ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
70

În această privință, trebuie precizat că, pe de o parte, a doua teză a articolului 12 alineatul (1) litera (a) menționat prevede că, din moment ce sunt îndeplinite condițiile de aplicare prevăzute de aceasta, persoanele în cauză „pot beneficia ipso facto de dispozițiile [acestei] directive” și că, pe de altă parte, articolul 1 secțiunea D al doilea paragraf din Convenția de la Geneva prevede că, în aceeași situație, persoanele menționate „bénéficieront de plein droit du régime de cette convention” și, respectiv, în a doua versiune lingvistică originală, „shall ipso facto be entitled to the benefits of this Convention”.
25

Or, potrivit unei jurisprudențe constante, în absența oricărei definiții a noțiunii „lucrări de construcții”, determinarea importanței și a conținutului acestor termeni trebuie să fie stabilită luând în considerare contextul general în care sunt utilizate și conform sensului lor obișnuit în limbajul curent (a se vedea în acest sens Hotărârea din 4 mai 2006, Massachusetts Institute of Technology, C-431/04, Rec., p. I-4089, punctul 17 și jurisprudența citată). În plus, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama de obiectivele urmărite de reglementarea în cauză și de efectul util al acesteia (a se vedea în acest sens printre altele Hotărârea din 29 ianuarie 2009, Petrosian, C-19/08, Rep., p. I-495, punctul 34 și jurisprudența citată).
15

Vinifrance este o societate care are ca obiect de activitate vânzarea și intermedierea în sectorul vinurilor în vrac și al concentratelor de struguri. În luna decembrie 1997, această societate a achiziționat 34408 hectolitri de must de struguri de la doi furnizori italieni, societățile Cantine Trapizzo și Far Vini. În cadrul a două contracte de stocare pe termen lung încheiate la 23 ianuarie și la 4 februarie 1998 cu Onivins, Vinifrance a concentrat acest must de struguri în Italia și l-a stocat în Franța. Primul contract de stocare avea ca obiect 8110 hectolitri de must de struguri concentrat care fuseseră furnizați de societatea Cantine Trapizzo, în timp ce al doilea contract avea ca obiect 1215 hectolitri furnizați de societatea Far Vini. Vinifrance a primit pentru aceste cantități, în temeiul articolului 32 din Regulamentul nr. 822/87, la 10 martie și, respectiv, la 6 aprilie 1998, ajutoare pentru stocare care erau în cuantum de 170391,31 euro și de 23280,79 euro.
51

În plus, în ceea ce privește argumentul guvernului portughez întemeiat pe articolul 12 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 1896/2006, trebuie constatat că această dispoziție prevede că, în cadrul procedurii somației europene de plată, pârâtul este informat în legătură cu suma pe care trebuie să o plătească reclamantului. Or, pârâtul este informat în legătură cu această sumă nu numai atunci când valoarea finală a creanței principale și cea a dobânzii figurează în somația europeană de plată, ci și în ipoteza în care această somație indică valoarea creanței principale, precum și rata dobânzii și perioada pentru care se solicită aceste dobânzi. În plus, o interpretare a dispoziției menționate care nu permite reclamantului să solicite dobânzile scadente până la data plății capitalului ar fi contrară obiectivului regulamentului amintit, din motivele precizate la punctele 44-46 din prezenta hotărâre.
18

Doamna S., resortisant ghanez care are reședința în Finlanda în temeiul unui permis de ședere permanentă, s-a căsătorit la 4 iulie 2001 cu un resortisant finlandez cu care a avut un copil născut la 11 iulie 2003. Acesta din urmă are cetățenia finlandeză și a locuit întotdeauna în Finlanda. Doamnei S. i-a fost încredințat exclusiv acest copil începând cu 2 iunie 2005. Soții au divorțat la 19 octombrie 2005. Tatăl copilului are reședința în Finlanda.
48

În prezenta cauză, reiese din cuprinsul punctelor 10-12 din hotărârea atacată că, în decizia în litigiu, Comisia a arătat că înțelegerea în cauză se prezenta sub trei forme, și anume un acord privind prețurile, un acord privind devizele de complezență și un acord privind comisioanele, și că aceasta a considerat că acest ultim acord trebuia considerat ca fiind o fixare indirectă a prețurilor pentru serviciile de mutări internaționale din Belgia, în timp ce acordul privind devizele de complezență reprezenta o manipulare a procedurii de depunere a ofertelor, astfel încât prețurile indicate în toate ofertele ar fi fost în mod deliberat mai ridicate decât prețul oferit de societatea solicitantă și, în orice caz, mai ridicate decât prețurile care ar fi fost oferite într-un mediu concurențial. În plus, Tribunalul a arătat, la punctul 28 din hotărârea atacată, că, potrivit deciziei în litigiu, participarea activă a Coppens la înțelegere se limita la stabilirea unor devize de complezență și că Coppens nu a participat la acordul privind comisioanele.
37

În decizia de trimitere, KZD expune motivele pentru care consideră că are caracterul unei „instanțe” în sensul articolului 267 TFUE. Guvernul bulgar și Comisia Europeană consideră de asemenea că KZD are un astfel de caracter și că, prin urmare, Curtea are competența de a se pronunța asupra întrebărilor preliminare care i-au fost adresate de acest organism. În schimb, CEB și CRB au îndoieli în această privință și susțin, în primul rând, că KZD nu are o competență obligatorie, în al doilea rând, că acest organism nu oferă garanții suficiente de independență și, în al treilea rând, că procedura în curs în fața acestui organism nu este destinată să se finalizeze printr-o decizie cu caracter jurisdicțional.
1

Prin recursul formulat, Frucona Košice a.s. (denumită în continuare „Frucona Košice”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 7 decembrie 2010, Frucona Košice/Comisia (cauza T-11/07, Rep., p. II-5453, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a respins acțiunea acesteia având ca obiect anularea Deciziei 2007/254/CE a Comisiei din 7 iunie 2006 privind ajutorul de stat C 25/05 (ex NN 21/05) pus în aplicare de Republica Slovacă în favoarea Frucona Košice a.s. (JO L 112, p. 14, denumită în continuare „decizia în litigiu”).
6

Articolul 27 din Legea 2843/2000 (FEK A’ 219), astfel cum a fost modificată prin Legea 2912/2001 (FEK A’ 94, denumită în continuare „Legea 2843/2000”), are următorul cuprins: „1. Statul poate pune la dispoziția investitorilor, prin intermediul Bursei de Valori din Atena, o cotă care nu depășește 49 % din capitalul social al [OPAP]. a) Prin contractul încheiat între statul elen, reprezentat de ministrul finanțelor și de cel al culturii, responsabil pentru sport [...], și OPAP, se atribuie societății OPAP dreptul exclusiv privind desfășurarea, gestionarea, organizarea și funcționarea, pentru o perioadă de douăzeci (20) de ani, a jocurilor pe care aceasta le gestionează în prezent, conform dispozițiilor în vigoare, precum și a jocurilor «Bingo Lotto», «Kino» [...] b) Prin decizia consiliului de administrație al OPAP, aprobată de ministrul finanțelor și de cel al culturii, responsabil pentru sport, este emis un regulament privind organizarea fiecărui joc al OPAP, în care sunt reglementate aspectele privind obiectul jocurilor, organizarea lor în general și funcționarea acestora, condițiile financiare în care se desfășoară și în special cotele care sunt plătite jucătorilor sub formă de câștiguri, cotele pentru fiecare categorie de câștigători, prețul pe coloană și procentele datorate agenților. [...] c) În contractul menționat la alineatul 2 litera a) de mai sus sunt stabilite condițiile de exercitare de către OPAP a dreptului prevăzut la acest alineat și a eventualei reînnoiri a acestuia, indemnizația pentru atribuirea acestui drept, modalitățile de încasare a acesteia, obligațiile specifice ale OPAP, în special cele care decurg din principiile transparenței în procedurile urmate în desfășurarea jocurilor și de protecție a ordinii sociale și a jucătorilor [...] a) În cazurile în care legea autorizează organizarea unui joc nou, în afara celor prevăzute la alineatul 2 litera a) de mai sus, se înființează [...] o comisie specială care are sarcina de a stabili termenii și condițiile și de a fixa indemnizația pentru atribuirea către OPAP a organizării jocului. [...] În cazul în care ΟΡΑΡ refuză să își asume organizarea jocului, aceasta va putea fi asumată de stat. În cazul în care se permite ca organizarea unui anumit joc să fie atribuită unui terț, indemnizația nu poate fi mai mică decât cea propusă societății ΟΡΑΡ. În special, orice joc privind evenimente sportive va putea fi organizat în viitor numai de ΟΡΑΡ.”
2

La punctele 1-3, precum și la punctele 12 și 13 din hotărârea atacată, Tribunalul a realizat următoarele constatări: „1 Prin [d]ecizia [în litigiu], Comisia [...] a constatat că mai multe întreprinderi au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE) prin participarea, în diferite perioade cuprinse între 31 decembrie 1988 și 1 aprilie 2004, la o încălcare unică, complexă și continuă a normelor comunitare de concurență, sub forma unui ansamblu de acorduri anticoncurențiale și de practici concertate pe piața fitingurilor din cupru și din aliaj de cupru, care vizau teritoriul SEE. Încălcarea consta în stabilirea prețurilor, în convenirea unor liste de prețuri, a unor reduceri și rabaturi și a unor mecanisme de aplicare a creșterilor de prețuri, în împărțirea piețelor naționale și a clienților și în schimbul de alte informații comerciale, precum și în participarea la reuniuni regulate și în întreținerea altor contacte destinate să faciliteze încălcarea. 2 Reclamanta, [Tomkins], precum și filiala sa la data faptelor, [Pegler] (fostă The Steel Nut & Joseph Hampton Ltd), figurează printre destinatarii deciziei [în litigiu]. 3 Reclamanta deținea, între 17 iunie 1986 și 31 ianuarie 2004, 100 % din capitalul Pegler, care produce fitinguri din cupru. La 1 februarie 2004, Pegler a fost achiziționată de echipa sa de administrație. La 26 august 2005, Pegler Holdings Ltd și Pegler au fost răscumpărate de Aalberts Industries NV, un alt destinatar al deciziei [în litigiu]. [...] 12 La articolul 1 al deciziei [în litigiu], Comisia a constatat că reclamanta și filiala sa, Pegler, au încălcat dispozițiile articolului 81 CE și ale articolului 53 din Acordul privind SEE între 31 decembrie 1988 și 22 martie 2001. 13 Pentru această încălcare, la articolul 2 litera (h) din decizia [în litigiu], Comisia a aplicat reclamantei, în solidar cu Pegler, o amendă de 5,25 milioane de euro.”
35

În orice caz, instanța de trimitere are obligația să efectueze o apreciere globală a împrejurărilor aferente operațiunii în discuție în litigiul principal și care prezintă importanță la data livrării, inclusiv intenția părților, cu condiția să fie susținută de elemente obiective, pentru a stabili dacă operațiunea în discuție în litigiul principal are sau nu are ca obiect un teren construibil.
26

Astfel, în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2802/98, Comisia este însărcinată cu executarea operațiunii de punere la dispoziția Federației Ruse de produse agricole. Potrivit dispozițiilor articolului 6 din Regulamentul nr. 111/1999, această instituție decide să atribuie livrarea unui adjudecatar, în timp ce rolul agențiilor de intervenție se limitează, în această etapă, la primirea și la transmiterea către Comisie a ofertelor valide depuse de ofertanți. În plus, în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 111/1999, numai Comisia are autoritatea de a da instrucțiuni pentru a facilita continuarea livrării. În sfârșit, potrivit dispozițiilor articolului 9 din același regulament, Comisia are obligația de a efectua controlul livrării.
9

În urma unei proceduri de cerere de ofertă lansate în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru cercetare și dezvoltare tehnologică, [Planet] a fost invitată de Comisie, prin scrisoarea din 18 aprilie 2008, să demareze negocieri pentru a stabili termenii finali ai unui acord de subvenționare în ceea ce privește propunerea sa de a-și asuma rolul de coordonator al unui consorțiu [implicat în] proiectul «Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe» (denumit în continuare «proiectul AEGIS»). În scrisoarea Comisiei se arăta că eventuala subvenție din partea Comunității nu ar putea depăși un cuantum de 3300000 de euro și că negocierile trebuie finalizate până la 30 iunie 2008.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Grande Área Metropolitana do Porto (denumită în continuare „GAMP”), o asociație de orașe, pe de o parte, și mai multe autorități naționale, reprezentate de Comissão Directiva do Programa Operacional Potencial Humano (Comisia de administrare a programului operațional Potențial Uman), de Ministério do Ambiente e do Ordenamento do Território, devenit Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (Ministerul Mediului și Amenajării Teritoriului) și de Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social (Ministerul Muncii și Solidarității Sociale), pe de altă parte, în legătură cu folosirea unor fonduri ale Uniunii Europene.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Grattan plc (denumită în continuare „Grattan”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (în continuare, „Commissioners”), pe de altă parte, având ca obiect restituirea unor sume reprezentând taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) aferentă comisioanelor plătite unor persoane identificate sub denumirea de „agenți” pentru bunurile comandate prin intermediul lor în perioada 1973-1977.
9

Articolul 11355 din Codul de procedură civilă prevede: „1. În cazul în care nu a desemnat un mandatar ad litem cu domiciliul în Polonia, partea care are domiciliul, reședința obișnuită sau sediul în străinătate are obligația să numească în Polonia un reprezentant autorizat să primească notificările. 2. În cazul în care nu a fost numit un reprezentant, actele de procedură destinate acestei părți se vor păstra la dosar, fiind considerate notificate. Partea trebuie informată asupra acestui aspect cu ocazia primei notificări. În plus, partea trebuie informată asupra posibilității de a formula întâmpinare la cererea de chemare în judecată și de a-și prezenta apărările în scris, precum și asupra persoanelor pe care le poate desemna ca reprezentant.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între doamna Kenny și alți 13 funcționari, pe de o parte, și Minister for Justice, Equality and Law Reform (Ministerul Justiției, Egalității și Reformelor Legislative, denumit în continuare „ministerul”), Minister for Finance și Commissioner of An Garda Síochána, pe de altă parte, cu privire la o diferență de remunerare între reclamantele din litigiul principal și un alt grup de funcționari.
27

În prezenta cauză, reglementarea în litigiu se aplică indiferent de valoarea participării deținute într-o societate. În măsura în care această reglementare are în vedere dividende provenite dintr-un stat membru, obiectul acestei legislații nu permite, în consecință, să se stabilească dacă aceasta face parte în mod preponderent din domeniul de aplicare al articolului 49 TFUE sau al articolului 63 TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea Test Claimants in the FII Group Litigation, citată anterior, punctul 93).
32

Rezultă că o reglementare care urmărește impozitarea unui lucrător salariat care efectuează prestații în favoarea și sub îndrumarea unui angajator în schimbul unei remunerații și care se află, așadar, într-un raport de muncă salariată, caracterizat prin raportul de subordonare și plata unei remunerații în schimbul prestațiilor efectuate, cum este, sub rezerva verificărilor efectuate de instanța de trimitere, cea în discuție în litigiul principal, intră sub incidența dispozițiilor din tratat referitoare la libera circulație a lucrătorilor.
18

Articolul 1a alineatul (1) din EStG are următorul cuprins: „În ceea ce privește resortisanții unui stat membru al Uniunii Europene sau ai unui stat în privința căruia se aplică Acordul privind Spațiul Economic European [denumit în continuare «Acordul privind SEE»], […] care trebuie să fie tratați ca fiind supuși în totalitate impozitului pe venit în temeiul articolului 1 alineatul (3), se aplică următoarele norme în sensul […] articolului 26 alineatul (1) prima teză: 1. […] Cu toate acestea, beneficiarul trebuie să aibă domiciliul sau reședința obișnuită pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene sau al unui stat în privința căruia se aplică [Acordul privind SEE]. […] 2. La cerere, soțul care nu trăiește separat și care nu are domiciliul sau reședința obișnuită pe teritoriul german este tratat ca fiind supus în totalitate impozitului pe venit în scopul aplicării articolului 26 alineatul (1) prima teză. Punctul 1 a doua teză se aplică mutatis mutandis. În cadrul aplicării articolului 1 alineatul (3) a doua teză trebuie luate în considerare veniturile celor doi soți, iar cuantumul tranșei de bază neimpozabile trebuie înmulțit cu doi […]”
20

În aceste condiții, Korkein hallinto-oikeus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări: „1) Articolele 49 TFUE și 54 TFUE impun ca o societate absorbantă să poată deduce, în cadrul impozitării, pierderile rezultate dintr-o activitate desfășurată într-un alt stat membru, în anii care au precedat fuziunea, înregistrate de o societate cu sediul în acest stat membru și care fuzionează cu societatea absorbantă, în cazul în care societatea absorbantă nu mai are un sediu permanent în statul în care își are sediul societatea absorbită și în cazul în care, în temeiul legislației naționale, societatea absorbantă poate să deducă pierderile suferite de societatea absorbită doar dacă aceasta își are sediul pe teritoriul național sau dacă pierderile au rezultat la sediul permanent situat în acest stat? 2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolele 49 TFUE și 54 TFUE prezintă relevanță pentru problema dacă valoarea pierderii deductibile trebuie calculată în conformitate cu legislația fiscală a statului în care își are sediul societatea absorbantă sau dacă ar trebui considerate pierderi deductibile pierderile constatate în statul în care își are sediul societatea absorbită în conformitate cu legislația acestui stat?”
7

Articolul 78 din Regulamentul nr. 1408/71, cuprins în capitolul 8 din titlul III al acestui regulament, referitor la „Prestațiile pentru copiii aflați în întreținerea titularilor de pensii sau de indemnizații și pentru orfani”, are următorul cuprins: „(1) Prin «prestații», în sensul prezentului articol, se înțeleg alocațiile familiale și, dacă este cazul, alocațiile suplimentare sau speciale pentru orfani. (2) Prestațiile pentru orfani se acordă în conformitate cu următoarele reguli, indiferent de statul membru pe al cărui teritoriu orfanul sau persoana fizică sau juridică care îl întreține efectiv are reședința: (a) pentru orfanul unui lucrător salariat sau al unui lucrător care a desfășurat o activitate independentă decedat după ce s-a aflat sub incidența legislației unui stat membru, numai în conformitate cu legislația statului respectiv; (b) pentru orfanul unui lucrător salariat sau al unui lucrător care a desfășurat o activitate independentă decedat după ce s-a aflat sub incidența legislației mai multor state membre: (i) în conformitate cu legislația statului membru pe al cărui teritoriu orfanul are reședința, cu condiția ca, luând în considerare, după caz, dispozițiile articolului 79 alineatul (1) litera (a), dreptul la una dintre prestațiile menționate la alineatul (1) să fie dobândit în temeiul legislației statului respectiv; […]”
60

Astfel cum a subliniat avocatul general la punctele 67 și 70 din concluzii, deși are o natură mai limitată decât concurența dintre ofertele de noi contracte de asigurare, există o concurență între contractele de asigurare în curs și cele potențial încheiate cu o altă întreprindere de asigurare care au drept miză schimbarea de către asigurat a întreprinderii de asigurare. Posibilitatea de a menține, după schimbarea statului membru al reședinței obișnuite, beneficiul regimului aplicabil în statul membru în care asiguratul avea reședința obișnuită la data încheierii contractului de asigurare, mai avantajos decât cel în vigoare în statul membru în care se află noua sa reședință obișnuită, poate descuraja asiguratul să își schimbe întreprinderea de asigurare. Or, în cazul unei așa-numite interpretări „dinamice” a articolului 50 alineatul (1) din Directiva 2002/83, o astfel de descurajare legată de considerente fiscale nu are loc.
16

Pe de altă parte, trebuie precizat că formularul de cerere vizat de Decretul nr. 255 a fost aprobat prin Decretul nr. 269 al Consiliului de Miniștri din 17 aprilie 2007 privind sistemul de atribuire a ajutoarelor naționale și a ajutoarelor Uniunii Europene pentru agricultură în cadrul sistemelor de sprijin direct (Latvijas Vēstnesis, 2007, nr. 69). Aceste decret permite solicitantului să prezinte o cerere în același timp pentru plăți pe suprafață și pentru alte plăți, precum ajutoarele pentru agromediu. Partea inițială a respectivului formular menționează în mod exhaustiv sistemele de ajutor pe care le poate solicita acesta și conține o invitație de a studia manualul pentru obținerea plăților pe suprafață pentru anul vizat. În ultimul rând, deasupra zonei destinate semnăturii, același formular cuprinde următorul avertisment: „În vederea adresării unei cereri de ajutor pentru agromediu […], se impune transmiterea anexei completate. În caz contrar, ajutorul pentru agromediu […] nu va fi acordat. Subsemnatul, […], declar că am citit cerințele și condițiile prevăzute de actele normative în ceea ce privește regimul de plăți unice [pentru ajutorul] pe suprafață […] și ajutoarele pentru agromediu și că am luat cunoștință despre aceste cerințe și condiții, declar că le voi respecta în întregime și că am fost informat în legătură cu toate condițiile pentru obținerea ajutoarelor și cu faptul că ajutorul va fi plătit parțial sau nu va fi plătit, în cazul în care am furnizat informații inexacte, cu intenție sau din neglijență.”
9

Articolul 9 din regulamentul menționat, intitulat „Dreptul la deservire”, are următorul conținut: „(1) Când se face trimitere la prezentul articol, pasagerii au dreptul de a li se oferi gratuit următoarele: (a) mese și băuturi răcoritoare, direct proporționale cu timpul de așteptare; (b) cazare hotelieră — în cazul în care este necesară o ședere de una sau mai multe nopți sau — în cazul în care este necesară o ședere suplimentară față de cea prevăzută de pasager; (c) transportul dintre aeroport și locul cazării (hotel sau altele). (2) În plus, pasagerii au dreptul la două apeluri telefonice gratuite și de a trimite gratuit mesaje prin telex, fax sau e-mail. [...]”
22

Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i-au fost adresate (Hotărârea din 22 iunie 2010, Melki și Abdeli, C-188/10 și C-189/10, Rep., p. I-5667, punctul 27 și jurisprudența citată).