Articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1606/98, se opune unei reglementări naționale care prevede prelevarea unor contribuții care au o legătură directă și suficient de pertinentă cu legile care reglementează domeniile de securitate socială enumerate la articolul 4 din Regulamentul nr. 1408/71 menționat, astfel cum a fost modificat, din prestații provenite din regimuri de pensii suplimentare, deși beneficiarul acestor pensii suplimentare nu are reședința în statul membru respectiv și se află, în aplicarea articolului 13 alineatul (2) litera (f) din același regulament, astfel cum a fost modificat, sub incidența legislației în domeniul securității sociale din statul membru în care are reședința.

Astfel, contribuțiile care se referă la regimurile de pensii suplimentare pot să se încadreze în domeniul de aplicare al acestui regulament din moment ce veniturile obținute din aceste contribuții sunt afectate în mod direct și specific finanțării anumitor domenii ale securității sociale în statul membru în discuție.

Această interpretare este coroborată de obiectivul urmărit de Regulamentul nr. 1408/71, precum și de principiile pe care se întemeiază acesta. Astfel, caracterul complet al sistemului de norme de conflict instituit de Regulamentul nr. 1408/71 are ca efect deposedarea legiuitorului din fiecare stat membru de puterea de a stabili în mod independent întinderea și condițiile de aplicare ale legislației sale naționale cu privire la persoanele supuse acesteia și la teritoriul său. Acest principiu al unicității legislației aplicabile în materia securității sociale urmărește evitarea complicațiilor care pot rezulta din aplicarea concomitentă a mai multor legislații naționale și suprimarea inegalităților de tratament care, în cazul persoanelor care se deplasează în interiorul Uniunii, ar fi consecința unui cumul parțial sau total al legislațiilor aplicabile. Acest principiu reglementează însă numai situațiile la care se referă articolul 13 alineatul (2), precum și articolele 14-17 din Regulamentul nr. 1408/71, întrucât acestea stabilesc normele de conflict care trebuie aplicate în diferite situații. Astfel, de la introducerea literei (f) la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, prin Regulamentul nr. 2195/91 de modificare a Regulamentului nr. 1408/71, principiul unicității legislației este aplicabil și lucrătorilor care și‑au încetat definitiv activitățile profesionale.

În sfârșit, articolul 33 din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în raport cu articolele 27, 28 și 28a din titlul III capitolul I secțiunea 5 din regulament, aplicabilă drepturilor titularilor de pensii sau de indemnizații și membrilor familiilor acestora, care vizează fie situații în care titularul primește o pensie sau o indemnizație datorată în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, fie situații în care titularul primește o pensie în temeiul legislației unui singur stat membru, însă nu are niciun drept la prestații în țara sa de reședință.

Prin urmare, nu se poate deduce din existența unor norme materiale referitoare la drepturile titularilor de pensii sau indemnizații, care nu sunt în orice caz aplicabile pensiilor pentru limită de vârstă sau pensiilor suplimentare întemeiate pe dispoziții convenționale, că prelevarea unor contribuții sociale din astfel de pensii suplimentare este compatibilă cu principiul unicității legislației aplicabile prevăzut la articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71.

(a se vedea punctele 31, 32, 34, 36-38 și 41-43 și dispozitivul)