RO
Repertor iuljur isprudenței
ECLI:EU:F:2011 :11 1HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PU BLICE
(Camera a t reia)
15 februarie 2011
Cauza F-68/09
Florence Barbin
împotriva
Parlamentului European
„Funcție publică — Funcționari — Exercițiul de promovare 2006 — Executarea unei hotărâri a 
Tribunalului — Analiză comparativă a me ritelor — Principiul egalității de tratament — 
Concediu parțial pentru creșterea copilului”
Obiectul:Acțiune formulată în temeiul articolelor 236 C E și 152 E A, prin care doamna Barbin 
solicită anularea deciziei Parlamentului European de a n u o p romova în gradul AD 12 în 
cadrul exercițiului de promovare 2006
Decizia: Respinge acțiunea. Reclamanta suportă toate cheltuielile de judecată.
Sumarul hotărârii
1. Funcționari — Promovare — Obligație de a mo tiva orice decizie de n epromovare a u nor funcționari 
care au atins pragul de r eferință — Lipsă
(Statutul funcționarilor, art. 45)
2. Funcționari — Promovare — Analiză comparativă a m eritelor — Atribuirea punctelor de m erit și 
stabilirea unui prag de r eferință
(Statutul funcționarilor, art. 45)
3. Funcționari — Promovare — Analiză comparativă a m eritelor — Modalități
(Statutul funcționarilor, art. 45)
4. Funcționari — Egalitate de t ratament — Noțiune — Limite
5. Funcționari — Promovare — Analiză comparativă a m eritelor — Decizie de p romovare
(Statutul funcționarilor, art. 45)
6. Funcționari — Acțiune — Motive — Motiv întemeiat pe existența unei discriminări — Obligație de a 
ține seama de î ntregul context factual pertinent
1. Potrivit punctului I.3.4 din Decizia Biroului Parlamentului European din 13 februarie 2006 p rivind 
politica de promovare și de planificare a c arierei, reprodus în esență la punctul II.2 litera (b) al doilea 
paragraf din Decizia Secretarului general al Parlamentului European di n 10 mai 2006 d e stabilire a
2 ECLI:EU:F:2011 :11SUMAR—CAUZAF-68/09
BARBIN/PARLAMENTULEUROPEAN
 măsurilor de aplicare referitoare la atribuirea punctelor de me rit și la promovare, administrația trebuie 
să justifice orice decizie de promovare a u nor funcționari c are nu au atins pragul de referință. Or, chiar 
dacă aceste dispoziții nu precizează față de cine trebuie să își justifice deciziile autoritatea împuternicită 
să facă numiri, a ad mite că orice funcționar n epromovat care a a tins pragul ar f i beneficiarul acestei 
obligații de motivare nu numai că ar i mpune ad ministrației un volum d e muncă inutil, dar ar f i de 
asemenea contrar j urisprudenței potrivit căreia m otivarea unei decizii de promovare trebuie să se 
refere la situația individuală a f uncționarului nepromovat. Prin urmare, nu este întemeiată susținerea 
respectivului funcționar p otrivit căreia ar f i destinatarul unei obligații a ad ministrației de a j ustifica 
promovarea acelor colegi ai s ăi care nu au atins pragul de referință.
Obligația care decurge din aceste dispoziții poate fi considerată ca fiind îndeplinită în cazul în care 
administrația a t ransmis comitetului de promovare, organ paritar în cadrul căruia sunt reprezentați 
funcționarii, o justificare cu privire la promovarea funcționarilor care nu au atins pragul de referință.
(a se vedea punctele 59 și 61)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: 4 iulie 2007 , Lopparelli/Comisia, T-502/04, punctul 75
2. Potrivit Deciziei Biroului Parlamentului European di n 13 februarie 2006 p rivind politica de 
promovare și de planificare a c arierei, punctele de me rit nu sunt atribuite în urma unei analize 
comparative efectuate în ceea ce privește toți funcționarii p romovabili care ar p utea îndeplini cerințele 
articolului 45 di n statut. Astfel, fiecare funcționar cu vocație la promovare dintr-o dir ecție sau dintr-un 
serviciu concurează numai cu ceilalți funcționari di n dir ecția sa sau din serviciul său pe ntru un număr 
limitat de puncte de me rit. Or, întrucât pragul de referință nu este stabilit ca o v aloare relativă, adi că în 
raport cu me dia p unctelor de me rit ale funcționarilor în cauză, ci ca o v aloare absolută, reprezentând 
de două ori durata me die în grad, care este, în cazul gradului AD 11, de patru ani, faptul de a d epăși 
acest prag nu poate fi asimilat unei comparări dir ecte sau indirecte a me ritelor funcționarilor 
promovabili. Prin urmare, administrația nu poate promova un funcționar n umai pe ntru m otivul că a 
atins pragul de referință întrucât, într-un astfel de caz, me ritele acestuia di n urmă nu ar f i comparate 
în nicio etapă a p rocedurii de promovare cu cele ale fiecăruia di ntre funcționarii p romovabili.
(a se vedea punctul 83)
Trimitere la:
Tribunalul Funcției Publice: 8 octombrie 2008 , Barbin/Parlamentul European, F-44/07, punctul 44
3. Potrivit articolului 45 di n statut, autoritatea împuternicită să facă numiri n u se poate limita la a 
examina situația individuală a f iecărui funcționar, ci trebuie să compare me ritele tuturor acestora 
pentru a d ecide care dintre aceștia urmează să fie promovat. În această privință, vechimea nu poate fi 
luată în considerare drept criteriu de promovare decât în subsidiar . Prin urmare, o d ecizie prin care ar 
fi promovat un funcționar numai pe ntru motivul că nu a a vut o a ctivitate necorespunzătoare sau că are 
o anumită ve chime î n grad, fără a s e lua în considerare situația celorlalți funcționari, ar î ncălca 
principiul analizei comparative a me ritelor tuturor funcționarilor cu dr ept de promovare prevăzut de 
respectivul articol. În consecință, chiar da că Decizia Biroului Parlamentului European din 13 februarie 
2006 p rivind politica de promovare și de planificare a c arierei prevede un prag de referință care 
depinde de o d urată me die într-un anumit grad, durată exprimată în ani, nu se poate deduce din 
aceasta că ar e xista un principiu potrivit căruia un funcționar trebuie să fie promovat în cazul în care 
nu ar e o a ctivitate necorespunzătoare sau un principiu privind avansarea regulată în carieră care ar 
obliga ad ministrația să promoveze automat un funcționar n umai ca urmare a f aptului că a a tins o 
anumită vechime î n grad.
ECLI:EU:F:2011 :11 3SUMAR—CAUZAF-68/09
BARBIN/PARLAMENTULEUROPEAN
(a se vedea punctele 90 și 91)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: Lopparelli/Comisia, citată anterior, punctul 75
Tribunalul Funcției Publice: 10 septembrie 2009 , Behmer/Parlamentul European, F-124/07, punctul 106
4. Pentru a r especta principiul nediscriminării și principiul egalității de tratament, ad ministrația trebuie 
să se asigure că nu tratează în m od diferit situații identice și că nu aplică un tratament identic unor 
situații diferite, cu excepția cazului în care există o j ustificare obiectivă pe ntru aceasta. În consecință, 
în cazul în care un funcționar exercită un dr ept care îi e ste recunoscut prin statut, ad ministrația nu 
poate să considere, fără a a fecta efectivitatea acestui drept, că situația sa este diferită de cea a u nui 
funcționar care nu a e xercitat acest drept și, ca urmare a a cestui fapt, să îi a plice un tratament diferit, 
cu excepția cazului în care această di ferență de tratament este, pe d e o p arte, justificată în m od 
obiectiv, în special prin faptul că se limitează să stabilească consecințele care decurg, în pe rioada a vută 
în ve dere, din faptul că agentul în cauză nu și-a desfășurat activitatea, și, pe d e altă parte, este strict 
proporțională cu justificarea invocată.
(a se vedea punctul 100)
Trimitere la:
Curte: 16 octombrie 1980 , Hochstrass/Curtea de Justiție, 147 /79, punctul 7
Tribunalul de Primă Instanță: 25 octombrie 2005 , De Bustamante Tello/Consiliul, T-368/03, punctul 69
5. Chiar da că o d ecizie referitoare la promovare a f ost formal adoptată având în ve dere numărul de 
puncte de me rit atribuite funcționarului în cauză, această împrejurare nu poate să excludă ipoteza că 
decizia a f ost adoptată pe ntru m otive m ai puțin legitime, precum luarea în considerare a c oncediului 
pentru creșterea copilului a r espectivului funcționar, cu condiția însă să existe indicii care să pe rmită 
să fie pusă la îndoială sinceritatea motivului sus-menționat.
(a se vedea punctele 102 ș i 103)
6. Pentru a a precia un m otiv întemeiat pe e xistența unei discriminări, trebuie să se țină seama de 
întregul context factual pe rtinent, care include aprecierile cuprinse în decizii anterioare rămase 
definitive. Rezultă că, fără să se realizeze o r eexaminare a l egalității sale, o d ecizie rămasă definitivă 
poate constitui un indiciu care trebuie luat în considerare, împreună cu altele de acest tip, pentru a s e 
stabili existența unui comportament, în speță discriminatoriu, al administrației. Acest lucru este valabil 
cu atât mai m ult cu cât este posibil ca existența unei discriminări să nu fie ev idențiată decât după 
expirarea termenelor în care poate fi formulată o c ale de atac împotriva unei decizii care ar r eprezenta 
manifestarea acesteia.
(a se vedea punctul 109)