În cadrul controlului ajutoarelor de stat de către Comisie, pentru a aprecia dacă o scrisoare transmisă autorului unei plângeri ca răspuns la plângerea sa constituie un act atacabil, Tribunalul trebuie să stabilească, având în vedere conținutul actului atacat, dacă acesta constituie o decizie în sensul articolului 4 din Regulamentul nr. 659/1999 privind aplicarea articolului 88 CE sau o simplă comunicare informală, astfel cum este aceasta prevăzută la articolul 20 alineatul (2) a doua teză din același regulament. Astfel, din procedura aplicabilă plângerilor în materie de ajutoare de stat, astfel cum este prevăzută de Regulamentul nr. 659/1999 și în special la articolul 20 alineatul (2), rezultă că, deși Comisia are obligația de a examina de îndată informațiile referitoare la un pretins ajutor ilegal care îi sunt transmise de un terț prin intermediul unei plângeri, în schimb, aceasta nu este ținută să adopte o decizie în sensul articolului 4 din regulamentul menționat ca răspuns la fiecare plângere. Obligația Comisiei de a adopta o decizie ca răspuns la o plângere nu are în vedere decât ipoteza prevăzută la articolul 13 din Regulamentul nr. 659/1999. Potrivit articolului 20 alineatul (2) a doua teză din același regulament, Comisia se poate rezuma să informeze autorul unei plângeri printr-o scrisoare că nu există suficiente motive pentru examinarea cazului. Aceasta este situația în special atunci când articolul 13 din Regulamentul nr. 659/1999 este inaplicabil, întrucât plângerea nu privește un ajutor ilegal, ci vizează, în realitate, un ajutor existent.

În cadrul competenței acordate Comisiei în vederea verificării permanente a ajutoarelor existente, autoarea unei plângeri nu poate, printr-o plângere adresată Comisiei, să o constrângă pe aceasta din urmă să analizeze compatibilitatea unui astfel de ajutor. În cazul în care Comisia consideră, după o primă evaluare, că plângerea nu privește ajutoare ilegale, ci ajutoare existente, aceasta nu are obligația să adreseze statului membru în cauză o decizie în sensul articolului 4 din Regulamentul nr. 659/1999 privind aplicarea articolului 88 CE și nu poate fi constrânsă să aplice procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (1) CE.

Atunci când Comisia concluzionează, într-o scrisoare adresată autoarei unei plângeri, că ajutoarele denunțate în plângerea acesteia sunt ajutoare existente, întrucât articolul 13 din Regulamentul nr. 659/1999 privind ajutoarele ilegale nu este aplicabil, Comisia nu poate să adopte o decizie în sensul articolului 4 din același regulament. Așadar, ca răspuns la plângerea formulată, aceasta nu poate decât să o informeze pe autoarea plângerii că nu există suficiente motive pentru examinarea cazului în temeiul articolului 20 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 659/1999. Astfel, ar fi contrar economiei procedurii de control al ajutoarelor de stat să se considere că, atunci când Comisia informează autorul unei plângeri că plângerea sa privește un ajutor existent, aceasta adoptă obligatoriu o decizie în sensul articolului 4 din Regulamentul nr. 659/1999. O asemenea soluție ar presupune că, în cazul în care Comisia este sesizată cu o plângere privind un ajutor existent, are obligația de a examina compatibilitatea acestuia cu piața comună. Or, în temeiul articolului 88 alineatul (1) CE, numai Comisia are inițiativa aplicării procedurii de verificare permanentă a ajutoarelor existente.

(a se vedea punctele 60, 61 și 64)