Rezultă din cele de mai sus că Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat și în special articolul 7 alineatul (1) și articolul 23 alineatul (2) trebuie interpretate în sensul că permit Comisiei să constate și să sancționeze, după 23 iulie 2002, înțelegerile între întreprinderi realizate în domeniile care intră în sfera de aplicare a Tratatului CECO ratione materiae și ratione temporis, deși dispozițiile din regulamentul respectiv menționate anterior nu precizează în mod expres articolul 65 CO.

Pe de altă parte, în conformitate cu un principiu comun sistemelor juridice ale statelor membre, în caz de modificare a legislației, este necesar să se asigure continuitatea structurilor juridice, în afară de cazul în care legiuitorul își exprimă voința în sens contrar. Continuitatea ordinii juridice comunitare și a obiectivelor care îi guvernează funcționarea impun astfel ca, în calitate de succesoare a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului și în cadrul procedural care îi este propriu, Comunitatea Europeană să asigure, în privința situațiilor născute sub imperiul Tratatului CECO, respectarea drepturilor și a obligațiilor care se impuneau eo tempore atât statelor membre, cât și particularilor în temeiul Tratatului CECO și al normelor adoptate pentru aplicarea acestuia. Această cerință se impune cu atât mai mult în măsura în care denaturarea concurenței care rezultă din nerespectarea regulilor în materie de înțelegeri între întreprinderi poate să își extindă efectele în timp după expirarea Tratatului CECO, sub imperiul Tratatului CE.

Deși succedarea cadrului juridic al Tratatului CECO de către cel al Tratatului CE a determinat, începând cu 24 iulie 2002, o modificare a temeiurilor juridice, a procedurilor și a normelor de drept substanțial aplicabile, această modificare se înscrie în contextul unității și al continuității ordinii juridice comunitare și a obiectivelor sale. În această privință, trebuie arătat că instaurarea și menținerea unui regim de liberă concurență, în cadrul căruia sunt asigurate condițiile normale de concurență și care este în special la originea regulilor în materie de înțelegeri între întreprinderi, constituie unul dintre obiectivele esențiale atât ale Tratatului CE, cât și ale Tratatului CECO. În acest context, deși normele din Tratatele CECO și CE care guvernează disciplina în materie de înțelegeri între întreprinderi se deosebesc într-o anumită măsură, noțiunile de acorduri și de practici concertate în sensul articolului 65 alineatul (1) CO corespund noțiunilor de acorduri și de practici concertate în sensul articolului 81 CE și aceste două dispoziții au fost interpretate în același mod de instanța comunitară. Astfel, urmărirea obiectivului de concurență nedenaturată în sectoarele aparținând inițial pieței comune a cărbunelui și oțelului nu este întreruptă prin expirarea Tratatului CECO, acest obiectiv fiind urmărit în egală măsură în cadrul Tratatului CE, de aceeași instituție, și anume Comisia, autoritatea administrativă care are sarcina punerii în aplicare și a dezvoltării politicii concurenței în interesul general al Comunității.

În ceea ce privește o decizie a Comisiei adoptată după expirarea Tratatului CECO în temeiul articolului 7 alineatul (1) și al articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, în urma unei proceduri aplicate în conformitate cu regulamentul menționat, întrucât dispozițiile referitoare la temeiul juridic și la procedura aplicată până la adoptarea deciziei fac parte din normele de procedură, normele aplicabile sunt, într-adevăr, cele conținute de Regulamentul nr. 1/2003. Pe de altă parte, în ceea ce privește normele de drept substanțial, din moment ce decizia atacată privește o situație juridică stabilită definitiv înainte de expirarea Tratatului CECO, în lipsa oricărui efect retroactiv al dreptului material al concurenței aplicabil după 24 iulie 2002, articolul 65 alineatul (1) CO reprezintă norma de drept substanțial aplicabilă, amintindu-se că rezultă chiar din natura de lex generalis a Tratatului CE față de Tratatul CECO, consacrată la articolul 305 CE, că regimul specific care reiese din Tratatul CECO și din normele adoptate pentru aplicarea sa este, în temeiul principiului lex specialis derogat legi generali, singurul aplicabil în situațiile stabilite înainte de .

În această perspectivă, continuitatea ordinii juridice comunitare și cerințele referitoare la principiul securității juridice și la cel al protecției încrederii legitime impun aplicarea dispozițiilor materiale adoptate în temeiul Tratatului CECO la fapte care intră în sfera lor de aplicare ratione materiae și ratione temporis. Faptul că nu mai este în vigoare cadrul reglementar respectiv în momentul în care se face evaluarea situației de fapt, deoarece Tratatul CECO a expirat, este nerelevant, de vreme ce această evaluare are ca obiect o situație juridică stabilită în mod definitiv în perioada în care erau aplicabile dispozițiile materiale adoptate în temeiul Tratatului CECO.

În cazul particular în care o societate-mamă deține 100% din capitalul filialei sale autoare a unui comportament ilicit, există o prezumție simplă potrivit căreia societatea-mamă respectivă exercită o influență determinantă asupra comportamentului filialei sale și acestea constituie, în consecință, o singură întreprindere în sensul articolului 81 CE. Drept urmare, revine societății-mamă care contestă în fața instanței comunitare o decizie a Comisiei de a-i aplica o amendă pentru un comportament săvârșit de filiala acesteia sarcina de a răsturna această prezumție, aducând elemente de probă care pot demonstra autonomia acesteia din urmă.

Asemenea interdicției de la articolul 81 alineatul (1) CE, cea prevăzută la articolul 65 alineatul (1) CO este adresată în special „întreprinderilor”. Noțiunea de întreprindere are același sens în aceste două dispoziții. În consecință, normele privind imputarea răspunderii pentru încălcări ale articolului 81 alineatul (1) CE se aplică și în ceea ce privește încălcările articolului 65 alineatul (1) CO.

(a se vedea punctul 92)