RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 59/3

Recurs introdus la 14 noiembrie 2015 de National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 4 septembrie 2015 în cauza T-577/12, NIOC și alții/Consiliul Uniunii Europene

(Cauza C-595/15 P)

(2016/C 059/03)

Limba de procedură: franceza

Părțile

Recurente:

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

Cealaltă parte din procedură:

Consiliul Uniunii Europene

Concluziile recurentelor

— anularea Hotărârii pronunțate la 4 septembrie 2015 de Camera a șaptea a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-577/12;

— admiterea concluziilor pe care recurentele le-au prezentat în fața Tribunalului Uniunii Europene;

— obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

Motivele și principalele argumente

1. În cadrul primului motiv de anulare, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 44 din hotărârea atacată atunci când a statuat că, prin menționarea articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 (1), trebuie să se considere că Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 (2) menționează în mod clar că temeiul său juridic este reprezentat de acest articol alineatul (2).

2. În cadrul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 55-57 din hotărârea atacată, care se rezumă în afirmația că „nu reiese din cuprinsul articolului 215 alineatul (2) că măsurile restrictive individuale adoptate împotriva unor persoane fizice sau juridice, a unor grupuri sau entități nestatale trebuie să fie adoptate potrivit procedurii prevăzute la articolul 215 alineatul (1) TFUE”. Pe de o parte, articolul 215 alineatul (1), singura dispoziție din TFUE consacrată măsurilor restrictive, prevede în mod clar că procedura aplicabilă pentru astfel de măsuri este cea pe care acesta o prevede, și nu prevede o altă procedură; pe de altă parte, articolul 291 TFUE este incompatibil cu articolul 215 alineatul (2) TFUE; cu titlu subsidiar, articolul 291 alineatul (2) TFUE nu poate fi considerat ca fiind de natură să furnizeze Consiliului un temei juridic suplimentar față de cel constituit de articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru adoptarea unor măsuri restrictive; în sfârșit, și cu titlu subsidiar în cazul în care se decide că articolul 291 alineatul (2) TFUE este de natură să ofere Consiliului un temei juridic suplimentar față de cel constituit de articolul 215 alineatul (2) TFUE, pentru adoptarea unor măsuri restrictive, recurgerea la acest temei juridic nu ar fi, în speță, mai puțin nelegală.

3. În cadrul celui de al treilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate inițial pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, în esență, la punctele 75-83 din hotărârea sa, că Consiliul Uniunii a „justificat temeinic”, pentru a prelua formularea articolului 291 alineatul (2), recurgerea la această procedură derogatorie, care era singura disponibilă în speță. Pe de o parte, justificarea cerută trebuie să fie explicită; pe de altă parte, chiar dacă se presupune că o justificare implicită poate îndeplini această cerință, ea nu este îndeplinită în speță, Tribunalul interpretând textele în cauză în mod eronat.

4. În cadrul celui de al patrulea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctul 87 din hotărârea sa, că articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012 „rezervă Consiliului competența de a executa dispozițiile articolului 23 alineatele (2) și (3) din regulamentul menționat”, ceea ce ar fi suficient pentru a îndeplini obligația de motivare privind indicarea temeiului juridic al acestei dispoziții, care ar fi articolul 291 alineatul (2) TFUE. Potrivit recurentelor, Tribunalul a ajuns la această concluzie printr-o interpretare eronată din punct de vedere juridic a articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.

5. În cadrul celui de al cincilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare, la punctele 86-88 din hotărârea sa, întrucât a apreciat că obligația de motivare a actelor juridice ale Uniunii nu obliga Consiliul să indice în mod expres că Regulamentul nr. 267/2012 era întemeiat pe articolul 291 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește temeiul legal al articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.

6. În cadrul celui de al șaselea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctele 100 și 103 și de asemenea la punctele 108 și 110, că respectarea, prin măsuri restrictive adoptate de Uniune, a principiilor securității juridice și previzibilității legii, din care rezultă că măsurile menționate trebuie să fie clare și precise, se verifică în raport cu regulile jurisprudențiale de interpretare uniformă a actelor Uniunii, care impun ca aceste acte să fie interpretate și aplicate în lumina versiunilor existente în celelalte limbi oficiale.

7. În cadrul celui de al șaptelea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 134 din hotărârea sa considerând că articolul 23 alineatul (2) punctul (d) din Regulamentul nr. 267/2012 (criteriul în litigiu) este conform cu principiile statului de drept și mai general cu dreptul Uniunii Europene, deoarece nu ar fi „nici arbitrar, nici discreționar” și, la punctul 140 din hotărârea sa, că „criteriul în litigiu limitează puterea de apreciere a Consiliului, instituind criterii obiective, și garantează gradul de previzibilitate cerut de dreptul Uniunii”. În această privință, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin interpretarea criteriului în litigiu prin raportare la Hotărârea din 13 martie 2012 Melli Bank/Consiliul (C-380/09 P).

8. În cadrul celui de al optulea motiv, cu titlu subsidiar, recurentele susțin că dacă se presupune că sensul care trebuie atribuit termenului „asociație” este cel dat de Tribunal, s-ar impune să se constate că acesta a fost aplicat în mod eronat în speță.

(1) Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).

(2) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16).