ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Potrivit articolului 3 din Regulamentul nr. 1/2005, intitulat „Condiții generale pentru transportul de animale”: „O persoană nu poate transporta animale sau încredința animale în vederea transportului în condiții care le pot provoca răni sau suferințe inutile. În plus, următoarele condiții trebuie respectate: (a) în prealabil, au fost luate toate măsurile necesare pentru a reduce durata călătoriei și a satisface nevoile animalelor în timpul călătoriei; (b) animalele se află într‑o stare bună pentru a fi transportate; (c) mijloacele de transport sunt proiectate, construite, întreținute și utilizate astfel încât să se evite rănirea și suferința animalelor și să se asigure siguranța acestora; […] (e) personalul însărcinat cu manipularea animalelor are pregătirea sau competența necesară în acest sens și își îndeplinește atribuțiile fără a face uz de violență sau orice alte metode care pot provoca panică, răni sau suferință inutilă animalelor; (f) transportul este efectuat fără întârziere până la locul de destinație, iar condițiile de bunăstare a animalelor sunt verificate în mod regulat și menținute la un nivel corespunzător; (g) animalele beneficiază de suficientă suprafață de sol și o înălțime corespunzătoare taliei lor și călătoriei planificate; (h) la intervale de timp corespunzătoare, animalelor li se asigură apă, hrană și repaus într‑o cantitate și de o calitate adecvată speciei și taliei acestora.”
19

Instanța de trimitere precizează că, în temeiul dreptului comercial polonez, SCA este o societate de persoane care are ca scop exploatarea unei întreprinderi sub o firmă proprie, care prezintă în același timp elemente caracteristice unei societăți de persoane și elemente specifice unei societăți de capital. În special, într‑o SCA, cel puțin unul dintre asociați, numit „asociat comanditat”, răspunde nelimitat față de creditori pentru obligațiile societății și cel puțin unul dintre asociați nu răspunde pentru obligațiile societății cu titlu personal. Capitalul SCA este alcătuit din acțiunile acestora din urmă și din aporturile asociaților comanditați. În timp ce aporturile asociaților comanditați nu pot face obiectul unei tranzacționări la bursa de valori, acțiunile unei SCA pot fi negociate la bursa de valori potrivit acelorași reguli care sunt aplicabile capitalului societăților pe acțiuni. În plus, cesiunea de către un asociat comanditat a drepturilor și obligațiilor sale este, în principiu, subordonată acordului celorlalți asociați, în timp ce acțiunile unei SCA sunt cesionabile, cesiunea acțiunilor nominative putând fi însă limitată ca în cazul acțiunilor nominative ale societăților pe acțiuni.
33

O astfel de interpretare este conformă cu intențiile legiuitorului Uniunii, astfel cum reies din lucrările pregătitoare ale Directivei 2005/36. Astfel, în ceea ce privește articolul 10 din această directivă, propunerea inițială a Comisiei Europene, astfel cum rezultă din Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind recunoașterea calificărilor profesionale [COM(2002) 119 final] (JO 2002, C 181 E, p. 183), nu făcea nicio mențiune nici cu privire la noțiunea „motiv special și excepțional”, nici cu privire la articolul 10 literele (a)-(g) din Directiva 2005/36. Această noțiune și aceste dispoziții au fost adăugate la inițiativa Consiliului Uniunii Europene în Poziția comună (CE) nr. 10/2005 adoptată de Consiliu la 21 decembrie 2004 în vederea adoptării Directivei 2005/…/CE a Parlamentului European și a Consiliului din … privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO 2005, C 58 E, p. 1). Din expunerea de motive a Consiliului (JO 2005, C 58 E, p. 119) reiese că acesta aprecia că propunerea inițială a Comisiei cu privire la articolul 10 din această directivă era prea extinsă. Consiliul a precizat, în plus, că „sistemul general ar trebui să se aplice numai profesiilor care nu fac obiectul capitolelor II și III din titlul III, precum și cazurilor particulare enumerate la articolul 10 literele (a)-(g) din poziția comună pentru care, din cauza unui motiv special și excepțional, solicitantul, deși exercită o profesie care face obiectul capitolelor respective, nu îndeplinește condițiile prevăzute în aceste capitole”.
21

În cursul lunii ianuarie a anului 2013, Comisia a prezentat, în vederea celei de a patra reuniuni tripartite, un document de lucru intitulat „Landing zone on implementing acts, delegated acts and co‑decision in the MFA Framework Regulation” („Zona de convergență în ceea ce privește actele de executare, actele delegate și codecizia în Regulamentul‑cadru AMF”), care urmărea să concilieze pozițiile celor trei instituții în cauză cu privire la acest aspect și să ofere un răspuns la preocupările Parlamentului și ale Consiliului.
12

Domnul Sandberg a creat pe site‑ul său internet linkuri care permit evitarea sistemului de plată instituit de C More Entertainment. Prin intermediul acestor linkuri, utilizatorii de internet au putut astfel să aibă acces în mod gratuit la transmisiile a două meciuri de hochei efectuate în direct de C More Entertainment la 20 octombrie și la 1 noiembrie 2007.
13

Potrivit articolului 5 din Wi: „1. Prin derogare de la articolul 3, obligația de integrare civică nu revine persoanei care: a. are mai puțin de 16 ani sau a împlinit vârsta de 65 de ani; b. a avut reședința cel puțin 8 ani în Țările de Jos în perioada în care avea vârsta de școlarizare obligatorie; c. deține o diplomă, un certificat sau un alt document prevăzut printr‑o măsură administrativă generală sau în temeiul acesteia; d. este supusă obligației de școlarizare sau obligației de a dobândi o calificare; e. ca urmare a obligației de școlarizare sau a obligației de a dobândi o calificare, urmează o formare care se încheie cu acordarea unei diplome, a unui certificat sau a unui alt document prevăzut la litera c; f. a demonstrat că are suficiente aptitudini de limbă neerlandeză, în scris și oral, precum și o bună cunoaștere a societății olandeze. 2. Obligația de integrare civică nu revine nici: […] c. străinului care, în conformitate cu legislația unui stat membru al Uniunii Europene sau a unui stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European, și‑a îndeplinit obligația de integrare civică în vederea dobândirii statutului de rezident pe termen lung în sensul Directivei 2003/109; […] 3. Persoana căreia îi revine obligația de integrare civică, care deține o diplomă, un certificat sau un alt document desemnat printr‑o măsură administrativă generală sau în temeiul acesteia, din care rezultă că dispune deja de o parte din aptitudinile și din cunoștințele vizate la articolul 7, este scutită de obligația de a dobândi această parte de cunoștințe și aptitudini și de a promova respectiva parte din examenul de integrare civică. 4. Printr‑o măsură administrativă generală sau în temeiul acesteia se pot adopta norme privind: a. alte scutiri, totale sau parțiale, de obligația de integrare civică; b. șederea, prevăzută la alineatul 1 litera b și c. aplicarea alineatului 1 litera f. 5. Ministrul nostru poate adopta norme administrative privind aplicarea alineatului 2 litera d.”
29

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea Stanley International Betting și Stanleybet Malta, C‑463/13, EU:C:2015:25, punctul 26, precum și jurisprudența citată).
41

În sfârșit, contrar a ceea ce susține Comisia, din jurisprudența constantă a Curții rezultă că reglementările fiscale ale statelor membre pot intra sub incidența articolului 64 alineatul (1) TFUE (a se vedea în special Hotărârea Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, punctele 174-196, Hotărârea Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, punctele 37-45, precum și Hotărârea Prunus și Polonium, C‑384/09, EU:C:2011:276, punctele 27-37).
14

În aceste condiții, Landgericht Dortmund a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Articolul 6 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că, în cazul unei cereri prin care unui pârât cu sediul în statul în care se află instanța sesizată și altor pârâți care au sediul în alte state membre li se solicită, în solidar, în cadrul unei acțiuni în justiție, informații și daune interese ca urmare a unei încălcări unice și continue (a articolului 81 CE/a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, constatată de Comisie) săvârșite în mai multe state membre, la care pârâții au participat în locuri și la date diferite, este oportună instrumentarea și judecarea cererilor în același timp pentru a se evita pronunțarea unor hotărâri ireconciliabile în cazul judecării separate a cauzelor? În acest context, trebuie să se țină seama de faptul că acțiunea formulată împotriva pârâtului cu sediul în statul în care se află instanța sesizată este retrasă după notificarea acțiunii către toți pârâții și înainte de expirarea termenului stabilit de instanță pentru depunerea memoriului în apărare și de desfășurarea primei ședințe? 2) Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că, în cazul unei acțiuni prin care se solicită informații și daune interese unor pârâți cu sediul în diferite state membre, ca urmare a unei încălcări unice și continue (a articolului 81 CE/a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, constatată de Comisie) săvârșite în mai multe state membre, la care pârâții au participat în locuri și la date diferite, fapta prejudiciabilă s‑a produs, în raport cu fiecare pârât și pentru toate prejudiciile invocate sau pentru prejudiciul global, în statele membre în care au fost încheiate și puse în aplicare acorduri coluzorii? 3) În cazul în care se solicită în justiție daune interese ca urmare a unei încălcări a articolului 81 CE/a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (interdicția privind înțelegerile), principiul de aplicare eficace a interdicției privind înțelegerile din dreptul Uniunii permite luarea în considerare a clauzelor compromisorii și a clauzelor atributive de competență cuprinse în contractele de livrare în cazul în care aceasta determină derogarea de la normele de competență internațională prevăzute la articolul 5 punctul 3 și/sau la articolul 6 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001 în ceea ce îi privește pe toți pârâții și/sau în privința tuturor sau a unei părți din pretențiile formulate?”
36

Or, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea nu poate refuza să statueze asupra unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională decât dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea printre altele Hotărârea Fish Legal și Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, punctul 30 și jurisprudența citată).
17

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii, adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa, beneficiază de o prezumție de pertinență (a se vedea în special Hotărârea X, C‑651/11, EU:C:2013:346, punctul 20 și jurisprudența citată). Respingerea de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, punctul 32 și jurisprudența citată).
42

În special cu privire la argumentul Voss, potrivit căruia, prin compararea unei forme cilindrice cu secțiunea unui cilindru, camera de recurs a denaturat elementele de probă care sunt depuse în dosar, dat fiind că o secțiune cilindrică este o aberație din punct de vedere matematic, Tribunalul a apreciat că nimic nu permite să se considere că această cameră a intenționat, la punctul 37 din decizia în litigiu, să dea expresiei „secțiune cilindrică” o semnificație matematică, în sensul „reprezentării unei secționări a unei forme geometrice”. Dimpotrivă, potrivit Tribunalului, cuvântul „secțiune” trebuie înțeles ca semnificând „una dintre părțile mai mult sau mai puțin distincte în care orice lucru este sau poate fi divizat sau din care este constituit” („any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up”, Oxford Dictionary).
3

Articolul 14 din Convenția privind eliberarea brevetelor europene, semnată la München la 5 octombrie 1973 și intrată în vigoare la 7 octombrie 1977, în versiunea aplicabilă prezentului litigiu (denumită în continuare „CBE”), intitulat „Limbile de lucru ale Oficiului European de Brevete, ale cererii de brevet european și ale altor documente”, prevede: „(1) Limbile oficiale ale Oficiului European de Brevete [denumit în continuare «OEB»] sunt engleza, franceza și germana. (2) O cerere de brevet european este depusă în una dintre limbile oficiale sau, în cazul în care este înregistrată în altă limbă, este tradusă în una dintre limbile oficiale, în conformitate cu Regulamentul de aplicare. Pe parcursul procedurilor ce au loc în fața [OEB], o astfel de traducere poate fi modificată pentru a fi în conformitate cu cererea, așa cum a fost ea depusă. Dacă traducerea solicitată nu este depusă în termenul legal prevăzut, cererea este considerată abandonată. (3) Limba oficială a [OEB] în care este depusă cererea de brevet european sau cea în care este ea tradusă este utilizată ca limbă a procedurilor în toate procedurile ce au loc în fața [OEB], exceptând cazul unor prevederi contrare ale Regulamentului de aplicare. (4) Persoanele fizice și juridice având domiciliul sau sediul pe teritoriul unui stat contractant care are ca limbă oficială altă limbă decât engleza, franceza sau germana și cetățenii respectivului stat cu domiciliul în străinătate pot depune documente într‑un termen stabilit într‑o limbă oficială a acelui stat. Totuși, ei vor trebui să depună o traducere în una dintre limbile oficiale ale [OEB] în conformitate cu Regulamentul de aplicare. În cazul în care un document, altul decât documentele ce constituie cererea de brevet european, nu este depus în limba stabilită sau dacă orice traducere solicitată nu este depusă în termenul stabilit, documentul va fi considerat ca nefiind depus. (5) Cererile de brevet european se publică în limba procedurilor. (6) Fasciculele brevetului european sunt publicate în limba în care are loc procedura și vor include o traducere a revendicărilor în celelalte două limbi oficiale ale [OEB]. […] (8) Înscrierile în Registrul european de brevete sunt efectuate în cele trei limbi oficiale ale [OEB]. În caz de dubiu, este considerată autentică înscrierea în limba în care are loc procedura.”
16

Articolul 7 din același regulament prevede: „(1) Un [BEEU] ca obiect de proprietate se consideră, în totalitatea sa și în toate statele membre participante în care brevetul respectiv are efect unitar, drept brevet național acordat de statul membru participant și în care, conform Registrului european de brevete: (a) solicitantul își are reședința sau locul principal de desfășurare a activității la data depunerii cererii de brevet european sau (b) în cazul în care litera (a) nu se aplică, solicitantul are un punct de lucru la data depunerii cererii de brevet european. (2) În cazul în care două sau mai multe persoane sunt înscrise în Registrul european de brevete în calitate de cosolicitanți, alineatul (1) litera (a) se aplică primului cosolicitant menționat. În cazul în care acest lucru nu este posibil, alineatul (1) litera (a) se aplică următorului cosolicitant în ordinea menționării. În cazul în care alineatul (1) litera (a) nu se aplică niciunuia dintre cosolicitanți, alineatul (1) litera (b) se aplică în mod corespunzător. (3) În cazul în care niciunul dintre solicitanți nu are reședința, locul principal de desfășurare a activității sau un punct de lucru într‑un stat membru participant în care brevetul respectiv are efect unitar în sensul alineatului (1) sau (2), [BEEU] ca obiect de proprietate se consideră, în totalitatea sa și în toate statele membre participante, drept brevet național al statului în care se află sediul Organizației Europene de Brevete în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din CBE. (4) Dobândirea unui drept nu trebuie să depindă de nicio înscriere într‑un registru național de brevete.”
8

Articolul 2 din Regulamentul din 1998 privind furnizarea de informații titularilor de polițe (Regeling informatieverstrekking aan verzekeringsnemers 1998, denumit în continuare „RIAV 1998”) a transpus în dreptul intern articolul 31 din A treia directivă privind asigurarea de viață. În versiunea aplicabilă cauzei principale, această dispoziție este redactată după cum urmează: „1. Un asigurător care oferă un contract de asigurare de viață unui titular al unei polițe de asigurare care are reședința sau este stabilit în Țările de Jos se asigură că acesta din urmă se află în posesia condițiilor generale și speciale ale poliței. 2. În măsura în care nu rezultă din condițiile generale sau speciale ale poliței, asigurătorul se asigură în plus ca titularul poliței de asigurare să fie informat în scris cu privire la următoarele informații: […] q. efectele costurilor și ale reținerilor suportate de titularul poliței de asigurare asupra randamentului și a prestației contractuale; r. dacă este cazul, costurile facturate în plus față de prima brută; […]”
43

Comisia se referă de asemenea la un raport întocmit de Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor, care a fost instituit prin Regulamentul (CE) nr. 851/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 (JO L 142, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 157). Potrivit acestui raport, intitulat „Men who have sex with men (MSM), Monitoring implementation of the Dublin Declaration on Partnership to Fight HIV/AIDS in Europe and Central Asia: 2012 progress”, publicat în luna octombrie 2013, în Franța, prevalența HIV în cadrul grupului de bărbați care au întreținut raporturi sexuale cu bărbați ar fi cea mai ridicată dintre toate statele studiate.
34

Astfel cum reiese din articolul 1 din Regulamentul nr. 222/2011, acesta are ca obiect să fixeze, pentru anul de comercializare 2010/2011, taxa pe excedent la zero euro pe tonă pentru cantități maxime de 500000 de tone de zahăr și de 26000 de tone de izoglucoză, ambele produse în surplus față de cota fixată în anexa VI la Regulamentul nr. 1234/2007. Potrivit articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 222/2011, solicitanții pot fi doar întreprinderile producătoare de zahăr din sfeclă și din trestie de zahăr sau de izoglucoză care sunt desemnate în conformitate cu articolul 57 din Regulamentul nr. 1234/2007 și cărora li s‑a alocat o cotă de producție pentru respectivul an de comercializare. În aplicarea articolului 6 din Regulamentul nr. 222/2011 coroborat cu articolul 2 alineatul (4) din același regulament, autoritățile naționale emit producătorilor care solicită și în limita cantităților maxime stabilite certificate pentru cantitățile de zahăr și de izoglucoză ce conferă dreptul la respectiva taxă zero.
5

Articolul 13 din Regulamentul nr. 1408/71, care figurează în cadrul titlului II din acesta, intitulat „Stabilirea legislației aplicabile”, prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; […] (f) persoana căreia nu îi mai este aplicabilă legislația unui stat membru, fără ca legislația altui stat membru să îi fie aplicabilă în conformitate cu una dintre regulile stabilite în paragrafele anterioare sau în conformitate cu una dintre excepțiile sau dispozițiile speciale stabilite la articolele 14-17, face obiectul legislației statului membru pe teritoriul căruia are reședința în conformitate exclusiv cu dispozițiile legislației respective.”
16

Articolul 3 din StVG, în versiunea citată de instanța de trimitere, intitulat „Retragerea permisului de conducere”, are următorul cuprins: „(1) În cazul în care se dovedește că o persoană nu este aptă sau nu are capacitatea de a conduce autovehicule, administrația permiselor de conducere trebuie să îi retragă permisul de conducere. În cazul unui permis de conducere străin, retragerea – chiar dacă intervine în temeiul altor dispoziții – are efectul unui refuz de a recunoaște dreptul de utilizare a acestui permis de conducere pe teritoriul național. […] (2) Retragerea pune capăt dreptului de a conduce. În cazul unui permis de conducere străin, aceasta pune capăt dreptului de a conduce autovehicule pe teritoriul național. […] […]”
18

Stadtsparkasse invocă inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară, susținând că litigiul cu care este sesizată instanța de trimitere nu intră sub incidența Directivei 2004/48, ci doar sub incidența dreptului național, întrucât cererea de informații în discuție în litigiul principal nu ține de o procedură referitoare la încălcarea unui drept de proprietate intelectuală, ci vizează o situație de încălcare vădită a drepturilor care decurg din marca comunitară. Or, o astfel de situație nu ar intra sub incidența Directivei 2004/48.
5

Articolul 18 din regulamentul menționat prevede: „(1) Se deschide un contingent tarifar de 2,2 milioane de tone (greutate netă) în fiecare an pentru importurile de banane din state terțe și de banane ACP netradiționale. În cadrul acestui contingent tarifar, importurile de banane din state terțe sunt supuse perceperii unui drept de 75 [de euro] per tonă, iar importurile de banane ACP netradiționale se supun unui drept zero. (2) Se deschide un contingent tarifar suplimentar de 353000 de tone (greutate netă) în fiecare an pentru importurile de banane din state terțe și de banane ACP netradiționale. În cadrul acestui contingent tarifar, importurile de banane din state terțe sunt supuse perceperii unui drept de 75 [de euro] pe tonă, iar importurile de banane ACP netradiționale se supun unui drept zero. (3) Importurile de banane ACP tradiționale sunt supuse unui drept zero. […]”