ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Recurs introdus la 2 iulie 2019 de Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd și IRISL Europe GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 8 mai 2019 în cauza T-434/15, Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul

(Cauza C-506/19 P)

(2019/C 319/27)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurente: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd și IRISL Europe GmbH (reprezentanți: M. Taher, Solicitor, R. Blakeley, Barrister)

Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

Concluziile recurentelor

Recurentele solicită Curții:

— anularea hotărârii Tribunalului;

— constatarea faptului că Consiliul a săvârșit o încălcare suficient de gravă a unei norme de drept având ca obiect conferirea de drepturi particularilor prin desemnarea recurentelor;

— trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului astfel încât acesta să se pronunțe asupra măsurilor eventuale de anchetă cuprinse în acțiune, și ulterior (în mod subsecvent) să se pronunțe asupra aspectelor de cauzalitate și de cuantum; și

— obligarea Consiliului să suporte cheltuielile de judecată efectuate de recurente aferente recursului, precum și cheltuielile de judecată efectuate de recurente în procedura în fața Tribunalului.

Motivele și principalele argumente

Tribunalul a săvârșit cinci erori de drept, pe baza cărora hotărârea ar trebui anulată:

1. o eroare în aplicarea concluziei potrivit căreia Consiliul nu avea o marjă de apreciere;

2. o eroare în aplicarea raționamentului din hotărârea de anulare IRISL [2013] criteriului încălcării suficient de grave;

3. lipsa unui temei juridic pentru distincția „lipsă de probe/probe insuficiente”, care în orice caz era inaplicabilă;

4. o eroare de drept în opțiunea de a se baza pe elemente de probă care nu au fost prezentate Tribunalului; și
Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 19 iunie 2019 — All in One Star Ltd

(Cauza C-469/19)

(2019/C 328/16)

Limba de procedură: germana

Instanța de trimitere

Bundesgerichtshof

Părțile din procedura principală

Reclamantă și recurentă: All in One Star Ltd

Întrebările preliminare

1) Articolul 30 din Directiva (UE) 2017/1132 (1) se opune unei reglementări naționale, potrivit căreia, pentru înregistrarea în Registrul Comerțului a unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, este necesar să se menționeze valoarea capitalului social sau o valoare a capitalului comparabilă?

2) a) Articolul 30 din Directiva (UE) 2017/1132 se opune unei reglementări naționale, potrivit căreia, atunci când este notificată înregistrarea în Registrul Comerțului a sucursalei unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, administratorul societății trebuie să prezinte asigurări că, în ceea ce îl privește, nu există, în temeiul dreptului național, niciun obstacol în privința desemnării sale în această funcție, sub forma unei interdicții din partea unei instanțe judecătorești sau a unei autorități administrative, de a exercita o profesie sau o activitate lucrativă, care să se suprapună integral sau parțial cu obiectul de activitate al societății sau sub forma unei condamnări definitive pentru anumite infracțiuni și că a fost informat, de un notar, de un reprezentant al unei profesii de consiliere juridică comparabile sau de un funcționar consular, cu privire la obligația sa absolută de a furniza instanței orice informații în acest sens? b) În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 2 litera a) Articolele 49 și 54 TFUE se opun unei reglementări naționale potrivit căreia, la înregistrarea în Registrul Comerțului a unei sucursale a unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, administratorul societății trebuie să prezinte o astfel de asigurare?

(1) Directiva (UE) 2017/1132 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2017 privind anumite aspecte ale dreptului societăților comerciale (JO 2017 L 169, p. 46).
C 328/32

Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 30 iulie 2019 — X/Kuoni Travel Ltd

(Cauza C-578/19)

(2019/C 328/35)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit)

Părțile din procedura principală

Recurentă: X

Intimată: Kuoni Travel Ltd

Întrebările preliminare

1) Situația neexecutării sau a executării necorespunzătoare a obligațiilor care decurg din contractul încheiat între un organizator sau un detailist și un consumator cu privire la furnizarea unui pachet de servicii pentru vacanțe care intră sub incidența Directivei 90/314/CEE (1) a Consiliului din 13 iunie 1990 privind pachetele de servicii pentru călătorii, vacanțe și circuite, atunci când această neexecutare sau executare necorespunzătoare este rezultatul acțiunilor unui angajat al unei societăți hoteliere care este furnizor al serviciilor la care se referă contractul: a) intră în domeniul de aplicare al exceptării prevăzute la articolul 5 alineatul (2) a treia liniuță teza a doua; și, în caz afirmativ, b) care sunt criteriile pe care trebuie să le aibă în vedere instanța națională pentru a aprecia dacă se aplică această exceptare?

2) În cazul în care un organizator sau un detailist încheie un contract cu un consumator pentru un pachet de servicii pentru vacanțe care intră sub incidența Directivei 90/314/CEE a Consiliului, iar o societate hotelieră prestează servicii la care se referă contractul, un angajat al acestei societăți hoteliere trebuie să fie considerat el însuși un „furnizor de servicii” în sensul exceptării prevăzute la articolul 5 alineatul (2) a treia liniuță din directivă?

(1) JO 1990, L 158, p. 59.
3)

Încălcarea articolului 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e) și alineatul (4) din Directiva 2000/60/CE Conform dispozițiilor articolului 11 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE, „[p]entru fiecare district hidrografic sau pentru acea parte a unui district hidrografic internațional situat pe teritoriul său, fiecare stat membru asigură întocmirea unui program de măsuri care să țină seama de rezultatele analizelor prevăzute la articolul 5, în vederea realizării obiectivelor stabilite la articolul 4”. Alineatul (3) literele (a), (c) și (e) detaliază o parte dintre măsurile de bază care trebuie incluse în programul de măsuri respectiv. Alineatul (4) al aceleiași dispoziții se referă la măsurile suplimentare, care sunt acele măsuri concepute și puse în aplicare pe lângă măsurile de bază. Comisia consideră că Regatul Spaniei nu a inclus în Planul de Gestionare a Districtului Hidrografic Guadalquivir măsurile de bază și suplimentare adecvate, motiv pentru care Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e) și alineatul (4) din Directiva 2000/60/CE.
C 372/23

Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 2 septembrie 2019 – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Cauza C-651/19)

(2019/C 372/24)

Limba de procedură: franceza

Instanța de trimitere

Conseil d'État

Părțile din procedura principală

Reclamant: JP

Pârât: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Întrebarea preliminară

Articolul 46 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (1) (reformare), potrivit căruia solicitanții trebuie să aibă dreptul la o cale de atac efectivă împotriva deciziilor „luate cu privire la cererea lor de protecție internațională”, și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme de procedură naționale precum [OR 10] articolul 39/57 din loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (Legea din 15 decembrie 1980 privind accesul pe teritoriu, șederea, stabilirea și îndepărtarea străinilor) coroborat cu articolele 51/2, 57/6 alineatul 3 primul paragraf și alineatul 5 și 57/6/2 alineatul 1 din aceeași lege, care instituie termenul de 10 zile „calendaristice” de la notificarea deciziei administrative pentru formularea căii de atac împotriva unei decizii de respingere ca inadmisibilă a unei cereri ulterioare de protecție internațională introduse de un resortisant al unei țări terțe, în special în condițiile în care notificarea a fost făcută la Commissariat général aux réfugiés et aux apatrides (Comisariatul General pentru Refugiați și Apatrizi) la care „se consideră” prin lege că recurentul a ales domiciliul?

(1) JO 2013, L 180, p. 60.
6)

Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (cu modificările ulterioare) prevede că nivelul individual al taxei antidumping de 64,4 % aplicate societății Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City este condiționat de prezentarea autorităților vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valide, care îndeplinește cerințele stabilite în anexa II și că, în cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, se aplică nivelul taxei antidumping aplicabile pentru toate celelalte societăți. Taxa individuală antidumping poate fi atribuită declarantului de bună credință, în cadrul unei recuperări a taxei antidumping ca urmare a unei investigații a OLAF, atunci când OLAF a stabilit că elementele de fixare în cauză nu sunt originare din Indonezia, așa cum s-a declarat, ci au fost de fapt fabricate în China, de către societatea Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., însă nu poate fi prezentată o factură cu mențiunile cerute pentru taxa individuală antidumping, întrucât intenția exportatorilor era tocmai aceea de a înșela autoritățile statelor membre?
—

constatarea faptului că, prin neadoptarea în termenele prevăzute a tuturor măsurilor necesare pentru recuperarea de la beneficiarul principal, Telecom Castilla-La Mancha S.A., a ajutorului de stat declarat nelegal și incompatibil cu piața internă prin articolul 1 din Decizia (UE) 2016/1385 a Comisiei din 1 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) acordat de autoritățile din Castilla-La Mancha pentru instalarea televiziunii digitale terestre în zonele îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha (1) (JO 2016, L 222, p. 52), prin nedovedirea încetării tuturor plăților pendinte ale ajutorului menționat și prin necomunicarea către Comisie în termenul prevăzut a măsurilor adoptate pentru a se conforma acestei decizii, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE și al articolelor 3 și 4 din decizia amintită;
Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal in Northern Ireland (Regatul Unit) la 2 octombrie 2019 – TKF/Department of Justice for Northern Ireland

(Cauza C-729/19)

(2019/C 423/34)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal in Northern Ireland

Părțile din procedura principală

Reclamant: TKF

Pârât: Department of Justice for Northern Ireland

Întrebările preliminare

i Articolul 75 alineatul (2) din Regulamentul CE 4/2009 (1) privind obligațiile de întreținere trebuie interpretat în sensul că se aplică doar „hotărârilor” care au fost pronunțate în state care erau state membre ale Uniunii la momentul pronunțării acestora?

ii Având în vedere că Polonia este acum un stat membru al Uniunii Europene care are obligații în temeiul Protocolului de la Haga, hotărârile în materie de întreținere pronunțate de o instanță din Polonia în 1999 și în 2003, altfel spus înainte ca Polonia să devină stat membru al Uniunii Europene, pot fi înregistrate și executate în prezent într-un alt stat membru al Uniunii în temeiul oricărei părți a Regulamentului CE 04/2009 (Regulamentul privind obligațiile de întreținere) și în special: (a) în temeiul articolului 75 alineatul (3) și al articolului 56 din Regulamentul privind obligațiile de întreținere; (b) în temeiul articolului 75 alineatul (2) și al secțiunii 2 din capitolul IV din Regulamentul privind obligațiile de întreținere; (c) în temeiul articolului 75 alineatul (2) litera (a) și al secțiunii 3 din capitolul IV din Regulamentul privind obligațiile de întreținere; (d) în temeiul oricăror alte articole din regulament?

(1) Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (JO 2009, L 7, p. 1).
Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 27 septembrie 2019 – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

(Cauza C-718/19)

(2019/C 413/35)

Limba de procedură: franceza

Instanța de trimitere

Cour constitutionnelle

Părțile din procedura principală

Reclamante: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

Pârât: Conseil des ministres

Întrebările preliminare

1) Dreptul Uniunii și în special articolele 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale care aplică cetățenilor Uniunii și membrilor familiilor acestora dispoziții similare celor care constituie transpunerea, în ceea ce privește resortisanții statelor terțe, a articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, și anume dispoziții care permit constrângerea cetățeanului Uniunii sau a membrului familiei sale să se conformeze unor măsuri preventive în scopul evitării oricărui risc de sustragere în termenul acordat acestuia pentru a părăsi teritoriul în urma adoptării unei decizii de încetare a șederii pentru motive de ordine publică sau în timpul prelungirii acestui termen?

2) Dreptul Uniunii și în special articolele 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale care aplică cetățenilor Uniunii și membrilor familiei acestora care nu s-au conformat unei decizii de încetare a șederii pentru motive de ordine publică sau de securitate publică o dispoziție identică cu cea care se aplică resortisanților statelor terțe aflați în aceeași situație în ceea ce privește termenul maxim de detenție în vederea îndepărtării, și anume opt luni?

(1) JO 2004, L 158, p. 77.
C 19/15

Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 16 octombrie 2019 – JCM Europe (UK) Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Cauza C-760/19)

(2020/C 19/19)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Părțile din procedura principală

Reclamantă: JCM Europe (UK) Ltd

Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Întrebările preliminare

1) Este Regulamentul 2016/1760 (1) nevalid în măsura în care clasifică validatorul de bancnote și casetele de numerar prevăzute în [Regulamentul 2016/1760] la codul 84729070 din NC, iar nu la codul 90314990 din NC?

2) În special, [Regulamentul 2016/1760] este nevalid în măsura în care: a) restrânge în mod nejustificat domeniul de aplicare al poziției 9031; b) extinde în mod nejustificat domeniul de aplicare al poziției 8472; c) ia în considerare factori inadmisibili; d) nu ține seama în mod corespunzător de notele explicative, de pozițiile NC și/sau de regulile generale de interpretare cu ocazia clasificării produsului descris în regulamentul menționat?

(1) Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1760 al Comisiei din 28 septembrie 2016 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (JO 2016, L 269, p. 6).
C 45/16

Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 23 octombrie 2019 – The North of England P & I Association Ltd., în același timp în calitate de succesoare în drepturi a Marine Shipping Mutual Insurance Company/Bundeszentralamt für Steuern

(Cauza C-786/19)

(2020/C 45/14)

Limba de procedură: germana

Instanța de trimitere

Finanzgericht Köln

Părțile din procedura principală

Reclamantă: The North of England P & I Association Ltd., în același timp în calitate de succesoare în drepturi a Marine Shipping Mutual Insurance Company

Pârât: Bundeszentralamt für Steuern

Întrebarea preliminară

În privința statului membru în care este situat riscul, articolul 2 litera (d) a doua liniuță coroborat cu articolul 25 primul paragraf prima teză din Directiva 88/357/CEE (1), respectiv articolul 46 alineatul (2) din Directiva 92/49/CEE (2) trebuie interpretat în sensul că, în cazul asigurării riscurilor legate de operarea unei nave maritime, acesta este statul pe teritoriul căruia o navă maritimă este înscrisă într-un registru oficial în scopul certificării proprietății sau statul al cărui pavilion este arborat de nava maritimă?

(1) A doua directivă a Consiliului din 22 iunie 1988 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea generală directă, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 73/239/CEE (JO 1988, L 172, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 197).

(2) Directiva Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea generală directă și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (a treia directivă privind „asigurarea generală”) (JO 1992, L 228, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 53).
1)

O farmacie care livrează medicamente unei case de asigurări obligatorii de sănătate are dreptul la reducerea bazei de impozitare în temeiul Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 24 octombrie 1996, Elida Gibbs/Commissioners of Customs and Excise, (C-317/94, EU:C:1996:400) ca urmare a unei reduceri de preț pe care o acordă persoanelor asigurate?
Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 6 noiembrie 2019 – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV și alții

(Cauza C-819/19)

(2020/C 95/12)

Limba de procedură: neerlandeza

Instanța de trimitere

Rechtbank Amsterdam

Părțile din procedura principală

Reclamante: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Pârâtă: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV și alții

Întrebarea preliminară

În cadrul unui litigiu între persoane prejudiciate (în speță, expeditorii, și anume clienții serviciilor de transport aerian de mărfuri) și companii aeriene, instanțele naționale sunt competente să aplice pe deplin – fie în temeiul efectului direct al articolului 101 TFUE sau, dacă este cazul, al articolului 53 din Acordul privind SEE, fie în temeiul (efectului direct al) articolului 6 din Regulamentul nr. 1/2003 (1) – articolul 101 TFUE sau, dacă este cazul, articolul 53 din Acordul privind SEE, în privința acordurilor sau a practicilor concertate ale companiilor aeriene în legătură cu serviciile de transport de mărfuri cu zboruri efectuate înaintea datei de 1 mai 2004 între aeroporturi din Uniunea Europeană și aeroporturi din afara SEE sau cu zboruri efectuate înaintea datei de 19 mai 2005 între Islanda, Liechtenstein și Norvegia și aeroporturi din afara SEE ori cu zboruri efectuate înaintea datei de 1 iunie 2002 între aeroporturi din Uniunea Europeană și Elveția, chiar dacă aceasta este perioada în care era aplicabil regimul tranzitoriu prevăzut la articolele 104 și 105 TFUE sau, dimpotrivă, regimul tranzitoriu se opune acestei aplicări?

(1) Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 8/vol.1, p. 165).
1)

Principiile egalității de tratament și transparenței prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din [Directiva 2014/24] (1) și la articolul 49 din [Directiva 2014/24] coroborate cu punctul 7 și cu punctul 10 litera (a) din partea C din anexa V la Directiva 2014/24 trebuie interpretate în sensul că, într-un caz precum cel în speţă, anunțul de participare trebuie să conțină informații cu privire la cantitatea estimată și/sau la valoarea estimată a bunurilor care fac obiectul contractului-cadru la care se referă cererea de ofertă? În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, se solicită de asemenea Curții să stabilească dacă dispozițiile menționate trebuie interpretate în sensul că informațiile trebuie să fie indicate prin raportare la contractul-cadru (a) în ansamblul său și/sau (b) prin raportare la autoritatea contractantă inițială care și-a manifestat intenția de a încheia un contract pe baza invitației de participare la procedura de cerere de ofertă (în speță Region Nordjylland) și/sau (c) prin raportare la autoritatea contractantă inițială care s-a limitat să indice că participă la o opțiune (în speță Region Syddanmark).
2)

Principiul non bis in idem, așa cum este garantat de articolul 50 din Cartă, trebuie să fie interpretat în sensul că nu împiedică autoritatea administrativă competentă a unui stat membru să impună o sancțiune pentru încălcarea dreptului european al concurenței, într-o situație precum cea din speță, în care aceeași persoană juridică a fost deja achitată în mod definitiv de o sancțiune administrativă care i-a fost impusă de autoritatea de reglementare națională în sectorul serviciilor poștale, pentru o pretinsă încălcare a legislației poștale, având în vedere aceleași fapte sau fapte similare, pentru motivul că o limitare a principiului non bis in idem ar fi justificată de faptul că legislația în materie de concurență urmărește un obiectiv complementar de interes general, respectiv salvarea și menținerea unui sistem fără denaturarea concurenței pe piața internă, și nu excede ceea ce este adecvat și necesar în vederea atingerii obiectivului legitim urmărit de această legislație, și/sau în vederea protejării dreptului și a libertății de a desfășura o activitate comercială al altor operatori în temeiul articolului 16 din Cartă?