ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43.

Potrivit autorităților maghiare, rezultă că administratorul traficului nu are nicio influență asupra repartizării traselor feroviare, întrucât aceasta intervine anterior punerii în circulație. Administratorul infrastructurii are obligația de a încheia un contract, conform cu trasa alocată, cu beneficiarul dreptului de acces și de a solicita circulația trenului acestuia în conformitate cu trasa alocată, sub sancțiunea aplicată administratorului infrastructurii de a se expune unor consecințe juridice prevăzute de contract. Prin urmare, faptul de a lua cunoștință de deciziile de repartizare a capacităților, după ce acestea au fost adoptate, nu ar echivala cu adoptarea unei decizii referitoare la alocarea traselor.
15.

Articolul 17 din directiva menționată, intitulat „Activități economice desfășurate de studenți”, care figurează în capitolul IV, al cărui titlu este „Tratamentul aplicabil resortisanților țărilor terțe vizați”, prevede următoarele: „(1) În afara timpului lor de studiu și sub rezerva respectării normelor și condițiilor aplicabile activității relevante în statul membru gazdă, studenții au dreptul de a fi angajați și pot avea dreptul să exercite o activitate economică independentă. Poate fi luată în considerare situația pieței forței de muncă din statul membru gazdă. Atunci când este necesar, statele membre acordă studenților și/sau angajatorilor aprobarea prealabilă în conformitate cu legislația internă. (2) Fiecare stat membru stabilește numărul maxim de ore pe săptămână sau numărul zilelor ori lunilor dintr-un an permise pentru o asemenea activitate, care nu va fi sub 10 ore pe săptămână, sau echivalentul în zile sau luni într-un an. (3) Accesul la activitățile economice în primul an de ședere poate fi restricționat de statul membru gazdă. (4) Statele membre pot solicita studenților să declare, în avans sau în alt mod, unei autorități desemnate de statul membru respectiv, implicarea într-o activitate economică. Angajatorii acestora pot, de asemenea, să se supună unei obligații de declarare, în avans sau în alt mod.”
41.

Curtea a avut recent ocazia, în Hotărârea Société Groupe Limagrain Holding, citată anterior, să se pronunțe asupra funcției evidenței operative în cadrul beneficiului de plată în avans a unei restituiri la export. În această hotărâre, beneficiul menționat era condiționat în special de proba că produsele pentru care fusese prezentată o declarație de plată fuseseră plasate și au rămas sub control vamal până la exportul lor. Curtea a observat că împrejurarea de a supune aceste produse regimului de control vamal are drept finalitate să garanteze identitatea produselor menționate în declarația de plată cu produsele exportate efectiv. În cazul neexecutării corespunzătoare a plasării sub regimul antrepozitului vamal, proba faptului că mărfurile menționate în declarația de plată a unui avans au fost într-adevăr exportate nu poate fi efectuată în mod satisfăcător. Curtea a asimilat unei retrageri de la controlul vamal ipoteza în care nu a fost respectată obligația de a ține, în conformitate cu reglementarea vamală a Uniunii, o evidență operativă a produselor plasate sub acest control. În ambele cazuri, autoritățile vamale sunt lipsite de posibilitatea de a controla circuitul produselor în cauză și, în consecință, de a asigura respectarea condițiilor legate de sistemul de plată în avans a restituirii la export ( 8 ).
31.

Cu toate acestea, în cadrul Regulamentului nr. 44/2001, legiuitorul a ales să dedice o secțiune specială normelor de competență referitoare la contractele de muncă. Articolul 18 alineatul (2) din regulamentul menționat are în vedere în mod expres situația unui angajator care nu are domiciliul pe teritoriul unui stat membru și prevede în acest caz că, „[d]acă un angajat încheie un contract individual de muncă cu un angajator care nu are domiciliul pe teritoriul unui stat membru, însă are o sucursală, agenție sau altă unitate pe teritoriul unuia dintre statele membre, se consideră, în cazul contestațiilor privind exploatarea sucursalei, agenției sau unității, că angajatorul are domiciliul pe teritoriul statului respectiv”. În acțiunea principală, se pune problema dacă ambasada în cadrul căreia a lucrat domnul Mahamdia poate fi calificată drept „sucursală”, „agenție” sau „altă unitate” în vederea aplicării normelor de competență speciale prevăzute în secțiunea 5 a Regulamentului nr. 44/2001.
14.

În această privință, Oberlandesgericht Köln arată că, pe de o parte, Regulamentul nr. 1008/2008 are ca obiect „operarea serviciilor aeriene” și, după cum rezultă din cuprinsul său, nu are ca obiect ofertele de asigurări. În plus, oferta în discuție nu provine de la o companie aeriană, ci de la o societate de asigurări distinctă din punct de vedere economic și juridic de aceasta.
33.

Nu vedem din ce motive lucrătorul turc ar avea dreptul de a-și menține legăturile familiale atunci când soțul său are aceeași cetățenie, în timp ce, în schimb, ar trebui să fie împiedicat ca acest soț să i se alăture atunci când această persoană are altă cetățenie decât cetățenia turcă. În final, aceasta ar conduce la a se considera că prezența unui soț care are aceeași cetățenie alături de lucrătorul turc este mai importantă pentru integrarea acestuia în statul membru gazdă decât cea a unui soț care nu are cetățenia turcă. Pe de altă parte, ar rezulta de aici că, într-o situație comparabilă, o soție care nu are cetățenia turcă ar fi tratată mai puțin bine decât o soție care are cetățenia turcă. Aceasta ar conduce la o discriminare inacceptabilă.
36.

În pofida faptului că, potrivit modului său de redactare, articolul 3 litera (c) din Regulamentul nr. 1768/92 prevede că un certificat suplimentar de protecție poate fi eliberat numai în măsura în care pentru produsul respectiv nu a fost acordat deja un certificat, această condiție nu poate fi înțeleasă în sensul că pentru un principiu activ protejat de brevet sau pentru o compoziție de principii active protejată de brevet s-ar putea elibera numai un singur certificat suplimentar de protecție. Dimpotrivă, în lumina jurisprudenței Curții, articolul 3 litera (c) trebuie interpretat în sensul că nu se poate elibera mai mult de un certificat pentru fiecare brevet de bază care protejează un principiu activ sau o compoziție de principii active ( 17 ). În plus, Curtea a statuat că articolul 3 litera (c) din Regulamentul nr. 1768/92 nu se opune eliberării unui certificat suplimentar de protecție titularului unui brevet de bază pentru un produs pentru care, la data depunerii cererii de certificat suplimentar de protecție, unul sau mai multe certificate suplimentare de protecție fuseseră deja eliberate unuia sau mai multor titulari ai unuia sau mai multor alte brevete de bază ( 18 ).
61.

În cadrul analizei acestei probleme, trebuie inclusă și norma prevăzută la articolul 13 alineatul (5) din ErbStG, care impune succesorilor, drept condiție pentru acordarea avantajelor fiscale – în măsura în care societatea își are sediul, respectiv organele de conducere într-un stat SEE –, obligația de a continua efectiv activitatea societății timp de cel puțin cinci ani și de a nu ceda acțiunile deținute. De asemenea, această reglementare prevede retragerea cu efect retroactiv a avantajelor fiscale în cazul în care moștenitorul nu respectă aceste prevederi. Este evident că această reglementare vizează acele situații în care, prin exercitarea libertății sale de stabilire, moștenitorul participă în mod continuu la viața economică din celălalt stat. Aceasta prevede astfel ca moștenitorul să continue activitatea întreprinderii, și anume pentru o perioadă de timp deloc nesemnificativă. Perspectiva de retragere cu efect retroactiv a avantajelor acordate are rolul de a garanta că, după transferul de drepturi, moștenitorul, în noua sa calitate de întreprinzător, își va stabili în mod permanent comportamentul conform cerințelor prevăzute de legiuitorul național. Întrucât moștenitorului îi sunt oferite stimulente financiare pentru a menține activitatea întreprinderii, acesta va fi atras, în temeiul legii, să continue activitatea întreprinderii. Libertatea sa de acțiune, în cazul în care nu dorește să piardă avantajele fiscale, este considerabil limitată în această privință, în principal în ceea ce privește posibilitatea de cedare a acțiunilor societății sau de a decide să schimbe sediul societății în afara SEE. Tocmai în privința efectelor voite asupra moștenitorului care a preluat de la de cuius o poziție de frunte în cadrul întreprinderii astfel încât să poată direcționa comportamentul comercial al întreprinderii, o restricție privind libera circulație a capitalurilor pare a fi doar o consecință inevitabilă a restrângerii libertății de stabilire.
85.

În formula aplicată de municipalități, singurul parametru relevant este numărul liniilor de telefon fix instalate în municipalitatea respectivă într-un an determinat. Această valoare nu are însă nicio legătură cu utilizarea specifică de către operatorul de telefonie mobilă a infrastructurii deținute de altă întreprindere. Nici cota de piață deținută de operatorul de telefonie mobilă pe piața locală nu are vreo legătură evidentă cu intensitatea utilizării de către acesta a proprietății municipale pe care sunt instalate rețelele relevante și infrastructurile asociate, chiar dacă aceasta poate avea legătură cu necesitatea de a accesa și de a se interconecta cu aceste rețele și infrastructuri.
3)

Articolul 102 TFUE trebuie interpretat în sensul că principiile stabilite în Hotărârea RTE și ITP/Comisia (cunoscută sub numele «Magill») și în Hotărârea IMS Health (cunoscută sub numele «doctrina essential facilities» [ ( 10 ) ]) trebuie aplicate și în cazul în care nu există o «piață în amonte», întrucât colectarea și stocarea datelor protejate într-o bază de date (registrul comercial) are loc în exercitarea puterii publice?”
19.

Introducerea standardelor tehnice aplicabile produselor, valabile la nivelul Uniunii, supravegherea, în consecință, a respectării acestora, precum și marcarea produselor care respectă aceste standarde tehnice contribuie în esență la atingerea în Uniunea Europeană a unui înalt nivel de siguranță a produselor. Înlocuirea dispozițiilor tehnice naționale divergente în domeniul produselor cu prevederi tehnice valabile la nivelul Uniunii stimulează în același timp și libera circulație a mărfurilor în Uniunea Europeană. În acest context, o importantă preocupare a legiuitorului Uniunii o reprezintă uniformizarea standardelor tehnice aplicabile produselor. În acest scop, începând cu mijlocul anilor ’80 s-a urmărit o nouă abordare (New Approach) în domeniul armonizării tehnice și al standardizării. Astfel, în așa-numitele „directive New Approach”, legiuitorul Uniunii stabilește cerințele esențiale pe care trebuie să le îndeplinească produsele care intră sub incidența acestor directive. Concretizarea acestor cerințe generale se realizează prin organizații private de standardizare care elaborează, la cererea Comisiei, specificații tehnice, publicate ulterior de Comisie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sub forma standardelor armonizate. Respectarea și aplicarea de către fabricant a unor astfel de standarde armonizate este facultativă. Există totuși o prezumție relativă că produsele conforme standardelor armonizate îndeplinesc și cerințele esențiale formulate de directiva corespunzătoare ( 3 ).
9.

Articolul 16 din A șasea directivă conține anumite norme referitoare la scutirile de taxă. Mai exact, în forma rezultată în urma modificării – printr-o tehnică legislativă inedită – prin articolul 28c din aceeași A șasea directivă ( 4 ), acesta are următorul cuprins: „(1) Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare privind taxele, statele membre pot adopta, sub rezerva consultărilor prevăzute la articolul 29, măsuri speciale destinate scutirii de la plata taxei pe valoarea adăugată a tuturor sau a unora dintre următoarele operațiuni […]: […] B. livrările de bunuri destinate a fi: […] (c) plasate în regim de antrepozit vamal sau în regim de perfecționare activă; […] D. livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate: (a) în locurile menționate în partea B punctele (a)-(d), care fac încă obiectul unuia dintre regimurile specificate la aceleași puncte; […].”
11.

Dispozițiile aplicabile drepturilor lucrătorilor turci sunt enunțate la articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, care are următorul cuprins: „Sub rezerva dispozițiilor articolului 7, referitor la accesul liber la încadrarea în muncă al membrilor familiei sale, lucrătorul turc care este încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru: — are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea autorizației sale de muncă, la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă; — are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității ce trebuie acordată lucrătorilor din statele membru ale Comunității, să accepte o altă ofertă din partea unui angajator, la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru, în cadrul aceleiași profesii; — beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice activitate salariată, la alegerea sa.”
6.

Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd (denumite în continuare „Football Dataco și alții”), societăți reclamante în acțiunea principală, sunt responsabile de organizarea campionatelor de fotbal englez și scoțian. Prima are ca obiect de activitate crearea și exploatarea datelor și a drepturilor de proprietate intelectuală referitoare la aceste campionate și pretinde că beneficiază, în temeiul dreptului britanic, de un drept sui generis privind baza de date denumită „Football Live”.
4.

În măsura în care este relevant în speță, articolul 13 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Reguli generale”, prevede următoarele cu privire la stabilirea legislației aplicabile: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; [...]”
11.

Articolul 73 din Regulamentul nr. 1408/71 reglementează acordarea prestațiilor familiale pentru membrii de familie care își au reședința pe teritoriul altui stat membru: „Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă aflat sub incidența legislației unui stat membru are dreptul, în ceea ce privește membrii de familie care au reședința în alt stat membru, la prestațiile familiale prevăzute de legislația primului stat, ca și cum ar avea reședința în acel stat, sub rezerva dispozițiilor anexei VI.”
44.

În opinia noastră, o asemenea interpretare nu are niciun temei. Așa cum am precizat deja, considerăm că definiția prevăzută la articolul 2 litera (c) din Directiva privind condițiile de primire nu exclude din domeniul său de aplicare solicitanții de azil în cauză. Astfel cum am menționat la punctul 40 de mai sus, elementul determinant pentru aplicarea directivei îl constituie prezentarea unei cereri de azil. În ceea ce privește obligația de a furniza informații în temeiul articolului 5 alineatul (1), considerăm că aceasta nu poate exclude accesul la condițiile de primire stabilite de directivă pentru solicitanții de azil a căror cerere poate intra sub incidența dispozițiilor privind preluarea sau reprimirea prevăzute de Regulamentul Dublin II. În opinia noastră, articolul 13 alineatul (1) pare a impune de asemenea o interpretare, care este exact opusă celei propuse de Franța.
2)

Articolul 3 alineatul 1 al patrulea paragraf din Decretul nr. 38 din 27 iulie 1967 de organizare a regimului de securitate socială al lucrătorilor care desfășoară activități independente este compatibil cu dreptul Uniunii Europene și în special cu libertatea de circulație și de ședere garantată prin articolul 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în condițiile în care nu permite unei persoane care are reședința în alt stat membru și administrează din străinătate o societate supusă la plata impozitului belgian să răstoarne prezumția de impozitare potrivit regimului de securitate socială al lucrătorilor care desfășoară activități independente, în timp ce mandatarul care are reședința în Belgia și nu administrează o asemenea societate din străinătate are posibilitatea de a răsturna această prezumție și de a face dovada că nu desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 3 alineatul 1 primul paragraf din Decretul regal nr. 38?”
48.

În primul rând, trebuie să se arate că pârâtul din acțiunea principală a făcut uz de libertatea de circulație, deplasându-se pe teritoriul francez unde locuiește în mod legal și unde și-a construit o viață familială. Or, în cadrul transpunerii unei decizii-cadru, statele membre nu pot aduce atingere dreptului Uniunii, în special dispozițiilor referitoare la libertatea de circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre recunoscută oricărui cetățean al Uniunii ( 21 ). Astfel, Curtea a statuat deja că un resortisant al unui stat membru care are reședința legală într-un alt stat membru are dreptul să se prevaleze de principiul nediscriminării împotriva unei legislații naționale care stabilește condițiile în care autoritatea judiciară competentă poate să refuze executarea unui mandat european de arestare emis în scopul executării unei pedepse privative de libertate ( 22 ). A fortiori, aceasta trebuie să fie situația în raport cu legislația franceză în discuție în acțiunea principală, care exclude orice cetățean al Uniunii, cu singura excepție a resortisanților francezi, de la beneficiul motivului de neexecutare prevăzut la articolul 4 punctul 6 din Decizia-cadru 2002/584. În consecință, este necesar să se considere că pârâtul din acțiunea principală are dreptul să se prevaleze de articolul 18 TFUE împotriva respectivei legislații. Prin urmare, rămâne să se stabilească dacă articolul 695-24 din Codul de procedură penală implică o discriminare pe motiv de cetățenie.
67.

Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă în modul următor la întrebarea preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden: „Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 al Consiliului din 28 mai 2001 privind cooperarea între instanțele statelor membre în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială, în special articolul 1 alineatul (1) din acesta, trebuie interpretat în sensul că o instanță a unui stat membru care dorește să audieze un martor care are reședința într-un alt stat membru, în legătură cu un litigiu care intră în această materie, nu are obligația de a aplica metodele de asistență judiciară simplificată prevăzute de regulamentul menționat decât dacă decide să procedeze la un astfel de act de cercetare solicitând fie concursul instanței competente a acestui alt stat membru, fie autorizarea de a efectua direct actul pe teritoriul acestuia din urmă. În schimb, în cazurile în care, precum în acțiunea principală, o instanță dorește să audieze pe teritoriul statului membru în care are sediul un martor care are reședința într-un alt stat membru, aceasta are posibilitatea de a utiliza metodele prevăzute în dreptul său procedural național, ca de exemplu citarea martorului pentru a se înfățișa în fața sa, în cazul în care apreciază că aceste metode vor fi suficient de eficiente în speță.”
26.

În plus, faptul de a împărtăși observațiile avocatului general Lenz ne determină să respingem argumentul Parlamentului European care contestă calitatea de precedent, în ceea ce privește admisibilitatea acțiunii, a Hotărârii din 1 octombrie 1997, Franța/Parlamentul European, citată anterior. Astfel, după cum s-a arătat mai sus, dacă Republica Franceză consideră că Curtea s-a exprimat „în mod implicit, dar necesar” cu privire la admisibilitatea acțiunii în contextul acestei hotărâri, Parlamentul European susține, dimpotrivă, că inexistența unei mențiuni în hotărârea menționată cu privire la acest aspect echivalează cu absența luării de poziție a Curții. Or, pe lângă faptul că inadmisibilitatea acțiunii este un motiv de ordine publică pe care Curtea este obligată să îl invoce din oficiu ( 16 ), astfel cum au susținut în mod corect Republica Franceză și Marele Ducat al Luxemburgului, atenția Curții fusese, în plus, atrasă de avocatul general Lenz tocmai asupra problemei admisibilității acțiunii introduse la acea dată de Republica Franceză împotriva deliberării Parlamentului European atacate în acel caz ( 17 ). Prin urmare, în speță, Curtea s-a pronunțat pe fond în deplină cunoștință de cauză.
73.

Să dăm un exemplu, pentru a vedea motivul pentru care se întâmplă acest lucru. O întreprindere care aplică același plan social ca Baxter trebuie să concedieze 30 de lucrători. Aplicând articolul 1 alineatele 2 și 3 din KSchG, aceasta acordă „un scor” membrilor colectivului existent raportându-i la fiecare dintre cele patru criterii de selectare prevăzute în dispozițiile menționate ( 50 ). Lucrătorii al căror scor este minimum 80 sunt protejați împotriva concedierii. Analizând scorurile, întreprinderea selectează fără prea mare dificultate 29 de lucrători care urmează a fi concediați – scorurile lor sunt mult mai scăzute decât acest plafon. Este necesar să fie selectat al treizecilea lucrător, existând 3 candidați în acest sens (A, B și C). A și B sunt căsătoriți și au fiecare câte două persoane în îngrijire. C este celibatar și are un grad de invaliditate suficient pentru a avea dreptul să solicite pensionare anticipată în calitate de lucrător cu handicap. Toți trei înregistrează scorul 79. A B C Vârstă 57 54 57 Vechime în muncă 10 14 12 Obligații de întreținere 12 12 0 Handicap 0 0 10 Total 79 79 79
27.

În primul rând, în cadrul procedurilor administrative, principiul economiei procedurale susține, în plus, faptul că, în cazul unei îndoieli, actele Uniunii pot fi anulate numai în parte, întrucât în acest mod se poate evita o eventuală repetare a procedurii administrative și un eventual nou litigiu sau cel puțin se poate limita obiectul acestora. În plus, în special în procedurile în materia concurenței, este adevărat că o repetare a procedurii administrative ar putea, eventual, să intre în conflict cu principiul ne bis in idem ( 17 ). Mai mult, anularea numai în parte a deciziilor Comisiei se conciliază mai bine cu cerința fundamentală a aplicării eficiente a normelor de concurență ale Uniunii ( 18 ) decât anularea totală a acestora.
5.

În urma expirării vizei de studii care îi fusese acordată de autoritățile irlandeze, domnul M. a introdus, la 21 mai 2008, în fața Office of the Refugee Applications Commissionner (Biroul Comisarului pentru Cererile de Azil) ( 4 ) o cerere de azil. Ulterior respingerii acesteia, domnul M. a introdus la 31 decembrie 2008 o cerere de protecție subsidiară care a fost respinsă de asemenea la 24 septembrie 2010. Minister for Justice, Equality and Law Reform a considerat că, din cauza unor îndoieli serioase cu privire la credibilitatea afirmațiilor sale, nu era posibil să se demonstreze că ar risca să sufere o vătămare gravă în cazul în care s-ar întoarce în țara de origine, care ar justifica acordarea unei protecții subsidiare.