163

În această privință, trebuie subliniat că această măsură de cercetare a fost într‑adevăr executată, după cum reiese din decizia de respingere a reclamației recurentului de către AIPN din 10 septembrie 2015, în care se arată că „schimburile cu SEAE nu au permis să se confirme cu certitudine existența unei astfel de reguli și practici în cadrul SEAE” și că „existența unei astfel de reguli [nu este] dovedită”. Recurentul însuși a menționat, în reclamația îndreptată împotriva deciziei în litigiu, o explicație similară dată de reprezentanții AIPN cu ocazia ședinței comisiei de disciplină. Or, articolul 13 alineatul (1) din anexa IX la statut prevede că, la primirea raportului AIPN către comisia de disciplină, funcționarul în cauză are dreptul de a lua cunoștință de dosarul personal complet și de a prelua copii de pe toate documentele pertinente pentru procedură. Această dispoziție urmărește să asigure respectarea dreptului la apărare după încheierea fazei de anchetă. Trebuie amintit că respectarea dreptului la apărare în orice procedură susceptibilă să conducă la aplicarea unor sancțiuni constituie un principiu fundamental al dreptului Uniunii care trebuie respectat, chiar dacă este vorba despre o procedură cu caracter administrativ (Hotărârea din 13 februarie 1979, Hoffmann‑La Roche/Comisia, 85/76, EU:C:1979:36, punctul 9). În plus, s‑a statuat că, în cadrul unei proceduri disciplinare, funcționarul în cauză trebuie să aibă posibilitatea de a lua poziție cu privire la orice document pe care o instituție intenționează să îl utilizeze împotriva sa, cu excepția, în privința legalității deciziei adoptate la finalul acestei proceduri, a cazului în care acest document nu este în definitiv determinant (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 iulie 2001, E/Comisia, T‑24/98 și T‑241/99, EU:T:2001:175, punctele 92 și 93). Articolul 13 alineatul (1) din anexa IX la statut contribuie de asemenea, în prezent, la respectarea principiului enunțat la articolul 41 alineatul (2) litera (b) din Carta drepturilor fundamentale, care urmărește să garanteze dreptul la bună administrare, potrivit căruia orice persoană are drept de acces la dosarul propriu. De aici rezultă că o măsură de cercetare de către serviciile de anchetă, indiferent de rezultat, trebuie să facă parte din dosarul transmis comisiei de disciplină și persoanei interesate. În speță, trebuie observate în plus următoarele: mai întâi, că AIPN a utilizat, în ședința comisiei de disciplină, rezultatul acestei măsuri de cercetare, arătând că existența regulii invocate de reclamant nu este confirmată, fără însă a fi adus în prealabil la cunoștința recurentului acest rezultat în dosar; apoi, că comisia de disciplină și‑a însușit în esență această concluzie, în cuprinsul considerentului (38) al avizului său; în sfârșit, că această concluzie a mai fost repetată în decizia AIPN din 10 septembrie 2015 de respingere a reclamației formulate de recurent. Nu se poate exclude că, în cazul în care recurentul ar fi putut lua cunoștință, odată ce a fost sesizată comisia de disciplină, de conținutul măsurii de cercetare efectuate de IDOC, ar fi putut să își aprofundeze argumentația în această privință, mai ales în cazul în care această cercetare s‑ar fi dovedit succintă, efectuată în mod informal sau prea puțin documentată, și, de exemplu, să solicite, într‑un mod mai convingător decât în nota sa din 23 septembrie 2014 către comisia de disciplină, o reluare a investigațiilor în acest sens, în special prin solicitarea unei anchete contradictorii dispuse de comisia de disciplină în temeiul articolului 17 alineatul (1) din anexa IX la statut. [omissis]