Cauza C‑280/08 P

Deutsche Telekom AG

împotriva

Comisiei Europene

„Recurs – Concurență – Articolul 82 CE – Piețele serviciilor de telecomunicații – Acces la rețeaua fixă a operatorului tradițional – Prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală furnizate concurenților – Prețuri cu amănuntul pentru serviciile de acces furnizate abonaților – Practici tarifare ale unei întreprinderi dominante – Micșorarea marjei concurenților – Prețuri aprobate de autoritatea de reglementare națională – Marjă de manevră a întreprinderii dominante – Imputabilitatea încălcării – Noțiunea «abuz» – Criteriul concurentului la fel de eficient – Calcularea micșorării marjei – Efectele abuzului – Cuantumul amenzii”

Sumarul hotărârii

1. Recurs – Motive – Simplă repetare a motivelor și a argumentelor prezentate în fața Tribunalului – Inadmisibilitate – Contestarea modului în care Tribunalul a interpretat sau a aplicat dreptul comunitar – Admisibilitate

[art. 225 CE; Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Curții, art. 112 alin. (1) lit. (c)]

2. Recurs – Motive – Motiv invocat pentru prima oară în cadrul recursului – Inadmisibilitate

[Regulamentul de procedură al Curții, art. 113 alin. (2)]

3. Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Dreptul la acțiune al Comisiei – Exercitare discreționară

(art. 81 CE, 82 CE și 226 CE)

4. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Decizie a Comisiei de constatare a existenței abuzului în pofida aprobării tarifelor de către autoritatea națională de reglementare – Imputabilitatea încălcării

(art. 81 CE și 82 CE)

5. Recurs – Motive – Motivare insuficientă – Admisibilitate

(Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf)

6. Concurență – Norme comunitare – Încălcări – Săvârșire cu intenție sau din neglijență – Noțiune – Efect de foarfecă tarifară rezultat din tarifele unei întreprinderi în poziție de monopol pe piața prestațiilor intermediare și în poziție de cvasimonopol pe piața serviciilor cu amănuntul

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2) primul paragraf]

7. Acte ale instituțiilor – Obligația de motivare – Obiect – Conținut

(art. 253 CE)

8. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Diferență negativă sau insuficientă între tarifele pentru concurenți și tarifele cu amănuntul

(art. 82 CE)

9. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Noțiune

(art. 82 CE)

10. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Calcularea micșorării marjei concurenților

(art. 82 CE)

11. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Egalitatea șanselor – Lipsă – Luarea în considerare a veniturilor provenite din celelalte servicii de telecomunicații – Excludere

(art. 82 CE)

12. Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Noțiune – Comportamente cu efect restrictiv asupra concurenței

(art. 82 CE)

13. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Încălcare gravă – Efect de foarfecă tarifară rezultat din tarifele unei întreprinderi în poziție de monopol – Circumstanțe atenuante

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul 1 A al doilea paragraf]

14. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Prerogative ale Comisiei – Modificarea practicii anterioare – Încălcarea principiului nediscriminării – Inexistență

(Regulamentul nr. 17 al Consiliului)

1. Din articolul 225 CE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere. Nu îndeplinește această condiție recursul care, fără a cuprinde cel puțin o argumentare prin care să se urmărească în mod precis identificarea erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată, se limitează la reproducerea motivelor și a argumentelor care au fost deja prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie în realitate o cerere prin care se urmărește o simplă reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal, ceea ce nu este de competența Curții.

Cu toate acestea, dacă un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii de către Tribunal, aspectele de drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul recursului. Prin urmare, dacă un recurent nu ar putea să se bazeze astfel în recurs pe motive și pe argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura de recurs ar fi lipsită de o parte din sensul său.

(a se vedea punctele 24 și 25)

2. Recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. În cadrul recursului, competența Curții este astfel limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, așadar, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost învestit Tribunalul.

(a se vedea punctele 34, 42 și 49)

3. Revine fiecărui stat membru obligația de a adopta toate măsurile generale sau speciale de natură să asigure executarea de către autoritățile de reglementare naționale a obligațiilor care se impun în temeiul dreptului Uniunii. Articolele 81 CE și 82 CE coroborate cu articolul 10 CE impun statelor membre să nu adopte sau să nu mențină în vigoare măsuri, chiar de natură legislativă sau administrativă, care pot anula efectul util al normelor privind concurența aplicabile întreprinderilor.

Cu toate acestea, referitor la posibilitatea Comisiei de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva unui stat membru, întrucât hotărârea atacată care face obiectul unui recurs se referă doar la legalitatea unei decizii adoptate de Comisie împotriva unei societăți recurente, în temeiul articolului 82 CE, Curtea trebuie, în cadrul unui recurs, să se limiteze să verifice dacă respectivele critici invocate în susținerea acestuia sunt de natură să evidențieze că examinarea de către Tribunal a legalității unei astfel de decizii este afectată de erori de drept, și aceasta indiferent dacă, în speță, Comisia ar fi putut, concomitent sau succesiv, să adopte o decizie de constatare a încălcării dreptului Uniunii împotriva statului membru în cauză.

În consecință, chiar dacă nu poate fi exclus ca autoritățile de reglementare naționale să fi încălcat dreptul Uniunii, iar Comisia ar fi putut alege să formuleze în acest temei o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 226 CE împotriva statului membru, astfel de posibilități sunt lipsite de relevanță în stadiul recursului. În sistemul instituit prin articolul 226 CE, Comisia dispune de o putere discreționară pentru a formula o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și nu revine instanțelor Uniunii sarcina de a aprecia oportunitatea exercitării acesteia.

(a se vedea punctele 45-47)

4. Doar în cazul în care o legislație națională impune unor întreprinderi un comportament anticoncurențial sau creează un cadru juridic ce elimină orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora, articolele 81 CE și 82 CE nu sunt aplicabile. Într‑o asemenea situație, astfel, restrângerea concurenței nu își are cauza în comportamente autonome ale întreprinderilor, după cum implică aceste dispoziții.

În schimb, articolele 81 CE și 82 CE se pot aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării, a restrângerii sau a denaturării concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor. Posibilitatea de a exclude un comportament anticoncurențial determinat din domeniul de aplicare al articolelor 81 CE și 82 CE, pentru faptul că legislația națională existentă l‑a impus întreprinderilor în cauză sau pentru că aceasta a eliminat orice posibilitate de comportament concurențial din partea respectivelor întreprinderi, nu a fost admisă decât în mod restrictiv de către Curte. Dacă o lege națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării de către întreprinderi a unor comportamente anticoncurențiale autonome, articolele 81 CE și 82 CE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi. Întreprinderilor dominante le revine astfel o răspundere specială de a nu aduce atingere, prin comportamentul lor, unei concurențe reale și nedenaturate în cadrul pieței comune.

În această privință, simpla împrejurare că o întreprindere dominantă în sectorul telecomunicațiilor ar fi fost stimulată, prin intervențiile unei autorități de reglementare naționale precum Autoritatea de Reglementare a Telecomunicațiilor și a Poștei, să mențină în aplicare practicile sale tarifare care conduc la micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta nu poate, ca atare, să elimine în niciun fel răspunderea acesteia în temeiul articolului 82 CE.

Prin urmare, din moment ce, în pofida unor astfel de intervenții, întreprinderea dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, micșorarea marjei îi este imputabilă. Caracterul culpabil sau nu al comportamentului care constă în neutilizarea acestei marje de manevră nu poate repune în discuție constatarea potrivit căreia întreprinderea dispunea de o marjă de manevră pentru a‑l adopta, ci poate fi doar luat în considerare în cadrul stabilirii caracterului ilicit al acestui comportament, precum și în etapa stabilirii cuantumului amenzilor.

(a se vedea punctele 80-85, 88 și 89)

5. Problema dacă motivarea unei hotărâri a Tribunalului este insuficientă reprezintă o problemă de drept care poate fi invocată, ca atare, în cadrul unui recurs.

(a se vedea punctul 123)

6. Referitor la problema dacă încălcările normelor de concurență au fost săvârșite cu intenție sau din neglijență și, prin urmare, pot fi sancționate printr‑o amendă în temeiul articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17, această condiție este îndeplinită atunci când o întreprindere nu poate să nu cunoască faptul că are un comportament de natură anticoncurențială, indiferent dacă a avut sau nu a avut cunoștință de încălcarea normelor din tratat privind concurența.

În această situație se află o întreprindere din sectorul telecomunicațiilor care nu poate să nu cunoască, pe de o parte, faptul că, în pofida deciziilor de autorizare ale Autorității de Reglementare a Telecomunicațiilor și a Poștei, dispune de o marjă de manevră reală pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și că, pe de altă parte, micșorarea marjei determina restricții grave privind concurența, ținând seama de poziția sa de monopol pe piața cu ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală și de poziția sa de cvasimonopol pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces pentru abonați.

(a se vedea punctele 124 și 125)

7. Obligația de motivare prevăzută la articolul 253 CE constituie o normă fundamentală de procedură care trebuie diferențiată de problema temeiniciei motivării, aceasta din urmă ținând de legalitatea pe fond a actului litigios. Din această perspectivă, motivarea impusă la articolul 253 CE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente, să își exercite controlul.

Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului actului sau altor persoane vizate în mod direct și individual de acest act. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă.

(a se vedea punctele 130 și 131)

8. Articolul 82 al doilea paragraf litera (a) CE interzice în mod expres unei întreprinderi în poziție dominantă să impună direct sau indirect prețuri inechitabile și, în special, să aplice practici tarifare care produc efecte de eliminare pentru concurenții săi la fel de eficienți precum aceasta, actuali sau potențiali, și anume practici care sunt apte atât să facă mai dificil, chiar imposibil, accesul pe piață al acestora din urmă, cât și să facă mai dificilă, chiar imposibilă, pentru cocontractanții acesteia alegerea între mai multe surse de aprovizionare sau între mai mulți parteneri comerciali, consolidând astfel poziția sa dominantă prin recurgerea la alte mijloace decât cele care fac parte dintr‑o concurență pe merit. În această perspectivă, nu orice concurență prin prețuri poate, așadar, să fie considerată legală.

În măsura în care o întreprindere în poziție dominantă în domeniul telecomunicațiilor dispune de o marjă de manevră pentru a reduce sau a elimina o astfel de micșorare a marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, prin modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, având în vedere efectul de eliminare pe care îl poate determina pentru concurenții amintiți, această micșorare a marjei poate în sine să constituie un abuz în sensul articolului 82 CE.

Articolul 82 CE menționat vizează în special protecția consumatorului printr‑o concurență nedenaturată. În această privință, este nerelevant faptul că întreprinderea dominantă trebuie să crească prețurile în vederea înlăturării abuzului.

O astfel de comprimare a marjei, întrucât reduce mai mult nivelul concurenței existente pe o piață, și anume a serviciilor de acces către abonați, deja redus tocmai din cauza prezenței întreprinderii menționate, și întrucât consolidează astfel poziția dominantă deținută de aceasta din urmă pe piața menționată, are de asemenea drept efect suportarea unui prejudiciu de către consumatori ca urmare a limitării posibilităților acestora de a alege și, în consecință, a perspectivei unei reduceri, pe termen mai lung, a prețurilor cu amănuntul din cauza concurenței exercitate de concurenții cel puțin la fel de eficienți precum întreprinderea dominantă pe piața respectivă.

Tribunalul nu are obligația să constate că prețurile cu ridicata ale serviciilor intermediare de acces la bucla locală sau prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați sunt în sine abuzive ca urmare, după caz, a caracterului excesiv sau de ruinare al acestora.

(a se vedea punctele 172, 177 și 180-183)

9. Pentru a evalua dacă practicile tarifare ale unei întreprinderi dominante pot elimina un concurent încălcându‑se articolul 82 CE, trebuie reținut un criteriu întemeiat pe costurile și pe strategia întreprinderii dominante. În această privință, o întreprindere dominantă nu poate să elimine de pe piață întreprinderi care sunt poate la fel de eficiente precum aceasta, dar care, ca urmare a capacității lor financiare mai reduse, sunt incapabile să reziste la concurența care li se face.

În situația în care caracterul abuziv al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante rezultă din efectul lor de eliminare a concurenților acesteia, se impune ca analiza privind caracterul abuziv să fie întemeiată numai pe baza tarifelor și a costurilor întreprinderii dominante. Astfel, un asemenea criteriu permite să se verifice dacă o întreprindere dominantă din sectorul telecomunicațiilor însăși ar fi fost în măsură să își ofere serviciile cu amănuntul către abonați altfel decât în pierdere dacă ar fi fost obligată în prealabil să plătească propriile prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală. În consecință, acest criteriu este adecvat pentru a se determina dacă practicile tarifare ale unei întreprinderi dominante au un efect de eliminare a concurenților prin micșorarea marjei acestora.

O asemenea abordare este cu atât mai justificată cu cât aceasta este conformă și cu principiul general al securității juridice, din moment ce luarea în considerare a costurilor întreprinderii dominante îi permite acesteia, având în vedere răspunderea specială care îi revine în temeiul articolului 82 CE, să aprecieze legalitatea propriilor comportamente. Astfel, deși o întreprindere dominantă cunoaște propriile costuri și tarife, aceasta nu le cunoaște, în principiu, pe cele ale concurenților săi.

Aceste constatări nu pot fi repuse în discuție de împrejurarea potrivit căreia concurenții întreprinderii dominante sunt supuși unor condiții juridice și materiale mai puțin constrângătoare pentru a furniza propriile servicii de telecomunicații către abonați. Astfel, o asemenea împrejurare, presupunând că este dovedită, nu poate afecta nici faptul că o întreprindere dominantă nu poate să aplice practici tarifare de natură să elimine de pe piața relevantă concurenți cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, nici faptul că, ținând cont de răspunderea specială în temeiul articolului 82 CE, o astfel de întreprindere trebuie să fie în măsură să stabilească ea însăși dacă practicile sale tarifare sunt conforme acestei dispoziții.

(a se vedea punctele 198-203)

10. Cu toate că, din punctul de vedere al abonatului, serviciile de acces și de comunicații pot constitui în mod real un ansamblu, Comisia are dreptul să examineze existența unei micșorări a marjei doar la nivelul serviciilor de acces, fără a include serviciile de comunicații, în lumina principiilor restructurării tarifare și egalității șanselor.

În această privință, Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept prin faptul că a ținut cont de principiul restructurării tarifare, rezultat din reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor, pentru a examina temeinicia aplicării de către Comisie a articolului 82 CE în privința practicilor tarifare abuzive ale unei întreprinderi dominante. Astfel, din moment ce reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor definește cadrul juridic aplicabil acestuia și, prin aceasta, contribuie la stabilirea condițiilor de concurență în care o întreprindere dominantă își exercită activitățile pe piețele relevante, reglementarea respectivă constituie un element pertinent pentru aplicarea articolului 82 CE în privința comportamentelor adoptate de această întreprindere fie și pentru definirea piețelor relevante, pentru aprecierea caracterului abuziv al unor astfel de comportamente sau pentru stabilirea cuantumului amenzilor.

Această constatare nu este repusă în discuție de faptul că principiul restructurării tarifare se aplică doar în privința întreprinderii dominante, iar nu și a concurenților săi, dat fiind că Tribunalul, pentru a stabili caracterul abuziv în raport cu articolul 82 CE al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante menționate, s‑a întemeiat pe situația și pe costurile acesteia, conform criteriului concurentului la fel de eficient.

În consecință, întrucât Tribunalul a constatat că reechilibrarea tarifară vizată prin reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor a Uniunii trebuia să se concretizeze printr‑o scădere a tarifelor comunicațiilor naționale și internaționale și printr‑o majorare a abonamentului lunar și a prețului comunicațiilor locale, acesta putea în mod legal să deducă de aici că luarea în considerare distinctă a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces și a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de comunicații în vederea stabilirii caracterului abuziv al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante este cuprinsă în principiul restructurării tarifare.

(a se vedea punctele 221 și 223-226)

11. Un sistem de concurență nedenaturată nu poate fi garantat decât dacă este asigurată egalitatea de șanse între diferiții operatori economici.

Aceasta implică faptul ca o întreprindere dominantă în sectorul telecomunicațiilor și concurenții săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta să aibă o poziție de egalitate pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați. Această condiție nu este îndeplinită dacă prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală plătite întreprinderii dominante nu se pot repercuta asupra prețurilor cu amănuntul ale concurenților pentru serviciile de acces către abonați decât oferindu‑le pe acestea din urmă în pierdere.

Astfel, întrucât, pe de o parte, piața cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați constituie o piață distinctă și, pe de altă parte, serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt indispensabile unor concurenți cel puțin la fel de eficienți precum ea însăși pentru a intra în mod eficient în concurență pe această piață cu o întreprindere care deține pe aceasta o poziție dominantă care rezultă în mare parte din monopolul legal de care a beneficiat anterior liberalizării sectorului telecomunicațiilor, instituirea unui sistem de concurență nedenaturată impune ca această întreprindere dominantă să nu poată, prin intermediul practicilor sale tarifare pe această piață cu amănuntul, să creeze dintr‑odată pentru concurenții săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta un dezavantaj concurențial pe piața menționată de natură să împiedice sau să restrângă accesul acestora la respectiva piață sau dezvoltarea activităților lor pe aceasta din urmă.

Aceasta cu atât mai mult cu cât, întrucât furnizarea eventuală de către acești concurenți a altor servicii de telecomunicații către abonați prin intermediul rețelei fixe a întreprinderii dominante impune și achiziționarea serviciilor intermediare de acces la bucla locală de la aceasta, respectivul dezavantaj concurențial pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați se repercutează în mod necesar pe piețele privind aceste alte servicii de telecomunicații. Această din urmă împrejurare nu implică totuși ca veniturile care provin din aceste alte servicii de telecomunicații să trebuiască să fie luate în considerare pentru a examina dacă respectivii concurenți cel puțin la fel de eficienți ca întreprinderea dominantă se află într‑o situație de inegalitate în condițiile de concurență pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați. Astfel, aceste alte servicii de telecomunicații fac parte din piețe distincte în raport cu această din urmă piață.

În consecință, trebuie constatat că practicile tarifare ale întreprinderii dominante pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați îi situează de la început pe concurenții săi cel puțin la fel de eficienți într‑o poziție de inegalitate în raport cu aceasta pe aceeași piață, ceea ce determină o micșorare a marjei concurenților respectivi în ceea ce privește serviciile de acces.

(a se vedea punctele 230, 233-236 și 240)

12. Prin interzicerea folosirii abuzive a unei poziții dominante deținute pe piață în măsura în care comerțul dintre statele membre poate fi afectat prin aceasta, articolul 82 CE vizează comportamentele unei întreprinderi în poziție dominantă care au ca efect să împiedice menținerea gradului de concurență existent încă pe piață sau dezvoltarea acestei concurențe prin recurgerea la mijloace diferite de cele care guvernează o concurență normală între produse sau servicii pe baza prestațiilor operatorilor economici. În consecință, existența unei practici tarifare a unei întreprinderi dominante, care determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, constituie o practică abuzivă în sensul articolului 82 CE numai dacă se dovedește un efect anticoncurențial.

În ceea ce privește anumite practici tarifare ale unei întreprinderi dominante din sectorul telecomunicațiilor care determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, efectul anticoncurențial pe care Comisia este obligată să îl demonstreze se raportează la obstacolele eventuale care au putut fi create de practicile tarifare amintite ale reclamantei în calea dezvoltării ofertei pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați și, în consecință, cu privire la gradul de concurență pe această piață. O astfel de practică constituie o practică abuzivă în sensul articolului 82 CE, din moment ce, întrucât produce efecte de eliminare pentru concurenții întreprinderii dominante cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, practica menționată este în măsură să facă mai dificil sau chiar imposibil accesul pe piața relevantă al acestor concurenți și să consolideze astfel poziția întreprinderii dominante pe piața respectivă, în detrimentul intereselor consumatorilor.

Atunci când o întreprindere dominantă pune în mod real în aplicare o practică tarifară care determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta al cărei obiect este să îi elimine pe aceștia de pe piața relevantă, împrejurarea că rezultatul așteptat nu este atins în cele din urmă nu poate elimina calificarea drept abuz în sensul articolului 82 CE. Totuși, în lipsa vreunui efect asupra situației concurențiale a concurenților, o practică tarifară precum cea în discuție nu poate fi calificată drept practică de eliminare atunci când pătrunderea acestora din urmă pe piața relevantă nu devine în niciun fel mai dificilă prin intermediul acestei practici.

(a se vedea punctele 251-254)

13. Comisia beneficiază de o largă putere de apreciere în ceea ce privește metoda de calcul al amenzilor. Această metodă, definită de liniile directoare privind calculul amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 din Tratatul CECO, cuprinde diferite elemente de flexibilitate care îi permit Comisiei să își exercite puterea de apreciere în conformitate cu dispozițiile menționate. Este de competența Curții să verifice dacă Tribunalul a apreciat în mod corect exercitarea de către Comisie a puterii de apreciere menționate.

Gravitatea încălcărilor dreptului concurenței al Uniunii trebuie să fie stabilită în funcție de numeroase elemente, cum ar fi, în special, împrejurările particulare ale cauzei, contextul acesteia și efectul descurajator al amenzilor, fără să fi fost stabilită o listă imperativă sau exhaustivă de criterii care trebuie să fie luate în considerare în mod obligatoriu. Printre elementele de natură să intre în aprecierea gravității încălcărilor figurează comportamentul întreprinderii în cauză, rolul avut de aceasta în instituirea practicii în discuție, profitul pe care aceasta l‑a putut obține din practica respectivă, dimensiunea sa și valoarea mărfurilor în discuție, precum și riscul pe care încălcări de acest tip îl reprezintă pentru obiectivele Uniunii.

(a se vedea punctele 271-274)

14. Faptul că în trecut Comisia a aplicat amenzi de un anumit nivel pentru anumite tipuri de încălcări nu o poate priva de posibilitatea de a ridica acest nivel în limitele indicate în Regulamentul nr. 17, dacă acest lucru este necesar pentru a asigura punerea în aplicare a politicii privind concurența a Uniunii. Aplicarea eficace a normelor de concurență ale Uniunii impune, astfel, posibilitatea adaptării de către Comisie în orice moment a nivelului amenzilor la nevoile acestei politici.

(a se vedea punctul 294)

HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)

14 octombrie 2010( )

Cuprins





I – Istoricul cauzei

II – Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată

III – Concluziile părților

IV – Cu privire la recurs

A – Cu privire la admisibilitate

B – Cu privire la fond

1. Observații introductive

2. Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de drept privind aprecierea reglementării activităților recurentei de către RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă

a) Cu privire la primul aspect al primului motiv, privind imputabilitatea încălcării

i) Hotărârea atacată

ii) Argumentele părților

iii) Aprecierea Curții

b) Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, privind principiul protecției încrederii legitime

i) Hotărârea atacată

ii) Argumentele părților

iii) Aprecierea Curții

c) Cu privire la al treilea aspect al primului motiv, privind caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării articolului 82 CE

i) Hotărârea atacată

ii) Argumentele părților

iii) Aprecierea Curții

d) Concluzie cu privire la primul motiv

3. Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept în aplicarea articolului 82 CE

a) Hotărârea atacată

b) Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv, referitor la pertinența criteriului micșorării marjei pentru dovedirea unui abuz în sensul articolului 82 CE

i) Argumentele părților

ii) Aprecierea Curții

c) Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv, privind caracterul adecvat al metodei de calcul al micșorării marjei

i) Cu privire la critica întemeiată pe aplicarea greșită a criteriului concurentului la fel de eficient

– Argumentele părților

– Aprecierea Curții

ii) Cu privire la critica întemeiată pe o eroare de drept care constă în faptul că serviciile de comunicații și celelalte servicii de telecomunicații nu au fost luate în considerare pentru calcularea micșorării marjei

– Argumentele părților

– Aprecierea Curții

d) Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, privind efectele micșorării marjei

i) Argumentele părților

ii) Aprecierea Curții

e) Concluzie cu privire la al doilea motiv

4. Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe erori de drept în calcularea amenzilor ca urmare a neluării în considerare a reglementării tarifare

a) Hotărârea atacată

b) Argumentele părților

i) Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv, privind caracterul grav al încălcării

– Argumentele părților

– Aprecierea Curții

ii) Cu privire la al doilea aspect al celui de al treilea motiv, privind neluarea în considerare în mod adecvat, drept circumstanță atenuantă, a reglementării tarifare

– Argumentele părților

– Aprecierea Curții

iii) Cu privire la al treilea aspect al celui de al treilea motiv, privind aplicarea unei amenzi simbolice

– Argumentele părților

– Aprecierea Curții

c) Concluzie cu privire la al treilea motiv

Cu privire la cheltuielile de judecată





„Recurs – Concurență – Articolul 82 CE – Piețele serviciilor de telecomunicații – Acces la rețeaua fixă a operatorului tradițional – Prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală furnizate concurenților – Prețuri cu amănuntul pentru serviciile de acces furnizate abonaților – Practici tarifare ale unei întreprinderi dominante – Micșorarea marjei concurenților – Prețuri aprobate de autoritatea de reglementare națională – Marjă de manevră a întreprinderii dominante – Imputabilitatea încălcării – Noțiunea «abuz» – Criteriul concurentului la fel de eficient – Calcularea micșorării marjei – Efectele abuzului – Cuantumul amenzii”

În cauza C‑280/08 P,

având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 23 iunie 2008,

Deutsche Telekom AG, cu sediul în Bonn (Germania), reprezentată de U. Quack, S. Ohlhoff și M. Hutschneider, Rechtsanwälte,

recurentă,

celelalte părți în proces fiind:

Comisia Europeană, reprezentată de doamna K. Mojzesowicz, precum și de domnii W. Mölls și O. Weber, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,

pârâtă în primă instanță,

Vodafone D2 GmbH, fostă Arcor AG & Co. KG, cu sediul în Eschborn (Germania), reprezentată de M. Klusmann, Rechtsanwalt,

Versatel NRW GmbH, fostă Tropolys NRW GmbH, fostă CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice și TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, cu sediul în Essen (Germania),

EWE TEL GmbH, cu sediul în Oldenburg (Germania),

HanseNet Telekommunikation GmbH, cu sediul în Hamburg (Germania),

Versatel Nord GmbH, fostă Versatel Nord‑Deutschland GmbH, fostă KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, cu sediul în Flensburg (Germania),

NetKöln Gesellschaft für Telekommunikation mbH, cu sediul în Köln (Germania),

Versatel Süd GmbH, fostă Versatel Süd‑Deutschland GmbH, fostă tesion Telekommunikation GmbH, cu sediul în Stuttgart (Germania),

Versatel West GmbH, fostă Versatel West‑Deutschland GmbH, fostă Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, cu sediul în Dortmund (Germania),

reprezentate de N. Nolte, Rechtsanwalt,

interveniente în primă instanță,

CURTEA (Camera a doua),

compusă din domnul J. N. Cunha Rodrigues, președinte de cameră, domnii A. Arabadjiev, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh (raportor) și doamna P. Lindh, judecători,

avocat general: domnul J. Mazák,

grefier: domnul B. Fülöp, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 25 noiembrie 2009,

după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 22 aprilie 2010,

pronunță prezenta

Hotărâre

1 Prin recursul formulat, Deutsche Telekom AG solicită anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 aprilie 2008, Deutsche Telekom/Comisia (T‑271/03, Rep., p. II‑477, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de aceasta privind anularea Deciziei nr. 2003/707/CE a Comisiei din 21 mai 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 82 din Tratatul CE (cazurile COMP/C‑1/37.451, 37.578, 37.579 – Deutsche Telekom AG), (JO L 263. p. 9, denumită în continuare „decizia în litigiu”).

I – Istoricul cauzei

2 Situația de fapt a fost prezentată de Tribunal la punctele 1-24 din hotărârea atacată după cum urmează:

„1 Reclamanta, Deutsche Telekom AG, este operatorul de telecomunicații tradițional din Germania. […]

2 Reclamanta operează în rețeaua telefonică germană. Anterior liberalizării totale a piețelor de telecomunicații, aceasta beneficia de un monopol legal asupra prestării de servicii de telecomunicații către abonați la rețeaua fixă. Ulterior intrării în vigoare la 1 august 1996 a Legii germane din 25 iulie 1996 privind telecomunicațiile (Telekommunikationsgesetz, denumită în continuare „TKG”) (BGBl. 1996 I, p. 1120), în Germania sunt liberalizate piața furnizării de infrastructuri și piața prestării serviciilor de telecomunicații. Din acel moment, reclamanta este confruntată pe cele două piețe, la niveluri diferite, cu concurența altor operatori.

3 Fiecare dintre rețelele locale ale reclamantei cuprinde mai multe bucle locale către abonați. Expresia «buclă locală» înseamnă circuitul fizic care leagă punctul terminal al rețelei din amplasamentul abonatului de cadrul principal de distribuție sau de orice altă infrastructură echivalentă din rețeaua publică de telefonie fixă.

4 Reclamanta oferă acces la buclele sale locale atât celorlalți operatori de telecomunicații, cât și abonaților. În ceea ce privește serviciile de acces și tarifele reclamantei, trebuie făcută, așadar, distincția între serviciile de acces la rețeaua locală furnizate de reclamantă concurenților săi [denumite în continuare «serviciile intermediare de acces la bucla locală»] și serviciile de acces la rețeaua locală furnizate de reclamantă abonaților săi (denumite în continuare «serviciile de acces [către] abonați»).

I – [Servicii intermediare de acces la bucla locală]

5 Prin Decizia nr. 223a din 28 mai 1997 a Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor […], reclamanta a fost obligată, cu începere din iunie 1997, să acorde concurenților săi un acces neîngrădit total la bucla locală.

6 În ceea ce privește tarifele pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală] ale reclamantei, acestea se compun din două elemente, și anume un tarif pentru abonamentul lunar, pe de o parte, și o taxă inițială, pe de altă parte. […]

7 Conform articolului 25 alineatul (1) din TKG, tarifele pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală] ale reclamantei trebuie aprobate în prealabil de Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (Autoritatea de Reglementare a Telecomunicațiilor și a Poștei, denumită în continuare «RegTP»).

8 În acest context, RegTP verifică dacă tarifele propuse de reclamantă pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală] îndeplinesc condițiile stabilite la articolul 24 din TKG. Astfel, conform articolului 24 alineatul (1) din TKG, «[t]arifele trebuie stabilite în funcție de costurile unei prestări de servicii efective». […]

[…]

II – Servicii de acces [către] abonați

10 În ceea ce privește serviciile de acces [către] abonați, reclamanta oferă două opțiuni de bază, și anume linia analogică tradițională […] și linia digitală în bandă îngustă […] Aceste două opțiuni de bază care permit conectarea abonaților pot fi oferite prin rețeaua tradițională din perechi de fire de cupru a reclamantei (conexiuni în bandă îngustă). Reclamanta oferă abonaților săi și conexiuni în bandă largă ([…] ADSL), pentru care a trebuit să reorganizeze rețelele [în bandă îngustă] existente pentru a putea oferi servicii în bandă largă, de exemplu acces rapid la internet.

[…]

12 [Prețurile cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces către abonați] se compun din două elemente: un abonament lunar, care depinde de calitatea liniilor și a serviciilor furnizate, și o taxă inițială de instalare sau de reinstalare a unei linii, […]

A – Tarifele pentru liniile de abonat analogice […] și digitale în bandă îngustă […]

13 Prețurile de acces la liniile de abonat analogice și [digitale în bandă îngustă] sunt stabilite în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor. Conform articolului 27 alineatul (1) a doua teză, articolului 25 alineatul (1) din TKG […], prețurile cu amănuntul pentru conectarea la rețeaua reclamantei și pentru comunicații nu sunt stabilite individual pentru fiecare prestație pe baza costurilor suportate, ci sunt determinate împreună pentru mai multe prestații, diferitele prestații fiind reunite în pachete.

14 […] Sistemul avut în vedere a fost pus în aplicare de RegTP la 1 ianuarie 1998. Cu această ocazie, RegTP a constituit două pachete, primul cuprinzând serviciile rezidențiale, iar al doilea, serviciile profesionale. Cele două pachete cuprindeau, în același timp, serviciile de acces [către] abonați și toată seria de oferte a reclamantei în domeniul telefoniei, între care comunicațiile locale, regionale, interurbane și internaționale.

[…]

17 În temeiul Deciziei [Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor] din 17 decembrie 1997, reclamanta a trebuit să reducă prețul global al fiecăruia dintre cele două pachete cu 4,3 % în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 1999 (prima perioadă de plafonare a prețurilor). La sfârșitul acestei prime perioade, la 31 decembrie 1999, prin decizia din 23 decembrie 1999, RegTP a păstrat, în esență, componența pachetelor și a redus prețurile cu 5,6 % în perioada 1 ianuarie 2000-31 decembrie 2001 (a doua perioadă de plafonare a prețurilor).

18 În acest cadru obligatoriu de reducere a prețurilor, reclamanta putea modifica tarifele diferitelor elemente ale fiecărui pachet după obținerea autorizației prealabile a RegTP. […] Sistemul permitea astfel majorarea tarifelor pentru unul sau mai multe elemente ale unui pachet, în măsura în care nu erau depășite prețurile maxime ale pachetului […]

19 În primele două perioade de plafonare [1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001], reclamanta a efectuat reduceri ale prețurilor cu amănuntul pentru cele două pachete, mai mari decât reducerile care îi fuseseră impuse. Aceste reduceri ale tarifelor priveau, în esență, prețurile comunicațiilor. Prețurile cu amănuntul pentru liniile analogice […] au rămas în schimb nemodificate în cele două perioade de plafonare, […] În ceea ce privește prețurile cu amănuntul pentru liniile [digitale în bandă îngustă], în aceeași perioadă, reclamanta a redus tarifele pentru abonamentul lunar […]

20 De la 1 ianuarie 2002, există un nou sistem de plafonare a prețurilor […] În noul sistem, cele două pachete anterioare care cuprindeau serviciile rezidențiale și serviciile profesionale sunt înlocuite de patru pachete care cuprind serviciile următoare: linii telefonice (pachetul A), comunicații locale (pachetul B), comunicații interurbane naționale (pachetul C) și comunicații internaționale (pachetul D).

21 La 15 ianuarie 2002, reclamanta a comunicat RegTP intenția de majorare a abonamentelor lunare pentru liniile analogice și [digitale în bandă îngustă] […] Această creștere a fost autorizată de către RegTP […]

22 La 31 octombrie 2002, reclamanta a făcut o nouă cerere de majorare a tarifelor cu amănuntul. Această cerere a fost respinsă parțial de către RegTP […]

B – Tarifele pentru liniile ADSL […]

23 Tarifele ADSL […] nu sunt reglementate în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor. Conform articolului 30 din TKG, aceste tarife pot face obiectul unei reglementări ulterioare.

24 La 2 februarie 2001, după primirea mai multor plângeri din partea concurenților reclamantei, RegTP a efectuat o investigație ulterioară privind prețurile pentru ADSL ale reclamantei în scopul de a stabili, dacă este cazul, existența unei practici de vânzare în pierdere contrare normelor de concurență germane. La 25 ianuarie 2002, RegTP a încheiat procedura după ce a constatat că majorarea tarifelor care fusese anunțată de reclamantă la 15 ianuarie 2002 nu mai dădea naștere unei suspiciuni de vânzare în pierdere.”

3 În urma unor plângeri depuse în cursul anului 1999 de întreprinderi concurente ale reclamantei, Comisia Comunităților Europene a adoptat decizia în litigiu prin care impută reclamantei, în special în cuprinsul considerentelor (57), (102), (103) și (107) ale acestei decizii, că a săvârșit un abuz sub formă de „efect de foarfecă” („margin squeeze”, denumit în continuare „micșorarea marjei”), care rezultă dintr‑o diferență necorespunzătoare între prețul cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

4 Cu privire la această micșorare a marjei, la punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul amintește conținutul considerentelor (102)-(105) ale deciziei în litigiu, care prevăd următoarele:

„(102) Există [micșorarea marjei] atunci când suma abonamentului lunar și a taxei inițiale care trebuie plătite [reclamantei] pentru [serviciile] intermediare [de acces la bucla locală] îi obligă pe concurenți să factureze abonaților acestora prețuri superioare celor pe care [reclamanta] le facturează propriilor abonați pentru aceleași servicii. Dacă prețurile [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală] sunt superioare prețurilor cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați], concurenții [reclamantei] nu pot în niciun caz obține profit, chiar dacă sunt cel puțin la fel de eficienți ca și [reclamanta], deoarece trebuie să suporte cheltuieli (comercializare, facturare, recuperare etc.) care se adaugă la prețul [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală].

(103) Întrucât facturează concurenților tarife [cu ridicata] aferente unor [servicii] intermediare [de] acces la bucla locală mai ridicate decât prețurile cu amănuntul pe care le facturează propriilor abonați, [reclamanta] îi împiedică să ofere, în plus față de simplele comunicații telefonice, servicii de acces prin bucla locală. […]

(104) [Reclamanta] consideră că, în speță, este imposibilă dovedirea unei tarifări abuzive sub forma [micșorării marjei], numai și pentru faptul că tarifele [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală] sunt stabilite în mod obligatoriu de către RegTP. […]

(105) Însă, contrar celor afirmate de [reclamantă], forma de abuz pe care o constituie [micșorarea marjei] este pertinentă în prezenta speță. Pe piețele legate, în care concurenții achiziționează [servicii] intermediare [de acces la bucla locală] de la operatorul tradițional și au interesul de a face acest lucru dacă doresc să își consolideze poziția pe o piață de produse sau de servicii [cu amănuntul], poate exista desigur [o micșorare a marjei] între prețurile [cu ridicata] reglementate ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală] și prețurile cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați]. Căci, în cele din urmă, pentru a dovedi existența [unei micșorări a marjei], este suficient mai întâi să existe, între cele două niveluri de prețuri, o disproporție care dă naștere unei restrângeri a concurenței. […]”

5 Conform articolului 1 din decizia în litigiu, Comisia a concluzionat astfel că „începând cu 1998, [reclamanta] săvârșește o încălcare a articolului 82 litera (a) din Tratatul CE prin faptul că percepe tarife inechitabile pentru instalarea și pentru abonamentul lunar aferente accesului la bucla locală pentru concurenții și abonații [acesteia], aducând atingere astfel într‑o măsură considerabilă concurenței de pe piața accesului la bucla locală”.

6 Conform articolului 3 din decizia menționată, Comisia a aplicat reclamantei o amendă în cuantum de 12,6 milioane de euro pentru această încălcare.

II – Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată

7 Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 30 iulie 2003, reclamanta a introdus o acțiune vizând, în principal, anularea deciziei în litigiu și, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate prin aceasta.

8 În susținerea cererii sale de anulare a deciziei în litigiu, reclamanta a invocat în special un motiv întemeiat pe încălcarea articolului 82 CE, precum și un motiv întemeiat pe un abuz de putere și pe o încălcare a principiilor proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime.

9 Motivul întemeiat pe încălcarea articolului 82 CE cuprindea mai multe aspecte, dintre care trei sunt relevante în cadrul prezentului recurs, și anume un prim aspect întemeiat pe inexistența comportamentului abuziv ca urmare a marjei de manevră insuficiente de care dispunea reclamanta pentru a evita micșorarea marjei, un al doilea aspect privind nelegalitatea metodei utilizate de Comisie pentru a constata micșorarea marjei și un al patrulea aspect întemeiat pe inexistența unui efect pe piață produs de micșorarea marjei.

10 Tribunalul a respins toate aceste aspecte și a arătat între altele în cadrul acestei examinări, la punctele 150 și 242 din hotărârea atacată, că în cererea introductivă formulată, reclamanta nu contestase definiția piețelor relevante reținută în decizia atacată, potrivit căreia trebuie să se facă distincția între, pe de o parte, o piață cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și, pe de altă parte, o piață cu amănuntul de acces la bucla locală, care cuprinde o piață de acces în bandă îngustă și o piață de acces în bandă largă, toate piețe de dimensiune națională.

11 În ceea ce privește primul aspect al acestui motiv, Tribunalul a concluzionat la punctele 140 și 151 din hotărârea atacată că, în decizia în litigiu, Comisia a putut să constate în mod întemeiat că în cursul perioadei în discuție reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru a reduce comprimarea marjei constatată în decizia menționată prin modificarea prețului cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

12 În aceea ce privește al doilea aspect al motivului respectiv, Tribunalul a respins, la punctul 168 din hotărârea atacată, critica reclamantei potrivit căreia caracterul abuziv al micșorării marjei nu ar putea rezulta decât din caracterul abuziv al prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. În continuare, acesta a considerat, la punctele 193, 203 și 206 din hotărârea atacată, că în mod corect Comisia și‑a întemeiat analiza privind caracterul abuziv al practicilor tarifare ale reclamantei numai prin referire, conform criteriului concurentului la fel de eficient, la situația specifică a acesteia din urmă, și anume prin referire la tarifele și la costurile acesteia, precum și prin faptul că a ținut cont doar de veniturile provenite din serviciile de acces, excluzând veniturile provenite din alte servicii, precum serviciile de comunicații, și prin compararea prețului cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală cu prețul cu amănuntul pentru toate serviciile de acces către abonați, și anume accesul în bandă îngustă și cel în bandă largă.

13 În ceea ce privește al patrulea aspect al aceluiași motiv, Tribunalul a arătat, în special la punctul 237 din hotărârea atacată, că respectiva micșorare a marjei va aduce atingere, în principiu, dezvoltării concurenței pe piețele cu amănuntul ale serviciilor de acces către abonați.

14 Motivul întemeiat pe un abuz de putere și pe încălcarea principiilor proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime a fost de asemenea respins în totalitate de Tribunal. În ceea ce privește critica potrivit căreia Comisia ar supune tarifele practicate de reclamantă unei duble reglementări și astfel ar fi încălcat principiile proporționalității și securității juridice, Tribunalul a arătat în special la punctul 265 din hotărârea atacată:

„Deși nu s‑ar fi putut exclude faptul că autoritățile germane ar fi încălcat și dreptul comunitar – și în special dispozițiile Directivei [90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piața serviciilor de telecomunicații (JO L 192, p. 10)], astfel cum a fost modificată prin Directiva [96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 (JO L 74, p. 13)] – optând pentru o reechilibrare progresivă între tarifele de conectare și cele pentru comunicații, o asemenea încălcare, în măsura în care ar fi trebuit să fie constatată, nu ar fi eliminat marja de manevră de care a dispus în mod efectiv reclamanta pentru a reduce [comprimarea marjei].”

15 Pe de altă parte, în ceea ce privește critica întemeiată pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, Tribunalul a concluzionat, la punctul 269 din hotărârea atacată, că deciziile RegTP nu au putut sta la baza unei astfel de încrederi legitime a reclamantei.

16 În sfârșit, în ceea ce privește critica întemeiată pe un abuz de putere, Tribunalul s‑a pronunțat la punctul 271 din această hotărâre în sensul că:

„În decizia [în litigiu], Comisia are în vedere numai practicile tarifare ale reclamantei, iar nu deciziile autorităților germane. Chiar dacă RegTP ar fi încălcat o normă comunitară, iar Comisia ar fi putut iniția împotriva Republicii Federale Germania, în acest temei, o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, asemenea eventualități nu ar fi în niciun mod de natură a afecta legalitatea deciziei [în litigiu]. Astfel, în această decizie, Comisia s‑a limitat să constate că reclamanta săvârșise o încălcare a articolului 82 CE, dispoziție care nu privește statele membre, ci numai operatorii economici. Așadar, Comisia nu a săvârșit niciun abuz de putere efectuând această constatare în temeiul articolului 82 CE.”

17 În susținerea cererii sale care vizează reducerea amenzii aplicate, reclamanta a formulat șase motive, între care în special al treilea motiv, întemeiat pe inexistența neglijenței și a conduitei ilicite intenționate, al patrulea motiv, întemeiat pe luarea insuficientă în considerare a reglementării tarifare în calculul cuantumului amenzii, și al șaselea, întemeiat pe neluarea în considerare a circumstanțelor atenuante. Tribunalul a respins aceste trei motive la punctele 290-321 din hotărârea atacată.

18 În consecință, Tribunalul a respins întreaga acțiune și a dispus obligarea reclamantei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie.

III – Concluziile părților

19 Prin intermediul recursului formulat, recurenta solicită Curții:

– anularea hotărârii atacate;

– anularea deciziei în litigiu;

– în subsidiar, reducerea, în temeiul competenței sale de fond, a amenzii care i‑a fost aplicată potrivit articolului 3 din decizia în litigiu și

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

20 Comisia solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

21 Vodafone D2 GmbH, fostă Arcor AG & Co. KG (denumită în continuare „Vodafone”), solicită Curții respingerea recursului drept inadmisibil sau, cel puțin, drept nefondat, precum și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

22 Versatel NRW GmbH, fostă Tropolys NRW GmbH, fostă CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice, și TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, Versatel Nord GmbH, fostă Versatel Nord‑Deutschland GmbH, fostă KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, NetKöln Gesellschaft für Telekommunikation mbH, Versatel Süd GmbH, fostă Versatel Süd‑Deutschland GmbH, fostă tesion Telekommunikation GmbH, precum și Versatel West GmbH, fostă Versatel West‑Deutschland GmbH, fostă Versatel Deutschland GmbH & Co. KG (denumite în continuare împreună „Versatel”), au solicitat de asemenea, în cadrul ședinței, respingerea recursului, achiesând la concluziile Comisiei și ale Vodafone.

IV – Cu privire la recurs

A – Cu privire la admisibilitate

23 Cu titlu introductiv, Vodafone și Versatel invocă inadmisibilitatea recursului deoarece acesta se limitează, în cadrul primului motiv, precum și în cadrul primului și al celui de al doilea aspect ale celui de al doilea motiv, prin care se urmărește, în esență, contestarea aprecierilor efectuate de Tribunal referitoare la aplicarea articolului 82 CE în privința practicilor tarifare în discuție ale recurentei și la respectarea principiilor proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime, să reia argumentația invocată de recurentă în cursul procedurii în primă instanță, cu unicul scop de a obține din partea Curții reexaminarea acestei argumentații.

24 În această privință, trebuie amintit că din articolul 225 CE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere. Nu îndeplinește această condiție recursul care, fără a cuprinde cel puțin o argumentare prin care să se urmărească în mod precis identificarea erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată, se limitează la reproducerea motivelor și a argumentelor care au fost deja prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie în realitate o cerere prin care se urmărește o simplă reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal, ceea ce nu este de competența Curții (a se vedea în special Hotărârea din 4 iulie 2000, Bergaderm și Goupil/Comisia, C‑352/98 P, Rec., p. I‑5291, punctele 34 și 35, precum și Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul, C‑76/01 P, Rec., p. I‑10091, punctele 46 și 47).

25 Cu toate acestea, dacă un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii de către Tribunal, aspectele de drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul recursului. Prin urmare, dacă un recurent nu ar putea să se bazeze astfel în recurs pe motive și pe argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura de recurs ar fi lipsită de o parte din sensul său (a se vedea în special Hotărârea din 16 mai 2002, ARAP și alții/Comisia, C‑321/99 P, Rec., p. I‑4287, punctul 49).

26 Or, în speță, prin intermediul primului și al celui de al doilea motiv, considerate împreună, recursul vizează să repună în discuție poziția adoptată de Tribunal cu privire la mai multe aspecte de drept care i‑au fost prezentate în primă instanță referitoare la aplicarea articolului 82 CE în privința practicilor tarifare în discuție ale recurentei și la respectarea anumitor principii generale ale dreptului Uniunii. În această privință, recursul cuprinde indicarea precisă a aspectelor din hotărârea atacată care sunt criticate, precum și a motivelor și a criticilor pe care se întemeiază.

27 Rezultă din aceasta că primul și al doilea motiv de recurs, privite împreună, nu pot fi considerate inadmisibile. Cu toate acestea, va trebui să se examineze admisibilitatea criticilor specifice prezentate în susținerea acestor motive de recurs în cadrul aprecierii fiecăruia dintre acestea.

B – Cu privire la fond

28 În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive, întemeiate pe erori de drept privind aprecierea reglementării activităților sale de către RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă, pe erori de drept în aplicarea articolului 82 CE și, respectiv, pe erori de drept în calcularea amenzilor pentru motivul neluării în considerare a reglementării menționate.

29 Trebuie amintit în această privință că, prin intermediul hotărârii atacate, Tribunalul a respins în totalitate acțiunea introdusă de recurentă împotriva deciziei în litigiu, considerând în esență că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 3-6 din prezenta hotărâre, Comisia îi aplicase în mod întemeiat acesteia din urmă o amendă pentru încălcarea articolului 82 CE întrucât aceasta a aplicat o practică tarifară inechitabilă care a determinat micșorarea marjei, care rezultă dintr‑o diferență neadecvată între prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați ale concurenților cel puțin la fel de eficienți ca recurenta, nepermițându‑le să constituie o concurență efectivă în raport cu aceasta pentru furnizarea acestor din urmă servicii.

30 Prin intermediul celor trei motive formulate, recurenta vizează, respectiv, să conteste în esență aprecierile efectuate de Tribunal în hotărârea atacată privind:

– imputabilitatea încălcării ca urmare a marjei de manevră de care dispunea aceasta pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și pertinența reglementării prețului serviciilor de telecomunicații de către autoritățile de reglementare naționale, competente pentru aplicarea articolului 82 CE;

– caracterul adecvat pentru constatarea unui abuz în sensul articolului 82 CE al micșorării marjei în împrejurările din cauză, ținând cont de reglementarea prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile de reglementare naționale, precum și legalitatea metodei de calcul al acestei micșorări și analiza efectelor sale în raport cu același articol și

– caracterul justificat al cuantumului amenzii, ținând cont de reglementarea sectorului telecomunicațiilor de către autoritățile de reglementare naționale.

31 În schimb, recurenta nu contestă, în principiu, faptul ca o practică tarifară adoptată de o întreprindere dominantă care determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți să fie considerată inechitabilă în raport cu articolul 82 CE.

32 Astfel, recurenta nu impută Tribunalului că a considerat că o întreprindere utilizează în mod abuziv poziția sa dominantă în sensul acestei dispoziții atunci când practicile sale tarifare conduc la o astfel de micșorare, ca urmare a unei diferențe neadecvate între prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați pe piețele pe care are o poziție dominantă. Recurenta se limitează în această privință să susțină în cadrul celui de al doilea motiv formulat că, în speță, micșorarea marjei nu constituie un criteriu relevant pentru a constata că aceasta a săvârșit o încălcare a articolului 82 CE, din moment ce prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală fac obiectul unei reglementări din partea autorităților de reglementare naționale.

33 În aceste condiții, motivele de recurs trebuie examinate în funcție de ordinea în care au fost prezentate de recurentă, ordine ce corespunde celei în care motivele invocate în primă instanță au fost prezentate și examinate de Tribunal în hotărârea atacată.

1. Observații introductive

34 În scopul de a examina temeinicia motivelor invocate de recurentă împotriva acestei hotărâri, trebuie subliniat în primul rând că, în conformitate cu articolul 113 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. În cadrul recursului, competența Curții este astfel limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, așadar, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost învestit Tribunalul (a se vedea în acest sens, în special, Hotărârea din 1 iunie 1994, Comisia/Brazzelli Lualdi și alții, C‑136/92 P, Rec., p. I‑1981, punctul 59, Hotărârea din 26 octombrie 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun/Comisia, C‑68/05 P, Rec., p. I‑10367, punctul 96, precum și Hotărârea din 12 noiembrie 2009, SGL Carbon/Comisia, C‑564/08 P, punctul 22).

35 Atât în cadrul recursului formulat, cât și în cursul ședinței, recurenta a susținut că nu dispunea de nicio marjă de manevră pentru a stabili prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, din moment ce acestea sunt determinate de autoritatea de reglementare națională, și anume RegTP. Or, micșorarea marjei în discuție și‑ar avea originea în realitate în nivelul excesiv al acestor prețuri cu ridicata, astfel cum sunt determinate de RegTP. În vederea încetării acestei micșorări a marjei, Comisia ar fi trebuit, așadar, în loc să adopte o decizie în temeiul articolului 82 CE împotriva recurentei, să introducă o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 226 CE împotriva Republicii Federale Germania pentru încălcarea dreptului Uniunii. Pe de altă parte, ar fi greșit să se considere că prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite pe baza costurilor recurentei. Aceste prețuri ar fi determinate de RegTP pe baza costurilor unei prestații eficiente, conform unui model stabilit de autoritatea de reglementare națională.

36 În schimb, Comisia și Versatel susțin că prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt imputabile recurentei, din moment ce, conform dispozițiilor TKG, aceste prețuri sunt stabilite de RegTP pe baza unei cereri introduse de recurentă în funcție de propriile costuri. În consecință, aceasta din urmă nu poate reproșa caracterul excesiv al prețurilor respective. Astfel cum ar rezulta din decizia în litigiu, recurenta ar fi, de altfel, obligată din punct de vedere juridic să introducă o nouă cerere la RegTP în vederea reducerii prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală atunci când costurile acesteia scad.

37 În această privință, Versatel a susținut, pe de altă parte, în cursul ședinței că, din anul 1997, recurenta urmărise în mod sistematic să aducă atingere bunei derulări a procedurii naționale de stabilire a prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală prin retragerea cererilor sale de autorizare și prin neaducerea, în pofida obligației în acest sens prevăzute de dreptul național, niciunei dovezi sau atestări privind costurile care pot justifica aceste prețuri cu ridicata.

38 Cu privire la aceste puncte în litigiu între părți, trebuie totuși observat, în primul rând, că aspectul privind marja de manevră deținută de recurentă pentru a modifica prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală nu a fost dezbătut în fața Tribunalului, acesta adoptând hotărârea atacată în care a reținut ipoteza, necontestată în fața acestuia, potrivit căreia recurenta nu dispunea de o astfel de marjă de manevră.

39 Astfel, la punctul 93 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că, în decizia atacată, deși Comisia nu exclude posibilitatea reclamantei de a‑și reduce prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, aceasta a analizat numai împrejurarea dacă reclamanta dispunea de o marjă de manevră reală pentru modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

40 Întrucât această abordare nu a fost contestată în fața Tribunalului, acesta s‑a limitat, așadar, la punctele 85-152 din hotărârea atacată, să examineze, pentru a determina dacă respectiva micșorare a marjei constatată în decizia în litigiu era imputabilă recurentei, dacă Comisia a putut să concluzioneze în decizia menționată că recurenta dispunea de o marjă de manevră reală pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, în scopul eliminării sau al reducerii acestei comprimări a marjei. Tribunalul a concluzionat, în această privință, la punctele 140 și 151 din hotărârea atacată că în mod întemeiat Comisia considerase că o astfel de marjă de manevră exista în pofida reglementării de către RegTP a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

41 În același mod, înainte de a respinge, la punctele 183-213 din hotărârea atacată, criticile prezentate de reclamantă în vederea contestării caracterului abuziv și a metodei de calcul ale micșorării marjei constatate în decizia în litigiu, Tribunalul a subliniat la punctul 167 din această hotărâre că, în speță, Comisia stabilise numai faptul că reclamanta dispunea de o marjă de manevră pentru modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

42 În aceste împrejurări, în cadrul prezentului recurs, nu revine Curții obligația să examineze în ce măsură recurenta ar fi putut, dacă era cazul, să modifice, astfel cum pretind Comisia și Versatel, prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, o astfel de examinare depășind motivele care au fost dezbătute în primă instanță. Orice motiv sau critică privind acest punct depășește, conform jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, limitele prezentului recurs și este, în consecință, inadmisibilă.

43 În scopul de a aprecia temeinicia criticilor invocate de recurentă pentru a repune în discuție legalitatea hotărârii atacate, în special criticile sale prin care vizează să conteste imputabilitatea încălcării în sarcina acesteia din urmă, precum și caracterul abuziv al micșorării marjei constatate în decizia în litigiu, critici care fac obiectului primului și al celui de al doilea motiv de recurs, se impune, în consecință, să se ia drept temei doar ipoteza reținută în hotărârea menționată, potrivit căreia recurenta nu dispunea de o marjă de manevră decât pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, marjă de manevră care, în definitiv, nu este contestată în cadrul acestui recurs.

44 În al doilea rând, trebuie subliniat că prin intermediul prezentului recurs nu se poate imputa Tribunalului, fără a modifica obiectul litigiului de la această instanță, că nu a criticat Comisia pentru că nu a pus în discuție comportamentul autorităților de reglementare naționale în măsura în care acestea, deoarece au stabilit prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală la un nivel excesiv, ar fi singurele răspunzătoare pentru micșorarea marjei constatată în decizia în litigiu.

45 În mod cert, conform jurisprudenței Curții, revine fiecărui stat membru obligația de a adopta toate măsurile generale sau speciale de natură să asigure executarea de către autoritățile de reglementare naționale a obligațiilor care se impun în temeiul dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 aprilie 2008, Impact, C‑268/06, Rep., p. I‑2483, punctul 85). Pe de altă parte, articolele 81 CE și 82 CE coroborate cu articolul 10 CE impun statelor membre să nu adopte sau să nu mențină în vigoare măsuri, chiar de natură legislativă sau administrativă, care pot anula efectul util al normelor privind concurența aplicabile întreprinderilor (a se vedea în special Hotărârea din 16 noiembrie 1977, GB‑Inno‑BM, 13/77, Rec., p. 2115, punctul 31, și Hotărârea din 5 octombrie 1995, Centro Servizi Spediporto, C‑96/94, Rec., p. I‑2883, punctul 20).

46 Cu toate acestea, referitor la posibilitatea Comisiei de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva statului membru în cauză, întrucât hotărârea atacată care face obiectul prezentului recurs se referă doar la legalitatea unei decizii adoptate de Comisie împotriva recurentei în temeiul articolului 82 CE, Curtea trebuie, în cadrul prezentului recurs, să se limiteze să verifice dacă respectivele critici invocate în susținerea acestuia sunt de natură să evidențieze că examinarea de către Tribunal a legalității unei astfel de decizii este afectată de erori de drept, și aceasta indiferent dacă, în speță, Comisia ar fi putut, concomitent sau succesiv, să adopte o decizie de constatare a încălcării dreptului Uniunii împotriva statului membru în cauză.

47 În consecință, chiar dacă, astfel cum Tribunalul însuși a constatat, în esență, la punctele 265 și 271 din hotărârea atacată, nu poate fi exclus ca, în speță, autoritățile de reglementare naționale să fi încălcat dreptul Uniunii și chiar dacă, în consecință, Comisia ar fi putut în mod real alege să intenteze în acest temei o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor conform articolului 226 CE împotriva Republicii Federale Germania, astfel de posibilități sunt lipsite de relevanță în stadiul prezentului recurs. Aceasta cu atât mai mult cu cât, conform jurisprudenței Curții, în sistemul instituit prin articolul 226 CE, Comisia dispune de o putere discreționară pentru a intenta o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și nu revine instanțelor Uniunii sarcina de a aprecia oportunitatea exercitării acesteia (a se vedea în special Hotărârea din 26 iunie 2003, Comisia/Franța, C‑233/00, Rec., p. I‑6625, punctul 31).

48 Cu privire la pretinsul caracter excesiv al prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, invocat de recurentă, trebuie, pe de altă parte, observat că, în cererea sa introductivă formulată la Tribunal, aceasta nu a încercat în niciun mod să pună în discuție legalitatea acestor prețuri în raport cu dreptul Uniunii. Astfel, recurenta s‑a limitat în această privință să susțină, pe de o parte, că dacă prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite de autoritățile naționale de reglementare fără ca aceasta să le poată modifica, doar prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați pot fi abuzive în sensul articolului 82 CE și, pe de altă parte, că dacă politica tarifară a acestor autorități privind serviciile respective este contrară dreptului Uniunii, revine Comisiei obligația de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva acestora din urmă.

49 În consecință, în cadrul prezentului recurs, Curtea nu poate să examineze critici prin care se urmărește contestarea legalității prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, în special ca urmare a caracterului lor pretins excesiv față de costurile suportate de recurentă pentru furnizarea acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 aprilie 2008, Arcor, C‑55/06, Rep., p. I‑2931, punctul 69). Astfel de critici care depășesc motivele dezbătute în primă instanță sunt, conform jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, inadmisibile în etapa recursului menționat.

50 În al treilea rând, trebuie constatat că, în cadrul acțiunii în primă instanță, reclamanta nu a contestat, astfel cum a arătat Tribunalul, la punctele 150 și 242 din hotărârea atacată, definiția piețelor relevante reținută de Comisie în decizia în litigiu, potrivit căreia, pe de o parte, piața geografică relevantă este piața germană și, pe de altă parte, în ceea ce privește piețele relevante ale serviciilor, piața cu ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală constituie o singură piață, diferită de piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați, care comportă două segmente distincte, și anume, pe de o parte, accesul la liniile în bandă îngustă și, pe de altă parte, accesul la liniile în bandă largă.

51 De asemenea, trebuie observat că în niciun moment reclamanta nu a pus în discuție în fața Tribunalului constatarea Comisiei din decizia în litigiu potrivit căreia aceasta deținea o poziție dominantă în sensul articolului 82 CE pe ansamblul acestor piețe de servicii.

52 Rezultă din aceasta că, potrivit jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, nici definiția piețelor relevante reținută de Tribunal în hotărârea atacată, nici constatarea potrivit căreia recurenta deținea o poziție dominantă pe ansamblul acestor piețe de servicii nu pot fi repuse în discuție în cadrul examinării prezentului recurs.

53 În al doilea rând, trebuie amintit, în special în privința aprecierii datelor referitoare la piață și a situației concurențiale, că nu este de competența Curții, în cadrul unui recurs, să substituie propria apreciere celei a Tribunalului. Astfel, în conformitate cu articolul 225 CE și cu articolul 58 alineatul (1) din Statutul Curții de Justiție, recursul se limitează la chestiuni de drept. Aprecierea faptelor nu constituie, cu excepția cazului unei eventuale denaturări a faptelor sau a mijloacelor de probă, care nu a fost invocată în speță, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții (a se vedea Hotărârea din 15 martie 2007, British Airways/Comisia, C‑95/04 P, Rep., p. I‑2331, punctul 78 și jurisprudența citată).

54 În lumina acestor considerații trebuie examinate motivele invocate de recurentă în susținerea prezentului recurs.

2. Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de drept privind aprecierea reglementării activităților recurentei de către RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă

55 Primul motiv invocat de recurentă se împarte în trei aspecte, și anume imputabilitatea încălcării, principiul protecției încrederii legitime și caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării articolului 82 CE.

a) Cu privire la primul aspect al primului motiv, privind imputabilitatea încălcării

i) Hotărârea atacată

56 În ceea ce privește marja de manevră de care dispunea reclamanta pentru a evita micșorarea marjei, Tribunalul, după ce a amintit, la punctele 85-89 din hotărârea atacată, principiile definite în jurisprudența relevantă a Curții, a examinat, la punctele 97-152 din această hotărâre, dacă legislația germană, în special TKG și deciziile adoptate de RegTP în perioada vizată prin decizia în litigiu, elimina toate posibilitățile de comportament concurențial al reclamantei sau îi lăsa acesteia o marjă de manevră suficientă pentru a stabili prețurile sale la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să diminueze comprimarea marjei constatată în decizia în litigiu.

57 Cu privire, în primul rând, la perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, Tribunalul, după ce a arătat, la punctul 100 din hotărârea menționată, că în interiorul cadrului de reglementare aplicabil reclamanta își putea modifica prețurile după obținerea autorizației prealabile a RegTP, a concluzionat, la punctul 105 din aceeași hotărâre, că în mod întemeiat Comisia a constatat că, având în vedere cele șase cereri de reducere a prețurilor comunicațiilor formulate în această perioadă, reclamanta dispunea, în perioada menționată, de o marjă de manevră pentru a formula cereri de majorare a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile sale de acces în bandă îngustă către abonați, cu respectarea, în același timp, a pragului maxim global al pachetelor de servicii rezidențiale și al celor de servicii profesionale.

58 În continuare, Tribunalul a examinat, la punctele 106-124 din hotărârea atacată, dacă, în pofida acestei marje de manevră, intervenția RegTP în stabilirea prețurilor cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces către abonați a avut drept consecință că aceasta din urmă nu ar mai avea o răspundere în temeiul articolului 82 CE. În această privință, Tribunalul s‑a pronunțat, la punctul 107 din hotărârea menționată, în sensul că faptul că aceste prețuri cu amănuntul trebuie aprobate de RegTP nu elimină răspunderea reclamantei în temeiul articolului 82 CE, din moment ce aceasta influențează valoarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați prin intermediul unor cereri de autorizare depuse la RegTP.

59 Tribunalul a respins în această privință, la punctele 108-124 din hotărârea atacată, argumentele reclamantei potrivit cărora aceasta nu are nicio răspundere în temeiul articolului 82 CE, din moment ce RegTP efectuează un control ex ante al compatibilității cu articolul 82 CE a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

60 La punctele 109-114 din hotărârea menționată, Tribunal a arătat că prețurile cu amănuntul pentru accesul la liniile analogice se întemeiau pe decizii luate, în temeiul legislației în vigoare anterior adoptării TKG, de Ministerul Federal al Poștei și Telecomunicațiilor, că dispozițiile TKG nu evidențiază că RegTP examinează compatibilitatea cu articolul 82 CE a cererilor de modificare a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă, că autoritățile de reglementare naționale acționează în conformitate cu dreptul național, că acesta poate avea obiective care, întrucât se înscriu în cadrul politicilor în domeniul telecomunicațiilor, diferă de cele ale politicii în domeniul concurenței a Uniunii și că diferitele decizii ale RegTP la care se referă reclamanta nu cuprind nicio referire la articolul 82 CE.

61 În ceea ce privește împrejurarea că, în mai multe decizii, RegTP a examinat problema privind existența unei micșorări a marjei, Tribunal a arătat, la punctele 116-119 din hotărârea atacată, că faptul că, după constatarea diferenței negative dintre prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces către abonați, RegTP a considerat, de fiecare dată, că folosirea subvenționării încrucișate între prețurile pentru serviciile de acces și prețurile pentru serviciile de comunicații trebuia să permită celorlalți operatori să ofere prețuri competitive abonaților lor arată că RegTP nu a examinat compatibilitatea cu articolul 82 CE a prețurilor respective sau, cel puțin, că a aplicat în mod eronat această dispoziție.

62 Tribunalul a subliniat la punctul 120 din hotărârea atacată că, în orice caz, chiar presupunând că RegTP ar fi obligată să analizeze compatibilitatea cu articolul 82 CE a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați propuse de reclamantă, Comisia nu poate fi obligată să respecte o decizie adoptată de o autoritate națională în aplicarea acestui articol.

63 Pe de altă parte, Tribunalul a arătat la punctele 121-123 din hotărârea atacată că, în speță, pentru ca o eventuală încălcare să poată fi imputată reclamantei, este important să se cunoască dacă, la data faptelor din litigiu, reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă către abonați la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să diminueze comprimarea marjei imputată. Tribunalul a reamintit, în această privință, că reclamanta putea influența cuantumul acestor prețuri cu amănuntul prin intermediul unor cereri de autorizare adresate RegTP. În plus, acesta a observat că, în Hotărârea din 10 februarie 2004, Bundesgerichtshof a confirmat expres răspunderea care îi revine reclamantei pentru formularea unor astfel de cereri și faptul că, potrivit cadrului juridic german, nu era exclus ca RegTP să autorizeze prețuri care încalcă articolul 82 CE.

64 În consecință, Tribunalul a concluzionat la punctul 124 din hotărârea atacată că, în pofida intervenției RegTP în stabilirea prețurilor cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces în bandă îngustă către abonați, aceasta din urmă dispunea, în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, de o marjă de manevră suficientă pentru ca politica sa de prețuri să se poată încadra în domeniul de aplicare al articolului 82 CE.

65 Cu privire, în al doilea rând, la perioada începând din 1 ianuarie 2002, după ce a constatat, la punctele 144 și 145 din hotărârea atacată, că reclamanta nu contestă că ar fi putut să majoreze prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă (ADSL) începând de la această dată și că, din moment ce reclamanta stabilește liber prețurile respective în limitele prevăzute prin legislația germană, practicile sale tarifare din acest sector pot aparține domeniului de aplicare al articolului 82 CE, Tribunalul a examinat, la punctele 147-151 din această hotărâre, dacă reclamanta ar fi putut reduce comprimarea marjei prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă. Punctele 148 și 149 din hotărârea menționată au următorul cuprins:

„148 În această privință, trebuie arătat că, întrucât serviciile de acces sub formă de [servicii] intermediare [de acces la bucla locală] permit furnizarea către abonați a tuturor serviciilor de acces […], marja de manevră de care dispune reclamanta pentru majorarea [prețurilor] sale [cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă] este de natură a reduce [comprimarea marjei] dintre prețurile [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală], pe de o parte, și prețurile cu amănuntul pentru toate serviciile de acces [către abonați], pe de altă parte. O analiză comună, din perspectiva abonaților, a serviciilor de acces […] se impune nu numai deoarece acestea corespund unei singure prestări de servicii la nivel intermediar, ci și deoarece, astfel cum a explicat Comisia în decizia [în litigiu] fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de reclamantă, ADSL‑ul nu poate fi oferit abonaților în mod izolat, întrucât implică întotdeauna, din motive tehnice, o reorganizare a liniilor în bandă îngustă […]

149 Trebuie respinse observațiile reclamantei privind o pretinsă elasticitate încrucișată a prețurilor între ADSL și conexiunile în bandă îngustă, precum și între diferitele variante ADSL. Astfel, pe de o parte, aceste observații nu contrazic existența unei marje de manevră a reclamantei pentru majorarea tarifelor aferente ADSL. Pe de altă parte, o creștere limitată a tarifelor ADSL ar fi condus la un tarif mediu cu amănuntul mai ridicat pentru serviciile comune de acces în bandă îngustă și în bandă largă și ar fi redus astfel [comprimarea marjei]. Astfel, trebuie să se considere că, date fiind în special avantajele benzii largi în ce privește transferul datelor, abonații serviciilor de acces în bandă largă nu ar opta în mod automat în favoarea unei reveniri la o conexiune în bandă îngustă în cazul unei creșteri a prețurilor cu amănuntul ale accesului ADSL.”

ii) Argumentele părților

66 În ceea ce privește, în primul rând, perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, recurenta susține, prin intermediul unei prime critici, că Tribunalul s‑a întemeiat în mod greșit pe premisa potrivit căreia existența unei marje de manevră pentru modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați este o condiție necesară și suficientă a imputabilității încălcării. Astfel, existența unei asemenea marje de manevră nu ar permite să se stabilească dacă faptul că recurenta nu a solicitat o autorizare din partea RegTP pentru majorarea acestor prețuri cu amănuntul constituia o conduită ilicită.

67 Or, potrivit recurentei, Tribunalul nu a ținut cont în această privință de împrejurarea că RegTP a examinat pretinsa micșorare a marjei și a considerat că nu restricționa concurența. Atunci când o întreprindere dominantă este supusă reglementării unei autorități de reglementare naționale instituite în acest scop într‑un cadru juridic privind concurența și când este examinat un comportament determinat, fără a fi contestat de autoritatea de reglementare națională competentă în interiorul acestui cadru, răspunderea de a menține structura pieței care revine întreprinderii dominante va fi înlocuită de răspunderea autorității respective. Într‑o astfel de situație, răspunderea întreprinderii dominante s‑ar limita la obligația de a transmite autorității de reglementare naționale toate informațiile necesare în vederea controlării comportamentului său.

68 În aceste condiții, recurenta susține că punctul 113 din hotărârea atacată este greșit, întrucât RegTP avea obligația să respecte dreptul concurenței al Uniunii. De asemenea, punctul 123 din această hotărâre ar cuprinde o eroare. Astfel, Bundesgerichtshof nu ar fi considerat că răspunderea care revine recurentei de a formula cereri de modificare a tarifelor sale implică obligația sa de a substitui prin propria apreciere privind aplicarea articolului 82 CE pe aceea a autorității de reglementare naționale. Pe de altă parte, punctul 120 din hotărârea atacată, potrivit căruia micșorarea marjei trebuie să îi fie imputată pentru motivul că nu i se poate impune Comisiei să respecte o decizie emisă de o autoritate națională în temeiul articolului 82 CE, nu ar fi convingător. Astfel, pe de o parte, problema în speță ar privi doar imputabilitatea, iar nu aspectul dacă aprecierea RegTP este obligatorie pentru Comisie în ceea ce privește fondul. Pe de altă parte, autoritățile de reglementare naționale ar avea un rol autonom în cadrul creării unui regim de concurență în sectorul telecomunicațiilor. În sfârșit, principiul securității juridice ar impune ca o întreprindere dominantă care este supusă reglementării naționale să poate avea încredere în precizia reglementării.

69 Prin intermediul unei a doua critici, recurenta susține că, în speță, considerațiile cuprinse la punctele 111-119 din hotărârea atacată sunt lipsite de relevanță sau cuprind erori de drept. Astfel, raționamentul Tribunalului ar conduce la un cerc vicios nelegal, întrucât din rezultatul diferit la care a ajuns s‑ar deduce că reclamanta nu avea dreptul să se încreadă în rezultatul examinării efectuate de RegTP. Pe de altă parte, noțiunea „subvenționare încrucișată” utilizată de aceasta din urmă nu ar fi creat nici cea mai mică îndoială în ceea ce privește exactitatea constatărilor sale. În plus, punctele 111-114 din această hotărâre ar cuprinde erori de drept pentru motivele deja precizate la punctul 66 din prezenta hotărâre.

70 Prin intermediul unei a treia critici, recurenta susține că, în mod contrar față de ceea ce a considerat Tribunalul la punctele 109 și 110 din hotărârea atacată, faptul că prețurile cu amănuntul pentru accesul la liniile analogice se întemeiau pe o autorizare a Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor este lipsit de relevanță pentru examinarea imputabilității. În schimb, respingerea de către RegTP a imputării întemeiate pe o micșorare a marjei care restrânge concurența ar fi determinantă.

71 În ceea ce privește, în al doilea rând, perioada 1 ianuarie 2002-21 mai 2003, recurenta susține, prin intermediul unei prime critici, că hotărârea atacată este greșită, întrucât, precum pentru perioada precedentă, micșorarea marjei nu îi este imputabilă.

72 Prin intermediul unei a doua critici, recurenta consideră că hotărârea atacată cuprinde o contradicție între examinarea imputabilității încălcării și calculul micșorării marjei. Astfel, Tribunalul ar impune o „subvenționare încrucișată” între două piețe, și anume piața accesului în bandă îngustă, pe de o parte, și piața accesului în bandă largă, pe de altă parte, în timp ce, în cadrul calculării micșorării marjei, Tribunal nu ar ține cont de veniturile pe care concurenții le obțin din serviciile de comunicații, în special pentru motivul că acestora nu li se poate opune posibilitatea unei „subvenționări încrucișate” între două piețe, și anume piața serviciilor de acces către abonați, pe de o parte, și piața serviciilor de comunicații, pe de altă parte.

73 Prin intermediul unei a treia critici, recurenta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a făcut supoziții nefondate cu privire la posibilitatea de reducere a micșorării marjei. Constatarea, cuprinsă la punctul 149 din hotărârea atacată, potrivit căreia elasticitatea încrucișată a prețurilor nu determină dispariția marjei de manevră a reclamantei pentru a majora prețurile sale pentru ADSL, deși este exactă, este lipsită de relevanță. Cu toate acestea, Tribunalul nu ar fi examinat problema dacă și în ce măsură un abonat la o linie în bandă îngustă ar renunța să se transfere la o linie în bandă largă pentru motivul majorării prețului acesteia din urmă.

74 Comisia subliniază caracterul greșit al tezei centrale a recurentei, potrivit căreia, pe de o parte, încălcarea nu îi este imputabilă întrucât faptele sunt în răspunderea autorității de reglementare naționale și, pe de altă parte, Comisia nu ar putea introduce o acțiune direct împotriva unei întreprinderi reglementate într‑un caz care a făcut deja obiectul unei decizii a RegTP. În consecință, criticile recurentei ar trebui respinse în totalitate.

75 În ceea ce privește Vodafone, aceasta susține că primul aspect al primului motiv este inadmisibil întrucât recurenta se limitează să repete argumentele pe care le‑a invocat deja în cursul procedurii la Tribunal, cu unicul scop de a obține din partea Curții reexaminarea acestui argument. Cu titlu subsidiar, criticile recurentei ar trebui respinse drept nefondate.

76 În cursul ședinței, Versatel a arătat de asemenea că Tribunalul a considerat în mod întemeiat că reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru a majora prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

iii) Aprecierea Curții

77 Cu titlu introductiv, trebuie constatat că, prin intermediul prezentului aspect al primului motiv, recurenta, deși repetă în mod cert, în esență, argumentele prezentate în fața Tribunalului, impută în principal acestuia că a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a reținut un criteriu juridic greșit în ceea ce privește imputabilitatea încălcării în temeiul articolului 82 CE. Contrar susținerilor Vodafone, acest aspect al primul motiv este, așadar, admisibil, conform jurisprudenței citate la punctul 25 din prezenta hotărâre.

78 Cu privire la temeinicia primului aspect al primului motiv, trebuie arătat că recurenta reproșează, în esență, Tribunalului că a considerat că, în temeiul articolului 82 CE, acesteia îi era imputabilă micșorarea marjei constatată în decizia în litigiu, pentru simplul motiv că dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. Acest aspect al primului motiv, în ansamblu, se întemeiază în această privință pe premisa potrivit căreia o astfel de marjă de manevră nu este o condiție suficientă pentru aplicarea articolului 82 CE atunci când, precum în speță, practica tarifară în discuție a fost aprobată de autoritatea de reglementare națională competentă în materie de reglementare a sectorului telecomunicațiilor, și anume RegTP.

79 Or, o astfel de premisă este greșită.

80 Astfel, conform jurisprudenței Curții, doar în cazul în care o legislație națională impune întreprinderilor un comportament anticoncurențial sau creează un cadru juridic ce elimină orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora, articolele 81 CE și 82 CE nu sunt aplicabile. Într‑o asemenea situație, astfel, restrângerea concurenței nu își are cauza în comportamente autonome ale întreprinderilor, după cum implică aceste dispoziții. În schimb, articolele 81 CE și 82 CE se pot aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării, a restrângerii sau a denaturării concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor (Hotărârea din 11 noiembrie 1997, Comisia și Franța/Ladbroke Racing, C‑359/95 P și C‑379/95 P, Rec., p. I‑6265, punctele 33 și 34, precum și jurisprudența citată).

81 Posibilitatea de a exclude un comportament anticoncurențial determinat din domeniul de aplicare al articolelor 81 CE și 82 CE, pentru faptul că legislația națională existentă l‑a impus întreprinderilor în cauză sau pentru că aceasta a eliminat orice posibilitate de comportament concurențial din partea respectivelor întreprinderi, nu a fost, așadar, admisă decât în mod restrictiv de către Curte (a se vedea Hotărârea din 20 martie 1985, Italia/Comisia, 41/83, Rec., p. 873, punctul 19, Hotărârea din 10 decembrie 1985, Stichting Sigarettenindustrie și alții/Comisia, 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 și 269/82, Rec., p. 3831, punctele 27-29, precum și Hotărârea din 9 septembrie 2003, CIF, C‑198/01, Rec., p. I‑8055, punctul 67).

82 Astfel, Curtea a considerat că, dacă o lege națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării de către întreprinderi a unor comportamente anticoncurențiale autonome, articolele 81 CE și 82 CE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi (Hotărârea din 16 decembrie 1975, Suiker Unie și alții/Comisia, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 și 114/73, Rec., p. 1663, punctele 36-73, precum și Hotărârea CIF, citată anterior, punctul 56).

83 Conform jurisprudenței Curții, întreprinderilor dominante le revine astfel o răspundere specială de a nu aduce atingere, prin comportamentul lor, unei concurențe reale și nedenaturate în cadrul pieței comune (Hotărârea din 9 noiembrie 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, 322/81, Rec., p. 3461, punctul 57).

84 Rezultă din aceasta că simpla împrejurare că recurenta ar fi fost stimulată, prin intervențiile unei autorități de reglementare naționale precum RegTP, să mențină în aplicare practicile sale tarifare care conduc la micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți nu poate, ca atare, să elimine în niciun fel răspunderea acesteia în temeiul articolului 82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 ianuarie 1985, Clair, 123/83, Rec., p. 391, punctele 21-23).

85 Din moment ce, în pofida unor astfel de intervenții, recurenta dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, Tribunalul a putut concluziona în mod corect, numai pentru acest motiv, că acesteia îi este imputabilă micșorarea marjei în discuție.

86 Or, în speță, trebuie constatat că, prin intermediul argumentelor pe care le dezvoltă în cadrul primului aspect al primului motiv, recurenta nu contestă existența unei astfel de marje de manevră. În special, recurenta nu contestă constatările efectuate de Tribunal, la punctele 97-105 și 121-151 din hotărârea atacată, potrivit cărora, în esență, ar fi putut introduce cereri de autorizare la RegTP în vederea modificării prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, mai precis a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă, în ceea ce privește perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, și a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă, în ceea ce privește perioada începând de la 1 ianuarie 2002.

87 În schimb, recurenta se limitează, prin diferitele sale critici, să evidențieze caracterul stimulativ al intervenției RegTP, subliniind în special, pe de o parte, că această autoritate de reglementare națională a examinat ea însăși și a aprobat micșorarea marjei în discuție în raport atât cu dreptul național, cât și cu dreptul Uniunii privind telecomunicațiile, precum și cu articolul 82 CE și, pe de altă parte, că Bundesgerichtshof s‑a pronunțat, într‑o hotărâre din 10 februarie 2004, în sensul că recurenta nu se poate substitui RegTP pentru a aprecia dacă o practică tarifară este contrară articolului 82 CE.

88 Pentru motivele expuse la punctele 80-85 din prezenta hotărâre, astfel de împrejurări nu pot totuși în niciun fel să repună în discuție faptul că această practică tarifară este imputabilă recurentei, din moment ce nu se contestă că aceasta din urmă dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, și, în consecință, astfel de împrejurări sunt inoperante pentru a contesta aprecierile efectuate de Tribunal cu privire la acest punct.

89 În special, recurenta nu poate imputa Tribunalului în această privință că nu a examinat dacă aceasta a avut o „conduită ilicită” prin faptul că nu a utilizat marja de manevră de care dispunea pentru a solicita autorizarea RegTP de a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. Astfel, caracterul „culpabil” sau nu al unui asemenea comportament nu poate repune în discuție constatarea potrivit căreia recurenta dispunea de o marjă de manevră pentru a‑l adopta, ci poate fi doar luat în considerare în cadrul stabilirii caracterului ilicit al acestui comportament, precum și în etapa stabilirii cuantumului amenzilor.

90 În definitiv, trebuie subliniat în această privință că, astfel cum a considerat Tribunalul la punctul 120 din hotărârea atacată, Comisia nu poate fi obligată în orice caz să respecte o decizie adoptată de o autoritate națională în aplicarea articolului 82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 decembrie 2000, Masterfoods și HB, C‑344/98, Rec., p. I‑11369, punctul 48). În speță, recurenta nu contestă, de altfel, că deciziile RegTP nu sunt obligatorii pentru Comisie.

91 Desigur, nu se poate exclude, astfel cum observă recurenta, ca însăși autoritățile naționale de reglementare să fi încălcat articolul 82 CE coroborat cu articolul 10 CE, astfel încât Comisia ar fi putut introduce în acest temei o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva statului membru în cauză. Totuși, o astfel de împrejurare este irelevantă în ceea ce privește marja de manevră de care dispunea recurenta pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și, în consecință, astfel cum rezultă deja din cuprinsul punctelor 44-49 din prezenta hotărâre, aceasta este inoperantă în etapa prezentului recurs pentru a contesta aprecierile efectuate de Tribunal cu privire la imputabilitatea încălcării în sarcina recurentei.

92 Același lucru este valabil în privința împrejurării invocate de recurentă potrivit căreia reglementarea efectuată de RegTP are drept obiect să deschidă piețele relevante spre concurență. Astfel, este cert că această reglementare nu a privat în niciun fel recurenta de posibilitatea de a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și, în consecință, de posibilitatea de a adopta un comportament autonom căruia i se aplică articolul 82 CE, întrucât normele privind concurența prevăzute de Tratatul CE completează în această privință, prin exercitarea unui control ex post, cadrul normativ adoptat de legiuitorul Uniunii în vederea reglementării ex ante a piețelor telecomunicațiilor.

93 De asemenea, trebuie respinsă critica potrivit căreia Tribunalul, pentru motivul elasticității încrucișate a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de