CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

JÁN MAZÁK

prezentate la 20 noiembrie 2008 ( 1 )

Cauza C-489/06

Comisia Comunităților Europene

împotriva

Republicii Elene

„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directivele 93/36/CEE și 93/42/CEE — Achiziții publice — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri — Livrări de bunuri destinate spitalelor”

1. Prin acțiunea sa, Comisia solicită Curții să constate că, prin respingerea ofertelor de dispozitive medicale care poartă marca de certificare CE, fără ca autoritățile contractante competente ale spitalelor elene să fi respectat, în nicio situație, procedura prevăzută de Directiva 93/42/CEE a Consiliului (Directiva privind dispozitivele medicale) ( 2 ), Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 93/36/CEE a Consiliului ( 3 ) (Directiva privind contractele de achiziții publice de bunuri) și în temeiul articolelor 17 și 18 din Directiva 93/42.

I — Cadrul juridic

A — Dreptul comunitar

2. Astfel cum vom explica la punctul 33 din prezentele concluzii, considerăm că, prin hotărârea dată în cauza Medipac-Kazantzidis ( 4 ), pronunțată după încheierea procedurii scrise în prezenta cauză, Curtea a soluționat, în ceea ce privește Directiva 93/42, problema referitoare la obligațiile autorităților contractante și la procedura care trebuie să fie aplicată de acestea în cazuri precum cele la care se face referire în prezenta cauză. Acesta este motivul pentru care considerăm că nu este necesară expunerea întregului cadru juridic al Directivei 93/42, întrucât acest lucru a fost făcut în mod exhaustiv în Hotărârea Medipac-Kazantzidis.

3. Alineatele (1)-(4) ale articolului 8 din Directiva 93/36 prevăd: „(1) Specificațiile tehnice definite în anexa III sunt menționate în documentele generale sau în caietul de sarcini aferent fiecărui contract. (2) Fără a aduce atingere normelor tehnice obligatorii de drept intern, în măsura în care acestea sunt compatibile cu dreptul comunitar, specificațiile tehnice menționate la alineatul (1) sunt formulate de către autoritățile contractante prin trimitere la standardele naționale care transpun standarde europene, prin trimitere la agremente tehnice europene sau prin trimitere la specificațiile tehnice comune. (3) O autoritate contractantă poate deroga de la alineatul (2) dacă: (a) standardele, agrementele tehnice europene sau specificațiile tehnice comune nu conțin nicio prevedere pentru stabilirea conformității sau nu există mijloace tehnice pentru determinarea satisfăcătoare a conformității unui produs cu aceste standarde, agremente tehnice europene sau specificații tehnice comune; (b) aplicarea alineatului (2) aduce atingere aplicării Directivei 86/361/CEE a Consiliului [ ( 5 )] […] sau a Deciziei 87/95/CEE a Consiliului [ ( 6 )] […] sau a altor instrumente comunitare, în special în domeniile serviciilor și produselor; (c) utilizarea acestor standarde, agremente tehnice europene sau specificații tehnice comune ar obliga autoritatea contractantă să achiziționeze bunuri incompatibile cu echipamentele deja utilizate sau ar necesita costuri disproporționate sau dificultăți tehnice disproporționate, dar numai ca parte a unei strategii definite și înregistrate în mod clar în vederea trecerii, într-o perioadă determinată, la standardele europene, agrementele tehnice europene sau la specificațiile tehnice comune; (d) proiectul respectiv are o natură inovativă originală, iar utilizarea standardelor europene existente, a agrementelor tehnice europene sau a specificațiilor tehnice comune ar fi inadecvată. (4) Autoritățile contractante care invocă alineatul (3) vor înregistra, dacă este posibil, în cererea de ofertă publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene sau în caietul de sarcini, motivele și, în toate cazurile, vor înregistra aceste motive în documentele lor interne și vor furniza, la cerere, aceste informații statelor membre și Comisiei.” [traducere neoficială]

4. Anexa III la Directiva 93/36, intitulată „Definiții privind anumite specificații tehnice”, prevede: „În sensul prezentei directive: 1. prin «specificații tehnice» se înțelege ansamblul indicațiilor tehnice cuprinse în special în caietele de sarcini, care definesc caracteristicile solicitate pentru un material, pentru un produs sau pentru un bun și care permit caracterizarea acestora astfel încât să corespundă utilizării urmărite de autoritatea contractantă. Printre respectivele caracteristici se numără nivelurile de calitate sau performanța, siguranța, dimensiunile, inclusiv cerințele aplicabile materialului, produsului sau serviciului cu privire la asigurarea calității, terminologie, simboluri, testările și metodele de testare, ambalarea, marcarea sau etichetarea; 2. prin «standarde» se înțelege specificațiile tehnice aprobate de către un organism desemnat de standardizare în vederea utilizării repetate sau permanente, care în principiu nu sunt obligatorii; 3. prin «standarde europene» se înțelege standardele adoptate de Comitetul European pentru Standardizare (CEN) sau de Comitetul european de standardizare în electrotehnică (Cenelec) drept «standarde europene» (EN) sau «documente de armonizare» (HD), în conformitate cu normele comune ale acestor organizații; 4. prin «agrement tehnic european» se înțelege aprecierea tehnică favorabilă a capacității de utilizare a unui produs, fondată pe îndeplinirea cerințelor de bază pentru construcție, în funcție de caracteristicile intrinseci ale respectivului produs și condițiile stabilite de aplicare și utilizare. Agrementul tehnic european este eliberat de un organism desemnat în acest scop de statul membru; 5. prin «specificații tehnice comune» se înțelege specificațiile tehnice elaborate în conformitate cu o procedură recunoscută de statele membre și publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.” [traducere neoficială]

B — Dreptul național

5. Directiva 93/36 a fost transpusă în dreptul elen în special prin Decretul prezidențial nr. 370 (FEK A’ 199/1995). Articolul 16 din acest decret reia, în esență, termenii articolului 8 din Directiva 93/36.

6. Decizia interministerială nr. DY7/oik.2480 din 19 august 1994 (FEK B’ 679) privind punerea în concordanță a legislației elene cu Directiva 93/42 a transpus această directivă în legislația elenă.

7. În plus, Ethnikos Organismos Farmakon (autoritatea elenă responsabilă pentru punerea în aplicare a directivelor comunitare privind dispozitivele medicale, din cadrul Ministerului Sănătății, denumită în continuare „EOF”) a fost desemnat drept autoritate competentă în materia dispozitivelor medicale în temeiul articolului 19 din Legea nr. 2889/2001.

II — Situația de fapt, procedura precontencioasă și concluziile părților

8. Comisia a fost sesizată cu o plângere referitoare la respingerea dispozitivelor medicale – în special a materialelor de sutură chirurgicală – în cadrul cererii de ofertă pentru atribuirea contractelor de bunuri pentru spitalele publice din Grecia, pentru motive legate de „caracterul adecvat și sigur, în general, al utilizării” dispozitivelor medicale, în pofida certificării acestora prin marcajul CE ( 7 ) și, în orice caz, fără aplicarea procedurii de protecție prevăzute de Directiva 93/42.

9. La 20 aprilie 2004, autoritățile elene, în cadrul anchetei Comisiei, i-au transmis acesteia Circulara EOF nr. 19384 din (denumită în continuare „Circulara nr. 19384”). Prin această circulară se recunoștea că „anumite comitete însărcinate cu achizițiile publice în spitale au […] respins pentru motive de neconformitate ofertele prezentate de societăți privind numeroase dispozitive medicale purtând marcajul CE, în lipsa unei examinări prealabile efectuate de către EOF” și că „în anumite cazuri, neconformitatea privea specificații stabilite arbitrar de spitale”. Aceasta a arătat în continuare că „societățile respective au sesizat, prin urmare, instanțele elene și instituțiile europene competente și au obținut câștig de cauză”. Potrivit autorităților elene, Circulara nr. 19384 conținea astfel o descriere și precizări privind procedura legală pe care comitetele erau obligate să o respecte.

10. În lumina considerațiilor prezentate anterior, serviciile Comisiei l-au informat pe petent în legătură cu intenția acestora de a clasa cauza. Totuși, prin scrisoarea din 8 noiembrie 2004, autorul plângerii a prezentat elemente suplimentare potrivit cărora, în pofida difuzării circularei, comitetele competente ale anumitor spitale (printre altele, spitalele generale din Komotini, Messolonghi, Agios Nikolaos din Creta și Venizeleio-Pananeio din Heraklion, Creta) continuau să săvârșească aceleași încălcări.

11. De exemplu, în cadrul unei anumite cereri de ofertă, Spitalul General din Komotini a respins o mare parte a ofertei autorului plângerii pentru neconformitatea dispozitivelor, cu toate că acestea purtau marcajul CE, iar fabricarea lor răspundea cerințelor Farmacopeii europene. Cu toate că primise deja circulara EOF, spitalul a refuzat să o aplice și să transmită dispozitivele în discuție pentru a fi verificate de EOF.

12. În mod similar, Spitalul General din Messolonghi a respins oferta petentului și a închis procedura fără a informa EOF și fără a transmite acestuia mostre pentru verificare. Situația a fost similară și în cazul cererii de ofertă organizate de Spitalul General Agios Nikolaos din Creta.

13. În cele din urmă, în cadrul unei cereri de ofertă organizate de Spitalul General din Heraklion, Creta, spitalul respectiv, deși a informat în prealabil EOF, în conformitate cu circulara, nu a respectat decizia EOF, potrivit căreia dispozitivele medicale erau sigure.

14. Având în vedere aceste informații, Comisia a trimis Republicii Elene o scrisoare de punere în întârziere la 21 martie 2005 și a inițiat procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 226 CE împotriva acestui stat membru.

15. În răspunsul din 24 mai 2005, autoritățile elene nu au contestat faptul că anumite spitale elene nu se conformau dispozițiilor comunitare în materie, limitându-se la a sublinia caracterul excepțional al cazurilor evidențiate de Comisie. În opinia autorităților elene, aceste cazuri nu conduceau la concluzia că există o încălcare orizontală extinsă a dreptului comunitar.

16. La 19 decembrie 2005, Comisia a emis un aviz motivat, în care a declarat că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 93/36 și în temeiul articolelor 17 și 18 din Directiva 93/42 privind atribuirea contractelor de achiziții publice de dispozitive medicale și a solicitat acestui stat membru să se conformeze avizului motivat în termen de două luni de la notificarea acestuia.

17. În răspunsul din 9 februarie 2006, Republica Elenă a susținut că a adoptat măsurile necesare pentru a asigura aplicarea adecvată a dreptului comunitar, iar cazurile citate în avizul motivat al Comisiei nu erau decât excepții de la practica obișnuită. Aceasta a arătat de asemenea că legislația elenă ca atare era conformă dreptului comunitar. Republica Elenă nu a invocat doar Circulara nr. 19384, retransmisă la , ci și faptul că, la cererea spitalelor, EOF efectua controale sistematice ale calității bunurilor. În cele din urmă, Republica Elenă a subliniat respectarea din ce în ce mai sistematică a instrucțiunilor EOF de către spitalele naționale.

18. Cu toate acestea, pe baza unor noi informații, Comisia a aflat că, de fapt, neîndeplinirea obligațiilor aflată în discuție continua să existe. Potrivit acestor informații, aceste incidente nu erau deloc izolate și excepționale și, în plus, autoritățile contractante nu au fost în niciun mod sancționate pentru comportamentul lor nelegal. Astfel, potrivit petentului, puține spitale se conformau normelor aplicabile. În plus, elementele furnizate Comisiei au arătat că EOF nu era competent nici să exercite vreun control administrativ la spitale, nici să le impună vreo sancțiune și, până în prezent, nicio altă instanță (juridică sau de altă natură) din ordinea juridică elenă nu a exercitat o astfel de competență în domeniul în litigiu. În sprijinul argumentării sale, Comisia citează un număr de decizii adoptate de Curtea Supremă Administrativă, respectiv de Consiliul de Stat, în special de „comisia de suspendări”, ca exemple ale tendinței acestei instanțe de a respinge acțiunile introduse împotriva deciziilor autorităților contractante care au acționat cu încălcarea directivelor și a circularelor aplicabile în acest domeniu.

19. Prin urmare, Comisia a considerat că neîndeplinirea obligațiilor, a cărei existență nu a fost niciodată contestată de autoritățile elene, persista și că măsurile adoptate de autoritățile naționale pentru a pune capăt acesteia nu au fost nici suficiente, nici eficiente. În consecință, Comisia a hotărât să introducă prezenta acțiune în fața Curții.

20. După prezentarea observațiilor scrise, niciuna dintre părți nu a solicitat să fie ascultată.

21. Comisia solicită Curții: — să constate că, prin respingerea ofertelor de dispozitive medicale purtând marca de certificare CE, fără ca, în nicio situație, autoritățile contractante competente ale spitalelor elene să fi respectat procedura prevăzută de Directiva 93/42, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolul 8 alineatul (2) din Directiva 93/36 și al articolelor 17 și 18 din Directiva 93/42; — să oblige Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

22. Guvernul elen solicită respingerea acțiunii.

III — Analiză

A — Argumentele părților

23. Comisia susține că Directiva 93/36 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri prevede un cadru precis în ceea ce privește definirea de către orice autoritate contractantă a indicațiilor tehnice cărora li se supun dispozitivele incluse în ofertă. Conform articolului 8 alineatul (2) din această directivă, referința la standardele naționale care implementează standarde europene sau la agrementele tehnice europene sau la indicațiile tehnice comune este obligatorie, atât în cererea de ofertă, cât și în procedura de evaluare a conformității produselor dintr-o ofertă. Comisia subliniază faptul că derogările de la principiul vizat la articolul 8 alineatul (2) sunt enumerate limitativ la alineatul (3) al acestui articol.

24. De asemenea, Comisia susține că procedurile de cereri de ofertă organizate de spitalele elene menționează cerința, prevăzută la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 93/36, a unui agrement tehnic european special pentru dispozitivele medicale, și anume marcajul CE, care este de asemenea prevăzut de Directiva 93/42. Cu toate acestea, autoritățile contractante au procedat la excluderea din oferte a dispozitivelor medicale purtând marcajul CE, cu toate că excluderea din acest motiv nu figurează în mod evident printre derogările prevăzute la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 93/36.

25. În ceea ce privește Directiva 93/42 privind dispozitivele medicale, Comisia susține că procedurile specifice și exclusive – pentru certificarea și comercializarea, precum și pentru contestarea caracterului adecvat al acestor dispozitive – sunt prevăzute într-un mod atât de detaliat încât nu ar putea exista nicio îndoială privind caracteristicile calitative certificate și nici nu ar exista vreo marjă de apreciere a autorităților naționale în afara cadrului prevăzut de directivă.

26. Comisia susține că cerințele fundamentale de conformitate și de siguranță cărora le sunt supuse dispozitivele medicale sunt enumerate în anexa I la Directiva 93/42 și că produsele purtând marcajul CE îndeplinesc toate aceste cerințe. Dispozițiile coroborate ale articolelor 3 și 17 din Directiva 93/42 constituie temeiul pentru recunoașterea faptului că dispozitivele în discuție sunt conforme și că pot circula liber pe piața internă.

27. Comisia indică faptul că este posibil ca anumite dispozitive medicale, în pofida certificării CE, să fie considerate de medici ca fiind periculoase pentru sănătatea și pentru siguranța pacienților. Comisia arată totuși că, în asemenea cazuri, aceste dispozitive pot fi respinse de autoritățile contractante numai în cadrul procedurii de protecție prevăzute la articolele 8 și 18 din Directiva 93/42 și descrise în Circulara nr. 19384.

28. Comisia arată că, în loc să pună în aplicare procedura de protecție, autoritățile contractante elene au procedat în mod direct la respingerea ofertelor de dispozitive medicale purtând marcajul CE.

29. Cu toate acestea, potrivit Comisiei, rezultă dintr-o jurisprudență constantă că existența unor directive privind apropierea legislațiilor statelor membre, precum Directivele 93/36 și 93/42, care precizează că, în mod obligatoriu, conformitatea produselor incluse în oferte cu indicațiile tehnice stabilite de directivă este certificată prin marcajul CE determină obligația statului membru de a respecta procedurile speciale din directivă în ceea ce privește contestarea validității certificării ( 8 ).

30. Comisia subliniază că, în pofida adoptării Circularei nr. 19384 și a retransmiterii acesteia cu doi ani mai târziu, comportamentele nelegale ale autorităților contractante, precum și lipsa unui control sau a unei sancțiuni din partea autorităților elene au persistat.

31. Guvernul elen susține că spitalele, în calitate de autorități contractante, respectă dispozițiile pertinente ale dreptului comunitar și ale dreptului național în materie de achiziții publice de bunuri. În opinia sa, faptul că anumite spitale nu s-au conformat dispozițiilor comunitare pertinente constituie pur și simplu o excepție de la regula generală, din care nu s-ar putea deduce existența unei neîndepliniri a obligațiilor în plan orizontal extinse la dreptul comunitar din domeniul respectiv.

32. În plus, guvernul elen susține că, în orice caz, EOF a emis Circulara nr. 19384 și, la 19 ianuarie 2006, Circulara nr. 4051, ambele reamintind modul în care trebuie apreciate dispozitivele în vederea livrării acestora. Prin urmare, EOF a luat măsurile necesare pentru a garanta aplicarea corespunzătoare a dreptului comunitar. Guvernul elen explică, în plus, că motivul pentru care încă nu a stabilit sancțiunile care urmează să fie aplicate spitalelor care nu se conformează dispozițiilor comunitare pertinente este faptul că ancheta efectuată de inspectorii din cadrul Soma Epitheoriton Ypiresion Ygeias kai Pronoias (serviciul de sănătate și prevenție) este încă în curs.

B — Apreciere

33. În primul rând, în ceea ce privește Directiva 93/42, am dori să facem referire la Hotărârea Medipac-Kazantzidis ( 9 ), pronunțată recent – după încheierea procedurii scrise în prezenta cauză –, în care Curtea a apreciat că „o autoritate contractantă care a lansat o procedură de cerere de ofertă pentru furnizarea de dispozitive medicale și a precizat că acestea din urmă trebuie să fie în conformitate cu Farmacopeea europeană și să poarte marcajul CE [nu poate] să respingă în mod direct și în afara cadrului procedurii de protecție prevăzute la articolele 8 și 18 din Directiva 93/42, pentru motive privind protecția sănătății publice, materialele propuse, deși respectă această condiție tehnică solicitată. Dacă autoritatea contractantă consideră că acestea sunt susceptibile să compromită sănătatea publică, este obligată să informeze organismul național competent în vederea punerii în aplicare a acestei proceduri de protecție”.

34. Această parte din prezenta speță fiind soluționată, principala problemă care trebuie examinată este cea a sarcinii probei.

35. În această privință, Comisia urmărește să demonstreze, pe baza anumitor cazuri individuale, că acel comportament al spitalelor elene în calitate de autorități contractante evidențiază o practică administrativă constantă care este nelegală și care nu a fost nici controlată, nici sancționată de autoritățile competente. Prin urmare, Comisia urmărește să se constate faptul că Republica Elenă nu și-a îndeplinit, în general, obligațiile care îi revin în temeiul dreptului comunitar.

36. În Hotărârea din 27 aprilie 2006, Comisia/Germania ( 10 ), Curtea a considerat că „chiar dacă reglementarea națională aplicabilă este, în sine, […] compatibilă cu dreptul comunitar, o neîndeplinire a obligațiilor de către un stat membru poate decurge din existența unei practici administrative care încalcă acest drept”.

37. În această privință, Curtea a apreciat, într-o altă cauză, Comisia/Republica Elenă ( 11 ), că, „[î]n ceea ce privește posibilitatea de constatare a unei neîndepliniri a obligațiilor în temeiul practicii administrative urmate într-un stat membru, Curtea a determinat deja criteriile aplicabile. Astfel, în acest caz, neîndeplinirea obligațiilor nu poate fi stabilită decât printr-o demonstrare suficient de documentată și circumstanțiată a practicii criticate, trebuie ca această practică administrativă să prezinte un anumit grad de constanță și de generalitate și, pentru a ajunge la concluzia existenței unei practici generale și constante, Comisia nu se poate întemeia pe o prezumție”.

38. În prezenta cauză, Comisia a emis la 19 decembrie 2005 un aviz motivat în care a indicat faptul că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 93/36, precum și în temeiul articolelor 17 și 18 din Directiva 93/42 privind atribuirea contractelor de achiziții publice de dispozitive medicale și a solicitat statului membru respectiv să se conformeze acestui aviz într-un termen de două luni de la notificarea acestuia.

39. La 9 februarie 2006, Republica Elenă a răspuns avizului motivat și a susținut că a luat măsurile necesare pentru a asigura aplicarea adecvată a dreptului comunitar, printre altele, prin difuzarea Circularei nr. 19384 la și prin retransmiterea acesteia la , atrăgând atenția spitalelor asupra obligațiilor acestora în temeiul dreptului comunitar. În opinia noastră, această abordare indică faptul că guvernul elen: i) a acceptat existența situației de fapt pe care se întemeiază afirmațiile cuprinse în avizul motivat; ii) a luat măsuri suplimentare (respectiv retransmiterea circularei la ) pentru a rezolva problema și iii) nu a reușit să răspundă pe fond în ceea ce privește comportamentul reproșat.

40. În cererea introductivă, Comisia susține că, în pofida adoptării Circularei nr. 19384 și a retransmiterii acesteia doi ani mai târziu, comportamentul nelegal al autorităților contractante și lipsa unui control din partea autorităților elene au continuat. În opinia acesteia, cazurile care i-au fost semnalate sunt semnificative pentru ceea ce pare a fi o practică comună în spitalele elene, pentru faptul că încălcarea în cauză nu este deloc una izolată și excepțională, după cum afirmă guvernul elen, iar comportamentul autorităților contractante responsabile continuă fără niciun control.

41. Înainte de a analiza temeinicia obiecției Comisiei, vom examina mai întâi afirmația guvernului elen potrivit căreia Comisia nu poate formula concluzii generale cu privire la existența unei încălcări orizontale extinse a dreptului comunitar, pornind de la examinarea unor cazuri specifice – considerate „excepționale” de acest stat – presupunând existența unor neîndepliniri sistemice, de către Republica Elenă, a obligațiilor care îi revin.

42. Vom încerca în continuare să demonstrăm de ce, în opinia noastră, se poate considera că încălcarea invocată este de natură generală și persistentă.

43. În acest sens, considerăm că ar fi util să cităm in extenso părțile relevante din Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda ( 12 ). În această hotărâre, Curtea a considerat că, deși este de competența Comisiei să stabilească existența neîndeplinirii obligațiilor reproșate ( 13 ), „statele membre sunt obligate, în temeiul articolului 10 CE, să faciliteze îndeplinirea de către Comisie a misiunii sale, care constă, în special, potrivit articolului 211 CE, în a veghea la aplicarea dispozițiilor tratatului, precum și a dispozițiilor luate de instituții în temeiul acestuia ( 14 ) […]. Din această perspectivă, trebuie să se țină cont de faptul că, pentru a verifica aplicarea corectă în practică a dispozițiilor naționale destinate să asigure punerea în aplicare efectivă a directivei, Comisia, [care nu dispune] de puteri proprii de investigare în materie, este tributară în mare măsură elementelor puse la dispoziție de eventuali petiționari, precum și de respectivul stat membru ( 15 ) […]. Rezultă în special că, în cazul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care să releve anumite fapte de pe teritoriul statului membru pârât, sarcina de a contesta în mod substanțial și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea îi revine acestui stat membru ( 16 ) […]. În astfel de circumstanțe, autoritățile naționale sunt cele care trebuie în primul rând să procedeze la verificările necesare la fața locului, în spiritul unei cooperări loiale, în conformitate cu obligația fiecărui stat membru […] de a facilita misiunea generală a Comisiei ( 17 ) […]. În consecință, în cazul în care Comisia invocă plângeri detaliate care relevă neîndeplinirea repetată a dispozițiilor directivei, sarcina de a contesta în mod concret faptele invocate în aceste plângeri îi revine statului membru în cauză ( 18 ) […]. De asemenea, în cazul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care relevă că autoritățile unui stat membru au dezvoltat o practică repetată și persistentă care este contrară dispozițiilor unei directive, sarcina de a contesta în mod substanțial și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea îi revine statului membru respectiv” ( 19 ).

44. În plus, în Hotărârea din 26 aprilie 2007, Comisia/Italia ( 20 ), Curtea a apreciat că „[a]ceastă obligație le revine statelor membre pe parcursul întregii proceduri prevăzute la articolul 226 CE, în temeiul obligației de cooperare loială, consacrată de articolul 10 CE”.

45. În acest context vom examina temeinicia prezentei cauze.

46. În primul rând, astfel cum a precizat Curtea în Hotărârea din 25 octombrie 2007, Comisia/Irlanda ( 21 ), „se poate solicita Curții de către Comisie constatarea unor neîndepliniri ale obligațiilor prevăzute de dispozițiile unei directive ca urmare a adoptării de către autoritățile unui stat membru a unei practici generale contrare acestora, exemplificând această practică prin situații specifice”.

47. În prezenta cauză, considerăm că, din dosarul prezentat Curții, rezultă că există cel puțin 14 cazuri – cunoscute de Comisie – de spitale care acționează în calitate de autorități contractante într-un mod greșit și nelegal, descris anterior.

48. Cele 14 cazuri de pretinsă încălcare a dreptului comunitar se referă la următoarele spitale: Attica, Agios Savvas din Atena, Elpis, Argos, Spitalul (Crucii Roșii) Korgialeneio-Benakeio din Atena, Spitalul General din Kalamata (din peninsula Pelopones), Spitalul General din Nauplia, Spitalul General pentru Copii din Atena P. & A. Kyriakou, Syros (din Insulele Ciclade), Spitalul General din Sparta, Spitalul General Panakardiko din Tripoli, Spitalul General și Maternitatea Elena Venizelou, Spitalul General Asklipieio din Voula Attikis și Kos.

49. Din dosarul prezentat Curții rezultă că pe această listă se află unele dintre cele mai mari spitale din Republica Elenă, respectiv: Attica, Agios Savvas (un renumit spital oncologic), Korgialeneio-Benakeio, Kyriakou și Elena Venizelou.

50. În plus, considerăm că aceste cazuri reflectă atât o largă acoperire geografică, cât și un domeniu larg de competențe, incluzând spitale generale, un spital pentru copii, un spital oncologic și o maternitate ( 22 ).

51. În această privință, suntem de acord cu punctul de vedere al avocatului general Geelhoed, exprimat în concluziile prezentate în cauza Comisia/Irlanda ( 23 ), potrivit căruia „[d]eși cazurile izolate pot fi în sine suficiente pentru a stabili neîndeplinirea unei obligații […], neîndeplinirea structurală a unei obligații presupune existența unei practici mai generalizate sau a unei linii de conduită de nerespectare a acesteia care se poate repeta. În cazul unei directive, aceasta înseamnă că, indiferent de motiv, dispozițiile sale importante nu sunt puse în practică și că obiectivul său nu a fost atins de statul membru. Faptul că practica nu se limitează la o localitate specifică din acest stat membru, ci este larg răspândită, astfel încât se produc simultan mai multe cazuri contrare termenilor directivei pe teritoriul statului membru, poate constitui un indiciu”. Aceasta pare într-adevăr să fie situația în prezenta cauză.

52. În cele din urmă, cu privire la acest punct, trebuie avut în vedere faptul că produsul în discuție în prezenta cauză este un produs pe care spitalele trebuie să îl achiziționeze în mod repetat și cu regularitate. Acesta este motivul pentru care, dată fiind natura produsului în discuție în această speță – spre deosebire de un produs care nu se achiziționează decât cu caracter ocazional –, considerăm că practica generală pe care o acuză Comisia pare a fi recurentă.

53. Acesta este motivul pentru care considerăm că, pe baza considerațiilor menționate anterior la punctele 45-51 și ținând seama de similitudinea și caracterul repetitiv al situațiilor în discuție, pare a exista o nerespectare generalizată și sistemică a Directivelor 93/36 și 93/42 din partea autorităților contractante, precum și din partea Republicii Elene ( 24 ).

54. În lumina celor de mai sus, trebuie menționat faptul că, din momentul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care relevă că autoritățile unui stat membru au dezvoltat o practică repetată și persistentă care este contrară dispozițiilor Directivelor 93/36 și 93/42, sarcina de a contesta în mod temeinic și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care rezultă din acestea revine statului membru.

55. Cu toate acestea, punctul crucial în prezenta cauză îl reprezintă faptul că guvernul elen nu a contestat niciuna dintre susținerile referitoare la aceste spitale ( 25 ). În plus, Republica Elenă nu a prezentat niciun argument și nicio dovadă specifică pentru a contrazice sau pentru a contesta în mod substanțial și detaliat afirmațiile Comisiei.

56. De fapt, în Circulara nr. 19384, în faza precontencioasă și în special în memoriul în apărare în prezenta procedură, guvernul elen recunoaște faptul că „anumite spitale au acționat cu încălcarea dispozițiilor comunitare pertinente”.

57. Acesta este motivul pentru care, întrucât guvernul elen nu contestă afirmațiile Comisiei și nu prezintă probe contrare suficiente, faptele invocate de Comisie trebuie să fie considerate ca fiind dovedite ( 26 ).

58. Considerăm că au fost furnizate de către Comisie suficiente dovezi cu privire la încălcarea dreptului comunitar de către Republica Elenă. Aceasta dovadă nu este decât întărită de faptul, care rezultă din dosarul prezentat Curții și care nu a fost contestat de guvernul elen, că acest stat membru nici nu a controlat, nici nu a sancționat comportamentul nelegal al autorităților contractante.

59. Rezultă din jurisprudența citată la punctul 43 din prezentele concluzii că Republica Elenă era obligată în temeiul articolului 10 CE să faciliteze îndeplinirea de către Comisie a misiunii sale în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 226 CE.

60. Acesta este motivul pentru care, în loc să se limiteze la a nega ( 27 ) că este posibil, pe baza unor cazuri individuale (pe care, în orice caz, nu le-a contestat), să se constate neîndeplinirea în general a obligațiilor sale, Republica Elenă ar fi trebuit, în temeiul obligației prevăzute la articolul 10 CE, să furnizeze mai curând dovezi ale cazurilor în care cele două directive în discuție au fost corect aplicate. În acest scop, Republica Elenă ar fi trebui să furnizeze o estimare a numărului mediu de proceduri de cereri de ofertă emise în fiecare an de un spital pentru a arăta că acele cazuri cunoscute de Comisie au fost, având în vedere numărul lor, repartizarea lor geografică și natura specialității lor, cu adevărat excepționale și că nu a existat nicio deficiență generală subiacentă față de toate celelalte cazuri. Cu toate acestea, guvernul elen nu a reușit în mod evident să acționeze în acest sens, nici în faza precontencioasă, nici în observațiile scrise din cadrul prezentei proceduri.

61. Unicul argument invocat de guvernul elen este acela că Comisia nu a dovedit că respectivele cazuri despre care avea cunoștință nu reprezintă incidente izolate și excepționale.

62. În opinia noastră, având în vedere, pe de o parte, numărul, repartizarea geografică și aria largă a specialităților spitalelor și, pe de altă parte, faptul că acestea includ unele dintre cele mai mari spitale din Republica Elenă, comportamentul spitalelor elene pare a corespunde unei încălcări generalizate și, prin urmare, nu se poate considera că se limitează la cele 14 cazuri cunoscute de Comisie.

63. Astfel, după cum a demonstrat Comisia, numărul cazurilor de încălcare de către autoritățile contractante și lipsa controlului și a sancționării unui astfel de comportament la nivel administrativ și judiciar – atât în general, cât și în cazuri individuale – duc la o concluzie diferită față de cea propusă de Republica Elenă. Acesta este motivul pentru care considerăm că atât acțiunea autorităților contractante, cât și practica autorităților de control competente au ca efect faptul că încălcarea procedurii legale are caracter sistemic.

64. Comisia a demonstrat că, având în vedere numărul și natura acestora, existența faptelor care fac obiectul diferitelor situații reclamate nu se poate explica decât printr-o linie de conduită de nerespectare a obligațiilor de drept comunitar la o scară mai largă. Într-o astfel de situație, analizate împreună și în context, comportamentele reclamate nu pot fi privite doar ca simple incidente izolate, ci mai degrabă ca fapte simptomatice ale unei politici de practică administrativă contrare obligațiilor acestui stat membru ( 28 ).

65. Astfel, realizarea procedurilor de cereri de ofertă cu încălcarea Directivei 93/36 de către un număr mare de spitale este contrară obligației autorităților elene prevăzute la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 93/36.

66. Comisia subliniază în mod întemeiat faptul că măsurile adoptate de guvernul elen pentru a pune capăt acestor încălcări, după ce a fost informat despre acestea de către Comisie, constau doar în adoptarea de către EOF a unui act administrativ, și anume Circulara nr. 19384, și retransmiterea acestuia doi ani mai târziu. Trebuie amintit că această circulară a fost retransmisă la 19 ianuarie 2006, la o lună după trimiterea de către Comisie a unui aviz motivat autorităților elene.

67. Cu toate acestea, din dosarul prezentat Curții rezultă că atât comportamentul nelegal al autorităților contractante, cât și lipsa unui control și a unei sancționări din partea autorităților elene persistă.

68. Având în vedere considerațiile de mai sus, suntem în asentimentul Comisiei în sensul că acele cazuri care i-au fost semnalate constituie exemple care relevă o practică curentă în spitale în ceea ce privește furnizarea de dispozitive medicale.

69. Argumentul autorităților elene – întemeiat pe existența unor proceduri naționale (căi de atac) având ca scop soluționarea oricărei neîndepliniri a obligațiilor în materia achizițiilor publice – nu justifică încălcarea normelor comunitare pertinente de către statul membru.

70. Astfel cum a indicat Curtea în Hotãrârea din 5 martie 1996, Brasserie du Pêcheur și Factortame ( 29 ), „potrivit unei jurisprudențe constante, posibilitatea oferită justițiabililor de a invoca în fața instanțelor naționale dispozițiile direct aplicabile ale tratatului nu constituie decât o garanție minimă și nu este suficientă pentru a asigura singură aplicarea deplină și completă a tratatului”.

71. Astfel, neîndeplinirea unei obligații rezultând dintr-o practică administrativă a unui stat membru presupune posibilitatea de a demonstra, la nivelul autorităților statului membru pârât, existența unei anumite linii de conduită ( 30 ).

72. Considerăm că aceasta este situația în prezenta cauză. Astfel cum rezultă din dosarul prezentat Curții, practica administrativă care este reproșată și care este ilustrată de numeroase exemple prezintă în mod evident un anumit grad de constanță și de generalitate și este asociată în același timp cu o lipsă a controlului, a punerii în aplicare a legii și a sancțiunilor ( 31 ). În plus, potrivit argumentelor expuse de Comisie, astfel cum au fost acestea prezentate la punctul 18 din prezentele concluzii, se pare că – având în vedere tendința generalizată de a respinge acțiunile împotriva deciziilor autorităților contractante –, departe de a fi în dezacord cu interpretarea greșită și nelegală a dispozițiilor aplicabile de către autoritățile contractante, Consiliul de Stat mai degrabă a confirmat-o ( 32 ).

73. Având în vedere acest aspect, considerăm că practica administrativă reproșată de Comisie, astfel cum a fost descrisă mai sus, este susceptibilă să persiste. În plus, se pare că această încălcare a obligațiilor de către Republica Elenă nu este susceptibilă să producă efecte negative doar asupra intereselor specifice protejate prin Directivele 93/36 și 93/42, ci de asemenea, în mod mai general, asupra obiectivelor promovate de aceste directive.

74. Astfel, în prezenta cauză, soluția problemei nu constă doar în adoptarea unei măsuri pentru a rezolva un anumit număr de cazuri individuale, în care obligațiile de drept comunitar nu sunt respectate, ci în revizuirea politicii generale și a practicii administrative a statului membru în cauză ( 33 ).

75. În plus, concluzia – că practica administrativă reproșată prezintă în mod evident un anumit grad de constanță și de generalitate și este asociată în același timp cu o lipsă a controlului, a punerii în aplicare a legii și a sancțiunilor – pare, în mod paradoxal, a fi confirmată de argumentul guvernului elen potrivit căruia nu a fost (încă) posibil să se impună sancțiuni, întrucât, la data introducerii memoriului în apărare, ancheta corpului inspectorilor din serviciile de sănătate și de securitate socială era încă în curs de desfășurare. Astfel, această anchetă pare, prima facie, a fi fost prelungită în mod nejustificat, și aceasta în special din cauza faptului că informații care au fost descoperite în cursul procedurii administrative în temeiul articolului 226 CE ar fi putut permite autorităților elene să declanșeze propria anchetă. În special, din dosarul prezentat Curții rezultă că mai întâi Comisia a raportat Republicii Elene comportamentul autorităților contractante, la 26 septembrie 2003, iar Republica Elenă a depus memoriul său în replică la . Trei ani și jumătate trecuseră, așadar, de la data la care Republica Elenă fusese informată pentru prima dată cu privire la comportamentul în cauză.

76. În opinia noastră, trebuie remarcat faptul că prezenta cauză îndeplinește în mod clar criteriile de durată (faptul că situația de neconformitate a existat o perioadă îndelungată) și de gravitate (gradul în care situația reală din statul membru diferă față de rezultatul care ar fi trebuit atins prin obligația comunitară) ( 34 ).

77. În cele din urmă, acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor este obiectivă, iar caracterul prelungit al anchetei autorităților nu poate înlătura neîndeplinirea obligațiilor de către Republica Elenă. În Hotărârea din 1 martie 1983, Comisia/Belgia ( 35 ), Curtea a stabilit că, potrivit „jurisprudenței constante a Curții, un stat membru nu poate invoca dispoziții, practici sau situații din ordinea sa juridică internă pentru a justifica neîndeplinirea obligațiilor care îi revin în temeiul directivelor comunitare”.

78. Prin urmare, rezultă din jurisprudența menționată mai sus că, în absența unor elemente de probă contrare aduse de guvernul elen, trebuie să se constate faptul că, în mod legal, Comisia a demonstrat că, prin respingerea ofertelor de dispozitive medicale purtând marca de certificare CE, fără ca, în vreun caz, autoritățile competente din spitalele elene să fi respectat procedura prevăzută de Directiva 93/42, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivelor 93/36 și 93/42 ( 36 ).

IV — Cheltuielile de judecată

79. Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Comisia a solicitat obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

V — Concluzie

80. Considerăm că, în consecință, Curtea ar trebui să se pronunțe după cum urmează: — să constate că, prin respingerea ofertelor de dispozitive medicale purtând marca de certificare CE, fără ca, în vreun caz, autoritățile competente din spitalele elene să fi respectat procedura prevăzută de Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din , Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 93/36/CEE a Consiliului din privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri, precum și în temeiul articolelor 17 și 18 din Directiva 93/42; — să oblige Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

( 1 ) Limba originală: engleza.

( 2 ) Directiva din 14 iunie 1993 (JO L 169, p. 1, Ediţie specială, 13/vol. 11, p. 244), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului din (JO L 284, p. 1, Ediţie specială, 01/vol. 4, p. 213) („Directiva 93/42”).

( 3 ) Directiva din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziţii publice de bunuri (JO L 199, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei din (JO L 285, p. 1) („Directiva 93/36”). Directiva 93/36 a fost abrogată prin Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziţii publice de lucrări, de bunuri şi de servicii (JO L 134, p. 114, Ediţie specială, 06/vol. 8, p. 116), însă Directiva 93/36 se aplică situaţiei de fapt din prezenta cauză.

( 4 ) Hotărârea din 14 iunie 2007 (C-6/05, Rep., p. I-4557).

( 5 ) Directiva din 24 iulie 1986 privind etapa iniţială a recunoaşterii reciproce a aprobării-tip pentru echipamente terminale de telecomunicaţii (JO L 217, p. 21).

( 6 ) Decizia din 22 decembrie 1986 privind standardizarea în domeniul tehnologiei informaţiei şi telecomunicaţiilor (JO L 36, p. 31, Ediţie specială, 13/vol. 7, p. 223).

( 7 ) Potrivit plângerii, comitetele competente, compuse în mod obişnuit din medici angajaţi ai spitalelor, susţin că au dreptul de a controla caracterul adecvat şi sigur, în general, al utilizării dispozitivelor medicale în discuţie şi, având în vedere că marcajul CE nu constituie o garanţie adecvată şi obligatorie, constată adesea încălcări ale standardelor care, în opinia acestor comitete, limitează sau anulează valabilitatea certificării oficiale CE.

( 8 ) Comisia face trimitere la Hotărârea din 8 mai 2003, ATRAL (C-14/02, Rec., p. I-4431, punctele 50-53), Hotărârea din , Comisia/Germania (C-103/01, Rec., p. I-5369, punctele 28 şi 29), Hotărârea din , Yonemoto (C-40/04, Rec., p. I-7755, punctele 31 şi 32), precum şi la Concluziile avocatului general Sharpston prezentate la în cauza Medipac-Kazantzidis (citată la nota de subsol 4), punctele 83-87.

( 9 ) Citată la nota de subsol 4, punctul 55.

( 10 ) Cauza C-441/02, Rec., p. I-3449, punctul 47, care face trimitere la Hotărârea din 12 mai 2005, Comisia/Italia (C-278/03, Rec., p. I-3747, punctul 13). A se vedea de asemenea Hotărârea din , Comisia/Finlanda (C-342/05, Rec., p. I-4713, punctul 22).

( 11 ) Hotărârea din 7 iunie 2007 (C-156/04, Rec., p. I-4129, punctul 50), care face trimitere la Hotărârea din , Comisia/Germania (citată la nota de subsol 10, punctele 49, 50 şi 99), şi jurisprudenţa citată. În ceea ce priveşte o cauză în care Comisia nu a demonstrat existenţa, într-un stat membru, a unei practici administrative care să prezinte caracteristicile cerute de jurisprudenţa Curţii, a se vedea Hotărârea din , Comisia/Belgia (C-287/03, Rec., p. I-3761, punctul 28).

( 12 ) Cauza C-494/01, Rec., p. I-3331, punctele 41-47. A se vedea de asemenea Hotărârea din 26 aprilie 2007, Comisia/Italia (C-135/05, Rec., p. I-3475, punctele 26-32). A se vedea Lenaerts, K., „The Rule of Law and the Coherence of the Judicial System of the European Union”, 44 CML Rev. (2007), 1636, nota de subsol 70, care, la rândul sãu, face trimitere la Wennerås, P., «A New Dawn for Commission Enforcement under Articles 226 and 228 EC: General and Persistent (GAP) Infringements, Lump Sums and Penalty Payments», 43 CML Rev. (2006), 31, şi Schrauwen, A., „Fishery, waste management and persistent and general failure to fulfil control obligations: The role of lump sums and penalty payments in enforcement actions under Community law”, în 18 Journal of Environmental Law (2006), 289.

( 13 ) A se vedea în special Hotărârea din 25 mai 1982, Comisia/Ţările de Jos (96/81, Rec., p. 1791, punctul 6), şi Hotărârea din , Comisia/Ţările de Jos (C-408/97, Rec., p. I-6417, punctul 15). A se vedea de asemenea Hotărârea din , Comisia/Grecia (272/86, Rec., p. 4875, punctul 21).

( 14 ) Hotărârea din 25 mai 1982, Comisia/Ţările de Jos (punctul 7), şi Hotărârea din , Comisia/Ţările de Jos (punctul 16), citate la nota de subsol 13.

( 15 ) A se vedea, prin analogie, Hotărârea din 12 septembrie 2000, Comisia/Ţările de Jos (citată la nota de subsol 13, punctul 17).

( 16 ) A se vedea în acest sens Hotărârea din 9 noiembrie 1999, Comisia/Italia, cunoscută sub numele „San Rocco” (C-365/97, Rec., p. I-7773, punctele 84 şi 86).

( 17 ) Hotărârea San Rocco (citată anterior, punctul 85).

( 18 ) A se vedea, prin analogie, Hotărârea din 22 septembrie 1988, Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 13, punctul 19).

( 19 ) A se vedea, prin analogie, Hotărârea din 22 septembrie 1988, Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 13, punctul 21), şi Hotărârea San Rocco (citată la nota de subsol 16, punctele 84 şi 86).

( 20 ) Hotărâre citată la nota de subsol 12, punctul 32.

( 21 ) C-248/05, Rec., p. I-9261, punctul 64 şi jurisprudenţa citată.

( 22 ) Având în vedere documentele de care dispune Curtea, se pare că practica reproşată se extinde la o serie de alte spitale, printre care: Spitalul Ippokratio din Salonic („unul dintre cele mai mari din ţară”), Spitalul General din Trikala, Spitalul G. Papanikolaou din Salonic („unul dintre cele mai mari din ţară”), Spitalul Universitar din Patras, Spitalul Marinei Elene din Atena, Spitalul Agia Sofia din Atena („cel mai mare spital pentru copii din ţară”), Spitalul de Traumatologie Kifisia (KAT, „unul dintre cele mai mari spitale din Atena”) şi Spitalul Tzanio („cel mai important spital din Pireu”).

( 23 ) Hotărârea din 26 aprilie 2005 citată la nota de subsol 12, punctul 44.

( 24 ) În opoziţie, spre exemplu, cu Hotărârea din 12 iunie 2003, Comisia/Finlanda (C-229/00, Rec., p. I-5727, punctul 53).

( 25 ) A se vedea Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda (citată la nota de subsol 12), în care Irlanda a contestat veridicitatea majorităţii afirmaţiilor Comisiei. A se vedea de asemenea Hotărârea din , Comisia/Grecia (C-375/90, Rec., p. I-2055, punctul 34), în care, întrucât „Republica Elenă a oferit, în observaţiile scrise şi în şedinţă, informaţii detaliate pentru a demonstra că, în realitate, cerinţele prevăzute în anexa III au fost respectate, fără ca, de altfel, corectitudinea acestor informaţii să fi fost contestată de către Comisie”, Curtea a constatat că nu a fost dovedită de către Comisie presupusa încălcare a dispoziţiilor regulamentului în discuţie.

( 26 ) Hotărârea din 22 septembrie 1988, Comisia/Grecia, citată la nota de subsol 13, punctul 21. A se vedea de asemenea Hotărârea din , Comisia/Regatul Unit (C-508/03, Rec., p. I-3969, punctul 80).

( 27 ) A se vedea Hotărârea din 22 septembrie 1988, Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 13), potrivit căreia Curtea a statuat în esenţă că, deşi este de competenţa Comisiei să stabilească existenţa presupusei încălcări a unei obligaţii, statul membru în cauză nu poate să se limiteze, în cazul în care Comisia a furnizat suficiente dovezi care să demonstreze neîndeplinirea obligaţiei, la a nega existenţa acesteia. Statul membru trebuie să conteste în mod substanţial şi detaliat datele prezentate şi consecinţele acestora. În caz contrar, afirmaţiile trebuie să fie considerate ca fiind dovedite.

( 28 ) A se vedea în acest sens Concluziile prezentate de avocatul general Geelhoed la 23 septembrie 2004 în cauza Comisia/Irlanda (Hotărârea din , citată la nota de subsol 12), punctul 55.

( 29 ) Cauzele conexate C-46/93 şi C-48/93, Rec., p. I-1029, punctul 20.

( 30 ) Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., Procedural Law of the European Union, ediţia a doua, Londra, 2006, p. 133, secţiunea 5-008, care citează, de exemplu, Hotărârea din 9 mai 1985, Comisia/Franţa (21/84, Rec., p. 1355), Hotărârea din , Comisia/Italia (35/84, Rec., p. 545), Hotărârea din , Comisia/Austria (C-150/00, Rec., p. I-3887), şi Hotărârea din , Comisia/Ţările de Jos (C-41/02, Rec., p. I-11375).

( 31 ) Precum în Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda (citată la nota de subsol 12), se pare că Republica Elenă i) în general nu a stabilit şi/sau nu a aplicat cadrul juridic şi administrativ necesar pentru punerea în aplicare şi executarea în mod corect a dispoziţiilor Directivelor 93/36 şi 93/42, după cum se pare de asemenea că ii) nu a aplicat şi nu a executat dispoziţiile in casu. Astfel, se pare că exista în mod obiectiv o tendinţă generalizată din partea autorităţilor elene de a tolera situaţiile de nerespectare a dispoziţiilor menţionate (a se vedea Hotărârea din , Comisia/Irlanda, citată anterior, punctul 132).

( 32 ) În ceea ce priveşte compatibilitatea cu dreptul comunitar a unei practici aflate în legătură cu o dispoziţie „neutră” din dreptul naţional, în contextul practicii judiciare, a se vedea Hotărârea din 9 decembrie 2003, Comisia/Italia (C-129/00, Rec., p. I-14637). În această hotărâre, Curtea a prezentat împrejurările în care o practică judiciară naţională poate echivala cu neîndeplinirea de către un stat membru a obligaţiilor sale în temeiul articolului 226 CE.

( 33 ) A se vedea Concluziile prezentate la 23 septembrie 2004 de avocatul general Geelhoed în cauza Comisia/Irlanda (Hotărârea din , citată la nota de subsol 12), punctul 48, în care acesta susţine că „a limita acţiunea corectivă la cazurile identificate de nerespectare ar permite existenţa în continuare a altor cazuri de nerespectare până când acestea ar fi identificate şi atacate […] de Comisie într-o nouă acţiune în constatarea neîndeplinirii obligaţiilor […]. În tot acest timp, o situaţie contrară celei vizate de măsura comunitară continuă să existe”.

( 34 ) Ibidem, punctele 45 şi 46.

( 35 ) Cauza 301/81, Rec., p. 467, punctul 6.

( 36 ) A se vedea în acest sens Hotărârea San Rocco (citată la nota de subsol 16, punctul 91).