CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

ELEANOR SHARPSTON

prezentate la 20 noiembrie 2008 ( 1 )

Cauza C-494/06 P

Comisia Comunităților Europene

împotriva

Republicii Italiene și Wam SpA

„Recurs — Ajutoare de stat — Stabilirea unei întreprinderi în anumite state terțe — Împrumuturi cu dobândă redusă — Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre — Denaturarea concurenței — Schimburi comerciale cu statele terțe — Decizie a Comisiei — Ilegalitatea ajutorului de stat — Obligație de motivare”

1. În Decizia 2006/177/CE ( 2 ) (denumită în continuare „decizia în litigiu”), Comisia a concluzionat că două subvenții acordate de Republica Italiană în favoarea Wam SpA (denumită în continuare „Wam”) ( 3 ) constituie un ajutor de stat care intră sub incidența articolului 87 alineatul (1) CE. Întrucât acest ajutor nu a făcut obiectul unei notificări prealabile ( 4 ), Comisia l-a declarat ilegal.

2. Prin Hotărârea din 6 septembrie 2006 pronunțată în cauza Italia și Wam/Comisia (T-304/04 și T-316/04) ( 5 ), Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua) a anulat decizia în litigiu pentru motivare insuficientă. În special, Tribunalul a considerat că decizia nu conține suficiente elemente care să permită să se concluzioneze că ajutorul acordat întrunește toate condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE. Comisia formulează acum un recurs împotriva acestei hotărâri pentru motivul că Tribunalul de Primă Instanță ar fi aplicat un criteriu de apreciere privind adecvarea motivării care se îndepărtează de la jurisprudența constantă a Curții.

Cadrul juridic

Dreptul comunitar

3. Articolul 87 alineatul (1) CE prevede: „Cu excepția derogărilor prevăzute de prezentul tratat, sunt incompatibile cu piața comună ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.”

4. Articolul 253 CE prevede: „Regulamentele, directivele și deciziile adoptate împreună de Parlamentul European și de Consiliu, precum și cele adoptate de Consiliu sau de Comisie sunt motivate și se referă la propunerile sau avizele a căror obținere este obligatorie în executarea prezentului tratat.”

Dreptul național

5. Articolul 2 din Legea nr. 394 din 29 iulie 1981 ( 6 ) privind măsurile de susținere a exporturilor italiene reprezintă temeiul legal potrivit căruia autoritățile italiene pot acorda finanțări subvenționate în favoarea întreprinderilor exportatoare în cadrul unor programe de intrare pe piață în țările terțe.

Situația de fapt

6. Wam este o întreprindere italiană care concepe, produce și distribuie malaxoare industriale utilizate în principal în industria alimentară, chimică, farmaceutică și a mediului ( 7 ).

7. La 24 noiembrie 1995, autoritățile italiene au decis să acorde Wam un prim ajutor constând într-un împrumut cu dobândă redusă de 2281485000 ITL ( 8 ), pentru punerea în aplicare a unor programe de intrare pe piață în Japonia, în Coreea de Sud și în Taiwan. Din cauza crizei economice care a afectat semnificativ Coreea și Taiwan, proiectele nu au fost realizate în aceste țări. Wam a primit efectiv un împrumut de 1358505421 ITL ( 9 ) pentru a ușura costurile stabilirii unor structuri permanente și costurile de promovare comercială în Extremul Orient.

8. La 9 noiembrie 2000, aceleași autorități au decis să acorde Wam un împrumut cu dobândă redusă de 3603574689 ITL ( 10 ). Programul finanțat prin acest împrumut trebuia executat în China de Wam împreună cu Wam Bulk Handling Machinery (Shanghai) Co. Ltd, o întreprindere locală controlată 100% de Wam ( 11 ).

Decizia în litigiu

9. Prin scrisoarea din 26 iulie 1999, Comisia a fost sesizată cu o plângere provenind de la Morton Machine Company Ltd (denumită în continuare „Morton Machine Company”). Morton Machine Company este un concurent al Wam Engineering Ltd, un membru britanic al grupului multinațional din care face parte Wam. Morton Machine Company pretinde că prețurile îi erau reduse de Wam Engineering Ltd, ca urmare a împrumutului italian acordat Wam.

10. După obținerea mai multor informații, Comisia a deschis procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE și a adoptat decizia în litigiu la 19 mai 2004.

11. Adecvarea raționamentului Comisiei la cerințele articolului 87 alineatul (1) CE trebuie evaluată prin prisma considerentelor (74)-(79) ale deciziei în litigiu. După menționarea cuprinsului acestui articol, respectiva decizie continuă astfel: „(75) Ajutorul examinat a fost acordat printr-un transfer de fonduri publice, sub forma unor împrumuturi cu dobândă redusă acordate unei anumite societăți, Wam SpA. Aceste subvenții permit ameliorarea situației financiare a beneficiarului. În ceea ce privește impactul potențial asupra schimburilor comerciale dintre statele membre, Curtea de Justiție a stabilit ( 12 ) că, întrucât măsura este destinată să favorizeze exporturile în afara UE, schimburile intracomunitare pot fi astfel afectate. În plus, având în vedere interdependența piețelor pe care operează întreprinderile comunitare, un astfel de ajutor poate să denatureze concurența în cadrul Comunității. (76) WAM SpA are filiale în întreaga lume. O parte din acestea au sediul în aproape toate statele membre ale UE: Franța, Țările de Jos, Finlanda, Marea Britanie, Danemarca, Belgia și Germania. Reclamanta a subliniat, în plus, că se află în concurență directă pe piața intracomunitară cu «WAM Engineering Ltd», filială a WAM SpA pentru Regatul Unit și Irlanda, și că pierde numeroase comenzi în favoarea societății italiene. În plus, în ceea ce privește concurența dintre întreprinderile comunitare orientată către exterior, a reieșit că programul finanțat prin al doilea împrumut și care avea drept scop susținerea intrării pe piață în China trebuia executat în comun de WAM SpA și «WAM Bulk Handling Machinery Shangai [sic] Co. Ltd», care este o societate locală controlată 100% de WAM SpA. (77) Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție [a Comunităților] Europene, chiar dacă beneficiarul ajutorului exportă toată producția sa în afara UE, a SEE și a țărilor în curs de aderare, subvenționarea activităților de export poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre. (78) În speță, s-a demonstrat, în plus, că vânzările în străinătate au reprezentat, în perioada 1995-1999, între 52% și 57,5% din cifra de afaceri totală a WAM SpA, dintre care două treimi în interiorul Uniunii Europene (în valori absolute, aproximativ zece milioane de euro față de cinci milioane de euro). (79) În consecință, independent de faptul că ajutorul în cauză susține exporturile către alte state membre sau către exteriorul Uniunii Europene, acesta poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre și, prin urmare, articolul 87 alineatul (1) este aplicabil.”

Procedura în fața Tribunalului

12. Republica Italiană, pe de o parte, și Wam, pe de altă parte, au formulat acțiuni în anularea deciziei în litigiu în fața Tribunalului. Cele două acțiuni au fost ulterior conexate. Republica Italiană invoca șapte motive de anulare în cererea formulată, iar Wam invoca zece motive de anulare ( 13 ). Una dintre obiecțiile invocate consta în insuficiența motivării deciziei în litigiu de către Comisie.

13. Fără să examineze celelalte motive de anulare, Tribunalul a anulat decizia în litigiu pe motiv că nu fuseseră furnizate de Comisie elementele motivării suficiente pentru a arăta că împrumuturile erau de natură să afecteze schimburile comerciale și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența. În consecință, recursul se limitează la această chestiune.

14. În cazul în care recursul ar fi admis, cauza ar fi retrimisă Tribunalului pentru a-i permite acestuia să examineze celelalte motive de anulare. În cazul în care, dimpotrivă, recursul ar fi respins, acest lucru ar pune capăt litigiului.

15. În cadrul recursului, toate părțile au prezentat observații detaliate cu privire la faptele (contestate) care au condus la decizia în litigiu. Având în vedere că o apreciere detaliată a faptelor nu face obiectul unui recurs privind chestiunile de drept formulat în fața Curții împotriva unei decizii a Tribunalului, aceste observații nu pot fi luate în considerare ( 14 ).

Recursul

16. Comisia susține că, prin stabilirea faptului că motivarea deciziei în litigiu era insuficientă pentru a susține concluzia conform căreia împrumuturile acordate Wam de Republica Italiană erau de natură să afecteze schimburile comerciale și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența, Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat articolul 87 alineatul (1) CE și articolul 253 CE și s-a îndepărtat de jurisprudența constantă a Curții. Această jurisprudență stabilește un nivel relativ scăzut al dovezii impuse Comisiei pentru a demonstra că un pretins ajutor este de natură să afecteze schimburile comerciale ori să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența. În hotărârea atacată, Tribunalul ar fi impus un nivel mai ridicat al dovezii.

17. În sprijinul argumentului său principal, Comisia aduce mai multe argumente secundare. Comisia contestă în special constatările Tribunalului în privința motivării referitoare: i) la efectul ajutorului financiar acordat Wam și ii) la prezența Wam pe piețele intracomunitare. De asemenea, Comisia contestă iii) obligația de a examina relația dintre piața comunitară și piețele din Extremul Orient.

18. Republica Italiană și Wam susțin că Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept și nu s-a îndepărtat de jurisprudența constantă.

Admisibilitatea

19. Atât Republica Italiană, cât și Wam contestă admisibilitatea recursului. Republica Italiană susține că afirmația Comisiei privind neconformitatea hotărârii Tribunalului cu jurisprudența Curții este un motiv care nu se referă la o chestiune de drept.

20. Articolul 58 din Statutul Curții de Justiție prevede că „[r]ecursul înaintat Curții se limitează la chestiuni de drept. Acesta poate fi întemeiat pe motive [între altele] de încălcare [a] dreptului comunitar de către Tribunal.” Recursul Comisiei se întemeiază, mai exact, pe invocarea unei încălcări a dreptului comunitar de către Tribunal, deoarece acesta nici nu a urmat, nici nu a aplicat interpretarea articolelor 87 CE și 253 CE oferită de jurisprudența Curții

21. Recursul se întemeiază pe o chestiune de drept și pe un motiv de recurs menționat la articolul 58 din Statut. Prin urmare, este admisibil.

22. În continuare, Wam pretinde că recursul intentat de Comisie invită Curtea mai degrabă să reexamineze fondul hotărârii Tribunalului decât să se limiteze la controlul „norme[lor] fundamentale de procedură”, astfel cum impune articolul 230 CE.

23. Articolul 230 CE atribuie Curții competența de a controla actele altor instituții comunitare în afara Tribunalului. Căile de atac formulate împotriva hotărârilor Tribunalului sunt reglementate de articolul 225 alineatul (1) CE ( 15 ) și de Statutul Curții de Justiție. Așadar, argumentul Wam privind admisibilitatea, în măsura în care se întemeiază pe articolul 230 CE, este în mod vădit eronat și ar trebui de asemenea respins.

Obligația de motivare

24. În primul rând, trebuie să se stabilească întinderea obligației de motivare a deciziilor referitoare la aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE înainte de a examina modul în care Tribunalul a aplicat această jurisprudență la cauza cu care a fost sesizat.

25. Obligația de motivare impusă de articolul 253 CE este o cerință de formă care se deosebește de obligația de a oferi motive care să fie bine întemeiate ( 16 ). Aceasta urmărește să permită părților vizate de respectiva decizie să înțeleagă motivele pe care aceasta se întemeiază (și, prin urmare, să aibă posibilitatea de a-și apăra drepturile). De asemenea, aceasta permite Curții să își exercite controlul într-un mod eficient ( 17 ). În consecință, motivele la care autorul deciziei intenționează să se refere ulterior în fața instanței trebuie să fie identificabile în cadrul deciziei.

26. Într-o decizie privind ajutorul de stat, Comisia trebuie să arate motivele pentru care a concluzionat că acordarea unui ajutor financiar constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE. În acest scop, Comisia trebuie să demonstreze că pretinsul ajutor prezintă patru caracteristici.

27. În primul rând, trebuie să fi existat o măsură de stat sau prin intermediul resurselor de stat. În al doilea rând, această măsură trebuie să fie susceptibilă să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. În al treilea rând, măsura trebuie să acorde un avantaj beneficiarului său. În al patrulea rând, aceasta trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența ( 18 ).

28. Jurisprudența a limitat întinderea obligației Comisiei de a demonstra existența celei de a doua și a celei de a patra dintre aceste caracteristici. Astfel, „Comisia este obligată nu să stabilească un efect real al acestor ajutoare asupra schimburilor dintre statele membre și o denaturare efectivă a concurenței, ci trebuie doar să examineze dacă aceste ajutoare sunt susceptibile să afecteze aceste schimburi și să denatureze concurența” ( 19 ). Noțiunea „efect” asupra schimburilor dintre statele membre include și posibilitatea unui asemenea rezultat ( 20 ).

29. Întinderea exactă a obligației de motivare nu poate fi definită în abstract. Astfel cum a hotărât Curtea în Hotărârea Țările de Jos și Leeuwarder Papierwarenfabriek/Comisia: „Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul ca destinatarii […] să poată primi explicații […]. Chiar dacă, în anumite cazuri, din împrejurările în care a fost acordat ajutorul, poate reieși că acesta este de natură să afecteze schimburile dintre statele membre și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența, Comisia are cel puțin obligația să evoce aceste împrejurări în motivarea deciziei” ( 21 ).

30. În Hotărârea Comisia/Sytraval și Brink’s France ( 22 ), Curtea a stabilit că, potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente, să își exercite controlul. Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care motivarea unui act trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă ( 23 ).

Argumentul principal al Comisiei

31. Comisia recunoaște că Tribunalul a rezumat corect principiile jurisprudențiale aplicabile în materie ( 24 ). Totuși, aceasta susține că Tribunalul s-a arătat mai exigent în privința probei. Chiar dacă Tribunalul a admis în principiu că doar efectele previzibile ( 25 ) ale ajutorului invocat ( 26 ) trebuie demonstrate de Comisie și că nu era necesar să se demonstreze un efect real ( 27 ), în continuare, acesta a cerut Comisiei să demonstreze că a existat un efect real asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței ( 28 ). Prin urmare, Tribunalul ar fi aplicat eronat jurisprudența, iar hotărârea acestuia ar fi lipsită de coerență internă.

32. În cadrul recursului, argumentul Comisiei este convingător?

33. Tribunalul a decis ( 29 ) că ajutorul financiar în cauză a fost acordat cu scopul de a susține un program de intrare pe piață în țări terțe și că avea un cuantum (relativ) scăzut. Din aceste motive, era probabil ca efectul său asupra schimburilor comerciale intracomunitare să fie mai dificil de perceput. Nu găsim nimic criticabil în această poziție.

34. Examinând efectele acestor măsuri de ajutor mai degrabă decât cauzele ori obiectivele lor ( 30 ), Tribunalul a admis că nu se poate exclude faptul că schimburile comerciale dintre statele membre sunt afectate ori că ajutorul denaturează concurența ( 31 ). Cu toate acestea, Tribunalul a adăugat că, în astfel de împrejurări, revenea Comisiei în special obligația de a examina dacă ajutoarele în litigiu erau susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze concurența, oferind, în cadrul deciziei în litigiu, elementele specifice care au determinat-o să ajungă la concluzia că astfel de efecte erau previzibile ( 32 ).

35. Tribunalul a afirmat că o simplă enunțare a principiilor nu poate, în sine, să răspundă obligației ce revine Comisiei de a demonstra că ajutorul este susceptibil să afecteze schimburile comerciale intracomunitare și că acesta denaturează sau amenință să denatureze concurența ( 33 ). În continuare, acesta a examinat elementele specifice identificate de Comisie în decizia în litigiu (și anume, consolidarea poziției financiare a societății Wam, activitatea întreprinderii pe piața comunitară și interdependența presupusă dintre piața europeană și piața din Extremul Orient). Acesta a considerat că datele prezentate nu erau suficiente pentru a demonstra că ajutoarele în litigiu pot duce „potențial” la astfel de efecte ( 34 ). Tribunalul a concluzionat ( 35 ) că nu s-a demonstrat de către Comisie în ce mod, în împrejurările prezentei cauze, ajutoarele în litigiu ar fi de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența.

36. Prin urmare, Tribunalul a stabilit că decizia în litigiu nu furnizase elemente suficiente care să facă dovada (chiar dacă limitată) unui efect economic potențial. Întrucât Comisia nu și-a respectat obligația de motivare, decizia în litigiu ar trebui anulată.

37. În cadrul recursului său, Comisia nu a demonstrat că Tribunalul ar fi omis să ia în considerare un element-cheie al deciziei în litigiu sau că nu ar fi ținut seama de faptul că, într-adevăr, Comisia ar fi explicat de ce era probabil să se producă un efect asupra schimburilor comerciale și o denaturare a concurenței. În esență, Comisia solicită Curții să subscrie la teza complet nouă conform căreia, deoarece nu se poate exclude a priori că acordarea unui ajutor financiar este susceptibilă să afecteze schimburile comerciale și concurența, rezultă că existența unui astfel de efect al ajutorului financiar a fost demonstrată.

38. Nu putem să fim de acord cu această propunere. Faptul că o concluzie Y nu poate fi exclusă în împrejurările X înseamnă că, în cazul în care Comisia demonstrează X, nimic nu o împiedică să ajungă la concluzia Y. În consecință, a spune că, în cazul în care Comisia demonstrează X, concluzia Y decurge automat din aceasta constituie un salt de logică radical. De asemenea, acest lucru are drept consecință diminuarea obligației de motivare, ceea ce considerăm a fi inacceptabil.

39. Suntem de acord cu Tribunalul atunci când afirmă că simpla menționare a principiilor nu este suficientă pentru a îndeplini obligația de motivare. Este nevoie de mai mult decât atât.

40. Subliniem că nu dorim să afirmăm aici că exista obligația pentru Comisie de a utiliza o anumită combinație specifică de analiză economică și probe pentru a ajunge la concluzia că schimburile comerciale și concurența erau „susceptibile” să fie afectate. Ar fi total eronat să i se limiteze astfel puterea de apreciere în calitate de organ executiv. Împrejurările sunt diferite de la un caz la altul; anumite tipuri de probe pot fi greu de obținut; iar mijloacele de investigare ale Comisiei nu sunt în niciun caz nelimitate. Astfel, Comisia nu are obligația de a desfășura o analiză economică aprofundată și de a demonstra într-un mod aprofundat în ce mod un ajutor în litigiu este de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența. Totuși, Comisia trebuie să prezinte pe scurt elementele care conduc, în mod plauzibil, la această concluzie – cu alte cuvinte, trebuie să demonstreze că efectul este „potențial”.

41. Într-un sens mai general: Comisia trebuie să demonstreze că ajutorul în cauză este de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența. Pentru aceasta trebuie să aducă probe suficiente. Împrejurările vor determina ceea ce constituie o probă suficientă. La o extremă, atunci când împrejurările în care este acordat ajutorul arată de la sine că acesta este susceptibil să afecteze schimburile comerciale ori să denatureze concurența, Comisia nu ar trebui să facă nimic altceva decât să prezinte aceste împrejurări în decizie pentru a demonstra că ajutorul îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE. La cealaltă extremă, atunci când împrejurările în care este acordat ajutorul nu sugerează în mod necesar că acesta este susceptibil să aibă astfel de efecte, Comisia va trebui să prezinte mai multe elemente de probă pentru a-și îndeplini obligația.

42. Prin urmare, nu considerăm că Tribunalul a aplicat un criteriu eronat sau că hotărârea acestuia este lipsită de coerență internă.

43. Să trecem acum la alte puncte specifice invocate de Comisie.

Cu privire la argumentele specifice ale Comisiei

Efectul ajutorului financiar pentru Wam

44. Constatarea unei „ameliorări a situației financiare” a unei întreprinderi este suficientă pentru a demonstra că ajutorul acordat acestei întreprinderi îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE? Tribunalul a decis că o astfel de constatare nu era suficientă ( 36 ). Comisia contestă hotărârea în această privință, susținând că, deoarece banii sunt bunuri fungibile, împrumuturile acordate societății Wam destinate susținerii exportului au degrevat întreprinderea de costurile pe care aceasta ar fi trebuit să le suporte în mod normal. În consecință, împrumuturile ar corespunde criteriului stabilit în Hotărârea Germania/Comisia ( 37 ), iar raționamentul deciziei în litigiu ( 38 ) ar fi suficient.

45. În Hotărârea Germania/Comisia, Curtea a decis că „[…] ajutoarele de operare, și anume ajutoarele care, precum cel care rezultă din [măsura în cauză], au drept scop să degreveze o întreprindere de costurile pe care aceasta ar fi trebuit să le suporte în mod normal în cadrul administrării sale curente sau al activităților sale obișnuite, denaturează, în principiu, condițiile privind concurența” ( 39 ).

46. Cu mult timp în urmă, Curtea a explicat, în Hotărârea Philip Morris/Comisia, că un ajutor financiar acordat de stat afectează schimburile comerciale intracomunitare atunci când aceasta „consolidează poziția unei întreprinderi în raport cu alte întreprinderi concurente în cadrul schimburilor intracomunitare” ( 40 ).

47. Decizia în litigiu arată că, într-adevăr, Wam a primit bani de la autoritățile italiene. Cu toate acestea, Tribunalul a stabilit că referirea Comisiei la împrumut era o observație de ordin general, care avea drept scop să demonstreze că avusese loc un transfer de resurse de stat către societatea în cauză, ceea ce constituia un „avantaj” pentru Wam. Totuși, aceasta nu era o constatare specifică ce se raporta direct la efectul potențial asupra schimburilor comerciale și a concurenței. Tribunalul a observat (poate sever, dar corect) că ameliorarea situației financiare a beneficiarului este inerentă oricărui ajutor de stat, inclusiv ajutoarelor care nu întrunesc celelalte criterii prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE. În consecință, Tribunalul a decis ( 41 ) că motivarea furnizată nu era suficientă pentru a demonstra că ajutorul menționat îndeplinea toate criteriile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE.

48. Suntem de acord cu această afirmație.

49. În Hotărârea Germania/Comisia ( 42 ), Curtea precizează că ajutoarele „care […] au drept scop să degreveze o întreprindere de costurile pe care aceasta ar fi trebuit să le suporte în mod normal în cadrul administrării sale curente sau al activităților sale obișnuite” denaturează condițiile privind concurența. Pentru a îndeplini acest criteriu, Comisia trebuie să demonstreze modul în care ajutorul în litigiu are drept scop degrevarea întreprinderii beneficiare de costurile respective. Aceasta presupune identificarea costurilor care ar trebui „în mod normal” să fie suportate și demonstrarea existenței unei legături plauzibile între acordarea ajutorului și reducerea sarcinii acestor costuri pentru întreprinderea în cauză. Altfel, nu se poate concluziona că ajutorul în litigiu „consolidează poziția” beneficiarului, acordându-i în acest mod un avantaj concurențial în raport cu alte întreprinderi concurente pe piața internă a UE ( 43 ), cum impune jurisprudența Philip Morris/Comisia, citată anterior.

50. În prezenta cauză, ajutorul primit de Wam era echivalentul sumelor cheltuite pentru programul său de intrare pe piețele extracomunitare ( 44 ). Comisia se limitează, în raționamentul său, la a afirma că împrumuturile subvenționate proveneau din fonduri publice și că, drept efect, poziția financiară a beneficiarei s-a îmbunătățit. Comisia nu încearcă să coreleze într-un mod mai specific împrumuturile și activitățile Wam pentru a demonstra în ce mod, în împrejurările cauzei, împrumuturile au permis Wam să se degreveze de costuri pe care, în mod normal, ar fi trebuit să le suporte ( 45 ). Contrar deciziei care a fost atacată în cauza Tubemeuse ( 46 ), aici nu există nicio indicație cu privire la activitățile de export anterioare ale Wam sau la proiecte în acest sens ( 47 ). Comisia descrie Wam ca pe o „societate multinațională”, dar aceasta nu adaugă nimic la analiză.

51. În consecință, împărtășim punctul de vedere al Tribunalului potrivit căruia Comisia nu a demonstrat că acordarea unor împrumuturi era de natură să afecteze schimburile comerciale intracomunitare și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența.

Proba unui efect asupra schimburilor comerciale în raport cu activitatea intracomunitară

52. Comisia susține că o referire la participarea unei întreprinderi pe piața internă a UE este suficientă, iar considerentele deciziei în litigiu ar dovedi mai mult decât ar fi necesar îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE. Prin urmare, Tribunalul ar fi stabilit în mod eronat ( 48 ) că simpla constatare din partea Comisiei a participării Wam la schimburile intracomunitare este insuficientă pentru a susține o afectare probabilă a schimburilor menționate sau o denaturare a concurenței. În mod specific, Comisia invocă aici referirea, în decizia în litigiu, la plângerea introdusă de Morton Machine Company.

53. Ultimul punct poate fi tratat în mod sumar. Faptul că o plângere a fost introdusă la Comisie nu poate fi suficient pentru a demonstra probabilitatea denaturării concurenței. A decide în mod contrar ar însemna acordarea unei puteri considerabile oricărui concurent al unei întreprinderi care este activă pe piața intracomunitară – putere care, în mod evident, ar putea duce la abuzuri.

54. În cazul în care se revine la esența argumentației Comisiei, ni se pare că Tribunalul știa perfect că Wam era un exportator activ pe piața intracomunitară și că făcea parte dintr-un grup multinațional activ în UE ( 49 ). Potrivit afirmațiilor ( 50 ) Tribunalului, considerentele (74) și (77) ale deciziei în litigiu constituie o simplă menționare a principiilor jurisprudențiale ce rezultă în special din Hotărârea Tubemeuse și că aceasta coroborată cu afirmația generală conform căreia efectele asupra schimburilor comerciale sau asupra concurenței „nu pot fi excluse” nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 253 CE. Am explicat deja ( 51 ) de ce considerăm că această interpretare este corectă din punct de vedere juridic.

55. Comisia amintește că, în Hotărârea Italia/Comisia ( 52 ), Curtea a decis că, deși întreprinderea beneficiară a ajutorului nu participă la piața intracomunitară, schimburile comerciale și concurența pot fi totuși afectate. În Hotărârea Tubemeuse ( 53 ), Curtea a statuat că un efect asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței nu este exclus chiar în cazul ajutoarelor de minimis.

56. Ambele instituții de principiu formulează în esență aceeași teză, într-un mod puțin diferit: în astfel de împrejurări, un efect potențial asupra schimburilor comerciale și o denaturare a concurenței nu pot fi excluse. Totuși, acestea nu furnizează niciun temei al afirmației – esențială pentru argumentația Comisiei – conform căreia ar fi suficient să se stabilească de către Comisie că un efect asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței nu poate fi exclus pentru a demonstra prezența a două caracteristici dintre cele impuse de articolul 87 alineatul (1) CE.

57. De asemenea, Comisia se întemeiază pe afirmația Curții din Hotărârea Cassa di Risparmio di Firenze și alții ( 54 ), conform căreia un ajutor acordat într-un sector economic liberalizat este de natură să aibă un efect asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței. În această hotărâre, Curtea făcea referire la Hotărârea Spania/Comisia ( 55 ), în care Curtea a statuat că, în decizie, Comisia furnizase elemente de probă suficiente pentru a demonstra efectul potențial asupra schimburilor comerciale și asupra concurenței. Printre elementele de probă pe care aceasta le-a furnizat se găsea faptul că sectorul de piață în cauză fusese liberalizat. În consecință, liberalizarea sectorului de piață nu constituie, în sine, o probă concludentă a unui efect potențial asupra schimburilor comerciale și a unei denaturări a concurenței sau a unei amenințări privind denaturarea concurenței ( 56 ).

Examinarea relației dintre piața comunitară și piața din Extremul Orient

58. Comisia susține că Tribunalul săvârșește o eroare atunci când îi impune ( 57 ) să efectueze o analiză aprofundată a efectelor împrumuturilor, ținând seama în special de împrejurarea că acestea au fost realizate cu scopul de a susține cheltuieli de stabilire a Wam pe piața din Extremul Orient.

59. Pentru a examina acest argument, trebuie să se pornească de la punctul 73 din hotărârea atacată. Răspunzând argumentului invocat de Comisie în cadrul ședinței (și anume că, datorită împrumuturilor, Wam și-ar fi consolidat poziția în raport cu potențialii concurenți pe piața comunitară), Tribunalul a constatat că decizia în litigiu nu conținea nicio probă în sprijinul acestei afirmații. Deși considerentele deciziei în litigiu ( 58 ) arătau că împrumutul acoperea cheltuielile Wam pentru stabilirea sa pe piețele din afara UE, acestea nu împingeau analiza mai departe pentru a demonstra că, în consecință, poziția Wam pe piața UE a fost consolidată.

60. În acest context, considerăm punctul 74 din hotărârea Tribunalului drept consolidând, în esență, acest punct de vedere. Tribunalul a statuat că, „chiar în cazul în care Comisia nu trebuia în mod necesar să [examineze relațiile de interdependență dintre piața europeană și piața din Extremul Orient]” ( 59 ), simpla constatare din partea Comisiei a participării Wam la schimburile intracomunitare este insuficientă pentru a susține o afectare probabilă a schimburilor menționate sau o denaturare ori o amenințare privind denaturarea concurenței. Pentru acest motiv (continuă Tribunalul), Comisia trebuia să efectueze o analiză aprofundată a efectelor ajutoarelor, ținând seama în special de împrejurarea că acestea finanțează cheltuieli pe piața din Extremul Orient, precum și, eventual ( 60 ), interdependența dintre această piață și piața UE.

61. Considerăm că Tribunalul arată aici că, atunci când un ajutor în litigiu este acordat în mod specific pentru a acoperi cheltuieli realizate într-o țară terță mai degrabă decât cheltuieli realizate în cadrul schimburilor intracomunitare, examinarea de către Comisie va trebui să fie mai aprofundată pentru a demonstra că piața UE este totuși susceptibilă să fie afectată. Nu considerăm că aceasta este o aplicare eronată a jurisprudenței Curții.

62. Orice îndoială care ar putea exista în privința interpretării cuprinse în hotărârea Tribunalului este înlăturată, din punctul nostru de vedere, de următoarea frază din hotărâre. Potrivit afirmațiilor în acest sens ale Tribunalului, considerentul (75) al deciziei în litigiu se referă la interdependența piețelor pe care operează întreprinderile comunitare, fără să prezinte totuși, în contradicție cu decizia contestată în cauza Tubemeuse, elemente precise și probatorii care să permită susținerea afirmației (rezultată dintr-un principiu dezvoltat în Hotărârea Tubemeuse), potrivit căreia, ca urmare a acestei interdependențe, ajutoarele în litigiu sunt susceptibile să afecteze concurența în cadrul Comunității.

63. Comisia afirmă că un ajutor poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre, chiar dacă întreprinderea beneficiară exportă producția aproape în totalitate în afara Comunității și că Tribunalul a săvârșit o eroare solicitând Comisiei să prezinte mai multe elemente precise care să permită demonstrarea interdependenței dintre piața din Extremul Orient și piața europeană.

64. Aceasta este, pur și simplu, o nouă ilustrare a erorii fundamentale de raționament, conform căruia ar fi suficient să se arate că o anumită concluzie „nu poate fi exclusă” pentru a demonstra că această concluzie este „probabilă” ( 61 ). În Hotărârea Tubemeuse, decizia în litigiu făcea referire la condițiile mondiale de piață în sectorul țevilor din oțel și se referea la proiectele Tubemeuse pe termen lung. Prin urmare, în această cauză existau elemente care să susțină concluzia Comisiei conform căreia piața exporturilor și piața europeană erau interdependente. În prezenta cauză nu există astfel de elemente.

65. Prin urmare, Comisia nu a reușit să demonstreze că, prin anularea deciziei în litigiu, Tribunalul s-a îndepărtat de la jurisprudența constantă.

Cheltuielile de judecată

66. În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Atât Republica Italiană, cât și Wam au solicitat obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată și, în opinia noastră, ar trebui să obțină câștig de cauză. Prin urmare, Comisia ar trebui obligată la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

Concluzie

67. Având în vedere considerațiile precedente, propunem Curții: — respingerea recursului Comisiei și — obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

( 1 ) Limba originală: engleza.

( 2 ) Decizia Comisiei din 19 mai 2004 privind ajutorul de stat C-4/2003 (ex NN 102/2002) pusă în aplicare de Italia în favoarea WAM SpA (JO 2006, L 63, p. 11).

( 3 ) În decizia în litigiu întreprinderea este denumită „WAM SpA”. În procedura ulterioară, se utilizează denumirea „Wam”. Prin urmare, vom utiliza denumirea Wam în prezentele concluzii.

( 4 ) În conformitate cu articolul 88 alineatul (3) CE.

( 5 ) Hotărârea a beneficiat doar de o publicare sumară și nu este disponibilă ca text integral decât în franceză și în italiană.

( 6 ) GURI nr. 147 din 30 mai 1981 și nr. 206 din .

( 7 ) A se vedea considerentul (32) al deciziei în litigiu.

( 8 ) Aproximativ 1,18 milioane de euro.

( 9 ) Aproximativ 700000 de euro.

( 10 ) Aproximativ 1860000 de euro. Aceasta este cifra comunicată de Republica Italiană la 23 iulie 2003; înainte (într-o scrisoare adresată Comisiei la ), Republica Italiană declarase că suma împrumutată era de 1940579808 ITL sau aproximativ un milion de euro. Aceasta este una dintre sumele efectiv plătite Wam; au mai fost plătite și alte sume, dar cuantumul exact nu reiese cu claritate din modul de redactare a deciziei în litigiu.

( 11 ) A se vedea punctele 3 și 4 din hotărârea atacată pentru o explicație mai detaliată.

( 12 ) Nota de subsol 12 din decizia în litigiu: Hotărârea din 21 martie 1990, Belgia/Comisia, cunoscută sub numele „Tubemeuse” (C-142/87, Rec., p. I-959).

( 13 ) Tribunalul citează obiecțiile referitoare la desfășurarea procedurii administrative, la încălcarea principiilor, precum respectarea dreptului la apărare, încrederea legitimă și securitatea juridică, la chestiunile de fond, precum calificarea ajutoarelor în litigiu drept ilegale în temeiul articolului 88 alineatul (3) CE și aprecierea incidenței ajutoarelor în litigiu cu privire la schimburile comerciale și la efectul acestora de denaturare a concurenței, la consecințele faptului că ajutoarele în cauză erau legate de export, la aplicarea normelor de minimis și la determinarea cuantumului ajutoarelor în litigiu și a sumei de recuperat (punctul 38 din hotărârea care face obiectul recursului).

( 14 ) A se vedea articolul 225 alineatul (1) CE, articolul 58 din Statutul Curții de Justiție și Ordonanța din 20 martie 1991, Turner/Comisia (C-115/90 P, Rec., p. I-1423).

( 15 ) Articolul 225 alineatul (1) al doilea paragraf CE prevede că „[d]eciziile pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță în temeiul prezentului alineat pot face obiectul unui recurs introdus la Curtea de Justiție, limitat la chestiuni de drept, în condițiile și limitele prevăzute de statut”.

( 16 ) Hotărârea din 13 martie 1985, Țările de Jos și Leeuwarder Papierwarenfabriek/Comisia (cauzele conexate 296/82 și 318/82, Rec., p. 809, punctul 19), și Hotărârea din , Comisia/Sytraval și Brink’s France (C-367/95 P, Rec., p. I-1719, punctul 67).

( 17 ) Hotărârea din 4 iulie 1963, Germania/Comisia (24/62, Rec., p. 131, punctul 11); a se vedea de asemenea Hotărârea Țările de Jos și Leeuwarder Papierwarenfabriek/Comisia, citată la nota de subsol 16, punctul 21.

( 18 ) Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Rec., p. I-7747, punctul 75).

( 19 ) Hotărârea din 29 aprilie 2004, Italia/Comisia (C-372/97, Rec., p. I-3679, punctul 44).

( 20 ) Hotărârea din 15 decembrie 2005, Italia/Comisia (C-66/02, Rec., p. I-10901, punctul 112).

( 21 ) Hotărârea citată la nota de subsol 16, punctele 19 și 24. A se vedea de asemenea Hotărârea din 24 octombrie 1996, Germania și alții/Comisia (cauzele conexate C-329/93, C-62/95 și C-63/95, Rec., p. I-5151, punctul 52).

( 22 ) Hotărârea Comisia/Sytraval și Brink’s France, citată la nota de subsol 16, punctul 63.

( 23 ) Curtea se referea aici la Hotărârea Țările de Jos și Leeuwarder Papierwarenfabriek/Comisia, citată la nota de subsol 16, punctul 19, precum și la Hotărârea din 14 februarie 1990, Delacre și alții/Comisia (C-350/88, Rec., p. I-395, punctele 15 și 16), și la Hotărârea din , Belgia/Comisia (C-56/93, Rec., p. I-723, punctul 86).

( 24 ) La punctele 60-62 și 64 din hotărârea atacată.

( 25 ) În italiană, „previdibili effetti”.

( 26 ) La punctul 64 din hotărâre, Tribunalul a statuat că nu este obligată Comisia să demonstreze efectul real al ajutorului, nici să delimiteze piața relevantă, nici să efectueze o analiză economică a situației reale a pieței relevante, a părții de piață a întreprinderilor beneficiare ale ajutoarelor, a poziției întreprinderilor concurente și a fluxurilor de schimburi comerciale în cauză dintre statele membre (în măsura în care aceasta a arătat modul în care ajutoarele în litigiu erau susceptibile să producă efecte pe piață), nici să examineze efectul împrumuturilor asupra prețurilor practicate de Wam, nici să le compare cu cele ale concurenților ori să examineze vânzările Wam pe piața Regatului Unit.

( 27 ) Idem.

( 28 ) Potrivit Comisiei, punctul 72 și următoarele din hotărârea atacată sunt cele care impun această obligație incoerentă.

( 29 ) La punctul 63 din hotărârea atacată.

( 30 ) Astfel cum a solicitat Curtea în Hotărârea din 2 iulie 1974, Italia/Comisia (173/73, Rec., p. 709, punctul 13).

( 31 ) Hotărârea Tubemeuse, citată la nota de subsol 12, punctul 43.

( 32 ) Tribunalul citează aici Hotărârea din 15 iunie 2000, Alzetta și alții/Comisia (cauzele conexate T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97-T-607/97, T-1/98, T-3/98-T-6/98 și T-23/98, Rec., p. II-2319, punctul 80), care face trimitere (inter alia) la Hotărârea Tubemeuse.

( 33 ) A se vedea punctele 66, 70 și 72 din hotărârea atacată.

( 34 ) În italiană, „sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti”.

( 35 ) La punctul 76 din hotărârea atacată.

( 36 ) La punctul 67 din hotărârea atacată.

( 37 ) Hotărârea din 19 septembrie 2000 (C-156/98, Rec., p. I-6857).

( 38 ) Considerentul (75).

( 39 ) La punctul 30. A se vedea și Hotărârea din 14 februarie 1990, Franța/Comisia, cunoscutã sub numele «Boussac Saint Frères» (C-301/87, Rec., p. I-307, punctele 44 și 50), și Hotărârea din , Italia/Comisia (C-86/89, Rec., p. I-3891, punctul 18), care sunt citate în cadrul acesteia.

( 40 ) Hotărârea din 17 septembrie 1980 (730/79, Rec., p. 2671, punctul 11, sublinierea noastră).

( 41 ) La punctul 67 din hotărârea atacată.

( 42 ) Hotărârea citată la nota de subsol 37, punctul 30.

( 43 ) A se vedea și prima parte a punctului 72 din hotărârea Tribunalului, care analizează în mod expres această lacună a raționamentului Comisiei.

( 44 ) Considerentele (34) și (37) (în ceea ce privește primul împrumut) și (62) și (64) (în ceea ce privește al doilea împrumut).

( 45 ) Aceasta nu examinează (de exemplu) dacă decizia Wam de a realiza programul de intrare la export depindea sau nu depindea de disponibilitatea împrumuturilor. În consecință, este (de exemplu) imposibil de spus dacă – având în vedere argumentul că „banii sunt bunuri fungibile” – împrumuturile au permis Wam să elibereze fonduri pe care altfel le-ar fi cheltuit cu promovarea exportului, pentru susținerea unei politici de prețuri scăzute pe piața UE, sau dacă, în lipsa împrumuturilor, programul de promovare a exporturilor pur și simplu nu ar fi avut loc.

( 46 ) Citată la nota de subsol 12.

( 47 ) Nu s-a pretins niciunde (de exemplu) că ajutoarele ar fi permis Wam să realizeze o campanie de vânzare și de comercializare mai eficientă atât pe piața exporturilor, cât și pe piața UE. În timp ce avantaje precum economiile de scară sunt cu siguranță o posibilitate, din nou, această posibilitate nu este explorată în decizia în litigiu.

( 48 ) La punctul 74 din hotărârea atacată.

( 49 ) A se vedea punctul 64 din hotărârea atacată, în care Tribunalul a făcut o referire expresă la vânzările Wam pe piața Regatului Unit, și punctul 68, în care Tribunalul a rezumat elementele care trebuie reținute din considerentele (76) și (78) ale deciziei în litigiu.

( 50 ) La punctul 66 din hotărârea atacată.

( 51 ) La punctele 37-39 de mai sus.

( 52 ) Hotărârea din 15 decembrie 2005, citată la nota de subsol 20, punctul 117; a se vedea de asemenea Hotărârea din , Italia/Comisia (C-310/99, Rec., p. I-2289, punctul 84).

( 53 ) Hotărârea citată la nota de subsol 12, punctul 43. Comisia citează de asemenea Hotărârea din 7 martie 2002, Italia/Comisia, citată la nota de subsol 52, punctul 86.

( 54 ) Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze și alții (C-222/04, Rec., p. I-289). Comisia citează de asemenea Hotărârea din , Italia/Comisia, citată la nota de subsol 52, și Hotărârea din , Unicredito Italiano (C-148/04, Rec., p. I-11137).

( 55 ) Hotărârea din 13 februarie 2003 (C-409/00, Rec., p. I-1487, punctul 75).

( 56 ) A se vedea punctul 142 din Hotărârea Cassa di Risparmio di Firenze și alții. Textul în limba franceză este formulat astfel: „la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États membres. Dimpotrivă, traducerea în limba engleză este formulată astfel: [t]he fact that an economic sector has been liberalised at Community level may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]” (sublinierea noastră), în timp ce versiunea în limba italiană (limbă de procedură) utilizează termenii „evidenzia un’incidenza”. Considerăm că textul în limba franceză este ambiguu și că versiunile în limba italiană și în limba engleză reflectă mai fidel principiul prezentat de Curte în Hotărârea Spania/Comisia.

( 57 ) La punctul 74 din hotărârea atacată.

( 58 ) A se vedea considerentele (34) și (37) (în ceea ce privește primul împrumut) și (62) și (64) (în ceea ce privește al doilea împrumut).

( 59 ) Sublinierea noastră.

( 60 ) În italiană, „eventualmente”; în franceză „le cas échéant” (sublinierea noastră).

( 61 ) A se vedea punctul 38 de mai sus.