Normele de concurență ale Uniunii enunțate la articolele 101 și 102 TFUE urmăresc să includă comportamentele colective și unilaterale ale întreprinderilor care limitează concurența în cadrul pieței interne. Astfel, în timp ce articolul 101 TFUE interzice acordurile și practicile care au ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne, articolul 102 TFUE interzice exploatarea abuzivă a unei poziții dominante pe piața internă sau pe o parte semnificativă a acesteia. În ceea ce privește aplicarea articolului 101 TFUE, faptul că o întreprindere care participă la un acord este situată într‑un stat terț nu împiedică aplicarea acestei dispoziții, întrucât un asemenea acord își produce efectele pe teritoriul pieței interne. Pe de altă parte, pentru a justifica aplicarea criteriului punerii în aplicare, a face să depindă aplicabilitatea interdicțiilor edictate de dreptul concurenței de locul formării înțelegerii ar conduce în mod evident la furnizarea către întreprinderi a unui mijloc facil de a se sustrage de la interdicțiile menționate. Or, criteriul efectelor calificate urmărește același obiectiv, și anume includerea unor comportamente care, desigur, nu au fost adoptate pe teritoriul Uniunii, însă ale căror efecte anticoncurențiale sunt susceptibile să se facă simțite pe piața Uniunii. Criteriul efectelor calificate poate servi așadar drept fundament pentru competența Comisiei.

Astfel, criteriul efectelor calificate permite să se justifice aplicarea dreptului concurenței Uniunii din perspectiva dreptului internațional public, atunci când este previzibil că respectivul comportament produce un efect imediat și substanțial în Uniune.

Trebuie să se determine în raport cu comportamentul întreprinderii sau al întreprinderilor în cauză, considerat în ansamblu, dacă Comisia dispune de competența necesară pentru a aplica, în fiecare caz, dreptul Uniunii în domeniul concurenței. În această privință, este suficient să se țină seama de efectele probabile ale unui comportament asupra concurenței pentru ca condiția privind cerința previzibilității să fie îndeplinită. Pe de o parte, întrucât comportamentul întreprinderii în poziție dominantă în privința unui producător de calculatoare ținea de o strategie de ansamblu care viza ca niciun laptop al producătorului de calculatoare echipat cu produsul unui concurent să nu fie disponibil pe piață, inclusiv în Spațiul Economic European (SEE), comportamentul întreprinderii în poziție dominantă putea avea un efect imediat în SEE. Pe de altă parte, în prezența unei strategii precum cea dezvoltată de întreprinderea menționată în privința producătorului de calculatoare, care vizează împiedicarea accesului concurentului la canalele de vânzare cele mai importante de pe piață, trebuie să se ia în considerare comportamentul întreprinderii privit în ansamblul său pentru a aprecia caracterul substanțial al efectelor acestuia pe piața Uniunii și a SEE.

A proceda altfel ar conduce la o fragmentare artificială a unui comportament anticoncurențial global, susceptibil să afecteze structura pieței în cadrul SEE, într‑o serie de comportamente distincte care riscă să nu țină de competența Uniunii.

(a se vedea punctele 42-46, 49-52 și 55-57)