ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Articolul 267 primul paragraf TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să interpreteze cu titlu preliminar un standard armonizat în sensul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 89/106 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții, astfel cum a fost modificată prin Directiva 93/68, și ale cărui referințe au fost publicate de Comisia Europeană în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, seria C.

Astfel, Curtea are competența de a interpreta acte care, deși este adevărat că au fost adoptate de organe care nu pot fi calificate drept instituții, organe, oficii sau agenții ale Uniunii, au totuși natura unor măsuri de punere în aplicare sau de aplicare a unui act de drept al Uniunii, o asemenea soluție fiind justificată de însuși obiectul articolului 267 TFUE, care are rolul de a asigura aplicarea uniformă în Uniune a tuturor dispozițiilor care fac parte din ordinea juridică a Uniunii, pentru a se evita ca efectele lor să varieze în funcție de interpretarea care le este dată în diferite state membre. Pe de altă parte, faptul că un act de drept al Uniunii nu are efect obligatoriu nu împiedică Curtea să statueze cu privire la interpretarea acelui act, în cadrul unei proceduri preliminare, în temeiul articolului 267 TFUE.

În ceea ce privește un standard armonizat adoptat în temeiul Directivei 89/106 și ale cărui referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, acesta face parte din dreptul Uniunii, întrucât prin trimitere la dispozițiile unui astfel de standard se stabilește dacă prezumția de conformitate instituită la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 89/106 se aplică sau nu se aplică în cazul unui anumit produs. În această privință, deși este adevărat că conformitatea unui produs pentru construcții cu cerințele esențiale cuprinse în Directiva 89/106 poate fi atestată, dacă este cazul, prin alte mijloace decât dovada conformității cu standardele armonizate, acest fapt nu poate repune în discuție existența efectelor juridice aferente unui standard armonizat. De asemenea, deși elaborarea unui astfel de standard armonizat este, desigur, încredințată unui organism de drept privat, ea constituie totuși o măsură de punere în aplicare necesară și strict delimitată prin cerințele esențiale definite de această directivă, realizată la inițiativa și sub îndrumarea, precum și sub controlul Comisiei, iar efectele sale juridice sunt supuse publicării prealabile a referințelor sale de către aceasta din urmă în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, seria C.

(a se vedea punctele 34, 35, 40, 42, 43 și 47 și dispozitiv 1)
Cauza C‑592/14

European Federation for Cosmetic Ingredients

împotriva

Secretary of State for Business, Innovation and Skills

și

Attorney General

[cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice

(England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Produse cosmetice — Regulamentul (CE) nr. 1223/2009 — Articolul 18 alineatul (1) litera (b) — Produse cosmetice care conțin ingrediente sau combinații de ingrediente care, «pentru a îndeplini cerințele prezentului regulament», au făcut obiectul unei testări pe animale — Interdicție de introducere pe piața Uniunii Europene — Domeniu de aplicare”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 septembrie 2016

Procedură jurisdicțională – Cerere de redeschidere a procedurii orale – Cerere de a depune observații asupra unor aspecte de drept ridicate prin concluziile avocatului general – Condițiile redeschiderii (art. 252 al doilea paragraf TFUE; Statutul Curții de Justiție, art. 23; Regulamentul de procedură al Curții, art. 83) Dreptul Uniunii Europene – Interpretare – Metode – Interpretare literală, sistematică și teleologică Apropierea legislațiilor – Produse cosmetice – Regulamentul nr. 1223/2009 –Interdicție de introducere pe piață a unor produse care conțin ingrediente care au făcut obiectul testării pe animale – Domeniu de aplicare – Realizarea testării pe animale în țări terțe pentru a comercializa produse în aceste țări – Includere – Condiție – Utilizarea datelor obținute în urma testării menționate în cadrul unei cereri prin care se urmărește dovedirea siguranței produselor respective în scopul introducerii lor pe piața Uniunii [Regulamentul nr. 1223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 18 alin. (1) lit. (b)]
26

În aceste condiții, Juzgado de lo Social no 23 de Madrid a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Reglementarea națională care prevede o perioadă de probă de un an pentru contractul de muncă pe durată nedeterminată pentru sprijinirea antreprenorilor, pe parcursul căreia este permisă denunțarea unilaterală a contractului, este contrară dreptului Uniunii și compatibilă cu dreptul fundamental garantat prin articolul 30 din cartă? 2) Perioada de probă de un an prevăzută pentru contractul de muncă pe durată nedeterminată pentru sprijinirea antreprenorilor aduce atingere obiectivelor și dispozițiilor Directivei 1999/70 – [și, astfel, clauzelor 1 și 3 din acordul‑cadru]?”
19

Apreciind că soluționarea litigiului cu care este sesizată depinde de interpretarea anumitor dispoziții din A șasea directivă, cour d’appel de Mons a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „Punerea la dispoziție a instalațiilor unei infrastructuri sportive utilizate în scopuri exclusiv fotbalistice, interpretată ca posibilitate de utilizare și de exploatare punctuală a suprafeței de joc a stadionului de fotbal (terenul), precum și a vestiarelor pentru jucători și arbitri în limita unui maxim de 18 zile în fiecare sezon sportiv (un sezon sportiv începând la 1 iulie în fiecare an calendaristic și încheindu‑se la 30 iunie anul următor) este o închiriere de bunuri imobile scutită în sensul articolului 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă [articolul 135 alineatul (1) litera (l) din Directiva 2006/112], în măsura în care concedentul dreptului de utilizare și de exploatare: — dispune de facultatea deplină de a conferi drepturi identice altor persoane fizice sau juridice la alegere, în afara celor 18 zile menționate anterior; — dispune de dreptul de acces în orice moment la instalațiile în cauză, fără acordul prealabil al concesionarului dreptului de utilizare și de exploatare, în special pentru a se asigura de corecta utilizare a acestora și pentru a se proteja împotriva oricărui prejudiciu, numai cu condiția de a nu perturba buna organizare a competițiilor sportive; — păstrează, în plus, un drept de control permanent al accesului la instalații, inclusiv în perioada de utilizare a acestora de către RFCT; — solicită o indemnizație forfetară de 1750 de euro pentru fiecare zi de utilizare a suprafeței de joc, a vestiarelor, a bufetului, a serviciului de pază, de supraveghere și de control al tuturor instalațiilor, înțelegându‑se că suma solicitată reprezintă, în mod convențional, dreptul de acces la terenul de fotbal până la concurența a 20 % și, în proporție de 80 %, contraprestația pentru diferitele servicii de mentenanță, de curățenie, de întreținere (tunsul ierbii, însămânțare etc.) și de asigurare a conformității suprafeței de joc și prestări de servicii accesorii, furnizate de concedentul dreptului de utilizare și de exploatare […]?”
6

În acest capitol II, articolul 5 din directiva menționată, intitulat „Acte restricționate”, are următorul cuprins: „Autorul unei baze de date beneficiază, în ceea ce privește expresia acestei baze care poate face obiectul unei protecții prin dreptul de autor, de dreptul exclusiv de a executa sau de a autoriza: (a) reproducerea permanentă sau provizorie, totală sau parțială, prin orice mijloc și sub orice formă; (b) traducerea, adaptarea, dispunerea și orice altă transformare; (c) orice formă de distribuție către public a bazei de date sau a copiilor acesteia. […] (d) orice comunicare, expunere sau reprezentare publică; (e) orice reproducere, distribuire, comunicare, expunere sau reprezentare publică a rezultatelor actelor prevăzute la litera (b).”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l’Agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières și Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, pe de o parte, și Utopia SARL (denumită în continuare „Utopia”), pe de altă parte, cu privire la o înștiințare de plată contestată de această societate.
18

Din decizia de trimitere reiese că Legea din 1991 privind răpirile de copii și executarea hotărârilor în materie de încredințare (Child Abduction and Enforcement of Custody Orders Act 1991), în versiunea aplicabilă faptelor din cauza principală (denumită în continuare „Legea din 1991 privind răpirile de copii și executarea hotărârilor în materie de încredințare”), transpune în dreptul irlandez Convenția de la Haga din 1980. Această lege a fost modificată prin Regulamentul din 2005 privind Comunitățile Europene (hotărâri judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești) [European Communities (Judgments in Matrimonial Matters and Matters of Parental Responsibility) Regulations 2005] pentru a se ține seama de regulament în cauzele aflate sub incidența Convenției de la Haga din 1980 care implică state membre.
19

În aceste condiții, Audiencia Provincial de Castellón a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Este incompatibilă cu articolul 7 alineatul (1) din [Directiva 93/13], care impune statelor membre obligația de a asigura, în interesul consumatorilor, existența mijloacelor adecvate și eficiente pentru a preveni utilizarea clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către vânzători sau furnizori, o normă de procedură precum articolul 695 alineatul 4 din [LEC], care, în ceea ce privește dreptul la o cale de atac împotriva deciziei prin care se soluționează opoziția la executare care are ca obiect bunuri ipotecate sau gajate, permite atacarea cu apel doar a ordonanței prin care se dispune încetarea procedurii sau neaplicarea unei clauze abuzive și exclude calea de atac în celelalte cazuri, ceea ce are ca rezultat imediat faptul că, în timp ce creditorul urmăritor poate formula apel atunci când opoziția debitorului urmărit este admisă și se dispune finalizarea procedurii sau neaplicarea unei clauze abuzive, debitorul consumator nu poate formula o cale de atac în cazul în care opoziția sa este respinsă? 2) În domeniul de aplicare al reglementării Uniunii privind protecția consumatorilor prevăzut în Directiva 93/13, este compatibilă cu principiul dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă și al dreptului la un proces echitabil și la arme egale, consacrat de articolul 47 din cartă, o dispoziție de drept național precum articolul 695 alineatul 4 din [LEC], care, în ceea ce privește dreptul la o cale de atac împotriva deciziei prin care se soluționează opoziția la executare cu privire la bunurile ipotecate sau gajate, permite atacarea cu apel doar a ordonanței prin care se dispune încetarea procedurii sau neaplicarea unei clauze abuzive și exclude calea de atac în celelalte cazuri, ceea ce are ca rezultat imediat faptul că, în timp ce creditorul urmăritor poate formula apel atunci când opoziția debitorului urmărit este admisă și se dispune finalizarea procedurii sau neaplicarea unei clauze abuzive[,] debitorul nu poate formula o cale de atac în cazul în care opoziția sa este respinsă?”
6

În Explicațiile cu privire la Carta drepturilor fundamentale (JO 2007, C 303, p. 17, denumite în continuare „explicațiile cu privire la cartă”) se precizează, în ceea ce privește articolul 50 din cartă, că regula ne bis in idem se aplică nu numai între diferitele instanțe ale aceluiași stat, ci și între instanțele mai multor state membre, ceea ce corespunde acquis‑ului. Aceste explicații cu privire la același articol 50 se referă, de altfel, expres la articolele 54-58 din CAAS, precizând că excepțiile limitate prin care aceste articole permit statelor membre derogarea de la regula ne bis in idem sunt acoperite de clauza orizontală de la articolul 52 alineatul (1) privind restrângerile.
2

Aceste cereri au fost formulate în cadrul unor litigii între LFB Biomédicaments SA (denumită în continuare „LFB”) și Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1‑France) și Pierre Fabre Médicament SA (denumită în continuare „PFM”), pe de o parte, și ministre des Finances et des Comptes publics (ministrul finanțelor și conturilor publice) și ministre des Affaires sociales et de la Santé (ministrul afacerilor sociale și sănătății), pe de altă parte, în legătură cu radierea unor medicamente de pe lista specialităților farmaceutice suportate de sistemele obligatorii de asigurări de sănătate în plus față de prestațiile de spitalizare care sunt suportate în cadrul sumelor forfetare privind internarea și îngrijirile medicale.
10

În timp ce în versiunea franceză a considerentului (2) și a articolului 1 alineatul (1) este folosită expresia „personnes reconnues comme responsables” (persoane care au fost recunoscute ca răspunzătoare), versiunea în limba engleză a acestor dispoziții o utilizează pe aceea de „persons having been identified as responsible” (persoane care au fost identificate ca răspunzătoare).
8

Articolul 9 alineatele (1)-(3) din directiva menționată, intitulat „Accesibilitatea tarifelor”, are următorul cuprins: „(1) Autoritățile naționale de reglementare monitorizează evoluția și nivelul tarifelor cu amănuntul pentru serviciile identificate la articolele 4-7 ca fiind sub incidența obligațiilor de serviciu universal și ca fiind furnizate fie de către întreprinderi desemnate, fie, dacă nu este desemnată nicio întreprindere pentru furnizarea acestor servicii, de întreprinderi disponibile pe piață, în special față de prețurile și veniturile consumatorilor la nivel național. (2) Statele membre pot cere, având în vedere condițiile naționale, ca întreprinderile desemnate să ofere consumatorilor opțiuni tarifare sau pachete tarifare diferite de cele oferite în condiții comerciale normale, în special pentru a garanta că persoanele cu venituri mici sau cu nevoi sociale speciale nu sunt împiedicate să acceseze rețeaua la care se face referire la articolul 4 alineatul (1) sau să utilizeze serviciile identificate la articolul 4 alineatul (3) și la articolele 5, 6 și 7 ca fiind sub incidența obligațiilor de serviciu universal și ca fiind furnizate de către întreprinderi desemnate. (3) Statele membre pot asigura sprijin consumatorilor identificați ca având venituri mici sau nevoi sociale speciale, pe lângă alte dispoziții care stabilesc ca întreprinderile desemnate să aplice opțiuni tarifare speciale sau să respecte o încadrare a tarifelor, o echilibrare geografică sau alte mecanisme similare.”
5

Articolul 24 din regulamentul de bază stabilea, pentru fiecare an de comercializare, respectiv de la 1 iulie a unui an până la data de 30 iunie a anului următor, o cantitate de bază pentru „zahărul A” și pentru „zahărul B”, pe care fiecare stat avea sarcina să o repartizeze între producători (denumiți în continuare „producătorii”) de zahăr stabiliți pe teritoriul său. Se aloca astfel producătorilor o cotă A și o cotă B pentru fiecare an de comercializare. Orice cantitate de zahăr produsă în plus față de cotele A și B era numită „zahăr C”.
9

Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației în domeniul alimentar, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentelor și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței alimentelor (JO L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68) prevede la articolul 8, intitulat „Protecția intereselor consumatorilor”: „(1) Legislația alimentară are drept obiectiv protejarea intereselor consumatorilor și asigură o bază care le permite acestora să facă o alegere în cunoștință de cauză în legătură cu produsele alimentare pe care le consumă. Ea are drept scop prevenirea: (a) practicilor frauduloase sau înșelătoare; (b) contrafacerii produselor alimentare; (c) oricăror alte practici care pot induce în eroare consumatorul.”
12

La 22 decembrie 2005, ministrul responsabil cu activitățile miniere și MOL au semnat un acord de prelungire în temeiul articolului 26/A alineatul (5) din Legea minelor (denumit în continuare „acordul din 2005”), prin care se prelungește cu cinci ani data limită pentru demararea exploatării acestor 12 terenuri cu hidrocarburi și se stabilește taxa de prelungire pe care MOL trebuie să o plătească statului după cum urmează, respectiv 12 % × 1,050 pentru primul an, și anume 12,600 %, 12 % × 1,038 pentru al doilea an, și anume 12,456 %, 12 % × 1,025 pentru al treilea an, și anume 12,300 %, și 12 % × 1,020 pentru al patrulea și al cincilea an, și anume 12,240 %.
13

Articolul 2 din KernbrStG, intitulat „Definirea noțiunilor utilizate în lege”, prevede: „În sensul prezentei legi: 1. combustibil nuclear înseamnă: a) plutoniu 239 și plutoniu 241, b) uraniu 233 și uraniu 235, inclusiv sub formă de compuși, aliaje, produse ceramice și amestecuri; 2. asamblaj de combustibil: ansamblul, constituit dintr‑o pluralitate de bare combustibile, sub forma căruia combustibilul nuclear este introdus în reactorul nuclear; 3. bară de combustibil: forma geometrică sub care combustibilul nuclear, învelit într‑o teacă, este introdus în reactorul nuclear; 4. reacție în lanț: procesul prin care neutronii emit, prin fisiunea unor bare de combustibil nuclear, alți neutroni, care, la rândul lor, provoacă fisiunea altor bare de combustibil nuclear; 5. reactor nuclear: aranjamentul geometric de asamblaje de combustibil sau de bare de combustibil, precum și de alte componente tehnice care permite realizarea unei reacții în lanț în condiții controlate autoîntreținute; 6. operator: titularul unei autorizații de exploatare a unui sit de producție industrială de electricitate prin fisiunea combustibilului nuclear.”
13

În aceste împrejurări, Cour de cassation a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 92/83 trebuie interpretat în sensul că producția sub licență se referă exclusiv la producția sub licența de exploatare a unui brevet sau a unei mărci sau poate fi interpretat în sensul că producția sub licență înseamnă producția conform unui procedeu de fabricație aparținând unui terț și autorizat de acesta?”
3

Articolul 17 primul paragraf din Convenția privind competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, adoptată la Bruxelles la 27 septembrie 1968 (JO 1972, L 299, p. 32, Ediție specială, 19/vol. 10, p. 3), astfel cum a fost modificată prin convențiile succesive referitoare la aderarea noilor state membre la această convenție (denumită în continuare „Convenția de la Bruxelles”), are următorul cuprins: „În cazul în care părțile, dintre care cel puțin una își are domiciliul pe teritoriul unui stat contractant, convin ca o instanță sau instanțele unui stat contractant să fie competente să soluționeze orice litigiu care a apărut sau care poate să apară în legătură cu un raport juridic determinat, instanța respectivă sau instanțele respective au competență exclusivă. O astfel de convenție atributivă de competență poate fi încheiată: (a) în scris sau verbal cu confirmare scrisă sau (b) într‑o formă care corespunde practicilor pe care părțile le‑au stabilit între ele sau (c) în comerțul internațional, într‑o formă care corespunde unei practici despre care părțile au cunoștință sau ar fi trebuit să aibă cunoștință și care este cunoscută și respectată în mod regulat într‑un astfel de comerț de părțile la contracte de același tip în ramura comercială respectivă.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între, în primul rând, Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) și doamna Wilson, pe de o parte, și WW Realisation 1 Ltd, în lichidare (denumită în continuare „Woolworths”), pe de altă parte, și, în al doilea rând, USDAW, pe de o parte, și Ethel Austin Ltd (denumită în continuare „Ethel Austin”), precum și Secretary of State for Business, Innovation and Skills (secretarul de stat pentru comerț, inovație și know‑how, denumit în continuare „secretarul de stat pentru comerț”), pe de altă parte, în legătură cu legalitatea concedierilor efectuate de Woolworths și de Ethel Austin. Secretarul de stat pentru comerț a fost obligat să intervină în litigiul principal pentru motivul că, în cazul în care Woolworths sau Ethel Austin este obligată să plătească despăgubiri numite de protecție, dar nu are posibilitatea să le plătească, secretatul de stat pentru comerț va fi obligat să plătească salariaților care solicită acest lucru o indemnizație într‑un cuantum pe care îl va considera corespunzător, în limitele plafonului stabilit de lege, în compensarea acestei creanțe.
1

Prin recursul formulat, LG Display Co. Ltd (denumită în continuare „LGD”) și LG Display Taiwan Co. Ltd (denumită în continuare „LGDT”) solicită anularea în parte a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene LG Display și LG Display Taiwan/Comisia (T‑128/11, EU:T:2014:88, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care acesta, pe de o parte, a reformat Decizia C(2010) 8761 final a Comisiei din 8 decembrie 2010 privind o procedură derulată în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (cazul COMP/39309 – LCD), al cărei rezumat a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 7 octombrie 2011 (JO C 295, p. 8, denumită în continuare „decizia în litigiu”), stabilind la 210000000 de euro cuantumul amenzii aplicate în solidar acestora la articolul 2 din decizia menționată și, pe de altă parte, a respins în rest acțiunea formulată de acestea prin care solicitau anularea în parte a deciziei respective, în ceea ce le privește, precum și reducerea cuantumului acestei amenzi.
9

Regulamentul privind Comunitățile Europene (organizarea timpului de lucru) (medici rezidenți) din 2004 [European Communities (Organisation of Working Time) (Activities of Doctors in Training) Regulations 2004, SI 2004, nr. 494], astfel cum a fost modificat prin Regulamentul din 2010 (SI 2010, nr. 533, denumit în continuare „Regulamentul din 2004”), urmărește transpunerea în dreptul irlandez a Directivei 2003/88 în ceea ce privește NCHD.
24

În plus, Curtea a constatat deja că, spre deosebire de modul de redactare a articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (b) din A șasea directivă, modul de redactare a literei (c) din această dispoziție nu conține nicio referire la operațiuni conexe serviciilor de îngrijire medicală, în pofida faptului că această din urmă dispoziție urmează imediat după cea a articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (b) menționat și că, prin urmare, noțiunea „operațiuni conexe prestării de îngrijiri medicale” nu este pertinentă pentru interpretarea articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (c) din A șasea directivă (a se vedea în acest sens Hotărârea Klinikum Dortmund, C‑366/12, EU:C:2014:143, punctul 32).