ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10)

Articolul 101 alineatul (1) TFUE poate fi interpretat în sensul că simpla împrejurare că un acord de asociere încheiat între o întreprindere care are ca obiect de activitate furnizarea energiei electrice și o întreprindere care are ca obiect de activitate comerțul cu amănuntul al produselor alimentare și nealimentare de uz casnic, în vederea promovării încrucișate a activităților lor (în al cărei context, printre altele, prima întreprindere acordă clienților săi reduceri pentru consumul de energie electrică, pe care cea de a doua întreprindere le deduce din prețul de achiziție plătit de clienții respectivi la punctele de vânzare cu amănuntul), conține o clauză prin care cele două părți se angajează să nu concureze între ele și să nu încheie acorduri similare cu concurenții celeilalte, presupune că scopul clauzei respective este de a restrânge concurența în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, chiar dacă: — domeniul de aplicare temporal al clauzei respective (durata de un an a acordului plus încă un an) coincide cu perioada, stabilită prin același acord, în care părțile nu au dreptul să utilizeze, în proiecte cu terții, secretele comerciale sau know-how-ul dobândit în contextul executării acordului de asociere; — domeniul de aplicare geografic al clauzei este limitat la domeniul de aplicare geografic al acordului; — domeniul de aplicare personal al clauzei este limitat la părțile acordului și la întreprinderile în al căror capital deține o participație majoritară și la celelalte întreprinderi din cadrul grupului, care dețin de asemenea sau exploatează puncte de vânzare cu amănuntul incluse în domeniul de aplicare al acordului respectiv; — domeniul de aplicare personal al clauzei exclude marea majoritate a întreprinderilor din același grup economic ca părțile, care, prin urmare, nu sunt obligate în temeiul clauzei și care pot concura cu cealaltă parte pe durata acordului și după încetarea acestuia; — întreprinderile care fac obiectul clauzei de neconcurență sunt prezente pe piețe ale produselor complet distincte și nu s-a dovedit că, la momentul încheierii acordului, acestea au elaborat vreun proiect sau plan sau au realizat vreo investiție sau alte demersuri pentru a intra pe piața produselor pe care activează cealaltă parte?
C 462/30

Recurs introdus la 17 septembrie 2021 de Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 7 iulie 2021 în cauza T-680/19, Irish Wind Farmers' Association și alții/Comisia

(Cauza C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurente: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (reprezentanți: M. Segura Catalán, abogada, și M. Clayton, avocate)

Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

Concluziile recurentelor

Recurentele solicită Curții:

— anularea hotărârii atacate;

— obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță și procedurii de recurs.

Motivele și principalele argumente

Recursul este întemeiat pe două motive.

Prin intermediul primului motiv, recurenții consideră că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 108 TFUE și articolul 4 din Regulamentul 2015/1589 (1) atunci când a considerat că evaluarea măsurii de ajutor în cauză nu impunea Comisiei să inițieze procedura formală de investigare în lipsa unor dificultăți serioase în ceea ce privește clasificarea sa ca ajutor de stat și compatibilitatea sa cu piața internă.

Primul motiv cuprinde șase aspecte.

Primul aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește întinderea obligației Comisiei de a examina elementele de fapt și de drept în cazul unui ajutor ilegal.

Al doilea aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit un tratament diferențiat al informațiilor transmise de statele membre și de reclamanți.

Al treilea aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la evaluarea duratei examinării preliminare.

Al patrulea aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la stabilirea sarcinii probei care trebuie îndeplinită de reclamanți.

Al cincilea aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când nu a luat în considerare relevanța pentru prezenta cauză a sistemului din Regatul Unit.

Al șaselea aspect este întemeiat pe faptul că Tribunalul a dedus o concluzie eronată din natura tehnică a metodelor de evaluare a valorii anuale nete în cazul instalațiilor de producere a energiei electrice bazate pe combustibili fosili.

Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenții consideră că Tribunalul a denaturat elementele de probă prezentate de reclamanți.

(1) – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii (JO 2015, L 248, p. 9).
c)

Cerere ulterioară 1) Articolul 7 alineatul (2) și articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul Dublin III trebuie să fie interpretate în sensul că nu exclud aplicabilitatea dispozițiilor capitolului III și punerea în aplicare a unei proceduri de preluare în temeiul secțiunii II din capitolul VI din Regulamentul Dublin III în cazurile în care solicitanții au depus deja o cerere de azil în statul membru solicitant, iar aceasta a fost inițial respinsă ca inadmisibilă de statul membru solicitant în temeiul articolului 33 alineatul (2) litera (c) coroborat cu articolul 38 din Directiva 2013/32/UE (7), însă, între timp – de exemplu, ca urmare a executării efective a „Declarației UE-Turcia din 18 martie 2016” (a se vedea EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission din 1 iunie 2021), în statul membru solicitant este pusă în aplicare o procedură admisibilă privind o cerere ulterioară? 2) În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare de la litera c): În cazul descris la prima întrebare de la litera c), articolul 7 alineatul (2) și articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul Dublin III trebuie să fie interpretate în sensul că nu exclud aplicabilitatea dispozițiilor capitolului III și punerea în aplicare a unei proceduri de preluare în temeiul secțiunii II din capitolul VI din Regulamentul Dublin III în cazurile criteriilor de responsabilitate legate de familie (articolele 8-11 și articolul 16 din Regulamentul Dublin III)? 3) Articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul Dublin III mai este aplicabil în cazul în care solicitanții au depus deja o cerere de azil în statul membru solicitant, iar aceasta a fost inițial respinsă ca inadmisibilă de statul membru solicitant în temeiul articolului 33 alineatul (2) litera (c) coroborat cu articolul 38 din Directiva 2013/32/UE, însă, între timp – de exemplu, ca urmare a executării efective a „Declarației UE-Turcia din 18 martie 2016” (a se vedea EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission din 1 iunie 2021), în statul membru solicitant este pusă în aplicare o procedură admisibilă privind o cerere ulterioară? 4) În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare de la litera c): Articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul Dublin III conferă solicitanților de azil un drept subiectiv care poate fi invocat în statul solicitat? Există, în această privință, dispoziții de drept al Uniunii referitoare la exercitarea puterii de apreciere a autorităților naționale – de exemplu, respectarea unității familiale, a interesului superior al copilului – sau aceasta este supusă exclusiv dreptului național?
2)

În ipoteza în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, iar persoana vizată nu are, în temeiul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul general privind protecția datelor, dreptul de acces la informațiile menționate în această întrebare, întrucât acestea nu constituie „date cu caracter personal” ale persoanei vizate în sensul articolului 4 punctul 1 din acest regulament, este necesar, în speță, să se ia în considerare de asemenea informațiile la care persoana vizată are un drept de acces în temeiul articolului 15 alineatul (1) literele (a)-(h) din acest regulament: a) Cum trebuie interpretat scopul prelucrării în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (a) din perspectiva întinderii dreptului de acces al persoanei vizate, cu alte cuvinte scopul prelucrării poate justifica un drept de acces la datele de autentificare în sistem ale utilizatorilor, colectate de operator, astfel cum sunt, printre altele, informații referitoare la date cu caracter personal ale persoanelor care prelucrează, momentul și scopul prelucrării datelor cu caracter personal? b) În acest context, persoanele care au prelucrat datele de client ale lui J. M. pot fi considerate, pe baza anumitor criterii, destinatari ai datelor cu caracter personal în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul general privind protecția datelor, în privința cărora persoana vizată ar avea dreptul de a obține acces?
1)

Articolul 77 alineatul (1) coroborat cu articolul 78 alineatul (1) din Regulamentul general privind protecția datelor ( 1 ) trebuie interpretat în sensul că rezultatul autorității de supraveghere pe care aceasta îl comunică persoanei vizate a) are caracterul unui răspuns la o petiție? Aceasta are drept consecință faptul că controlul jurisdicțional al unei decizii privind plângerea adoptate de o autoritate de supraveghere în temeiul articolului 78 alineatul (1) din RGPD este, în principiu, limitat la problema dacă autoritatea a tratat plângerea, a investigat în mod adecvat obiectul plângerii și a informat petiționarul cu privire la rezultatul examinării sau b) trebuie interpretat ca fiind o decizie administrativă pe fond? Aceasta are drept consecință faptul că controlul jurisdicțional al unei decizii privind plângerea adoptate de o autoritate de supraveghere în temeiul articolului 78 alineatul (1) din RGPD conduce la o analiză completă pe fond a deciziei de către instanță, într-un caz individual – de exemplu, în cazul reducerii la zero a puterii discreționare –, autoritatea de supraveghere putând fi de asemenea obligată de instanță să adopte o măsură concretă în sensul articolului 58 din RGPD.
Recurs introdus la 3 iunie 2021 de Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 24 martie 2021 în cauza T-282/19, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Cauza C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurentă: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (reprezentanți: S. Malynicz, BL, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

Prin Ordonanța din 23 noiembrie 2021, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu este admis în principiu și a dispus ca Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi să suporte propriile cheltuieli de judecată.
C 64/23

Cerere de decizie preliminară introdusă de Županijski sud u Puli-Pola (Croația) la 30 noiembrie 2021 – Procedură penală privind pe GR, HS, IT, INTER CONSULTING d.o.o. u likvidaciji

(Cauza C-726/21)

(2022/C 64/35)

Limba de procedură: croata

Instanța de trimitere

Županijski sud u Puli-Pola

Părțile din procedura principală

GR, HS, IT, INTER CONSULTING d.o.o. u likvidaciji

Întrebarea preliminară

La aprecierea unei încălcări a principiului ne bis in idem, este posibil să se compare doar faptele indicate în dispozitivul rechizitoriului Županijsko državno odvjetništvo u Puli [Parchetul de Comitat din Pula, Croația] din 28 septembrie 2015 cu faptele esențiale menționate în dispozitivul rechizitoriului Parchetului din Klagenfurt din 9 ianuarie 2015 și în dispozitivul hotărârii Tribunalului Regional din Klagenfurt din 3 noiembrie 2016, confirmată prin hotărârea Curții Supreme a Republicii Austria din 4 martie 2019, sau cu faptele indicate în dispozitivul rechizitoriului Županijsko državno odvjetništvo u Puli [Parchetul de Comitat din Pula] pot fi comparate și faptele expuse în motivarea hotărârii Tribunalului Regional din Klagenfurt din 3 noiembrie 2016, confirmată prin hotărârea Curții Supreme a Republicii Austria, precum și faptele care au făcut obiectul anchetei desfășurate de Parchetul din Klagenfurt în privința mai multor persoane, printre care GR și HS, și care au fost ulterior omise în rechizitoriul Parchetului din Klagenfurt din 9 ianuarie 2015 (și care nu au fost invocate în dispozitivul însuși)?
C 84/31

Acțiune introdusă la 21 decembrie 2021 – Comisia Europeană/Republica Polonă

(Cauza C-814/21)

(2022/C 84/41)

Limba de procedură: polona

Părțile

Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Tomkin, A. Szmytkowska, agenți)

Pârâtă: Republica Polonă

Concluziile reclamantei

— constatarea faptului că, atunci când nu a autorizat cetățeni ai Uniunii care nu sunt resortisanți polonezi, dar au reședința pe teritoriul Republicii Polone să se înscrie într-un partid politic, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 22 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene;

— obligarea Republicii Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

În temeiul articolului 22 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, orice cetățean al Uniunii care își are reședința într-un stat membru și care nu este resortisant al acestuia are dreptul de a alege și de a fi ales la alegerile locale din statul membru în care își are reședința în aceleași condiții ca și resortisanții acelui stat.

Comisia susține că refuzul de a acorda cetățenilor Uniunii care nu sunt resortisanți polonezi, dar care au reședința pe teritoriul Poloniei dreptul de a se înscrie într-un partid politic împiedică cetățenii Uniunii să își exercite, în aceleași condiții precum resortisanții polonezi, drepturile politice conferite acestor cetățeni prin articolul 22 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
3)

În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea nr. [1] și al unui răspuns negativ la întrebarea nr. [2], articolul 18 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi coroborat cu articolul 3 din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale potrivit căreia societatea de asigurări căreia proprietarul autoturismului avariat rezultate din circulația autovehiculelor i-a solicitat plata unor cheltuieli ipotetice pe care nu le-a suportat, dar pe care ar trebui să le suporte dacă ar decide să readucă vehiculul în starea în care se afla înainte de accident, poate: a. să subordoneze această plată condiției ca persoana vătămată să facă dovada că are intenția efectivă de a repara vehiculul într-un mod concret, la un mecanic anume, pentru un preț determinat al pieselor și manoperei și să transfere fonduri pentru această reparație direct către mecanicul respectiv (sau, de la caz la caz, către vânzătorul de piese necesare pentru reparații), sub rezerva restituirii în cazul în care scopul pentru care au fost plătite aceste fonduri nu a fost atins, sau: b. să subordoneze această plată angajamentului luat de consumator de a face dovada, în termenul convenit, că a folosit fondurile plătite pentru repararea autoturismului, sau să le restituie întreprinderii de asigurări, sau c. după plata acestor fonduri cu indicarea scopului plății (modul de utilizare a acestora) și după expirarea termenului necesar în care persoana vătămată a putut repara autoturismul, să îi solicite să facă dovada că a cheltuit fondurile pentru reparații sau că le-a restituit întreprinderii de asigurări,– pentru a elimina posibilitatea ca persoana vătămată să se îmbogățească de pe urma prejudiciului?
1)

Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin. 1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art. 47 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 211 lit. c din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanții au avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?
1)

Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin. 1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art. 47 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 211 lit. c din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanta a avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?
1)

Dispozițiile cuprinse în articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/C[E] a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibil[e] tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea față de ele a principiului egalității de tratament” precum și cele cuprinse în articolul 47 [primul paragraf] din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă și la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea înscrisă în articolul 211 litera c) din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamantul a avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (și de întinderea acesteia)?
C 109/18

Acțiune introdusă la 21 decembrie 2021 – Comisia Europeană/Republica Cehă

(Cauza C-808/21)

(2022/C 109/25)

Limba de procedură: ceha

Părțile

Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrůšek, J. Tomkin, agenți)

Pârâtă: Republica Cehă

Concluziile reclamantei

— Declararea faptului că, refuzând cetățenilor Uniunii care nu au cetățenie cehă, dar au reședința în Republica Cehă, dreptul de a deveni membri ai unui partid politic sau ai unei mișcări politice, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 22 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

— obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

Potrivit articolului 22 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, orice cetățean al Uniunii care își are reședința într-un stat membru și care nu este resortisant al acestuia are dreptul de a alege și de a fi ales la alegerile locale și la alegerile pentru Parlamentul European din statul membru în care își are reședința în aceleași condiții ca și resortisanții acelui stat.

În opinia Comisiei, având în vedere că cetățenii Uniunii care nu au cetățenie cehă, dar au reședința în Republica Cehă, nu au dreptul de a deveni membri ai unui partid politic sau ai unei mișcări politice, acești cetățeni ai Uniunii nu își pot exercita drepturile politice care le sunt conferite la articolul 22 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în aceleași condiții ca și resortisanții Republicii Cehe.
2)

În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2008/94/CE trebuie interpretat în sensul că un lucrător salariat al unei astfel de întreprinderi, care își are reședința în al doilea stat membru și care este supus obligației de plată a asigurărilor sociale în acest stat, dar care își desfășoară activitatea în mod alternativ o săptămână în statul membru în care își are sediul angajatorul, iar apoi își desfășoară activitatea în statul membru în care își are reședința și în care este supus obligației plată a asigurărilor sociale, desfășoară această activitate „de obicei” în ambele state membre în sensul acestui articol?
2)

În cazul în care împrejurările menționate sunt într-adevăr relevante, dar nu suficiente pentru a considera comercianții drept persoane asociate, este necesar să se evalueze, în scopul verificării prevăzute la articolul 75 alineatul (6) din Regulamentul delegat (UE) nr. 2017/891, dacă relația dintre comercianți a influențat stabilirea prețului mai mare al mărfurilor de import concrete, astfel încât să fie contracarată eludarea taxelor vamale și pierderea de venituri fiscale pentru bugetul Uniunii, ținând seama și de vânzarea ulterioară în pierdere în prima etapă a c Din articolul 47 primul paragraf și din articolul 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, interpretate în coroborare cu dreptul importatorului de a exercita o cale de atac în temeiul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii, din obligația autorităților vamale, prevăzută la articolului 29 coroborat cu articolul 22 alineatul (7) din Codul vamal, de a specifica motivele pe care se întemeiază decizia, precum și din împrejurările speței și ținând seama de faptul că, în cadrul procedurii privind calea de atac exercitată împotriva deciziei, instanța de prim grad de jurisdicție este obligată să examineze din oficiu legalitatea acesteia, inclusiv din perspective care nu a fost invocate în calea de atac și să dispună din oficiu administrarea de probe noi și să numească din oficiu experți, trebuie să se deducă că: — condiția prevăzută la articolul 70 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de instituire a Codului vamal al Uniunii, potrivit căreia „nu există nicio legătură între cumpărător și vânzător sau relația existentă între ei nu influențează prețul”, poate fi stabilită pentru prima dată în procedura în fața instanței sau autoritatea vamală trebuie să aprecieze deja această chestiune în cadrul motivării deciziei atacate? — în cazul în care importatorul a avut opțiunea procedurală, dar nu a declarat în mod expres că va stabili valoarea mărfurilor importate prin metoda deductivă potrivit articolului 74 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de instituire a Codului vamal al Uniunii, acest lucru ar fi, dat fiind termenul de prescripție explicit prevăzut pentru respectiva stabilire, contrar articolului 75 alineatele (5) și (6) din Regulamentul delegat (UE) 2017/891 al Comisiei de completare a Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor, în cazul în care această valoare ar fi stabilită pentru prima dată în procedura privind calea de atac exercitată împotriva deciziei în fața instanțelor, inclusiv luând în considerare obiecțiile importatorului întemeiate pe faptul că prețul de vânzare al mărfii în Uniune este apropiat de valoarea de tranzacție declarată?