ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13.

Dispozitivul acestei decizii are următorul cuprins: „Articolul 1 Schema de ajutoare de stat prevăzută la articolul 44 septies din Codul general al impozitelor, sub forma unei scheme de scutiri fiscale pentru întreprinderile care preiau activele unor întreprinderi în dificultate, pusă în aplicare de Franța cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) din tratat, este incompatibilă cu piața comună, fără a aduce atingere articolelor 2 și 3. Articolul 2 Scutirile acordate în temeiul schemei prevăzute la articolul 1 nu constituie ajutoare de stat în situația în care îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 69/2001[ ( 7 )] sau de normele de minimis aplicabile la momentul acordării acestora. Articolul 3 Ajutoarele acordate în temeiul schemei prevăzute la articolul 1 care îndeplinesc condițiile stabilite în Liniile directoare privind ajutoarele de stat cu finalitate regională din 1998 sau în Regulamentul (CE) nr. 70/2001[ ( 8 )] sunt compatibile cu piața comună în limita intensității admisibile. Articolul 4 Franța este obligată să desființeze schema de ajutor prevăzută la articolul 1. Articolul 5 Franța ia toate măsurile necesare pentru recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor acordate în temeiul schemei prevăzute la articolul 1, altele decât cele prevăzute la articolele 2 și 3, și care au fost puse în mod ilegal la dispoziția acestora. Recuperarea are loc fără întârziere, în conformitate cu procedurile de drept național, în măsura în care acestea permit executarea imediată și efectivă a prezentei decizii. […] Articolul 6 Franța informează Comisia, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, cu privire la măsurile adoptate și preconizate pentru a se conforma acestei decizii. Articolul 7 Franța […] va întocmi o listă exhaustivă a întreprinderilor care au beneficiat de scutirile acordate în temeiul schemei prevăzute la articolul 1 și a sumelor plătite în fiecare caz. Franța va întocmi o listă a întreprinderilor care au beneficiat de ajutoarele acordate în temeiul schemei prevăzute la articolul 1 care nu îndeplinesc condițiile [de scutire prevăzute la articolele 2 și 3 din decizie]. Această listă va preciza de asemenea valoarea ajutorului de care a beneficiat fiecare dintre aceste întreprinderi. […]”
5.

Conform articolului 9 din A șasea directivă, care privește locul prestării de servicii: „(1) Locul prestării de servicii este considerat locul unde prestatorul și-a stabilit sediul activității sale economice sau în care are un sediu comercial fix de unde prestează serviciul sau, în absența unui astfel de sediu al activității sale sau a unui sediu comercial fix, locul unde are domiciliul stabil sau reședința obișnuită. (2) Cu toate acestea: […] (e) locul prestării următoarelor servicii unor clienți stabiliți în afara Comunității sau unor persoane impozabile stabilite în Comunitate, dar într-o țară diferită de cea a prestatorului, este locul unde clientul și-a stabilit sediul activității sale economice sau locul unde are un sediu comercial fix pentru care este prestat serviciul sau, în absența unui astfel de loc, locul unde are domiciliul stabil sau reședința obișnuită: […] — serviciile prestate de consultanți, ingineri, birourile de consultanță, avocați, contabili și alte servicii similare, precum și prelucrările de date și furnizarea de informații; […]” [traducere neoficială]
63.

Regatul Țărilor de Jos respinge acest punct de vedere al Tribunalului. Comisia nu contrazice recursul sub acest aspect, ci subliniază motivarea alternativă a hotărârii atacate prin existența unor diferențe insuficiente în raport cu alte state membre. În plus, Comisia face trimitere la articolul 8 alineatul (6) din Directiva 96/62. În temeiul acestei dispoziții, statele membre se consultă reciproc în cazul în care valorile limită dintr-un stat membru au fost depășite ca urmare a emisiilor produse în alt stat membru. Or, Regatul Țărilor de Jos nu a inițiat astfel de consultări.
68.

După cum am precizat, decizia atacată are două componente: o componentă privește cooperarea financiară cu țări în curs de dezvoltare și intră sub incidența articolului 179 CE, cealaltă componentă privește cooperarea financiară cu alte țări terțe și intră sub incidența articolului 181 A CE.
103.

Am respins deja o astfel de abordare într-o altă cauză ( 65 ). În cazul în care nu s-ar recurge la o directivă care nu poate fi invocată ca atare împotriva unui particular, ci la un principiu general al cărui conținut este mult mai puțin clar și precis, ar exista pericolul de a se aduce atingere obiectivului de armonizare urmărit prin directivă, s-ar periclita securitatea juridică urmărită prin acesta și s-ar submina și interdicția de aplicare directă a dispozițiilor netranspuse ale unei directive în detrimentul particularilor. De asemenea, avocații generali Mazák și Ruiz-Jarabo Colomer exprimă temerea că aplicarea directă a principiilor generale de drept în plus față de directive ar submina efectivitatea acestora din urmă, ar afecta atribuirea puterilor și ar conduce la insecuritate juridică ( 66 ).
42.

Comisia consideră că, dacă argumentele federațiilor recurente ar fi admise, acest lucru ar încuraja toate întreprinderile care au intenția de a forma un cartel pe o piață să ducă la îndeplinire această intenție printr-o asociație care nu este, în mod formal, împuternicită să se oblige în numele membrilor săi. De asemenea, Comisia susține că, spre deosebire de ceea ce pretinde FNCBV, Tribunalul nu a calificat drept cumulative cele patru condiții specifice pe care le-a reținut în calculul plafonului de 10 % bazat pe cifra de afaceri a membrilor unei asociații. Dimpotrivă, Tribunalul a examinat numai împrejurările care justificaseră o astfel de abordare în speță. În plus, FNCBV a susținut în mod greșit că acordul în cauză nu era în interesul membrilor săi. De fapt, fixarea prețurilor și suspendarea importurilor erau convenite în schimbul deblocării activității abatoarelor. Faptul că anumite blocaje au putut continua după încheierea și prelungirea înțelegerii nu contrazice această constatare. Comisia remarcă faptul că FNCBV nu poate demonstra că are interese autonome în raport cu cele ale membrilor săi. În plus, FNCBV nu explică nici care ar fi interesul său autonom, nici de ce o federație a măcelarilor a semnat un acord privind prețul și importurile de carne de vită, deși nu este ea însăși implicată în acest tip de activități comerciale. Într-adevăr, astfel cum amintise Tribunalul la punctul 321 din hotărârea atacată, acordul în litigiu nu privea activitatea FNCBV în sine, ci numai pe aceea a membrilor săi. De asemenea, Comisia susține că, astfel cum au precizat FNSEA, FNB, FNPL și JA, faptul că sunt îndeplinite în mod firesc trei dintre cele patru condiții nu conduce la concluzia că Tribunalul a comis o eroare de drept, ținând seama de necesitatea de a asigura oricărei amenzi un caracter suficient de disuasiv.
14.

În versiunea în vigoare începând cu 1 mai 2004, statutul conține o nouă anexă, anexa XIII, intitulată „Măsuri tranzitorii aplicabile funcționarilor Comunităților”. Articolele 1 și 2 din aceasta sunt formulate după cum urmează: „Articolul 1 (1) În perioada 1 mai 2004-30 aprilie 2006, alineatele (1) și (2) ale articolului 5 din statut se înlocuiesc cu următorul text: «(1) Posturile reglementate de statut se clasifică, în funcție de natura și de nivelul funcțiilor cărora le corespund, în patru categorii, desemnate în ordine ierarhică descrescătoare prin literele A*, B*, C*, D*. (2) Categoria A* cuprinde douăsprezece grade, categoria B* nouă grade, categoria C* șapte grade, iar categoria D* cinci grade.» (2) Orice referire la data recrutării se înțelege ca referire la data angajării în muncă. Articolul 2 (1) La 1 mai 2004 și sub rezerva articolului 8 din prezenta anexă, gradele funcționarilor care se află într-una din situațiile administrative menționate la articolul 35 din statut[ ( 10 ) ] se redenumesc după cum urmează: Vechiul grad Noul grad (intermediar) Vechiul grad Noul grad (intermediar) Vechiul grad Noul grad (intermediar) Vechiul grad Noul grad (intermediar) A1 A *16 A2 A *15 A3/LA3 A *14 A4/LA4 A *12 A5/LA5 A *11 A6/LA6 A *10 B1 B *10 A7/LA7 A *8 B2 B *8 A8/LA8 A *7 B3 B *7 C1 C *6 B4 B *6 C2 C *5 B5 B *5 C3 C *4 D1 D *4 C4 C *3 D2 D *3 C5 C *2 D3 D *2 D4 D *1 […]”
14.

Pentru a înlătura aceste două obiecții privind admisibilitatea prezentei acțiuni, de la început se poate replica guvernului elen că, potrivit unei jurisprudențe constante, „în cadrul cooperării dintre Curte și instanțele naționale, instituită prin articolul 177 din tratat, numai instanța națională care este sesizată cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții” și că, „în consecință, în cazul în care întrebările adresate au ca obiect interpretarea dreptului comunitar, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe” ( 3 ). Cu toate acestea, din jurisprudență reiese de asemenea că, în circumstanțe excepționale, Curtea are competența de a examina condițiile în care este sesizată de către instanța națională cu scopul de a-și verifica propria competență și că poate hotărî că o întrebare preliminară este inadmisibilă, în special atunci când este evident că interpretarea dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când nu răspunde unei nevoi obiective pentru hotărârea pe care instanța națională trebuie să o pronunțe în procedura pendinte în fața sa sau atunci când problema este de natură ipotetică ( 4 ).
5.

Secțiunea XVI cuprinde capitolul 84, intitulat „Reactoare nucleare, cazane, mașini, aparate și dispozitive mecanice, părți ale acestora”, care este introdus prin următoarele „Note”: „[…] 5. […] (B) Mașinile automate de prelucrare a datelor pot să se prezinte sub formă de sisteme care conțin un număr variabil de unități distincte. Sub rezerva dispozițiilor paragrafului (E) de mai jos, se consideră ca făcând parte din sistemul complet orice unitate care îndeplinește simultan următoarele condiții: (a) să fie de tipul celor utilizate exclusiv sau în principal într-un sistem automat de prelucrare a datelor; (b) să fie conectabilă la unitatea centrală de prelucrare fie direct, fie prin intermediul uneia sau al mai multor unități și (c) să fie aptă să recepționeze sau să furnizeze date sub o formă – coduri sau semnale – utilizabilă în sistem. […] (D) Imprimantele, tastaturile, dispozitivele de intrare în coordonate X-Y și unitățile de memorie pe disc care îndeplinesc condițiile enunțate la paragraful (B) punctele (b) și (c) de mai sus se clasifică întotdeauna ca unități de la poziția 8471. (E) Mașinile care îndeplinesc o funcție proprie, alta decât prelucrarea datelor, și care încorporează o mașină automată de prelucrare a datelor sau care lucrează în legătură cu o astfel de mașină se clasifică la pozițiile corespunzătoare funcției lor respective sau, în absența acesteia, la o poziție reziduală. […]” [traducere neoficială]
64.

Întemeindu-se pe Comunicarea din 2005, Comisia consideră că, în prezenta procedură, suma forfetară ar trebui calculată prin multiplicarea sumei forfetare de bază de 200 de euro cu un coeficient de 10 (pentru gravitatea încălcării) și cu un coeficient de 21,83 (pentru capacitatea de plată), care determină un cuantum de 43660 de euro pe zi de întârziere în executarea hotărârii pronunțate în cauza C-419/03, începând de la data pronunțării hotărârii în cauza citată anterior până la data la care hotărârea pronunțată în cauza C-419/03 va fi fost pe deplin executată sau va fi fost pronunțată hotărârea în prezenta cauză. Comisia subliniază de asemenea că Republica Franceză nu a cooperat cu serviciile sale în cursul procedurii precontencioase în prezenta cauză și observă că Republica Franceză nici măcar nu a respectat calendarul pe care îl stabilise pentru transpunerea Directivei 2001/18 ulterior emiterii unui aviz motivat de către Comisie în prezenta cauză. Comisia subliniază de asemenea neîndeplinirea prelungită a obligației Republicii Franceze de a transpune Directiva 2001/18, transpunere care ar fi trebuit să se finalizeze la 17 octombrie 2002. Or, patru ani după această dată, Republica Franceză nu adoptase nicio măsură în vederea executării hotărârii pronunțate de Curte în cauza C-419/03, cu excepția Decretului 2005-51, care nu are decât o relevanță secundară. Potrivit Comisiei, neexecutarea de către Republica Franceză a unei hotărâri în acest domeniu sensibil are drept consecință o insecuritate juridică considerabilă. Comisia subliniază de asemenea importanța Directivei 2001/18, care vizează protejarea sănătății umane și a mediului și promovarea dezvoltării biotehnologiilor, precum și libera circulație a OMG-urilor. În plus, Comisia amintește că anterior, în diverse rânduri, Republica Franceză nu a transpus complet legislația comunitară cu privire la OMG-uri. În această privință, Comisia amintește că, în cauzele C-269/01 ( 31 ) și C-429/01 ( 32 ), Curtea s-a pronunțat în sensul că Republica Franceză nu a transpus anumite dispoziții din Directiva 90/220 și, respectiv, din Directiva 90/219/CEE ( 33 ) a Consiliului. Pe de altă parte, Comisia a introdus, ulterior, o acțiune în temeiul articolului 228 CE împotriva Republicii Franceze pentru neexecutarea hotărârii pronunțate în cauza C-429/01. Ulterior, Comisia s-a desistat de acțiunea menționată, care a fost înregistrată sub numărul C-79/06, atunci când Republica Franceză a executat hotărârea pronunțată de Curte în cauza C-429/01 ( 34 ).
41.

Cu privire la acest ultim mecanism, este adevărat că deductibilitatea taxei aferente intrărilor este o condiție expresă doar pentru aplicarea articolului 5 alineatul (6) și a articolului 6 alineatul (2) litera (a), dar considerăm că această condiție este implicit necesară și în cazul articolului 6 alineatul (2) litera (b). Nu este menționată explicit aici deoarece, în esență, această dispoziție vizează mai ales serviciile prestate de personal, or, costurile salariale (sub forma salariului) nu sunt supuse TVA-ului. Cu toate acestea, atunci când o furnizare complexă urmează să fie considerată prestare de servicii ( 17 ), bunurile vor fi supuse, în mod normal, TVA-ului. Și baza de impozitare pentru toate prestările vizate de articolul 6 alineatul (2) este „costul total care îi revine persoanei impozabile pentru prestarea serviciilor” [articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (c)]. Includerea în baza de impozitare respectivă a costului prestărilor cu privire la care taxa aferentă intrărilor nu este deductibilă ar contraveni nu numai sistemului articolului 5 alineatul (6) și al articolului 6 alineatul (2) în ansamblu, dar ar contraveni și principiului fundamental al neutralității TVA-ului pentru persoanele impozabile.
7.

BKFR a fondat Radetzky-Orden, care decernează decorații și distincții onorifice corespunzătoare mărcilor înregistrate sub numerele 161745, 161746, 161748 și 161749. Asociația decernează membrilor și donatorilor și insigna de onoare care corespunde mărcii înregistrate sub numărul 161744, precum și insigna de beretă care corespunde mărcii înregistrate sub numărul 161746. Membrii poartă aceste decorații în timpul diferitelor manifestări și cu ocazia colectării și distribuirii de donații. Mărcile sunt imprimate pe invitațiile la manifestări, pe hârtia de corespondență, precum și pe materialele publicitare ale asociației.
63.

Cu toate acestea, Franța relevă diferite dificultăți practice care ar exista atunci când, în cazul interpunerii unei societăți nerezidente, ar trebui constatat dacă are loc o dublă luare în considerare a pierderilor. Potrivit acestui stat, o eventuală dublă luare în considerare nu ar fi ușor de identificat, deoarece valoarea unui provizion nu ar corespunde în general cu importanța pierderii suferite de filială. În plus, nu ar fi posibil să se identifice cu ușurință originea exactă a unui provizion. Pentru a putea realiza acest lucru, ar fi în plus necesar să se opereze modificări legislative.
10.

Cobelfret a susținut cu succes în fața rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Judecătoria din Antwerpen) că o astfel de limitare a deducerii VID este contrară articolului 4 alineatul (1) din Directiva 90/435. Administrația financiară belgiană a declarat apel la hof van beroep te Antwerpen, care a decis să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „O dispoziție precum regimul belgian de deducere a veniturilor impozitate definitiv în temeiul căreia, într-o primă etapă, dividendele în discuție sunt incluse în baza impozabilă a societății-mamă și, într-o etapă ulterioară, valoarea dividendelor încasate este dedusă din baza impozabilă a societății-mamă (în cuantum de 95%) potrivit articolului 205 alineatul 2 din Codul belgian al impozitelor pe venit, numai în măsura în care societatea-mamă are profituri impozabile, este compatibilă cu articolul 4 din [Directiva 90/435], în măsura în care o asemenea limitare a deducerii veniturilor impozitate definitiv are drept consecință că, într-o perioadă impozabilă ulterioară, o societate-mamă trebuie să plătească impozite pentru dividendele încasate în cazul în care nu are profituri impozabile sau are profituri impozabile insuficiente în cursul perioadei impozabile în care au fost încasate dividendele sau cel puțin în cazul în care pierderile fiscale înregistrate în cursul perioadei impozabile sunt utilizate în mod incorect și, prin urmare, acestea nu vor mai putea fi reportate în limita valorii dividendelor încasate care, în absența pierderilor fiscale, ar fi fost oricum scutite în cuantum de 95%?”
9.

La 22 noiembrie 2005, societatea ET a încheiat cu Ferrotron și cu societatea-mamă a acesteia din urmă, care își are sediul în Statele Unite, un contract intitulat „Asset and Business Sale and Purchase Agreement” privind următoarele game de produse realizate de societatea ET: ET-DecNT (controale numerice pentru electrozii cuptoarelor electrice cu arc), FT7000, ET-TempNet și ET-OxyNet (sisteme de măsură pentru metalurgie). Toate produsele în discuție făceau parte din unitatea F+E/ET Systeme. Pe baza acestui contract, societatea-mamă a pârâtei a achiziționat toate drepturile privind programele informatice, brevetele, cererile de înregistrare a unor brevete și invențiile referitoare la produsele menționate anterior, precum și drepturile privind numele produselor și cunoștințele tehnice. Pârâta a primit materialul tehnic de dezvoltare, un inventar al materialelor pentru fabricarea produselor, o listă cu furnizori și o listă cu clienți. Pârâta a preluat de asemenea un anumit număr de salariați ai societății ET: domnul Neumann, director adjunct al departamentului F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS, și trei ingineri din unitatea F+E/ET-Systeme, domnii Heck, Thiessen și Pavlina.
42.

Pe de altă parte, din observațiile prezentate Curții rezultă de asemenea că o coordonare comunitară având în special ca obiect aplicarea capitolului XI-2 din Convenția SOLAS, precum și a Codului ISPS a fost efectuată de Comisie în scopul prezentării unei poziții a Comunității cu ocazia celei de a 80-a sesiuni a Comitetului de siguranță maritimă al OMI. Astfel, Comisia a prezentat Consiliului, la 27 aprilie 2005, un document de lucru intitulat „IMO – European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005” ( 17 ). Acest document a fost examinat de un grup de experți convocat de președinție la 29 aprilie 2005 și a fost confirmat de grupul de lucru privind afacerile maritime din cadrul Consiliului la 3 mai 2005 ( 18 ). În paralel, din dosar rezultă că Republica Elenă a fost invitată de mai multe ori de Comisie să își retragă propunerea națională depusă la 18 martie 2005 la OMI, dar fără succes. Faptul că în documentul care exprimă poziția Comunității nu se face referire la acest document poate fi perceput ca fiind rezultatul acestei atitudini a Republicii Elene.
10.

Potrivit articolului 10a din Legea austriacă privind protecția mărcilor, prin utilizarea unui semn pentru desemnarea unui produs sau a unui serviciu se înțelege în special: 1) aplicarea semnului pe produse, pe ambalajul acestora sau pe obiecte pentru care serviciul este prestat sau ar trebui prestat; 2) oferirea produselor, punerea lor în circulație sau deținerea lor în aceste scopuri sub acest semn ori oferirea sau prestarea de servicii sub acest semn; 3) importul sau exportul de produse sub acest semn; sau 4) utilizarea semnului în documentele de afaceri, în anunțuri sau în publicitate.
9.

Articolul 6 din această decizie este redactat după cum urmează: „(1) Sub rezerva dispozițiilor articolului 7 referitor la accesul liber la încadrarea în muncă a membrilor familiei sale, lucrătorul turc, care este încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru: — are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea permisului său de muncă la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă; — are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității ce trebuie acordată lucrătorilor din statele membre ale Comunității, să accepte o altă ofertă din partea unui angajator, la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru, în cadrul aceleiași profesii; — beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice activitate salariată, la alegerea sa. (2) Concediile anuale și absențele pentru motive de maternitate, de accident de muncă sau de boală de scurtă durată sunt asimilate perioadelor de încadrare legală în muncă. Perioadele de șomaj involuntar, constatate în mod corespunzător de autoritățile competente, și absențele pentru motive de boală de lungă durată, fără a fi asimilate perioadelor de încadrare legală în muncă, nu aduc atingere drepturilor dobândite în temeiul perioadei anterioare de încadrare în muncă. (3) Normele detaliate de aplicare a dispozițiilor alineatelor (1) și (2) sunt stabilite de reglementările naționale.” [traducere neoficială]
65.

O soluție alternativă ar consta în stabilirea duratei maxime a unui contract pentru ca acesta să fie considerat „temporar” în sensul articolului 8 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 91/533, prin propunerea unei cifre conforme cu argumentele prezentate în titlul V litera C din prezentele concluzii. Ar trebui ca limita pentru a considera că un raport de muncă are un caracter „temporar” să fie stabilită, de exemplu, la un an, în sensul că un lucrător care este angajat pentru o durată mai mică se expune, în caz de probleme care necesită protecție judiciară și în cazul în care i s-ar impune să acorde o „perioadă de grație” angajatorului pentru ca acesta să procedeze la rectificări, riscului de a nu putea sesiza instanța pe perioada validității contractului său. Tot astfel, o persoană care ocupă un post cu o durată mai mică de 12 luni se află, în general, într-o poziție mai puțin sigură decât persoana care a convenit, rebus sic stantibus, să rămână în întreprindere o perioadă mai lungă.
14.

Mai specific, uzufructul asupra părților nu conferă titularului decât un drept de a se bucura de acestea, și anume un drept asupra profiturilor rezultate din deținerea respectivei părți, și nu un drept asupra capitalului pe care îl reprezintă. Prin urmare, asociatul uzufructuar nu are dreptul la profiturile generate de societate, ci are doar dreptul de a primi dividendele declarate. De asemenea, acesta nu are niciun drept asupra rezervelor. Deși asociatul nud proprietar nu primește nicio sumă din aceste rezerve, acestea majorează totuși capitalul deținut de acesta și, în caz de lichidare a societății în situație de solvabilitate, va încasa o parte din rezervele acumulate. În principiu, și în conformitate cu statutul societății, doar respectivul nud proprietar poate exercita drepturile de vot aferente părților. În sfârșit, uzufructuarul nu are dreptul de dispoziție, care rămâne nudului proprietar.