ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 19 septembrie 2019 – BTC/Comisia

(Cauza T‑786/17)

„Clauză compromisorie – Acord de grant încheiat în cadrul Programului‑cadru eTEN privind rețelele de telecomunicații transeuropene – Proiectul «SafeChemo» – Raport de anchetă al OLAF în care s‑a constatat caracterul neeligibil al anumitor cheltuieli efectuate – Rambursare parțială a sumelor plătite – Cerere reconvențională”

1. Acțiune în anulare – Acte supuse căilor de atac – Noțiune – Acte care produc efecte juridice obligatorii – Acțiune care privește în realitate un litigiu de natură contractuală – Anularea unei scrisori și a unei note de debit întocmite de Comisie – Necompetența instanței Uniunii – Inadmisibilitate (art. 263 și 272 TFUE) (a se vedea punctele 28-35)

2. Bugetul Uniunii Europene – Contribuție financiară a Uniunii – Obligația beneficiarului de a respecta condițiile de acordare a asistenței – Finanțare care privește numai cheltuielile angajate efectiv – Justificarea caracterului real al cheltuielilor declarate – Prezentarea de documente contabile conforme condițiilor tehnice stabilite pentru acordarea subvenției în cauză și susceptibile să facă obiectul unui control în cadrul unui audit – Lipsă – Cheltuieli neeligibile (art. 317 TFUE) (a se vedea punctele 77-80, 84, 85 și 107)

3. Bugetul Uniunii Europene – Contribuție financiară a Uniunii – Obligația beneficiarului de a respecta condițiile de acordare a asistenței – Finanțare care privește numai cheltuielile angajate efectiv – Procedură deschisă de Comisie pentru recuperarea avansurilor acordate în cadrul asistenței – Cerere de recuperare care decurge din prevederile acordurilor – Încălcarea principiului proporționalității – Lipsă (art. 317 TFUE) (a se vedea punctele 95-100)

Obiectul

Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea, în primul rând, a Deciziei Ares (2017) 4709558 a Comisiei din 27 septembrie 2017 prin care se solicită rambursarea unei sume plătite reclamantei în executarea acordului C046311 pentru finanțarea proiectului intitulat „ePrescription and Automation for a Safe Management of Cytostatistics”, încheiat în cadrul Programului eTEN privind rețelele de telecomunicații transeuropene, în al doilea rând, a scrisorii Ares(2017) 4790311 a Comisiei din 2 octombrie 2017 prin care a fost transmisă nota de debit nr. 3241712708 și, în al treilea rând, a notei de debit nr. 3241712708 și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se solicită declararea ca nefondată a cererii de rambursare a Comisiei, precum și cerere reconvențională prin care se solicită obligarea reclamantei la rambursarea unei sume plătite, în executarea acestui acord, fără a fi datorată.

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea introdusă de BTC Srl.

2) Obligă BTC să plătească Comisiei Europene suma principală de 380989,49 euro, majorată cu dobânzi de întârziere de 3,50 %, începând cu 17 noiembrie 2017 până la plata completă a acestei sume.
4.

Concurență – Transporturi – Norme de concurență – Transport aerian – Regulamentul nr. 411/2004 – Domeniu de aplicare – Rute Uniune‑țări terțe și rute SEE, cu excepția Uniunii‑țări terțe – Servicii de transport aerian de mărfuri la sosire – Includere [art. 101 și 102 TFUE; Acordul privind SEE, art. 53 și 54, anexa XIII și Protocolul 21, astfel cum au fost modificate prin Decizia nr. 40/2005 a Comitetului mixt al SEE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 32 lit. (c) și Regulamentul nr. 411/2004 al Consiliului, art. 1 și 3] (a se vedea punctele 194-209)
6.

Acte ale instituțiilor – Motivare – Obligație – Conținut – Decizie a Comitetului unic de rezoluție (SRB) privind calcularea contribuțiilor ex ante la Fondul unic de rezoluție (FUR) – Opacitatea calculului contribuțiilor ex ante – Calcul care recurge în mod interdependent la datele confidențiale ale celorlalte instituții – Încălcarea obligației de motivare care își are cauza, în ceea ce privește partea din calcul referitoare la adaptarea în funcție de profilul de risc, în nelegalitatea, invocată pe cale de excepție, a articolelor 4-7 și 9 și a anexei I la Regulamentul delegat 2015/63 (art. 296 și 277 TFUE; Regulamentul nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 67 alin. (4) și art. 70 alin. (2); Regulamentul nr. 2015/63 al Comisiei, art. 4-7 și 9 și anexa I; Directiva 2014/59 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 103) (a se vedea punctele 95, 98, 105, 110-113, 127 și 129-131)
11

Camera de recurs a apreciat apoi că, ținând cont de dimensiunea și de poziția sa în cadrul mărcii contestate, elementul verbal „la mafia” domină această marcă. Camera de recurs a subliniat că Mafia este o organizație criminală pe care guvernul italian o combate prin intermediul unei legislații și a unor măsuri de aplicare specifice. În plus, camera de recurs a amintit că lupta împotriva criminalității organizate este de asemenea un obiectiv major al instituțiilor Uniunii. Camera de recurs a precizat în plus că EUIPO, ca organism al Uniunii, trebuie să își păstreze o poziție strictă în cauzele care încalcă principiile și valorile de bază ale societății europene, astfel încât are obligația de a refuza înregistrarea, pentru încălcarea ordinii publice, a oricărei mărci a Uniunii Europene susceptibile a fi considerată ca susținând sau profitând unei organizații criminale. La finalul acestei analize, camera de recurs a apreciat, pe de o parte, că marca contestată promovează în mod evident organizația criminală cunoscută sub numele de Mafia și, pe de altă parte, că toate elementele verbale ale mărcii contestate conțin un mesaj de convivialitate și de banalizare a elementului verbal „mafia”, denaturând astfel gravitatea transmisă de acesta.
1

Reclamanta, CeramTec GmbH, este titulara următoarelor mărci ale Uniunii Europene: – marca tridimensională nr. 10214179 de culoare roz Pantone 677 C: – marca figurativă nr. 10214112 de culoare roz Pantone 677 C: – și marca nr. 10214195 care constă în culoarea roz Pantone 677 C:
23

Printre diversele funcții ale mărcii, funcția de indicare a originii are un rol esențial. Ea permite să se identifice produsul sau serviciul desemnat de marcă ca provenind de la o întreprindere determinată și, prin urmare, să se distingă acest produs sau acest serviciu de cele ale altor întreprinderi. Întreprinderea menționată este cea sub controlul căreia se comercializează produsul sau serviciul (a se vedea prin analogie Hotărârea din 6 martie 2014, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company, C‑409/12, EU:C:2014:130, punctul 20 și jurisprudența citată).
105

De asemenea, în ceea ce privește argumentul reclamantei care pune în discuție veridicitatea mărturiilor furnizate de martorii audiați, pentru motivul că toate au avut loc sub autoritatea ierarhică a șefului unității de audiovizual, pe de o parte, Tribunalul arată că reclamanta nu a dovedit că martorii respectivi ar fi putut avea în mod rezonabil temeri legate de eventuale represalii sau că ar fi fost supuși unor presiuni (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 decembrie 2012, Donati/BCE, F‑63/09, EU:F:2012:193, punctul 183). Pe de altă parte, în cazul în care ar trebui acceptat, acest argument ar implica faptul că, de fiecare dată când un membru al personalului de conducere al unei instituții ar fi acuzat prin intermediul unei cereri de asistență, administrația nu ar putea să se întemeieze pe declarațiile membrilor unității administrative aflate sub responsabilitatea respectivului membru al personalului de conducere. Or, aceasta ar împiedica administrația să stabilească faptele care stau la baza cererii de asistență deoarece adesea tocmai membrii unității administrative în cauză sunt martorii cei mai direcți ai evenimentelor invocate în cererea de asistență.
30

În plus, reclamanta susține că, în speță, camera de recurs a considerat în mod greșit că, pentru a exista o utilizare ca marcă, era suficient ca produsele să fie fabricate sub controlul unei întreprinderi. În această privință, reclamanta arată că problema modului în care percep consumatorii marca contestată nu a fost examinată de camera de recurs. Potrivit reclamantei, consumatorul mediu nu recunoaște acest semn ca marcă, ci ca un simplu indicator al calității și ca termen generic, care intră sub incidența Regulamentului nr. 1263/96.
69

Reclamanta invocă și weekendul 5-6 octombrie 2013, în care a participat la celebrarea căsătoriei uneia dintre prietenele sale. Cu această ocazie, doamna M. ar fi telefonat reclamantei în mai multe rânduri. Aceste conversații telefonice fuseseră puse pe difuzor în prezența unor terți, în special atunci când ea conducea vehiculul propriu, care au acceptat să prezinte mărturii scrise. Potrivit acestor martori, conținutul cuvintelor doamnei M. la adresa reclamantei ar fi fost: „Ești doar o imbecilă! Ești plecată în fiecare weekend, pentru un motiv sau altul, nu ești bună de nimic, nu te gândești decât la futut” („Sei solo una stronza! Tutti i weekend sei via, per un motivo o per l’altro non te ne frega un cazzo, pensi solo a scopare”); „Ești o imbecilă! Nu ești niciodată aici în weekend, ești meschină și nepăsătoare, nu te gândești decât la futut” („Sei una stronza! Non ci sei mai il week end, meschina e menefreghista, pensi solo a scopare”); „Tot ce ar trebui să faci este să îți ceri scuze, ți se rupe de tot, nu te gândești decât la futut” („Dovresti solo chiedermi scusa menefreghista del cazzo, pensi solo a scopare”); „Din păcate, este o problemă de neuroni; dacă nu reușești, nu reușești […] idioato” („Purtroppo e’ una questione di neuroni; se non ce la fai non ce la fai […] idiota”); „ești cu adevărat o cretină; dar cum poți să nu înțelegi […], stupido”; („sei proprio una cretina; ma come si fa a non capire […] stupida”); „ești un cap de pulă […] sunteți cu toții imbecili, cum reușesc să găsesc doar imbecili” („testa di cazzo che non sei altro […] siete tutti degli imbecilli, come facio io a trovare solo imbecilli”).
70

Având în vedere argumentația prezentată de reclamantă (a se vedea punctul 56 de mai sus), în al doilea rând, trebuie amintit că, în temeiul articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, administrația are obligația de a‑și motiva deciziile. Această obligație de motivare, care este reluată la articolul 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001], implică faptul că raționamentul autorului actului trebuie menționat în mod clar și neechivoc și are ca dublu obiectiv să dea posibilitatea, pe de o parte, persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a‑și apăra drepturile și, pe de altă parte, instanței Uniunii Europene să își exercite controlul cu privire la legalitatea deciziei [a se vedea Hotărârea din 26 septembrie 2017, La Rocca/EUIPO (Take your time Pay After), T‑755/16, nepublicată, EU:T:2017:663, punctul 37 și jurisprudența citată].
34

Acest articol prevede că, dacă agentul sau reprezentantul celui care este titularul unei mărci în una dintre țările Uniunii pentru protecția proprietății industriale va cere, fără autorizația acestui titular, înregistrarea pe propriul nume a mărcii „respective” în una sau în mai multe din aceste țări, titularul va avea dreptul să se opună înregistrării cerute. Această dispoziție, astfel cum este formulată, nu poate fi interpretată în alt mod decât în sensul că marca titularului și cea depusă de agent sau de reprezentant sunt aceleași. Trebuie precizat că din versiunea în limba engleză a acestei dispoziții reiese de asemenea că marca titularului și cea depusă de agentul sau de reprezentantul acestuia trebuie să fie identice. Astfel, această versiune se referă la titularul „unei mărci” („the proprietor of a mark”) și menționează apoi înregistrarea „mărcii” („the registration of the mark”), prin aceasta din urmă neputându‑se înțelege altceva decât cea a titularului.
5

La 24 noiembrie 2014, reclamanta, PepsiCo, Inc., a introdus o cerere de declarare a nulității mărcii contestate, în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001], pentru motivul că această marcă fusese înregistrată cu încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din acest regulament [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul 2017/1001].
3

La data de 11 iulie 2014, intervenienta, Haskovo Chamber of Commerce and Industry (HCCI, Camera de comerț și industrie din Haskovo, Bulgaria), a formulat o cerere de declarare a nulității mărcii contestate în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (c), (f) și (g) din același regulament [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (c), (f) și (g) din Regulamentul 2017/1001].
74

Pe de altă parte, controlul jurisdicțional al respectării ordinii juridice a Uniunii este garantat, astfel cum reiese din cuprinsul articolului 19 alineatul (1) TUE, nu numai de Curte, ci și de instanțele statelor membre (a se vedea Hotărârea din 28 aprilie 2015, T & L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punctul 45 și jurisprudența citată). În speță, astfel cum a subliniat Consiliul, una dintre principalele obiecțiuni invocate de reclamanți este aceea că nu au putut vota nici la referendumul din 23 iunie 2016, nici la alegerile parlamentarilor care au adoptat Legea din 2017 privind Uniunea Europeană (Notificarea retragerii). Or, aceste proceduri de vot al cetățenilor Regatului Unit, precum de altfel și actul de notificare a intenției de retragere puteau să facă obiectul unei acțiuni în fața instanțelor din Regatul Unit, care puteau, dacă era cazul, să întrebe Curtea cu privire la interpretarea tratatelor pe calea întrebărilor preliminare, în temeiul articolului 267 TFUE. În această privință, trebuie să se constate că instanțele din Regatul Unit au fost sesizate în mai multe rânduri cu privire la legalitatea procedurilor și a actelor autorităților din Regatul Unit care vizau punerea în aplicare a procedurii de retragere prevăzute la articolul 50 TUE. Printr‑o hotărâre din 28 aprilie 2016, High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Secția Queen’s Bench (Camera administrativă), Regatul Unit] s‑a pronunțat cu privire la cererea prin care domnul H. Shindler și alți reclamanți contestau legalitatea referendumului din 23 iunie 2016, susținând că cetățenii Regatului Unit care au reședința în alt stat membru al Uniunii de mai mult de 15 ani erau privați de dreptul de vot prin „15 years rule” (regula celor 15 ani), cu încălcarea dreptului Uniunii. Astfel cum s‑a subliniat în ședință, aceeași instanță a respins de asemenea, printr‑o hotărâre din 12 iunie 2018, o cerere prin care doamna E. Webster și alți reclamanți contestau, ținând seama de pretinsa absență a unei decizii de retragere luate în conformitate cu normele constituționale din Regatul Unit, desfășurarea de către Regatul Unit a negocierilor care vizau încheierea unui acord de retragere.
72

Reclamanta arată că orice copil are dreptul la educație. Or, această educație ar presupune un cost. Situația menționată ar fi cu atât mai valabilă în ceea ce privește educația copiilor aflați în întreținerea unui agent care, precum reclamanta, este repartizat unei delegații a Uniunii într‑o țară terță, pe teritoriul căreia învățământul echivalent celui oferit în Europa este costisitor. Or, prin faptul că nu permite acordarea de alocații pentru creșterea copilului funcționarilor și agenților care au sub tutela lor copii resortisanți ai unei țări terțe, dispoziția care face obiectul excepției de nelegalitate ar aduce atingere articolelor 14 și 24 din cartă.
2

Prin această decizie, Comisia a constatat că, în cadrul privatizării și al restructurării băncii Agrobanka Praha a.s., GE Capital Bank și GE Capital International Holdings Corporation, USA au beneficiat, începând de la 1 mai 2004, de un ajutor de stat compatibil cu piața internă, sub forma unor despăgubiri corespunzătoare anumitor reclamații, întemeiate pe acordul de despăgubire încheiat între Česká Národní Banka (Banca Națională a Cehiei, Republica Cehă) și GE Capital International Holdings Corporation, USA la 22 iunie 1998, astfel cum a fost modificat prin actul adițional nr. 1 la acordul de despăgubire din 25 aprilie 2004, și sub forma unei opțiuni de vânzare întemeiate pe contractul de opțiune de vânzare încheiat între aceleași părți la 22 iunie 1998.
51

După cum susține în mod întemeiat reclamanta, trebuie desigur să se distingă aprecierea caracterului distinctiv al unui element al unei mărci complexe, care ține de facultatea acestui element de a domina impresia de ansamblu produsă de marcă, și analiza caracterului distinctiv al mărcii anterioare, care este legat de întinderea protecției acordate unei astfel de mărci. Caracterul distinctiv al unui element al unei mărci complexe este examinat încă din stadiul aprecierii similitudinii semnelor, iar nivelul caracterului distinctiv al mărcii anterioare este unul dintre elementele care trebuie luate în considerare în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie (a se vedea în acest sens Ordonanța din 27 aprilie 2006, L’Oréal/OAPI, C‑235/05 P, nepublicată, EU:C:2006:271, punctul 43, și Hotărârea din 24 martie 2011, Ferrero/OAPI, C‑552/09 P, EU:C:2011:177, punctul 58). În plus, atunci când o marcă are un caracter distinctiv, acesta trebuie atribuit mărcii în ansamblu, iar nu în mod automat tuturor elementelor care o compun [a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 decembrie 2014, Max Mara Fashion Group/OAPI – Mackays Stores (M & Co.), T‑272/13, nepublicată, EU:T:2014:1020, punctul 61, și Hotărârea din 14 iulie 2017, Certified Angus Beef/EUIPO – Certified Australian Angus Beef (CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF), T‑55/15, nepublicată, EU:T:2017:499, punctul 22].
39

Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189) [înlocuit cu Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei din 5 martie 2018, care completează Regulamentul 2017/1001 și care abrogă Regulamentul delegat (UE) 2017/1430 (JO 2018, L 104, p. 1)] și, mai precis, norma 37 litera (b) punctul (ii) din Regulamentul nr. 2868/95 [devenită articolul 12 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul 2018/625] prevede că o cerere de declarare a nulității unei mărci a Uniunii Europene, depusă la EUIPO în temeiul articolului 56 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 63 din Regulamentul 2017/1001), conține, în cazul unei cereri formulate în temeiul articolului 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, în ceea ce privește cauzele invocate în cerere, precizări privind dreptul pe care se întemeiază cererea de declarare a nulității, precum și, dacă este cazul, elemente care să demonstreze că solicitantul este abilitat să invoce dreptul anterior drept cauză de nulitate. Pentru a îndeplini cerințele acestei norme, nu este suficient ca o parte care invocă drepturi ce decurg din articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 să recite pur și simplu sau să indice in abstracto condiții de aplicare a dispozițiilor naționale, ci impune, dimpotrivă, ca ea să demonstreze in concreto, în speță, că îndeplinește aceste condiții de aplicare [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 iunie 2016, Universal Protein Supplements/EUIPO – H Young Holdings (animal), T‑727/14 și T‑728/14, nepublicată, EU:T:2016:372, punctele 26 și 38].
129

Or, deși nu revine Consiliului sarcina de a aprecia temeinicia procedurilor penale în curs în Ucraina (a se vedea punctele 91-93 de mai sus) și nici conformitatea acestor proceduri cu normele procedurale aplicabile potrivit dreptului ucrainean (Hotărârea din 22 martie 2018, Stavytskyi/Consiliul, T‑242/16, nepublicată, EU:T:2018:166, punctul 134), acesta are totuși obligația să se asigure că procedura penală pe care se întemeiază pentru a menține măsurile restrictive în privința unei persoane nu contravine principiului ne bis in idem, cu condiția ca persoana în cauză să îi furnizeze elemente care pot lăsa să planeze o îndoială în această privință.
78

În primul rând, trebuie constatat că respectiva cameră de recurs nu s‑a întemeiat în respingerea acțiunilor pe aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, însă pe cea a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. Astfel, și deși a menționat, la punctul 5 din una dintre deciziile atacate, articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 ca unul dintre temeiurile deciziei sale, integralitatea motivării care urmează după acest punct este plasată sub titlul unic „Cu privire la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din [Regulamentul nr. 207/2009]”. Rezultă că respectiva cameră de recurs nu era obligată să stabilească caracterul descriptiv al semnelor în cauză pentru produsele și serviciile în litigiu.
15

Cu titlu introductiv, în ceea ce privește cadrul juridic aplicabil dreptului de acces la documentele BCE, trebuie să se constate că articolul 1 al doilea paragraf TUE este consacrat principiului transparenței procesului decizional al Uniunii Europene. În această privință, articolul 15 alineatul (1) TFUE precizează că, în scopul promovării unei bune guvernări și al asigurării participării societății civile, instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii acționează respectând în cel mai înalt grad principiul transparenței. Potrivit alineatului (3) primul paragraf al acestui articol, orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică cu reședința sau cu sediul statutar într‑un stat membru are drept de acces la documentele instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii, sub rezerva principiilor și condițiilor care sunt în conformitate cu acest alineat. În plus, potrivit celui de al doilea paragraf al acestui alineat, principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente al cetățenilor se stabilesc prin regulamente de către Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară. În conformitate cu al treilea paragraf al acestui alineat, fiecare instituție, organ, oficiu sau agenție asigură transparența lucrărilor lor și elaborează, în regulamentul lor de procedură, dispoziții speciale privind accesul la propriile documente, în conformitate cu regulamentele menționate la al doilea paragraf al alineatului menționat. Potrivit celui de al patrulea paragraf al acestui alineat, dispozițiile prezentului alineat se aplică Curții de Justiție a Uniunii Europene, BCE și Băncii Europene de Investiții (BEI) numai în cazul în care exercită funcții administrative.