ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Articolul 6 alineatele (2)-(4) din Directiva habitate prevede: „(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive. (3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. (4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate. În cazul în care situl respectiv adăpostește un tip de habitat natural prioritar și/sau o specie prioritară, singurele considerente care pot fi invocate sunt cele legate de sănătatea sau siguranța publică, de anumite consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu sau, ca urmare a avizului Comisiei, de alte motive cruciale de interes public major.”
2

Aceste cereri au fost formulate în cadrul unor litigii între Terex Equipment Ltd (denumită în continuare „Terex”), precum și FG Wilson (Engineering) Ltd (denumită în continuare „Wilson”) și Caterpillar EPG Ltd (denumită în continuare „Caterpillar”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs, pe de altă parte, în legătură cu consecințele menționării, în declarațiile de reexportare a mărfurilor în cauză în acțiunile principale, care erau supuse regimului de perfecționare activă, a unui cod tarifar incorect, care desemnează exportul mărfurilor comunitare.
11

Articolul 34 din Decretul legislativ nr. 163/2006 prevede, sub titlul „Persoane cărora le pot fi atribuite contracte de achiziții publice (articolele 4 și 5 din Directiva 2004/18)”: „1. Fără a aduce atingere restricțiilor prevăzute în mod expres, următoarele persoane sunt autorizate să participe la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice: a) executanții de lucrări individuali, inclusiv artizanii, societățile comerciale și societățile cooperative; b) grupuri de societăți cooperative de producție și de muncă […] și grupurile de artizani […]; c) consorțiile permanente, constituite ca întreprinderi în comun în sensul articolului 2615 ter din Codul civil, între executanți de lucrări individuali (inclusiv artizani), societăți comerciale și societăți cooperative de producție și de muncă, potrivit dispozițiilor articolului 36; d) grupurile temporare de concurenți, constituite din persoanele și entitățile menționate la literele a), b) și c) […]; e) consorțiile obișnuite de concurenți menționate la articolul 2602 din Codul civil, constituite din persoanele menționate la literele a), b) și c) ale prezentului alineat, inclusiv cele constituite sub formă de societăți […]; f) persoanele care au încheiat un contract de grup european de interes economic (GEIE) […]; […]”
26

Potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului comunitar adresate de instanța națională în contextul normativ și de fapt pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea dreptului comunitar solicitată de instanța națională nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 iunie 2007, van der Weerd și alții, C-222/05-C-225/05, Rep., p. I-4233, punctul 22 și jurisprudența citată).
8

Decretul legislativ nr. 163 privind adoptarea Codului contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri în aplicarea Directivelor 2004/17/CE și 2004/18/CE (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) din 12 aprilie 2006, (supliment ordinar la GURI nr. 100 din 2 mai 2006, denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 163/2006”), reglementează în Italia, în ansamblul lor, procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri. Articolul 34 din acest decret legislativ, astfel cum a fost modificat prin Decretul legislativ nr. 113 din 31 iulie 2007, intitulat „Persoane cărora le pot fi atribuite contractele de achiziții publice”, prevede la alineatul 1: „1. Indiferent de limitele indicate în mod expres, persoanele următoare sunt admise să participe la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice: […] b) grupurile de societăți cooperative de producție și de lucrări […], precum și grupurile de întreprinderi artizanale […]; c) grupurile stabile, constituite sub formă de joint-ventures […], între comercianți individuali (inclusiv artizani), sub formă de societăți comerciale sau de societăți cooperative de producție și de lucrări, conform dispozițiilor articolului 36; […] f) persoane care au încheiat un contract privind un Grup European de Interes Economic (GEIE) […]; f bis) operatorii economici […] stabiliți în alte state membre și înființați potrivit legislației în vigoare în statul respectiv.”
8

Nota explicativă referitoare la poziția 2106 are următorul cuprins: „Cu condiția să nu fie menționate la alte poziții din Nomenclatură, prezenta poziție cuprinde: (A) Preparatele destinate a fi utilizate, fie direct, fie după procesare (coacere, dizolvare sau fierbere în apă sau în lapte etc.), în alimentația umană. (B) Preparatele compuse în întregime sau în parte din substanțe alimentare, care intră în prepararea băuturilor sau a alimentelor pentru consumul uman. Sunt încadrate aici, printre altele, cele care constau din amestecuri de produse chimice (acizi organici, săruri de calciu etc.) și de substanțe alimentare (făini, zaharuri, lapte praf de exemplu) destinate a fi încorporate în preparate alimentare, fie ca ingrediente ale acestor preparate, fie pentru a îmbunătăți unele dintre caracteristicile lor (prezentare, conservare etc.) (a se vedea Considerațiile generale din capitolul 38). […] Sunt clasificate aici printre altele: […] (16) Preparatele denumite frecvent suplimente alimentare, pe bază de extracte de plante, de concentrate de fructe, de miere, de fructoză etc., cu suplimente de vitamine și uneori cu cantități foarte mici de compuși de fier. Aceste preparate sunt prezentate deseori în ambalaje care indică faptul că sunt destinate menținerii organismului într-o stare bună de sănătate. Preparatele analoge care sunt destinate prevenirii sau tratării bolilor sau afecțiunilor sunt excluse (nr. 30.03 sau 30.04).”
12

În luna decembrie 2003, domnul Peśla și-a încheiat studiile universitare în cadrul Facultății de Drept a Universității din Poznań (Polonia), obținând diploma de licență („magister”). În luna ianuarie 2005, Facultatea de Drept a Universității din Frankfurt an der Oder (Germania), în cadrul căreia, începând cu anul 1998, a urmat studii concomitent cu cele urmate în Polonia, i-a conferit, în urma unui program de formare juridică germano-poloneză, titlul academic de „Master of German and Polish Law” și, în luna februarie 2005, titlul academic de „Bachelor of German and Polish Law”.
19

În 1994, APSA a constituit o „joint venture” cu Merck Inc. of the United States. Mérieux UK a devenit filiala britanică a acestei «joint venture». Datorită unei schimbări de denumire, aceasta a devenit Aventis Pasteur MSD (denumită în continuare „APMSD”).
32

În plus, la punctul 17 din aceeași Hotărâre CEI și Bellini, citată anterior, Curtea a subliniat că s-a pronunțat având în vedere stadiul de armonizare atins de dreptul comunitar la data pronunțării hotărârii. Or, articolul 28 al doilea paragraf din Directiva 2004/18, care nu are echivalent în Directiva 71/305, enumeră în mod precis procedurile la care trebuie să recurgă autoritățile contractante pentru atribuirea contractelor de achiziții publice.
77

Pe de altă parte, articolul 9 alineatul (4) ultima teză din regulamentul de bază prevede o cerință potrivit căreia valoarea taxei antidumping „nu trebuie să depășească marja de dumping stabilită și trebuie să fie mai mică decât această marjă, în cazul în care această taxă mai mică este suficientă pentru a elimina prejudiciul adus industriei comunitare”. Or, având în vedere economia generală și obiectivele sistemului în care se încadrează respectivul articol, acesta nu are vocație să se aplice procedurii prevăzute la articolul 11 alineatul (2) din regulamentul menționat. În plus, astfel cum s-a indicat la punctul precedent din prezenta hotărâre, autoritățile comunitare pot, în cadrul reexaminării măsurilor antidumping efectuate în temeiul articolului 11 alineatul (2) din regulamentul de bază, numai să mențină sau să abroge măsurile respective.
9

Titlul VI din anexa I, intitulat „Dobândirea de bunuri imobile”, cuprinde doar articolul 25, care prevede: „(1) Un resortisant al unei părți contractante care are drept de ședere și reședința principală în statul gazdă se bucură de aceleași drepturi ca un cetățean în ceea ce privește dobândirea de bunuri imobile. Acesta își poate stabili reședința principală în statul gazdă în orice moment în conformitate cu normele naționale indiferent de durata angajării sale. Părăsirea statului gazdă nu implică nicio obligație de a înstrăina aceste bunuri. (2) Un resortisant al unei părți contractante care are drept de ședere, dar care nu are reședința principală în statul gazdă beneficiază de aceleași drepturi ca un cetățean în ceea ce privește dobândirea de bunuri imobile necesare pentru activitatea sa economică. Părăsirea statului gazdă nu implică nicio obligație de a înstrăina aceste bunuri. El poate fi, de asemenea, autorizat să cumpere o a doua reședință sau o casă de vacanță. Prezentul acord nu afectează normele care se aplică investițiilor de capital sau afacerilor cu terenuri libere de construcții și cu apartamente. (3) Un lucrător frontalier se bucură de aceleași drepturi ca un resortisant în ceea ce privește dobândirea de bunuri imobile pentru activitatea sa economică și a unei reședințe secundare. Părăsirea statului gazdă nu implică nicio obligație de a înstrăina aceste bunuri. Acesta poate fi, de asemenea, autorizat să cumpere o casă de vacanță. Prezentul acord nu afectează normele care se aplică în statul gazdă investițiilor de capital sau afacerilor cu terenuri libere de construcții și cu apartamente.”
31

De asemenea, Curtea a avut ocazia să precizeze că, exceptând dreptul la repararea prejudiciului care își are în mod direct temeiul în dreptul Uniunii atunci când aceste condiții sunt îndeplinite, statului îi revine obligația ca, în cadrul dreptului național al răspunderii, să repare prejudiciul cauzat, condițiile stabilite de legislațiile naționale în domeniul reparării prejudiciilor neputând fi mai puțin favorabile decât cele referitoare la acțiuni asemănătoare de drept intern (principiul echivalenței) și neputând fi concepute astfel încât să facă, în practică, imposibilă sau excesiv de dificilă obținerea reparării prejudiciului (principiul efectivității) (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 septembrie 2003, Köbler, C-224/01, Rec., p. I-10239, punctul 58, și Hotărârea din , Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Rep., p. I-2107, punctul 123).
20

Prin scrisoarea din 11 februarie 2008, NHS a informat Uniplex că împrejurările s-au schimbat. S-a descoperit că oferta depusă de Assut (UK) Ltd nu corespundea cerințelor și că societății B. Braun UK Ltd, care fusese plasată pe poziția a patra cu ocazia evaluării ofertelor, i-a fost acordată o poziție în acordul-cadru, în locul Assut (UK) Ltd.
51

Or, rezultă din mai multe versiuni lingvistice, altele decât versiunea germană a articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) din A șasea directivă, că interpretarea acestei dispoziții prezentată la punctul 49 din prezenta hotărâre nu are un temei veritabil în cuprinsul acesteia [a se vedea în special, în afară de versiunea franceză, versiunile engleză („tuition given privately by teachers and covering school or university education”), italiană („le lezioni impartite da insegnanti a titolo personale e relative all’insegnamento scolastico o universitario”), poloneză („nauczanie prywatne przez nauczycieli, obejmujące edukację szkolna i uniwersytecką”), portugheză („As lições dadas, a título pessoal, por docentes, relativas ao ensino escolar ou universitário”), finlandeză („opettajan koulu- tai yliopisto-opetuksen tueksi antamat yksityisoppitunnit”) și suedeză („Undervisning som ges privat av lärare och omfattar skolundervisning eller universitetsutbildning”)].
104

Desigur, astfel cum a susținut Republica Franceză, una dintre căile alternative mai puțin restrictive privind libera circulație, care a fost sugerată de Comisie, respectiv menționarea AT utilizați în procesul de fabricație a unui produs alimentar, nu este susceptibilă să îndeplinească obiectivul protecției avute în vedere de reglementarea franceză în ceea ce privește AT față de care s-a demonstrat existența unui risc real pentru sănătate. Cu toate acestea, trebuie respins argumentul acestui stat membru potrivit căruia o astfel de mențiune ar constitui oricum o încălcare a Directivei 2000/13. Astfel, deși rezultă de la articolul 6 alineatul 4 litera (c) punctul (ii) din această directivă că AT nu constituie ingrediente care trebuie în mod obligatoriu menționate pe etichetă conform articolului 3 alineatul (1), statele membre pot, potrivit articolului 18 alineatul (1) din această directivă, să prevadă măsuri legate de etichetare justificate de motive de protecție a sănătății publice.
71

Trebuie arătat că o legislație națională care se bazează pe analiza unor elemente obiective și verificabile pentru a stabili dacă o operațiune prezintă caracterul unui aranjament artificial realizat în scopuri fiscale trebuie considerată că nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele privind necesitatea de a garanta repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre și necesitatea de a preveni evaziunea fiscală atunci când, în primul rând, în fiecare caz în care există bănuiala că o operațiune depășește ceea ce ar fi convenit societățile vizate în condiții de deplină concurență, contribuabilul are posibilitatea, fără a fi supus unor constrângeri administrative excesive, de a prezenta elemente privind eventualele rațiuni comerciale pentru care a fost încheiată această operațiune (a se vedea în acest sens Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 82, și Ordonanța din 23 aprilie 2008, Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, C-201/05, Rep., p. I-2875, punctul 84).
4

Potrivit articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80: „Sub rezerva dispozițiilor articolului 7, referitor la accesul liber la încadrarea în muncă a membrilor familiei sale, lucrătorul turc, care este încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru: — are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea permisului său de muncă la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă; — are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității ce trebuie acordată lucrătorilor din statele membre ale Comunității, să accepte o altă ofertă din partea unui angajator, la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru, în cadrul aceleiași profesii; — beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice activitate salariată, la alegerea sa.” [traducere neoficială]
12

În decizia de trimitere, Augstākās Tiesas Senāts subliniază că, atunci când VID examinează cererile de rambursare a TVA-ului perceput în plus, acesta are dreptul de a efectua investigații. Cu toate acestea, într-o astfel de situație, acesta ar trebui să respecte termenul de trei ani prevăzut la articolul 23 alineatul 1 din Legea privind impozitele și taxele. Or, în lipsa unui termen de prescripție a dreptului persoanelor impozabile de a solicita rambursarea excedentelor de TVA corespunzătoare termenului în cursul căruia VID are dreptul de a lua o decizie fiscală de rectificare ca urmare a unui control, acesta ar fi obligat în toate cazurile să examineze cererile. În aceste condiții, reglementarea națională ar putea să fie utilizată în mod abuziv de un contribuabil atunci când acesta solicită rambursarea TVA-ului perceput în plus într-o perioadă în care VID nu mai dispune de posibilitatea de a efectua o investigație.
7

În conformitate cu articolul 6 din această directivă: „[…] (a) «instituție pentru furnizarea de pensii ocupaționale», sau «instituție», înseamnă o instituție, indiferent de forma sa juridică, care funcționează pe baza principiului de finanțare prin capitalizare, înființată separat de orice întreprindere sau grupare afiliată, cu scopul de a furniza pensii în contextul unei activități ocupaționale pe baza unui acord sau contract încheiat: — individual sau colectiv între unul sau mai mulți angajatori și unul sau mai mulți angajați sau reprezentanții acestora sau — cu persoane care exercită o activitate independentă, în conformitate cu legislația statelor membre gazdă și de origine și care derulează activități care decurg direct din acestea; (b) «sistem de pensii» înseamnă un contract, un acord, un act fiduciar sau reguli care prevăd ce drepturi de pensii se acordă și în ce condiții; (c) «întreprindere afiliată» înseamnă orice întreprindere sau alt organism, indiferent dacă include sau constă dintr-una sau mai multe persoane juridice sau fizice, care acționează ca angajator sau exercită o activitate independentă sau oricare combinații dintre acestea și care varsă contribuții la o instituție pentru furnizarea de pensii ocupaționale; […] (i) «stat membru de origine» înseamnă statul membru în care instituția își are sediul social și principala structură administrativă sau, dacă nu are un sediu social, locul unde se află principala sa structură administrativă; (j) «stat membru gazdă» înseamnă statul membru a cărui legislație socială și de muncă relevantă în domeniul sistemelor de pensii ocupaționale este aplicabilă relației între întreprinderea afiliată și membri.”
61

Or, o măsură care admite o excepție atât de extinsă precum cea privind dentiștii care își exercită activitatea în afara sistemului de relații contractuale cu casa de asigurări de sănătate nu poate fi considerată esențială pentru protecția sănătății publice. Astfel, dacă limita de vârstă în cauză în acțiunea principală are ca obiectiv protecția sănătății pacienților, concepută din perspectiva competenței practicienilor în cauză, se impune constatarea că în cadrul acestei excepții pacienții nu sunt protejați. Așadar, această excepție pare contrară obiectivului urmărit. În plus, nu este limitată în timp și, deși nu s-a furnizat nicio dată numerică, se aplică în mod virtual tuturor dentiștilor și pare susceptibilă să privească un număr considerabil de pacienți.
33

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), care a sesizat deja Curtea cu titlu preliminar în cauza în care s-a pronunțat hotărârea de azi, Ibrahim și Secretary of State for the Home Department (C-310/08, Rep., p. I-1065), care privește dreptul de ședere al unui părinte ce nu are calitatea de cetățean al Uniunii, dar ai cărui copii au cetățenia daneză și urmează studii în Regatul Unit, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „În cazul în care: — un cetățean al Uniunii a venit în Regatul Unit, — a lucrat în anumite perioade în Regatul Unit, — a încetat să mai lucreze, dar nu a părăsit teritoriul Regatului Unit, — nu și-a menținut statutul de lucrător și nu are dreptul de ședere în temeiul articolului 7 din Directiva 2004/38 […] și nici dreptul de ședere permanentă în temeiul articolului 16 din aceeași directivă, — copilul cetățeanului Uniunii a început studiile la o dată la care acesta din urmă nu lucra, dar copilul și-a continuat studiile în Regatul Unit în cursul unor perioade în care acesta lucra în Regatul Unit, — cetățeanul Uniunii este persoana în îngrijirea căreia se află în fapt copilul și — cetățeanul Uniunii și copilul său nu dispun de resurse suficiente: 1) cetățeanul Uniunii beneficiază de dreptul de ședere în Regatul Unit numai dacă îndeplinește condițiile stabilite în Directiva 2004/38 […]? sau 2) a) cetățeanul Uniunii beneficiază de un drept de ședere întemeiat pe articolul 12 din Regulamentul […] nr. 1612/68 […], astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție, fără a fi necesar să îndeplinească condițiile stabilite în Directiva 2004/38 […]? și b) în această ipoteză, el trebuie să dispună de resurse suficiente pentru a nu deveni o povară pentru sistemul de asigurări sociale al statului membru gazdă pe timpul perioadei planificate de ședere, precum și de asigurări medicale complete în acest stat membru? c) în această ipoteză, trebuie ca, mai întâi, copilul să fi început studiile la o dată la care cetățeanul Uniunii lucra, pentru a beneficia de dreptul de ședere ce rezultă din articolul 12 din Regulamentul […] nr. 1612/68 […], astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție, sau este suficient că resortisantul Uniunii a lucrat în anumite perioade după ce copilul și-a început studiile? d) dreptul de ședere pe care îl are cetățeanul Uniunii, ca persoană în îngrijirea căreia se află în fapt copilul ce urmează studii, încetează atunci când copilul acestuia atinge vârsta de 18 ani? 3) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, situația este diferită în împrejurări precum cele din speță, în care copilul a început studiile înainte de data la care Directiva 2004/38 […] trebuia transpusă în statele membre, dar mama nu a devenit persoana care asigură în fapt îngrijirea copilului și nu a cerut dreptul de ședere în temeiul acestui fapt până în luna martie 2007, adică după data până la care directiva trebuia să fie transpusă?”
16

Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, deși fiscalitatea directă este de competența statelor membre, acestea din urmă trebuie totuși să exercite această competență cu respectarea dreptului comunitar (a se vedea printre altele Hotărârea Marks & Spencer, citată anterior, punctul 29, Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 36, precum și Hotărârea din , Glaxo Wellcome, C-182/08, Rep., p. I-8591, punctul 34).
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între London Borough of Harrow (municipalitatea din Harrow, Londra), pe de o parte, și doamna Ibrahim și Secretary of State for the Home Department, pe de altă parte, în legătură cu respingerea cererii formulate de doamna Ibrahim în scopul de a beneficia de ajutorul pentru locuință.