HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE

(Camera a doua)

8 septembrie 2011





Cauza F-89/10





François-Carlos Bovagnet

împotriva

Comisiei Europene

„Funcție publică – Funcționari – Remunerație – Alocații familiale – Alocație școlară – Cheltuieli de școlarizare – Noțiune”

Obiectul: Acțiune introdusă în temeiul articolului 270 TFUE, aplicabil Tratatului CEEA în temeiul articolului 106a din acesta, prin care domnul Bovagnet solicită anularea deciziei Comisiei prin care i se refuză rambursarea părții din cheltuielile de școlarizare plătite de acesta și legate de participarea la fondurile de investiții și de rulment ale instituției de învățământ private pe care o frecventau cei doi copii ai săi

Decizia: Anulează decizia Comisiei din 17 decembrie 2009 în măsura în care refuză reclamantului partea din cheltuielile de școlarizare plătite de acesta și legate de participarea la fondurile de investiții și de rulment ale instituției de învățământ private pe care o frecventau cei doi copii ai săi. Obligă Comisia la plata către reclamant a diferenței dintre valoarea alocației școlare acordate și cea rezultată din calculul alocației respective care include cheltuielile efectuate pentru participarea la fondurile de investiții și de rulment ale instituției de învățământ private pe care o frecventau cei doi copii ai săi, sub rezerva respectării limitei plafonului fixat prin articolul 3 din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene. Comisia suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

Sumarul hotărârii

1. Funcționari – Remunerație – Alocații familiale – Alocație școlară – Cheltuieli de școlarizare – Noțiune

[Statutul funcționarilor, anexa VII, art. 3 alin. (1)]

2. Funcționari – Acțiune – Competență de fond – Litigii de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut – Noțiune

[Statutul funcționarilor, art. 91 alin. (1)]

1. Noțiunea „cheltuieli de școlarizare” cuprinsă în statut este o noțiune autonomă al cărei conținut nu poate depinde de denumirile existente sau de clasificările realizate pe plan național, ci depinde chiar de natura și de elementele constitutive ale cheltuielii care trebuie rambursată.

În conformitate cu dispozițiile generale de aplicare privind acordarea alocației școlare prevăzute de articolul 3 din anexa VII la statut adoptate de Comisie, cheltuielile de școlarizare acoperă cheltuielile de înscriere și de frecventare a instituțiilor de învățământ. Or, astfel formulate, cheltuielile de școlarizare acoperă atât cheltuielile care permit unui elev să aibă acces la instituția de învățământ (cheltuielile de înscriere), cât și cheltuielile care îi permit să urmeze cursurile și să participe în mod util la programele acestei instituții (cheltuieli de frecventare). Dat fiind că serviciile de învățământ nu pot fi prestate decât în cadrul unei infrastructuri adaptate, care presupune cheltuieli de funcționare, cheltuielile legate de aceste infrastructuri și de această funcționare sunt cheltuieli care permit unui elev să aibă mai întâi acces la o școală și apoi să o frecventeze. Asemenea cheltuieli, care corespund participării la fondurile de investiții și de rulment ale unei instituții de învățământ private, sunt astfel, prin finalitatea și alocarea lor, cheltuieli de școlarizare rambursabile sub forma alocației școlare, în măsura în care totalul acestora nu depășește plafonul lunar prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la statut.

(a se vedea punctele 22, 23 și 32)

2. O cerere care are ca obiect plata de către o instituție în favoarea unuia dintre funcționarii săi a unei sume la obținerea căreia acesta din urmă consideră că este îndreptățit în temeiul statutului intră în sfera „litigii[lor] de natură financiară”, în sensul articolului 91 alineatului (1) a doua teză din statut, distingându-se totodată de acțiunile în răspundere îndreptate de agenți împotriva instituției de care aparțin și prin care se solicită obținerea de daune interese. În temeiul articolului menționat, Tribunalul are, în aceste litigii, o competență de fond care o învestește cu sarcina de a le oferi o soluție completă și de a se pronunța astfel asupra tuturor drepturilor și obligațiilor funcționarului, sub rezerva posibilității de punere în sarcina instituției respective, sub controlul instanței, a executării unei părți a hotărârii în condițiile stabilite de instanță. În consecință, în litigiile de natură financiară, Tribunalul Funcției Publice are o competență care îi permite obligarea instituției pârâte la plata unor sume determinate, majorate, dacă este cazul, cu dobânzi de întârziere.

(a se vedea punctul 35)

Trimitere la:

Curte: 18 decembrie 2007, Weiβenfels/Parlamentul European, C-135/06 P, punctele 65, 67 și 68

Tribunalul de Primă Instanță: 23 martie 2000, Rudolph/Comisia, T-197/98, punctele 33 și 92 și jurisprudența citată

Tribunalul Funcției Publice: 2 iulie 2009, Giannini/Comisia, F-49/08, punctele 39-42; 13 aprilie 2011, Scheefer/Parlamentul European, F-105/09, punctul 68