ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Articolul 27 alineatul (1) prevede că un solicitant trebuie să aibă „dreptul la o cale de atac eficientă, sub forma unui apel sau unei revizuiri, în fapt și în drept, împotriva unei decizii de transfer în fața unei instanțe naționale”. În conformitate cu articolul 27 alineatul (3), statele membre trebuie să adopte dispoziții în scopul exercitării unui apel sau a unei revizuiri a deciziei de transfer pentru a proteja poziția unui solicitant în așteptarea pronunțării unei hotărâri privind o contestație la o decizie de transfer permițându‑i persoanei în cauză să rămână pe teritoriul statului membru în cauză în așteptarea pronunțării unei hotărâri privind aceste proceduri [opțiunea (a)], suspendând automat transferul [opțiunea (b)] sau asigurând că solicitantul are posibilitatea de a solicita unei instanțe naționale suspendarea punerii în aplicare a deciziei de transfer până la pronunțarea unei hotărâri privind apelul sau revizuirea [opțiunea (c)].
142.

Or, în contextul prezentei cauze, se impune constatarea că, în conformitate cu ceea ce rezultă din cuprinsul punctului 46 și următoarele din prezentele concluzii, Tribunalul a confirmat în mod întemeiat obiectivul de compensare al scenariului avut în vedere la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. Vânzarea activelor în bloc ale Sernam pare efectiv o alternativă la recentrarea activităților sale prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din aceeași decizie, articolul 3 fiind consacrat în întregime condițiilor care trebuiau îndeplinite pentru ca ajutorul pentru restructurare acordat Sernam să fie compatibil. Prin urmare, cesiunea în bloc a activelor sale a avut loc doar pentru că Decizia Sernam 2 oferea dispoziția alternativă. Prin urmare, este irelevant dacă conținutul însuși al articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 reflectă, astfel cum susține SNCF, o presupusă aplicare a principiului investitorului privat. A impune ca măsurile compensatorii să fie puse în aplicare în condiții prin care se urmărește restabilirea unei concurențe solide ține chiar de esența compensației, însă nu prezumă în niciun fel rolul asumat de stat în momentul punerii lor în aplicare. În plus, reiese de asemenea din analiza dezvoltată mai sus că vânzarea de active în bloc ale Sernam trebuia să aibă loc cu excluderea oricărui pasiv. Deși, desigur, un preț de piață se poate dovedi a fi efectiv un preț negativ, recurenta nu a demonstrat că, în cazul în care ar fi fost cedate doar activele Sernam, prețul lor ar fi fost oricum negativ. În această privință, trebuie să se arate totuși că argumentul rezumat la punctul 137 din prezentele concluzii contrazice în mod direct afirmațiile SNCF în ședința în fața Tribunalului și menționate la punctul 84 din concluziile menționate. În plus, deși Tribunalul a considerat că, în speță, prețul pieței prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu putea fi în mod necesar negativ, aceasta se datorează faptului că a considerat în mod corect că Comisia avea în vedere, cu titlu de compensare, că au fost cedate doar activele Sernam. Contrar celor susținute de SNCF, Tribunalul nu a adăugat nicio condiție la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. Pentru aceleași motive, este necesară respingerea argumentului întemeiat pe o presupusă contradicție între motive, în privința punctelor 100 și 301 din hotărârea atacată. În plus, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe o interpretare teleologică a articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, reiterăm că finalitatea urmărită de acest articol a fost examinată deja la punctul 46 și următoarele din prezentele concluzii. Nu este, așadar, dificil să se înțeleagă în ce măsură un preț negativ – care presupunea o recapitalizare a Sernam de către SNCF și, prin urmare, o nouă injecție de lichidități – contravenea direct obiectivului de compensare urmărit.
19.

Prin scrisoarea de punere în întârziere din 6 aprilie 2011, Comisia a comunicat Austriei îndoielile pe care le are cu privire la compatibilitatea atribuirii directe către Staatsdruckerei a anumitor contracte de achiziții publice de servicii care constau în tipărirea documentelor oficiale cu dispoziții ale TFUE, precum și cu Directivele 92/50 și 2004/18. Concret a fost vorba despre pașapoarte simple electronice, pașapoarte temporare, permise de ședere, documente de identitate, permise de conducere sub formă de card, alte permise în format de hârtie și sub formă de card, permise pirotehnice, brevete de comandant de navă, formulare ale documentelor de siguranță, autocolante pentru medicamente ce creează dependență și permise de conducere pentru motorete.
16.

Regulamentul de punere în aplicare a articolului 7 din măsura atacată, și anume Decretul Președintelui Consiliului Provincial nr. 61/1988) ( 6 ), prevede după cum urmează: „1) Beneficiarii burselor de specializare sau ai contribuțiilor prevăzuți la articolul 3 și la articolul 6 alineatele 1 și 2 din Legea provincială nr. 1 din 3 ianuarie 1986 trebuie să se angajeze că vor presta cinci ani de serviciu în cadrul serviciului public de sănătate al [provinciei], inclusiv în temeiul unei convenții, care trebuie efectuați în termen de 10 ani începând de la data obținerii specializării sau de la data încheierii practicii. 2) Acordarea burselor sau a contribuțiilor este condiționată de depunerea unei declarații în acest sens, dată de persoana interesată pe un formular special, sub semnătură autentificată, care conține angajamentul de a respecta condiția prevăzută la alineatul 1. 3) Beneficiarii sunt obligați: a) să restituie până la 70 % din bursa sau din contribuția totală, în caz de nerespectare totală a angajamentului prevăzut la alineatul 1; b) să restituie până la 14 % din bursa sau din contribuția totală pentru fiecare an sau fracțiune de an mai mare de șase luni de serviciu neprestat, până la un maxim de cinci ani, în caz de nerespectare parțială a angajamentului în cauză. 4) Nerespectarea totală sau parțială a angajamentului prevăzut la alineatul 1 se constată prin decizia Consiliului Provincial, la propunerea consilierului provincial competent, prin care se stabilește cuantumul bursei sau al contribuției care trebuie restituit, în limitele prevăzute la alineatul 3, ținând seama de eventualele justificări ale persoanei interesate. 5) Nu există o nerespectare a angajamentului prevăzut la alineatul 1 în cazul în care persoana interesată dovedește că a depus cerere de angajare la serviciul public de sănătate al [provinciei] și că a participat la concursurile aferente, în urma cărora a rezultat că este aptă sau a fost inclusă în listele pentru încheierea de convenții, însă nu a fost invitată ulterior să își preia activitatea în cadrul serviciului respectiv. 6) Sumele datorate în temeiul deciziei Consiliului Provincial prevăzute la alineatul 4 sunt recuperate prin somație de plată emisă de președintele Consiliul Provincial potrivit Decretului regal nr. 639 din 14 aprilie 1910.”
36.

La punctele 53-58 din aceeași hotărâre, Curtea a adăugat că un astfel de consimțământ implicit trebuie să se întemeieze pe elemente de natură să dovedească în mod pozitiv renunțarea titularului respectiv al mărcii să opună dreptul său exclusiv și că, în special, acesta nu se poate deduce dintr‑o simplă tăcere a acestui titular ( 34 ). În această privință, ea a precizat că un consimțământ implicit nu poate rezulta, printre altele, din lipsa comunicării de către titularul mărcii tuturor cumpărătorilor succesivi ai produselor introduse pe piață în afara SEE a opoziției sale față de comercializarea în SEE, din lipsa unei mențiuni, pe produse, a interdicției de introducere pe piață în SEE sau din împrejurarea că titularul mărcii a transferat proprietatea produselor care poartă marca fără a impune rezerve contractuale și că, potrivit legii aplicabile contractului, dreptul de proprietate transferat cuprinde, în lipsa unor astfel de rezerve, un drept de revânzare nelimitat sau, cel puțin, un drept de comercializare ulterioară a produselor în SEE ( 35 ).
15.

Anexa II precizează rubricile pe care trebuie să le conțină permisul. Această anexă include, la litera (f), următoarea mențiune: „Dreptul de a efectua o călătorie în alt stat membru cu una sau mai multe arme din categoriile B, C sau D, menționat în prezentul permis, este subordonat unei autorizări corespunzătoare prealabile a statului membru vizitat. Această autorizație sau aceste autorizații pot fi înscrise în permis. Formalitatea de autorizare prealabilă prevăzută anterior nu este, în principiu, necesară, pentru a efectua o călătorie cu o armă din categoria C sau D pentru a practica vânătoarea sau o armă din categoriile B, C sau D pentru a practica tirul sportiv, cu condiția de a fi în posesia unui permis de armă și de a putea explica motivul călătoriei. În cazul în care un stat membru a informat celelalte state membre, conform articolului 8 alineatul (3), că deținerea anumitor arme de foc din categoriile B, C sau D este interzisă sau supusă autorizării, este necesară una dintre mențiunile următoare: «O călătorie în … [statul (statele) implicat(e)] cu arma … (identificare) este interzisă.» «O călătorie în … [statul (statele) implicat(e)] cu arma … (identificare) este supusă autorizării.»”
20.

Articolul 27 din regulamentul menționat, intitulat „Căi de atac”, are următorul cuprins: „(1) Solicitantul sau altă persoană menționată la articolul 18 alineatul (1) litera (c) sau (d) are dreptul la o cale eficientă de atac, sub forma unui apel sau unei revizuiri, în fapt și în drept, împotriva unei decizii de transfer în fața unei instanțe naționale. […] (3) În scopul exercitării unui apel sau a unei revizuiri a deciziei de transfer, statele membre prevăd următoarele în dreptul lor intern: (a) apelul sau revizuirea conferă persoanei în cauză dreptul de a rămâne pe teritoriul statului membru în cauză în așteptarea pronunțării unei hotărâri privind apelul sau revizuirea; sau (b) transferul se suspendă automat, iar această suspendare expiră după o perioadă rezonabilă de timp în cursul căreia o instanță națională, în urma examinării atente și riguroase a cererii, să fi decis cu privire la efectul suspensiv al apelului sau al revizuirii sau (c) persoana în cauză are posibilitatea de a solicita, într‑un termen rezonabil, unei instanțe naționale suspendarea punerii în aplicare a deciziei de transfer până la pronunțarea unei hotărâri privind apelul sau revizuirea. Statele membre asigură existența unei căi de atac eficiente prin suspendarea transferului până la pronunțarea hotărârii privind prima cerere de suspendare. Orice decizie cu privire la suspendarea punerii în aplicare a deciziei de transfer este luată într‑un termen rezonabil, permițând totodată analiza atentă și riguroasă a cererii de suspendare. O decizie de a nu suspenda punerea în aplicare a deciziei de transfer trebuie să conțină motivele pe care se întemeiază. (4) Statele membre pot prevedea faptul că autoritățile competente pot decide din oficiu să suspende punerea în aplicare a deciziei de transfer până la pronunțarea unei hotărâri privind apelul sau revizuirea. […]”
33.

În Hotărârea din 9 februarie 2017, Euro Tyre ( 10 ), Curtea a calificat drept „condiție de formă” acea condiție care stabilește obligația cumpărătorului de a fi înregistrat în sistemul de schimb de informații privind TVA‑ul sau de a fi supus unui regim de impozitare a achizițiilor intracomunitare. În Hotărârea din 20 octombrie 2016, Plöckl ( 11 ), situația a fost aceeași în ceea ce privește obligația cumpărătorului de a transmite un număr de identificare în scopuri de TVA atribuit de statul membru de destinație. În Hotărârea din 27 septembrie 2007, Collée ( 12 ), și în Hotărârea din 12 iulie 2012, EMS‑Bulgaria Transport ( 13 ), Curtea a considerat că obligația de a face proba livrării într‑un anumit termen, sub sancțiunea decăderii, are un caracter formal. În Hotărârea din 21 octombrie 2010, Nidera Handelscompagnie ( 14 ), în Hotărârea din 27 septembrie 2012, VSTR ( 15 ), și în Hotărârea din 14 martie 2013, Ablessio ( 16 ), Curtea a apreciat că condiția referitoare la identificarea prealabilă a persoanei impozabile într‑un registru privind TVA‑ul are caracter formal.
1.

Informatica dematerializată, cunoscută în principal sub numele său englez „cloud computing”, este definită ca fiind accesul prin intermediul unei rețele de telecomunicații (internet), la cerere și în mod liber, la resurse informatice partajate configurabile. Este vorba, așadar, despre o delocalizare a infrastructurii informatice ( 2 ). „Cloud computing”‑ul are drept particularitate faptul că, spre deosebire de modurile clasice de utilizare a infrastructurii informatice, utilizatorul nu achiziționează sau nu închiriază echipamente informatice concrete, ci utilizează, sub formă de servicii, capacitățile infrastructurii aparținând unui terț, a cărei amplasare nu îi este cunoscută și care, de altfel, poate varia. Din punctul de vedere al acestui utilizator, aceste capacități se află, prin urmare, „undeva în nor” (nu atmosferic, ci, bineînțeles, informatic). O astfel de configurație permite o utilizare mai bună a resurselor, precum și adaptarea lor automată la fluctuațiile cererii.
–

totalul resurselor proprii ale statului membru furnizate din TVA. Această interpretare este mai apropiată de sensul mai natural al formulării „tax revenue of the Member State collected at the stage of final consumption” („încasărilor din impozite ale statelor membre, colectate în stadiul consumului final”), din moment ce se menționează în mod clar că sunt vizate încasările din impozite ale statului membru, iar nu cele ale comunității;
20.

Comisia mai menționează faptul că definiția categoriilor ar fi fost modificată în mod nesemnificativ în Directiva 2006/126. Legiuitorul Uniunii ar fi adăugat în directiva menționată numărul maxim autorizat de pasageri care pot fi transportați în autovehiculele din categoriile C și C1, acest număr corespunzând echipei care poate fi transportată în principal pentru manipularea încărcăturii. Expresia „transportul de mărfuri” nu ar figura textual în dispozițiile care definesc categoriile C. Cu toate acestea, ar reieși din anexa II, intitulată „Cerințe minime pentru examenele de conducere”, că vehiculele din categoriile C sunt destinate în principal transportului de mărfuri și vehiculele din categoriile D transportului de pasageri. În plus, Directiva 2006/126 ar fi eliminat limita minimă de opt pasageri pentru autovehiculele din categoria D1. Astfel, această categorie ar fi definită doar prin numărul maxim de pasageri, care nu poate fi mai mare de șaisprezece, și prin lungimea maximă a vehiculului, stabilită la opt metri.
39.

Având în vedere normele generale care guvernează noțiunea de răspundere penală, reiese cu ușurință că aplicarea lor prezintă o dificultate cu atât mai mare cu cât minorul este mai tânăr. Pentru a soluționa această dificultate, unele state membre au o abordare in concreto, precum cea pe care tocmai am descris‑o la punctele 36 și 37 din prezentele concluzii, altele au instituit un sistem care exclude orice răspundere penală sub o vârstă stabilită de lege.
71.

Or, în opinia noastră, elementele care trebuie luate în considerare în litigiul principal sunt foarte diferite. Astfel, după cum a subliniat guvernul spaniol în ședință, problema răspunderii administratorului nu are legătură cu determinarea creanței salariale. În plus, această cerere incidentă a fost formulată doar în stadiul executării obligațiilor financiare.
41.

În plus, trebuie arătat că natura „permanentă” a obligației agentului comercial prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653 nu este afectată prin stipularea unei perioade de probă. Această condiție are ca obiect excluderea din domeniul de aplicare al Directivei 86/653 a unei comenzi unice care nu vizează nicio altă tranzacție în viitor ( 23 ). În plus, posibilitatea de a pune capăt contractului nu pune în discuție caracterul permanent al obligației, întrucât este suficient ca agentul comercial să aibă vocație de a exercita o misiune permanentă, chiar și într‑o situație în care această vocație nu este realizată din cauza rezilierii contractului de către comitent. Rezultă că perioada de probă nu vizează să dea naștere, în circumstanțe normale, doar unei situații temporare. Prin urmare, nu trebuie să se considere că o perioadă scurtă de probă iese de sub incidența aplicării mecanismului de despăgubire prevăzut la articolul 17 din Directiva 86/653 pentru motivul că relația nu ar fi „permanentă”. În temeiul funcției mecanismului menționat și al obiectivului Directivei 86/653, regimul este aplicabil dacă încetarea contractului este susceptibilă să cauzeze agentului comercial un prejudiciu economic.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 89/11

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 12 ianuarie 2011 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Philips Electronics UK Ltd

(Cauza C-18/11)

2011/C 89/20

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit)

Părțile din acțiunea principală

Reclamantă: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Pârâtă: Philips Electronics UK Ltd

Întrebările preliminare

1. În ipoteza în care un stat membru (precum Regatul Unit) include în baza sa de impozitare profitul și pierderile unei societăți care este înregistrată și are reședința fiscală în alt stat membru (precum Țările de Jos) în măsura în care profitul respectiv este obținut dintr-o activitate desfășurată în Regatul Unit de societatea din Țările de Jos prin intermediul unui sediu permanent situat în Regatul Unit, faptul că Regatul Unit se opune cesionării pierderilor înregistrate în Regatul Unit de către sediul permanent în Regatul Unit al unei societăți nerezidente în Regatul Unit către o societate din Regatul Unit printr-o degrevare în cadrul grupului, dacă orice parte a acestor pierderi sau orice sumă avută în vedere pentru calculul acestora „corespunde cu sau este reprezentată de orice sumă care, în vederea aplicării unui impozit datorat în străinătate, este deductibilă (în orice perioadă) sau poate fi în alt mod scăzută din profitul care nu este supus legislației fiscale din Regatul Unit și obținute de societatea respectivă sau de orice persoană”, și anume faptul de a permite cesionarea pierderilor înregistrate în Regatul Unit în cazul unui sediu permanent situat în Regatul Unit doar dacă este evident că la momentul cererii nu poate exista nicio altă deducere sau scutire în niciun alt stat din afara Regatului Unit (inclusiv orice alt stat membru, precum Țările de Jos), nefiind suficient că deducerea disponibilă în afara Regatului Unit nu a fost de fapt solicitată, și în împrejurări în care nu există condiții echivalente aplicabile cesionării pierderilor înregistrate în Regatul Unit de către o societate rezidentă în Regatul Unit, constituie o restricție a libertății de stabilire în Regatul Unit a unui resortisant al unui stat membru potrivit articolului 49 TFUE (ex- articolul 43 CE)?

2. În cazul unui răspuns afirmativ, această restricție poate fi justificată: (a) exclusiv pe baza necesității de a evita dubla utilizare a pierderilor, sau (b) exclusiv pe baza necesității de a garanta repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre, sau (c) atât pe baza necesității de a garanta repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre, cât și pe baza necesității de a evita dubla utilizare a pierderilor?

3. În cazul unui răspuns afirmativ, restricția este proporțională cu o astfel de justificare sau cu astfel de justificări?
3.

În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este afirmativ, trebuie să se răspundă și la întrebările următoare: 3.1. În condițiile din cauza principală, o contravenție de la normele de circulație rutieră reprezintă o „infracțiune minoră” în sensul dreptului Uniunii, în cazul în care sunt întrunite următoarele împrejurări: (a) fapta care a condus la accidentul de circulație, în urma căruia au rezultat pagube materiale, a fost săvârșită cu vinovăție și este sancționată contravențional; (b) în funcție de valoarea sancțiunii financiare prevăzute, decizia de impunere a sancțiunii poate sau nu poate fi atacată în instanță, iar persoana în cauză are sau nu are posibilitatea de a dovedi că nu se face vinovată de săvârșirea faptei reținute în sarcina sa; (c) numărul de puncte de control indicat în decizie este retras în mod automat începând cu momentul de la care decizia produce efecte; (d) în cadrul noului sistem al permiselor de conducere cu puncte, la eliberarea cărora se atribuie un anumit număr de puncte cu ajutorul cărora se ține evidența infracțiunilor rutiere săvârșite, se iau în calcul și punctele de control retrase în mod automat ca urmare a unor decizii de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate; (e) în cazul contestării în instanță a măsurii administrative coercitive de retragere a permisului de conducere ca urmare a decăderii din dreptul de a conduce autovehicule, care intervine în mod automat prin retragerea tuturor punctelor de control acordate inițial, nu are loc un control jurisdicțional prealabil al legalității deciziilor de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate și prin care au fost retrase puncte de control. 3.2. Dispozițiile prevăzute la articolul 82 TFUE și, dacă este cazul, la articolul 91 alineatul (1) litera (c) din acest tratat, și măsurile adoptate în temeiul dispozițiilor menționate, precum și Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare permit neaplicarea principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare în privința măsurilor referitoare la îmbunătățirea siguranței rutiere și în privința deciziei de impunere a unei sancțiuni financiare în cazul săvârșirii unei infracțiuni rutiere care, în condițiile din acțiunea principală, ar putea fi calificată potrivit dreptului Uniunii drept „minoră”, atunci când statul membru a stabilit că nu trebuie să respecte cerințele referitoare la posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe competente și în materie penală, precum și pe cele referitoare la aplicarea normelor de procedură naționale privind acțiunea împotriva punerii sub acuzație pentru săvârșirea unei infracțiuni?