CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

JULIANE KOKOTT

prezentate la 23 iunie 2011( )

Cauza C‑404/09

Comisia Europeană

împotriva

Regatului Spaniei

„Situl «Alto Sil» – Directiva 85/337/CEE – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor sălbatice – Ursul brun (Ursus arctos) – Cocoșul de munte (Tetrao urogallus)”

Cuprins





I – Introducere

II – Cadrul juridic

A – Directiva EEM

B – Directiva păsări

C – Directiva habitate

III – Situația de fapt, procedura precontencioasă și concluziile părților

IV – Apreciere juridică

A – Cu privire la autorizarea proiectelor „Nueva Julia” și „Ladrones” în raport cu APS „Alto Sil”

1. Cu privire la necesitatea evaluării proiectelor

2. Cu privire la evaluarea efectelor potențiale în raport cu obiectivele de conservare ale APS „Alto Sil”

B – Cu privire la deteriorarea APS „Alto Sil”

1. Cu privire la aplicabilitatea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate

2. Cu privire la efectele proiectelor

a) Cu privire la ocuparea suprafețelor

b) Cu privire la efectele asupra suprafețelor învecinate

c) Cu privire la efectul de barieră al exploatațiilor miniere de suprafață

d) Concluzie intermediară

3. Cu privire la răspunderea Spaniei

4. Cu privire la justificarea efectelor negative asupra cocoșului de munte

5. Concluzie intermediară cu privire la cel de al doilea aspect al celui de al doilea motiv

C – Cu privire la protecția provizorie a sitului de importanță comunitară (SIC) propus „Alto Sil”

D – Cu privire la autorizarea de proiecte în raport cu SIC „Alto Sil”

E – Cu privire la deteriorarea SIC „Alto Sil”

1. Cu privire la distrugerea suprafețelor cu tipuri de habitate protejate

2. Cu privire la perturbarea suprafețelor învecinate și la efectul de barieră

3. Concluzie intermediară cu privire la cel de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv

F – Cu privire la Directiva EEM

1. Cu privire la necesitatea unei evaluări a efectelor asupra mediului

2. Cu privire la efectele asupra mediului analizate

V – Cu privire la cheltuielile de judecată

VI – Concluzie

I – Introducere

1. În prezenta procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Comisia susține că Regatul Spaniei a încălcat, cu ocazia autorizării și supravegherii funcționării diferitor exploatații miniere de suprafață din regiunea Castilia‑Leon, Directiva EEM( ) și Directiva habitate( ). Proiectele se află într‑un sit protejat în temeiul Directivei habitate și al Directivei păsări( ). Comisia critică evaluarea efectelor asupra mediului ale unora dintre proiecte și modul în care acestea au afectat situl.

2. Multe dintre problemele de drept ridicate se pot soluționa pe baza jurisprudenței existente. Totuși, până în prezent nu a fost clarificat aspectul privind întinderea obligației de a evita, în zonele respective, deteriorări și perturbări, prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, în ceea ce privește efectele proiectelor care au fost autorizate( ) înainte de punerea în aplicare a normelor de protecție ale Directivei habitate. Există neclarități și cu privire la conținutul unei evaluări a efectelor asupra mediului conform Directivei EEM( ). În rest, cauza ridică dificultăți în privința aprecierii situației de fapt, care este de o mare complexitate.

II – Cadrul juridic

A – Directiva EEM

3. Articolul 2 alineatul (1) stabilește obiectivul Directivei EEM:

„Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că, înaintea acordării autorizației, proiectele care ar putea avea efecte importante asupra mediului, în temeiul, inter alia, al naturii, al dimensiunii și al localizării lor, sunt supuse unei cereri de autorizare și unei evaluări a efectelor lor. Aceste proiecte sunt definite la articolul 4.”

4. Articolul 3 din Directiva EEM descrie obiectul evaluării efectelor asupra mediului:

„Evaluarea impactului asupra mediului identifică, descrie și evaluează într‑o manieră corespunzătoare, în funcție de fiecare caz în parte și în conformitate cu articolele 4-11, efectele directe și indirecte ale unui proiect asupra următorilor factori:

– oameni, faună și floră;

– sol, apă, aer, climă și peisaj;

– bunuri materiale și patrimoniu cultural;

– interacțiunea dintre factorii menționați la prima, a doua și a treia liniuță.”

5. Conform articolului 4 alineatul (1) din Directiva EEM și anexei I punctul 19 la aceasta, exploatațiile miniere care au o suprafață de mai mult de 25 de hectare trebuie supuse obligatoriu unei evaluări în conformitate cu articolele 5-10.

6. Articolul 5 din Directiva EEM prevede datele care trebuie furnizate în cadrul unei evaluări a impactului asupra mediului:

„(1) În cazul proiectelor care, în temeiul articolului 4, trebuie supuse unei evaluări a impactului asupra mediului, în conformitate cu articolele 5-10, statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura că întreprinzătorul furnizează, într‑o formă corespunzătoare, informațiile precizate la anexa IV, în măsura în care:

(a) statele membre consideră că informațiile sunt relevante pentru un anumit stadiu al procedurii de autorizare, în funcție de caracteristicile specifice ale unui proiect dat sau ale unui tip de proiect sau de elementele de mediu care ar putea fi afectate;

(b) statele membre consideră că, în mod normal, i se poate solicita unui întreprinzător să reunească aceste informații, ținând seama, inter alia, de cunoștințele și metodele de evaluare existente.

[...]

(3) Informațiile care trebuie furnizate de întreprinzător în conformitate cu alineatul (1) cuprind cel puțin:

– o descriere a proiectului, incluzând informații referitoare la locul, concepția și dimensiunile acestuia;

– o descriere a măsurilor preconizate pentru a evita, a reduce și, dacă se poate, a remedia efectele negative importante;

– datele necesare pentru a identifica și evalua principalele efecte pe care proiectul ar putea să le aibă asupra mediului;

– un plan al principalelor alternative studiate de întreprinzător și o expunere a principalelor motive care stau la baza alegerii sale, ținând seama de efectele asupra mediului;

– un rezumat cu caracter nontehnic al informațiilor menționate la liniuțele anterioare.

[...]”

7. Informațiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva EEM sunt precizate în anexa IV la această directivă:

„[...]

4. Descrierea[1] efectelor semnificative pe care proiectul propus le poate avea asupra mediului și care rezultă din:

– existența proiectului;

– utilizarea resurselor naturale;

– emisiile de poluanți, crearea fenomenelor nocive și eliminarea deșeurilor,

precum și descrierea de către întreprinzător a metodelor de estimare folosite pentru evaluarea efectelor asupra mediului.

[...]

[1] Această descriere ar trebui să cuprindă efectele directe și toate efectele indirecte, secundare, cumulative, pe termen scurt, mediu și lung, temporare și permanente, pozitive și negative ale proiectului.”

B – Directiva păsări

8. Articolul 4 alineatele (1) și (2) din Directiva păsări prevede că statele membre clasifică cele mai adecvate teritorii ca arii de protecție specială (denumite în continuare în continuare „APS”) pentru protecția păsărilor menționate în anexa I la directiva menționată și a păsărilor migratoare.

9. Anexa I la Directiva păsări privește printre altele cocoșul de munte (Tetrao urogallus).

10. Articolul 4 alineatul (4) prima teză din Directiva păsări precizează protecția de care beneficiază APS:

„Statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a evita, în zonele de protecție menționate anterior la alineatele (1) și (2), poluarea sau deteriorarea habitatelor sau orice alt efect negativ asupra păsărilor, în măsura în care acestea au relevanță în contextul obiectivelor prezentului articol.”

C – Directiva habitate

11. Conform articolului 4 alineatul (1) din Directiva habitate și anexei III (Etapa 1) la această directivă, statele membre propun Comisiei situri care adăpostesc tipuri de habitate naturale din anexa I și speciile indigene din anexa II. Dintre aceste propuneri, Comisia selectează, conform articolului 4 alineatul (2) și anexei III (Etapa 2), siturile pe care le va trece pe o listă a siturilor de importanță comunitară (denumite în continuare „SIC”).

12. Unele specii și tipuri de habitate care trebuie protejate conform Directivei habitate sunt considerate prioritare. Conform articolului 1 literele (d) și (h) din directiva menționată, acestea se caracterizează prin faptul că sunt amenințate cu dispariția și că, pentru Uniune, conservarea lor a devenit o responsabilitate de prim rang.

13. În prezenta cauză sunt relevante tipurile de habitate neprioritare menționate în anexa I la Directiva habitate:

– 4030 – Pajiști uscate,

– 4090 – Lande oro‑mediteraneene cu formațiuni endemice de grozamă,

– 6160 – Pajiști oro‑iberice cu Festuca indigesta,

– 6510 – Prerii slabe la secerat de altitudine joasă (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis),

– 8230 – Roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo‑Scleranthion sau de Sedo albi‑Veronicion dillenii și

– 9230 – Păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica.

14. În plus, trebuie menționat ursul brun (Ursus arctos), care figurează în anexa II la Directiva habitate drept specie prioritară.

15. Dispozițiile privind protecția siturilor sunt prevăzute la articolul 6 alineatele (2)-(4) din Directiva habitate:

„(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive.

(3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de protejare a acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.

(4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate.

[...]”

16. În acest sens, al zecelea considerent al Directivei habitate prevede:

„întrucât orice plan sau program care ar putea afecta în mod considerabil obiectivele de conservare a unui sit desemnat sau care urmează să fie desemnat trebuie evaluate cu mare atenție;”

17. Articolul 7 din Directiva habitate prevede aplicabilitatea dispozițiilor menționate în privința APS instituite în temeiul Directivei păsări:

„Obligațiile care decurg din articolul 6 alineatele (2), (3) și (4) din prezenta directivă înlocuiesc orice obligații rezultând de la articolul 4 alineatul (4) prima teză din Directiva 79/409/CEE în ceea ce privește ariile clasificate în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă sau recunoscute în mod similar în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), începând cu data punerii în aplicare a prezentei directive sau cu data clasificării sau recunoașterii de către statul membru în conformitate cu Directiva 79/409/CEE, dacă aceasta din urmă are loc după prima.”

18. Al șaptelea considerent al Directivei habitate explică această ultimă dispoziție după cum urmează:

„întrucât toate ariile desemnate, inclusiv cele clasificate în prezent sau de acum înainte ca arii de protecție specială în conformitate cu Directiva 79/409/CEE [...], vor trebui incluse în rețeaua ecologică europeană coerentă;”

III – Situația de fapt, procedura precontencioasă și concluziile părților

19. Situl „Alto Sil”, care are o suprafață de peste 43 000 de hectare în perimetrul cursului superior al râului Sil, se află în nord‑vestul regiunii spaniole Castilia‑Léon, în apropiere de regiunile Galicia și Asturia. Acesta face parte din lanțul siturilor care beneficiază de protecție extinsă, fiind cel mai adesea limitrofe, și care se întind din Galicia până în Cantabria( ).

20. În anul 1998, Spania a propus „Alto Sil” drept SIC conform Directivei habitate și l‑a desemnat în anul 2000 drept APS conform Directivei păsări. La 7 decembrie 2004, Comisia a trecut situl pe lista SIC‑urilor prevăzute de Directiva habitate, sub numărul ES0000210( ).

21. În formularul standard care cuprinde informațiile referitoare la sit transmise Comisiei se menționează printre altele 10-15 exemplare de urs brun și 42-47 de exemplare de masculi din subspecia cocoșului de munte cantabric (Tetrao urogallus cantabricus), precum și în special următoarele tipuri de habitate:

– 4030 – Pajiști uscate (50 % din suprafața sitului, și anume peste 21 000 de hectare),

– 4090 – Lande oro‑mediteraneene cu formațiuni endemice de grozamă (6 % din suprafața sitului, și anume aproximativ 2 600 de hectare),

– 6160 – Pajiști oro‑iberice cu Festuca indigesta (1 % din suprafața sitului, și anume aproximativ 430 de hectare),

– 8230 – Roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo‑Scleranthion sau de Sedo albi‑Veronicion dillenii (13 % din suprafața sitului, și anume peste 5 500 de hectare) și

– 9230 – Păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica (6 % din suprafața sitului, și anume aproximativ 2 600 de hectare).

22. În anul 2001, Comisia a luat cunoștință despre diferite proiecte de exploatații miniere de suprafață pentru extracția cărbunelui care ar putea afecta situl „Alto Sil”.

23. După primele cercetări, Comisia a solicitat mai întâi Spaniei, în anul 2003, să își precizeze poziția cu privire la posibilele încălcări ale Directivei habitate și ale Directivei EEM. În anul 2005, Comisia a adresat Spaniei un prim aviz motivat. Drept răspuns, Spania a prezentat, printre altele, un studiu în care sunt analizate efectele diferitor proiecte și sunt propuse măsuri pentru protecția sitului (denumit în continuare „studiul din 2005”)( ).

24. Ca urmare a două hotărâri ale Curții( ), Comisia a evaluat din nou situația de fapt și a solicitat pentru a doua oară Spaniei, la 29 februarie 2008, să își precizeze poziția. După răspunsul primit la 7 mai 2008 și ca urmare a altor contacte, la 1 decembrie 2008 a urmat un aviz motivat suplimentar al Comisiei, în care i se acordă Spaniei termen până la 1 februarie 2009 pentru a pune capăt încălcării dreptului Uniunii. Drept urmare, Spania a transmis informații suplimentare, ultima oară la 30 iulie 2009.

25. Conform informațiilor disponibile, proiectele de exploatații miniere de suprafață se împart în două categorii.

26. La nord de Sil și de localitatea Villablino se execută lucrări de extragere a cărbunelui din diferite zone muntoase. Aceste proiecte sunt separate cel mai adesea de văi și ape curgătoare, astfel încât ele se află la o distanță de 1-2 km unul de celălalt. Comisia critică exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín” (95,86 hectare, autorizată în anul 1986, renaturată între timp) și – învecinată cu aceasta – „Ampliación de Feixolín” („Extinderea Feixolín”, 93,9 hectare), precum și „Fonfría” (350 de hectare, autorizată la 21 iulie 1999). În plus, la est și la vest de aceste exploatații sunt planificate exploatații miniere suplimentare. Toate acestea se află pe teritoriul sitului „Alto Sil”.

27. Situația de fapt cu privire la „Ampliación de Feixolín” este deosebit de complexă. La expirarea termenului acordat prin avizul motivat, acest proiect nu fusese încă autorizat, însă era deja executat parțial pe o suprafață de 35,24 hectare. Prin urmare, autoritățile spaniole au aplicat o amendă la 9 noiembrie 2009 și au dispus luarea anumitor măsuri( ). Începând cu 11 iunie 2009 a fost totuși autorizată exploatarea acestei mine pe o parte din suprafață (39,62 hectare), iar la 7 octombrie 2009 au fost dispuse anumite măsuri pentru delimitarea și compensarea efectelor asupra mediului.

28. La 10-15 km distanță, la sud de râul Sil, în sud‑vestul localității Villa Seca de Laciano, se află celelalte proiecte în privința cărora Comisia are obiecții: „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas” (196 de hectare, autorizat în anul 1986, deja renaturat în mare parte), „Nueva Julia” (405 hectare, autorizat în anul 2003) și „Ladrones” (117 hectare, autorizat în anul 2003). Acestea – și un alt proiect planificat – se învecinează în mod nemijlocit. Numai „Ladrones” se află pe teritoriul „Alto Sil”.

29. În pofida informațiilor primite din partea Spaniei, Comisia consideră că dreptul Uniunii a fost încălcat și, prin urmare, prin prezenta acțiune, înregistrată la Curte la 20 octombrie 2009, solicită Curții următoarele:

1. constatarea faptului că:

a) prin autorizarea exploatațiilor miniere de suprafață „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ladrones” fără a condiționa această autorizație de realizarea unei evaluări care să permită identificarea, descrierea și evaluarea în mod adecvat a efectelor directe, indirecte și cumulative ale proiectelor de exploatare minieră de suprafață existente, Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 3, precum și al articolului 5 alineatele (1) și (3) din Directiva EEM;

b) începând din anul 2000, data clasificării sitului „Alto Sil” ca APS,

– prin autorizarea exploatațiilor miniere de suprafață „Nueva Julia” și „Ladrones” fără a condiționa această autorizație de realizarea unei evaluări adecvate a efectelor potențiale ale proiectelor menționate și, în orice caz, fără a îndeplini condițiile care permit realizarea unui proiect în pofida riscului pe care proiectele citate anterior le prezintă pentru specia cocoșul de munte, care constituie una dintre valorile protejate care au motivat clasarea „Alto Sil” drept APS, și, în lipsa altor soluții, pentru motive imperative de interes public major și numai după comunicarea către Comisie a măsurilor compensatorii necesare pentru a garanta coerența rețelei Natura 2000 și

– prin neadoptarea, începând de la aceeași dată, a măsurilor necesare pentru a evita deteriorarea habitatelor speciei cocoșul de munte, precum și perturbările importante cauzate acestei specii (care a determinat desemnarea APS menționate) de exploatațiile miniere „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría”, „Ampliación de Feixolín” și „Nueva Julia”,

Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit, în ceea ce privește APS „Alto Sil”, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatele (2), (3) și (4) coroborat cu articolul 7 din Directiva habitate;

c) prin neadoptarea, începând cu luna ianuarie 1998, în privința activității miniere a exploatațiilor „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría” și „Nueva Julia”, a măsurilor necesare pentru protejarea interesului ecologic pe care situl propus „Alto Sil” îl are la nivel național, Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit, în privința sitului propus „Alto Sil”, obligațiile care îi revin conform interpretării Curții date în Hotărârea din 13 ianuarie 2005, Dragaggi și alții, C‑117/03, și în Hotărârea din 14 septembrie 2006, Bund Naturschutz in Bayern și alții (C‑244/05);

d) prin faptul că, începând cu luna decembrie 2004,

– prin autorizarea activităților miniere de suprafață (în cazul exploatațiilor „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría” și „Nueva Julia”) susceptibile să influențeze valorile protejate care au determinat desemnarea „Alto Sil” ca SIC fără a evalua în mod adecvat efectele potențiale ale acestor activități și, în orice caz, fără a îndeplini condițiile care permit realizarea unui proiect în pofida riscului pe care acestea le prezentau pentru valorile protejate care au justificat desemnarea sitului „Alto Sil” și, în lipsa altor soluții, pentru motive imperative de interes public major, și numai după comunicarea către Comisie a măsurilor compensatorii necesare pentru a garanta coerența rețelei Natura 2000,

– precum și prin neadoptarea, pentru aceste proiecte, a măsurilor necesare pentru a evita deteriorarea habitatelor speciilor amenințate, precum și perturbările cauzate speciilor de exploatațiile „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ampliación de Feixolín”,

Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit, în ceea ce privește SIC „Alto Sil”, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatele (2), (3) și (4) din Directiva habitate, precum și

2. obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

30. Regatul Spaniei solicită Curții:

a) respingerea acțiunii și

b) obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

31. Părțile au formulat numai observații scrise.

IV – Apreciere juridică

32. Derogând de la modul de structurare a cererii introductive, vom analiza mai întâi motivele acțiunii cu privire la Directiva habitate și abia ulterior vom examina aplicarea Directivei EEM.

A – Cu privire la autorizarea proiectelor „Nueva Julia” și „Ladrones” în raport cu APS „Alto Sil”

33. În cadrul primului aspect al celui de al doilea motiv al acțiunii, Comisia consideră că, prin autorizarea proiectelor „Nueva Julia” și „Ladrones” în anul 2003, Spania a încălcat articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate în raport cu APS „Alto Sil”.

34. Deja de la momentul cererii de autorizare a acestor proiecte, în anul 2001( ), Spania desemnase APS ca sit de protecție a păsărilor, astfel încât procedura de autorizare, conform articolului 7 din Directiva habitate, intra sub incidența articolului 6 alineatele (2)-(4) din directivă.

35. În conformitate cu articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate, orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu gestionarea sitului sau nu este necesar pentru aceasta, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare a acestuia din urmă. Conform celei de a doua teze, în funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv.

36. Articolul 6 alineatul (4) din Directiva habitate permite în anumite condiții realizarea unor proiecte în pofida unor rezultate negative ale procedurii prevăzute la alineatului (3).

1. Cu privire la necesitatea evaluării proiectelor

37. Exploatațiile miniere de suprafață nu sunt nici legate de gestionarea APS „Alto Sil”, nici necesare în acest scop. Prin urmare, nu intervine niciun caz de exceptare de la obligația de a efectua evaluarea prevăzută la articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate.

38. O evaluare este, prin urmare, necesară, atunci când proiectele individuale pot să afecteze în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri și proiecte. Această situație se regăsește deja în cazul în care există o probabilitate sau un risc ca un plan sau un proiect să afecteze situl respectiv în mod semnificativ( ).

39. Astfel cum reiese din articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate coroborat cu considerentul (10) al acesteia, caracterul semnificativ al efectului unui plan sau al unui proiect asupra unui sit trebuie corelat cu obiectivele de conservare a acestui sit( ).

40. În cazul unor îndoieli în ceea ce privește lipsa efectelor semnificative, este necesar să se procedeze la efectuarea unei astfel de evaluări, luând în considerare în special principiul precauției. Acesta reprezintă unul dintre fundamentele politicii de asigurare a unui nivel ridicat de protecție urmărite de Uniune în domeniul mediului, conform articolului 191 alineatul (2) primul paragraf TFUE. Directiva habitate trebuie interpretată în lumina acestui principiu( ).

41. Cu toate acestea, având în vedere că, în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, revine Comisiei sarcina de a stabili existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor, aceasta din urmă este cea care trebuie să prezinte Curții elementele necesare pentru a se concluziona că, prin prisma caracteristicilor și a condițiilor de mediu specifice ale sitului respectiv, un plan sau un proiect poate afecta în mod semnificativ acest sit în raport cu obiectivele de conservare stabilite pentru acesta( ).

42. Obiecțiile Comisiei se referă la conservarea cocoșului de munte cantabric. Această subspecie a cocoșului de munte este considerată ca fiind în pericol în Spania. Ea este, fără îndoială, vizată de obiectivele de conservare a ariei speciale de protecție a păsărilor „Alto Sil”.

43. Astfel, trebuie să se verifice dacă cele două exploatații miniere de suprafață sunt în măsură să afecteze în mod semnificativ conservarea cocoșului de munte cantabric în situl de protecție a păsărilor „Alto Sil”.

44. Proiectul „Ladrones” se află în interiorul sitului de protecție. Suprafețele afectate în mod direct nu mai pot, prin urmare, să contribuie la conservarea cocoșului de munte, cel puțin nu până la renaturare. Chiar și după finalizarea exploatării, va trece foarte mult timp până când suprafețele vor avea din nou o funcționalitate ecologică similară, presupunând că acest lucru este într‑adevăr posibil.

45. Alte părți din sit pot fi de asemenea deteriorate prin zgomot, vibrații și alte efecte ale realizării proiectelor. Conform unui studiu prezentat de Spania, zgomotul unei exploatații miniere de suprafață poate fi auzit pe o distanță de până la 4 km; pentru vibrații, se consideră că acestea sunt percepute pe o distanță de 300 m( ). Aceste efecte posibile au o importanță aparte, întrucât proiectul „Ladrones” se învecinează direct cu un așa‑numit areal critic pentru conservarea cocoșului de munte, așadar, probabil un habitat preferat al acestei specii( ).

46. „Nueva Julia” se află în afara APS, însă se învecinează direct cu aceasta. Este, prin urmare, posibil să se producă și în acest caz perturbări ale unor părți din sit, cauzate mai ales de zgomot și vibrații. Acest lucru este valabil mai ales pentru arealul critic menționat, care se află la cel mult 1 km de limita exploatației „Nueva Julia”.

47. În fond, trebuie amintit că articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate nu vizează doar efectele care pot fi cauzate de planuri sau de proiecte avute în vedere în mod izolat, ci vizează în mod expres efectele combinate ale diferitor planuri și proiecte. Un astfel de efect combinat se poate produce în cazul de față, întrucât sunt executate sau cel puțin planificate diferite proiecte de exploatații miniere de suprafață care sunt foarte apropiate una de alta. La acestea se pot adăuga și alte efecte, și anume cele ale așezărilor și cele ale căilor de transport din acest domeniu. Astfel, nu trebuie să avem în vedere doar perturbările speciei în așa‑numitele areale critice, ci și faptul că diferitele zone de răspândire a speciei pot fi despărțite unele de altele, astfel încât s‑ar îngreuna sau împiedica schimbul între populațiile acestor zone( ).

48. Prin urmare, ambele exploatații miniere de suprafață sunt în măsură să afecteze în mod semnificativ conservarea cocoșului de munte cantabric în situl de protecție a păsărilor „Alto Sil”. Această apreciere este confirmată de faptul că Spania însăși a indicat, în formularul‑tip, că exploatațiile miniere de suprafață sunt principalul pericol pentru sit.

2. Cu privire la evaluarea efectelor potențiale în raport cu obiectivele de conservare ale APS „Alto Sil”

49. Prin urmare, trebuie evaluate efectele potențiale ale ambelor proiecte asupra sitului de protecție.

50. Această evaluare trebuie concepută astfel încât autoritățile competente să poată dobândi certitudinea că un plan sau un proiect este lipsit de efecte negative asupra integrității sitului respectiv, dat fiind că, atunci când subzistă o incertitudine cu privire la lipsa unor astfel de efecte, autoritățile respective sunt obligate să refuze autorizația solicitată( ).

51. În ceea ce privește elementele pe baza cărora autoritățile competente pot dobândi certitudinea necesară, Curtea a precizat că nu trebuie să existe nicio îndoială rezonabilă din punct de vedere științific( ), considerându‑se că autoritățile respective trebuie să se bazeze pe cele mai bune cunoștințe științifice în domeniu( ).

52. Nici din argumentația Spaniei, nici din înscrisuri nu rezultă că s‑ar fi efectuat o astfel de evaluare cu privire la conservarea cocoșului de munte.

53. Documentele referitoare la autorizarea exploatației miniere de suprafață „Nueva Julia” nici măcar nu menționează cocoșul de munte.

54. Spania face, într‑adevăr, trimitere la faptul că, în decizia de autorizare a exploatației miniere de suprafață „Ladrones” se constată că posibilele efecte ale acestui proiect asupra cocoșului de munte au fost analizate și evaluate ca fiind satisfăcătoare( ). Aceasta este însă doar o susținere a autorității competente și nu este, ca atare, în măsură să dovedească o evaluare corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului. Spania nu a prezentat un document corespunzător în acest sens.

55. Deși Spania subliniază că nu sunt afectate locurile de împerechere ale cocoșului de munte, aceasta nu înseamnă că cocoșul de munte nu ar fi afectat în niciun stadiu al evoluției sale. În special, nu este exclus să fie afectată utilizarea arealului critic sus‑menționat, situat în zona în care produc efecte ambele exploatații miniere de suprafață.

56. În sfârșit, Spania invocă studiul din 2005, menționat mai sus, care analizează posibilele efecte ale proiectului „Fonfria”, precum și efectele cumulative ale acestuia și ale altor exploatații miniere de suprafață. Rămâne însă de stabilit dacă acest studiu realizează o evaluare suficientă a efectelor proiectelor „Nueva Julia” și „Ladrones” asupra cocoșului de munte în situl de protecție a păsărilor „Alto Sil”. Efectele unui proiect asupra sitului trebuie evaluate înainte de acordarea autorizației, conform articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate( ). Autorizațiile relevante în speță au fost însă acordate în anul 2003.

57. Astfel cum Comisia subliniază în mod întemeiat, acest studiu constată în plus că evaluările efectelor proiectelor asupra sitului care au fost realizate anterior nu au examinat corect efectele proiectelor( ).

58. Întrucât proiectele „Nueva Julia” și „Ladrones” nu au fost evaluate, așadar, în mod corespunzător, autorizarea acestora încalcă în mod cert articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate. Astfel, pentru a putea acorda o autorizație conform articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, autoritățile competente ar fi trebuit să dobândească certitudinea că proiectele sunt lipsite de efecte negative asupra integrității sitului respectiv( ). O astfel de certitudine era însă exclusă în lipsa unei evaluări a efectelor potențiale asupra sitului.

59. Pentru aceleași motive, nu erau îndeplinite condițiile de eliberare a unei autorizații conform articolului 6 alineatul (4) din Directiva habitate. Conform acestei dispoziții, dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectuate în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) prima teză din această directivă, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, și în lipsa unei soluții alternative, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000( ).

60. Spania evidențiază, într‑adevăr, importanța mineritului pentru economia locală și consideră că efectele asupra conservării cocoșului de munte sunt reduse. Cu toate acestea, în lipsa unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, aceste considerații nu sunt relevante.

61. Articolul 6 alineatul (4) din Directiva habitate nu este aplicabil decât după ce efectele unui plan sau ale unui proiect au fost analizate în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din această directivă. Într‑adevăr, cunoașterea acestor efecte în raport cu obiectivele de conservare referitoare la situl respectiv reprezintă o condiție prealabilă indispensabilă pentru aplicarea articolului 6 alineatul (4) menționat, întrucât, în lipsa acestor elemente, nu poate fi evaluată nicio condiție de aplicare a acestei dispoziții derogatorii. Analizarea unor eventuale motive cruciale de interes public major și a existenței unor alternative mai puțin prejudiciabile necesită astfel o punere în balanță în raport cu efectele negative produse asupra sitului de planul sau proiectul avut în vedere. În plus, pentru a determina natura unor eventuale măsuri compensatorii, trebuie identificate cu precizie efectele negative produse asupra sitului respectiv( ).

62. Prin urmare, prin autorizarea exploatațiilor miniere de suprafață „Nueva Julia” și „Ladrones” fără a evalua posibilele efecte ale acestor proiecte în mod corespunzător, Spania a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate.

B – Cu privire la deteriorarea APS „Alto Sil”

63. Prin al doilea aspect al celui de al doilea motiv, Comisia reproșează Spaniei că a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, întrucât nu au fost luate măsurile necesare pentru a evita ca exploatațiile „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría”, „Ampliación de Feixolín” și „Nueva Julia” să determine deteriorarea APS „Alto Sil”.

64. Potrivit articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor de conservare care intră sub incidența acestei prevederi, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive.

1. Cu privire la aplicabilitatea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate

65. Trebuie examinat mai întâi dacă articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate este aplicabil în privința efectelor acestor proiecte. De altfel, această dispoziție nu este aplicabilă în privința tuturor deteriorărilor sau perturbărilor ariilor de conservare. Dimpotrivă, Curtea a constatat că, dacă un plan sau un proiect a fost autorizat potrivit procedurii prevăzute la articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate, aplicarea simultană a normei generale de protecție prevăzute la articolul 6 alineatul (2) devine astfel superfluă în ceea ce privește influența acestui plan sau a acestui proiect asupra ariei respective de protecție( ).

66. Prin urmare, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate se aplică măsurilor deja realizate de extindere a minei „Feixolín”. Acestea au fost executate fără autorizație, astfel încât articolul 6 alineatele (3) și (4) nu putea fi deja aplicat.

67. În plus, din rezultatul evaluării efectuate anterior în raport cu articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate reiese că articolul 6 alineatul (2) este aplicabil și în privința efectelor proiectului „Nueva Julia”. Astfel, în cazul în care s‑a acordat o autorizație pentru un plan sau un proiect cu încălcarea articolului 6 alineatul (3) din directivă, poate fi constatată o încălcare a articolului 6 alineatul (2) cu privire la o APS dacă s‑au putut dovedi deteriorări ale unui habitat sau perturbări ale unor specii pentru care a fost desemnată aria în cauză( ).

68. Aplicarea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate în privința efectelor exploatațiilor miniere de suprafață „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas” și „Fonfría” ar putea fi împiedicată de faptul că acestea au fost autorizate înainte de a fi aplicabil regimul de protecție a siturilor prevăzut de Directiva habitate.

69. Curtea a constatat deja că un proiect care a fost autorizat înainte de expirarea termenului de transpunere a Directivei habitate sau în legătură cu care a fost declanșată procedura de autorizare înainte de aderarea statului membru respectiv la Uniunea Europeană nu se supune dispozițiilor articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, referitoare la o evaluare ex ante a efectelor sale asupra sitului respectiv( ). Nu ar fi astfel oportun ca procedurile, care sunt deja complexe la nivel național și care au fost oficial declanșate înainte de expirarea termenului de transpunere a acestei directive, să fie îngreunate suplimentar și tergiversate ca urmare a cerințelor specifice prevăzute de directivă și să fie afectate situații juridice deja existente( ).

70. Această jurisprudență vizează totuși doar aspecte procedurale. În schimb, Curtea a subliniat în repetate rânduri că faptul că a fost acordată o autorizație nu are ca efect neaplicarea, în privința sitului vizat, a cerințelor de fond privind protecția siturilor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate. Astfel, această prevedere facilitează îndeplinirea obiectivului esențial de conservare și de protecție a calității mediului, inclusiv de protecție a habitatelor naturale, precum și a faunei și florei sălbatice, în sensul primului considerent al directivei, dacă un plan sau un proiect autorizat conform articolului 6 alineatul (3) se va dovedi mai târziu de natură să determine deteriorări sau perturbări semnificative, chiar și în lipsa unei erori imputabile autorităților competente naționale( ). În plus, articolul 6 alineatul (2) poate impune obligația de a realiza un control a posteriori( ); în consecință, executarea unui proiect autorizat înainte de expirarea termenului de transpunere a Directivei habitate intră în sfera de aplicare a acestei dispoziții( ).

71. Prin urmare, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate obligă statele membre să ia măsuri pentru evitarea deteriorărilor sau a perturbărilor ariilor de conservare chiar și în privința proiectelor vechi. Interesele legitime ale deținătorilor autorizațiilor pot fi protejate, dacă este cazul, prin acordarea unor despăgubiri.

72. Această jurisprudență nu este contrară principiului nerectroactivității normelor juridice. O nouă normă juridică se aplică, de regulă, de la data intrării sale în vigoare. Aceasta nu este, într‑adevăr, aplicabilă în privința situațiilor juridice născute și dobândite definitiv în temeiul legii vechi, ci doar efectelor viitoare ale acesteia( ). Prin urmare, de exemplu, normele juridice noi cu privire la protecția brevetelor pot limita întinderea protecției brevetelor existente( ). Situația este similară în cazul autorizațiilor existente pentru proiecte care pot deteriora sau perturba în mod semnificativ ariile de conservare. După desemnarea ariei, acestea nu pot fi executate decât în măsura în care sunt compatibile cu protecția sitului.

73. În ceea ce privește protecția cocoșilor de munte, este, de altfel, exclusă încrederea legitimă în menținerea autorizațiilor, întrucât se pornește de la premisa că situl „Alto Sil” era supus, înainte de desemnarea sa ca sit de protecție a păsărilor, cerințelor stricte ale protecției zonelor de facto de protecție a păsărilor conform articolului 4 alineatul (4) prima teză din Directiva păsări( ), chiar dacă Comisia nu a invocat o încălcare a acestei dispoziții. Prin urmare, încă de la aderarea Spaniei la CEE, în anul 1986( ), în principiu, nu ar mai fi trebuit autorizate proiectele care pot deteriora situl sau îl pot perturba semnificativ( ).

74. Astfel, efectele proiectelor care au fost autorizate înainte de desemnarea APS „Alto Sil” intră sub incidența articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate.

2. Cu privire la efectele proiectelor

75. Articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate impune statelor membre să ia măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor acestei directive.

76. Întrucât acest motiv este legat de o APS conform Directivei păsări, nu este relevantă în mod direct o posibilă deteriorare a habitatelor naturale, ci o deteriorare a habitatelor păsărilor pentru care a fost desemnată APS – în speță, cocoșul de munte –, precum și posibile perturbări ale acestor specii.

77. În speță, se poate considera o deteriorare a habitatelor mai ales ocuparea suprafeței de diferitele proiecte (a se vedea mai jos litera a). Trebuie examinate și posibilele perturbări ale suprafețelor învecinate, cauzate de zgomot și de vibrații (a se vedea mai jos litera b), precum și efectul de barieră al proiectelor (a se vedea mai jos litera c).

a) Cu privire la ocuparea suprafețelor

78. Toate proiectele criticate de Comisie ocupă suprafețe care nu pot fi folosite de cocoșul de munte, cel puțin pe durata exploatațiilor, dar probabil nici în cursul unei perioade ulterioare de renaturare. Ocuparea suprafețelor deteriorează o APS, în sensul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, atunci când se aduce astfel atingere protecției speciilor de păsări pentru care a fost desemnată APS( ).

79. Proiectele „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas” și „Nueva Julia” se află totuși în afara APS „Alto Sil”. Prin urmare, suprafețele pe care le ocupă acestea nu pot provoca în mod direct o deteriorare a sitului.

80. În schimb, exploatațiile miniere de suprafață „Fonfría”, „Feixolín” și „Ampliación de Feixolín” ocupă suprafețe din cadrul APS. Comisia susține că aceste proiecte ar fi distrus habitatul 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, adecvat pentru cocoșul de munte.

81. Comisia nu aduce totuși dovezi corespunzătoare nici pentru „Feixolín”, nici pentru „Ampliación de Feixolín”. Este adevărat că aceasta susține, fără a fi contrazisă, că habitatul în cauză ar fi existat încă din anul 2008 în mod nemijlocit în afara limitelor „Feixolín”. Această împrejurare nu duce însă în mod necesar la concluzia că, după anul 2000, acest habitat a fost distrus în cadrul acestui proiect. În cazul în care a existat vreodată acolo acest habitat, el ar fi putut fi distrus deja înainte de desemnarea APS în anul 2000. În rest, conform studiului din 2005 menționat( ), cel puțin vechiul proiect „Feixolín” nu a afectat acest habitat. În ceea ce privește „Ampliación de Feixolín”, studiul menționează pierderea a 19,9 hectare din acest tip de habitat( ), însă acest proiect a fost executat până în prezent doar pe o treime din suprafața prevăzută( ). De aceea, nu este exclus ca tipul de habitat 9230 să existe doar în afara suprafeței deja afectate.

82. Pe de altă parte, conform studiului din 2005 prezentat de Spania, „Fonfría” a distrus 17,92 hectare din tipul de habitat 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, adecvat pentru cocoșul de munte( ). Acest proiect a fost autorizat în iulie 1999 și, conform actelor din dosar, a fost realizat începând cu anul 2001( ), așadar, abia ulterior desemnării APS.

83. Această afectare a APS este, din punct de vedere calitativ, mai dăunătoare decât tăierea a aproximativ 2 500 de copaci pentru o pistă de schi într‑o APS italiană de dimensiuni similare, aspect considerat de Curte drept încălcare a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate( ). O exploatare minieră de suprafață care funcționează tot timpul anului împiedică în mod cert utilizarea unei suprafețe de către păsări mai mult decât o pistă de schi, care este folosită doar iarna.

84. Spania susține că suprafețele afectate nu au relevanță pentru protecția cocoșului de munte, dar în cadrul argumentației se face referire numai la lipsa locurilor de împerechere. Împerecherea este însă numai o etapă din ciclul de viață al cocoșului de munte. În mod corespunzător, în studiul din 2005 prezentat de Spania se constată de asemenea că distrugerea vegetației afectează cocoșul de munte( ).

85. Prin urmare, executarea proiectului „Fonfría” a avut drept efect o deteriorare a APS „Alto Sil”, întrucât tipul de habitat 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, pe care îl putea folosi cocoșul de munte, a fost distrus pe o suprafață de 17,92 hectare.

b) Cu privire la efectele asupra suprafețelor învecinate

86. Articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate impune de asemenea evitarea perturbărilor produse speciilor pentru care au fost desemnate siturile, în măsura în care astfel de perturbări ar putea fi relevante în sensul obiectivelor acestei directive.

87. Această protecție este foarte extinsă, întrucât nu este necesară dovedirea unei perturbări semnificative, ci este suficient ca o astfel de perturbare să poată fi relevantă, conform textului acestei prevederi.

88. Astfel cum s‑a menționat deja, din înscrisuri rezultă posibile perturbări cauzate de zgomot pe o distanță de până la 4 km și de vibrații pe o distanță de până la 300 m. În plus, părțile nu contestă faptul că cocoșul de munte este foarte sensibil. Conform hărții( ) prezentate de Comisie, distanțele care separă diferitele arealuri critice pentru cocoșul de munte de exploatațiile miniere în cauză sunt inferioare celor menționate anterior.

89. Potrivit studiului din 2005, perturbările de această natură nu trebuie însă privite ca fiind semnificative pentru cocoșul de munte, întrucât numărul de exemplare ale acestei specii s‑a redus la marginile ariei de răspândire. Acest fenomen s‑a produs și în zonele unde nu se află proiecte miniere. În unele dintre aceste zone, diminuarea populației este chiar și mai evidentă( ). Astfel cum Spania subliniază în mod corect, nici în înscrisurile conținute în dosar nu sunt descrise perturbările cauzate de exploatații miniere de suprafață ca fiind periculoase pentru cocoșul de munte. Prin urmare, Comisia nu a prezentat dovezile necesare pentru a putea considera că perturbările cauzate de zgomot și de vibrații sunt în general semnificative.

90. Situația este diferită în cazul arealului critic AS‑09, locul de împerechere „Robledo El Chano”, care se învecinează nemijlocit cu exploatarea minieră de suprafață „Fonfría”. Conform informațiilor furnizate de Spania, s‑a renunțat la acest loc de împerechere la sfârșitul anilor ’80( ). În schimb, conform unui recensământ al populațiilor din regiunea Castilia și Leon( ), prezentat de Spania, acesta era încă folosit în anul 1999 și apărea ca neocupat abia cu ocazia unui control realizat în anul 2003.

91. Acest recensământ al populațiilor este singurul înscris din dosar care pare să se bazeze pe o observație specifică a cocoșilor de munte în acest areal. Acesta are astfel o mai mare relevanță decât simpla afirmație că s‑a renunțat în trecut la locul de împerechere, astfel cum rezultă, de exemplu, din studiul din 2005. Având în vedere că recensământul populațiilor a fost întocmit de autoritățile spaniole și că Spania nici nu îl contestă, nici nu îl neagă, acest aspect este o dovadă suficientă că abandonarea acestui loc de împerechere de către cocoșul de munte a survenit în aceeași perioadă în care au început lucrările la exploatarea minieră de suprafață „Fonfría”.

92. În plus, potrivit documentului redactat de doi experți recunoscuți, care au participat și la Planul spaniol de conservare a cocoșului de munte cantabric, cocoșii abandonează cel puțin zonele împădurite care se află în imediata apropiere a exploatațiilor miniere de suprafață( ). Prin urmare, se poate concluziona că perturbarea cauzată de lucrările la exploatarea minieră de suprafață „Fonfría” a determinat în cazul de față abandonarea de către cocoșul de munte a locului de împerechere „Robledo El Chano”.

93. Lucrările la exploatarea minieră de suprafață „Fonfría” au condus, în consecință, la perturbări semnificative ale cocoșului de munte în locul de împerechere „Robledo El Chano”.

c) Cu privire la efectul de barieră al exploatațiilor miniere de suprafață

94. În sfârșit, Comisia invocă faptul că exploatațiile miniere de suprafață determină izolarea unor părți din populația cocoșului de munte, întrucât acestea blochează coridoarele de legătură cu alte populații.

95. În această privință, Comisia se întemeiază pe documentul redactat de cei doi experți recunoscuți, menționat anterior( ). Aceștia critică diferitele proiecte de exploatații miniere de suprafață situate la nord de Sil, printre care „Fonfría”, „Feixolín” și „Ampliación de Feixolín”. Aceste proiecte, avute în vedere în ansamblu, ar izola populațiile din sud ale cocoșului de munte din APS „Alto Sil” și ar putea duce la dispariția acestora.

96. În principiu, izolarea părților din populațiile de specii protejate trebuie considerată drept deteriorare a ariei de conservare respective( ).

97. Cu toate acestea, exploatațiile miniere de suprafață „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas” și „Nueva Julia” se află în afara coridoarelor de migrare despre care documentul menționat afirmă că sunt afectate( ). În consecință, acestea nu contribuie la izolarea părților din populațiile în cauză.

98. În ceea ce privește „Fonfría”, „Feixolín” și „Ampliación de Feixolín”, Spania contestă poziția Comisiei cu privire la acest aspect, însă nu invocă niciun argument care să contrazică aceste critici întemeiate pe considerente de ordin științific. De altfel, izolarea părților de populații este recunoscută ca fiind un pericol pentru specie și în Planul spaniol pentru conservarea cocoșului de munte.

99. În consecință, trebuie constatat că perturbările cauzate de exploatațiile miniere de suprafață „Fonfría”, „Feixolín” și „Ampliación de Feixolín” sunt semnificative, în măsura în care contribuie la izolarea părților din populațiile cocoșului de munte.

d) Concluzie intermediară

100. Sintetizând, trebuie reținut că executarea proiectului „Fonfría” a cauzat o deteriorare a APS „Alto Sil”, întrucât tipul de habitat 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, care putea fi folosit de cocoșul de munte, a fost distrus pe o suprafață de 17,92 hectare. Acest proiect a cauzat de asemenea perturbări semnificative cocoșului de munte în locul de împerechere „Robledo El Chano”. În final, exploatațiile miniere de suprafață „Fonfría”, „Feixolín” și „Ampliación de Feixolín” au cauzat împreună perturbări semnificative, în măsura în care contribuie la izolarea părților din populațiile de cocoși de munte.

3. Cu privire la răspunderea Spaniei

101. Nu este cert dacă aceste deteriorări și perturbări semnificative sunt de natură să reprezinte o neîndeplinire a obligațiilor care îi revin Spaniei în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate.

102. Din acest punct de vedere, trebuie să se facă distincția între proiectele autorizate „Fonfría” și „Feixolín”, pe de o parte, și extinderea neautorizată a „Feixolín”, pe de altă parte.

103. În temeiul acordului său, un stat membru este pe deplin responsabil pentru efectele aprobate ale proiectelor autorizate. Acest lucru este valabil și atunci când normele de protecție devin tot mai stricte. Autoritățile competente sunt informate și pot lua măsurile necesare. Prin urmare, Spania este responsabilă pentru urmările proiectelor „Fonfría” și „Feixolín”.

104. Dimpotrivă, pentru acțiunile neautorizate ale particularilor și efectele acestora, un stat membru nu răspunde în mod direct. Acesta poate fi cel mult obligat să ia atitudine față de astfel de acțiuni. Obligația, enunțată la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, de a lua măsuri pentru a evita ca ariile de conservare să fie afectate o implică totuși și pe aceea de a interzice actele prejudiciabile ale particularilor sau, cel puțin, de a lua măsuri pentru ca acestea să înceteze cât mai rapid.

105. Conform înscrisurilor, autoritățile competente au avut cunoștință cel puțin începând din anul 2005 de faptul că „Ampliación de Feixolín” funcționează fără autorizație( ). Spania a interzis aceste lucrări abia la 6 noiembrie 2009. Astfel, situația neconformă cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate a fost tolerată cel puțin patru ani, deși a cauzat perturbări semnificative în APS „Alto Sil”. Așadar, Spania a omis să ia măsurile necesare cât mai rapid.

4. Cu privire la justificarea efectelor negative asupra cocoșului de munte

106. Deteriorările și perturbările ar putea fi totuși justificate.

107. În această privință, trebuie să se facă de asemenea distincția între proiectele autorizate „Fonfría” și „Feixolín”, pe de o parte, și extinderea neautorizată a „Feixolín”, pe de altă parte.

108. La fel ca în cazul siturilor de facto de protecție a păsărilor conform articolului 4 alineatul (4) din Directiva păsări, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate nu prevede posibilitatea unei justificări întemeiate pe interese majore. Protecția siturilor din Directiva habitate se întemeiază pe ideea că deteriorările sau perturbările semnificative ale siturilor protejate trebuie, în orice caz, autorizate (și, după caz, justificate) conform articolului 6 alineatele (3) și (4). Dacă o astfel de autorizare se întemeiază pe o evaluare corespunzătoare a efectelor asupra sitului, este, în principiu, exclusă aplicarea articolului 6 alineatul (2)( ).

109. „Ampliación de Feixolín” trebuia autorizată conform articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate. În acest context, aceasta ar fi putut fi justificată în anumite condiții în pofida unor deteriorări ale APS „Alto Sil”. Întrucât această procedură nu a fost aplicată, trebuie respinsă o justificare a acestui proiect.

110. În schimb, articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate nu era încă aplicabil proiectelor „Fonfría” și „Feixolín”. Nu ar fi însă just să se refuze proiectelor care, din motive temporale, nu au făcut obiectul evaluării prealabile conform articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate posibilitatea unei autorizări excepționale, astfel cum este prevăzută aceasta la articolul 6 alineatul (4). Aceste proiecte ar fi limitate într‑un mod mai strict decât proiectele ulterioare, în privința cărora se aplică în întregime articolul 6 alineatele (2)-(4).

111. În consecință, chiar și în cazul proiectelor vechi pot fi aprobate deteriorări sau perturbări semnificative ale siturilor protejate conform articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate dacă sunt îndeplinite condițiile materiale prevăzute la articolul 6 alineatul (4), și anume dacă există motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, dacă nu există o soluție alternativă, precum și dacă se adoptă măsuri compensatorii pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000.

112. Nu este, într‑adevăr, necesară o evaluare formală a efectelor conform articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, însă libertatea de apreciere de care dispun statele membre la invocarea unei justificări este supusă unor limitări. Acestea trebuie să examineze, cu atenție și imparțialitate, toate elementele relevante ale cazului, care trebuie să susțină concluziile deduse din ele( ). Astfel, punerea în balanță, evaluarea soluțiilor alternative și măsurile compensatorii presupun o evaluare corespunzătoare a efectelor care necesită o justificare( ).

113. În cazul de față, Spania invocă obiectivul diminuării dependenței de surse externe de energie (securitatea aprovizionării cu energie) și importanța mineritului pentru economia locală. Principiul securității juridice impune, în plus, să se țină seama de interesul de a menține autorizațiile în vigoare( ).

114. Aceste interese trebuie puse în balanță cu deteriorarea APS „Alto Sil”.

115. Importanța pierderii directe a habitatului adecvat pentru cocoșul de munte este relativ redusă în raport cu totalul suprafețelor acestui tip de habitat în APS. Conform formularului‑tip, în acest habitat există aproximativ 2 600 de hectare din tipul de habitat 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, iar, conform informațiilor credibile ale Spaniei, probabil chiar 4 000 de hectare. Pierderile cauzate de exploatarea minieră de suprafață „Fonfría” reprezintă astfel mai puțin de 1 %.

116. O importanță mai mare o au, cu siguranță, pierderea unui loc de împerechere și amenințarea izolării părților din populațiile aflate în sud. Totodată, nu trebuie exclus că interesul realizării proiectelor de exploatații miniere de suprafață prevalează în raport cu efectele negative produse asupra cocoșului de munte.

117. În rest, nu rezultă soluții alternative care să fie mai puțin dăunătoare pentru APS. Cărbunele poate fi extras la suprafață, cu avantajele legate de costuri pe care acest mod de exploatare le implică, acolo unde poate fi găsit în condiții corespunzătoare. Majoritatea proiectelor de exploatații miniere se află tot în APS și se presupune că ar avea, prin urmare, efecte cel puțin la fel de importante.

118. Spania invocă, în plus, diferite măsuri, în special în domeniul vânătorii, al producției silvice, al reîmpăduririi, al combaterii incendiilor și al protecției speciilor amenințate cu dispariția( ), care se vor răsfrânge pozitiv și asupra cocoșului de munte din APS „Alto Sil”. Este posibil să compenseze în special distrugerea directă a habitatului cocoșului de munte.

119. În orice caz, în cazul de față, nu trebuie decis nici cu privire la evaluarea intereselor sau la evaluarea alternativelor, nici cu privire la măsurile compensatorii.

120. În fapt, lipsește o evaluare detaliată a deteriorărilor APS „Alto Sil”. Este evident că, până în prezent, organele competente nu au recunoscut că pierderea locului de împerechere „Robledo El Chano” a fost provocată, cel mai probabil, de exploatația minieră de suprafață „Fonfría” și nu iau deloc în considerare posibila izolare a părților din populații. Prin urmare, orice evaluare a intereselor de către autoritățile competente nu are un temei suficient și nici măsurile compensatorii nu țin seama de aceste aspecte.

121. Prin urmare, deteriorările APS „Alto Sil” nu sunt justificate.

5. Concluzie intermediară cu privire la cel de al doilea aspect al celui de al doilea motiv

122. Prin urmare, trebuie reținut că Spania nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, întrucât nu a luat măsurile necesare pentru a evita deteriorările nejustificate ale APS „Alto Sil” cauzate de exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín”, „Fonfría” și „Ampliación de Feixolín”.

C – Cu privire la protecția provizorie a sitului de importanță comunitară (SIC) propus „Alto Sil”

123. Prin cel de al treilea motiv, Comisia invocă faptul că, începând cu ianuarie 1998, Spania nu a luat măsurile necesare pentru asigurarea funcționalității ecologice a sitului propus „Alto Sil” la nivel național, cu privire la extracția de cărbune în minele „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría” și „Nueva Julia”.

124. În temeiul Directivei habitate, statele membre sunt obligate ca, în ceea ce privește siturile care adăpostesc tipuri de habitate naturale și/sau de specii prioritare și pe care le‑au identificat pentru a le înscrie pe lista comunitară, să ia măsuri de protecție adecvate pentru a conserva caracteristicile siturilor respective. Prin urmare, statele membre nu ar putea autoriza intervenții care riscă să compromită în mod semnificativ caracteristicile ecologice ale acestora. Acest lucru este valabil în special atunci când o intervenție poate diminua semnificativ suprafața sitului sau când poate duce la dispariția speciilor prioritare care sunt prezente în acest sit ori ar putea avea drept consecință distrugerea sitului sau înlăturarea caracteristicilor sale reprezentative( ).

125. Efectele negative asupra cocoșului de munte deja constatate anterior nu prezintă în sine relevanță în cadrul acestui motiv, întrucât protecția acestei specii este asigurată prin APS „Alto Sil”.

126. Cu toate acestea, la examinarea deteriorărilor APS s‑a constatat că exploatarea minieră de suprafață „Fonfría” a dus la distrugerea, pe o suprafață de 17,92 hectare, a tipului de habitat 9230 – păduri de stejar galițio‑portugheze cu Quercus robur și Quercus pyrenaica, care putea fi folosit de cocoșul de munte( ).

127. În plus, potrivit studiului din 2005 prezentat de Spania( ), proiectul „Fonfría” a determinat pierderea mai multor suprafețe cu tipuri de habitate protejate:

– 79,31 hectare din tipul de habitat 4030 – pajiști uscate (0,36 % din acest habitat în cadrul sitului);

– 16,88 hectare din tipul de habitat 4090 – lande oro‑mediteraneene cu formațiuni endemice de grozamă (0,64 % din acest habitat în cadrul sitului);

– 6,76 hectare din tipul de habitat 6160 – pajiști oro‑iberice cu Festuca indigesta (1,5 % din acest habitat în cadrul sitului);

– 76,05 hectare din tipul de habitat 6510 – prerii slabe la secerat de altitudine joasă (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis) (nu este cunoscută suprafața totală a acestui habitat în cadrul sitului);

– 5,63 hectare din tipul de habitat 8230 – roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo‑Scleranthion sau de Sedo albi‑Veronicion dillenii (0,1 % din acest habitat în cadrul sitului).

128. Cu excepția tipului de habitat 6510, care nu este menționat în comunicarea datelor referitoare la sit, aceste tipuri de habitat fac parte din caracteristicile ecologice ale sitului propus „Alto Sil”. Deteriorarea acestora nu trebuie însă calificată ca fiind „serioasă”, întrucât zonele afectate ocupă numai o suprafață foarte redusă din aceste tipuri de habitate în cadrul sitului propus( ) și nici nu sunt prioritare. Acest aspect este valabil cu atât mai mult cu cât pierderea este compensată în alte zone ( ).

129. Mai importante sunt posibilele efecte negative asupra ursului brun, o specie prioritară conform anexei II la Directiva habitate.

130. Potrivit susținerilor Comisiei, exploatațiile miniere de suprafață împiedică această specie să folosească în mod nemijlocit suprafețele în cauză, îndepărtând‑o din zonă. Comisia apreciază, pe baza unei expertize, că este vorba despre o distanță de 3,5-5 km. Dacă se are în vedere ansamblul diferitor exploatații miniere de suprafață, precum și alte surse de perturbări, rezultă că aceste zone de perturbări blochează un drum de migrare al ursului brun, respectiv coridorul Leitariegos( ). Minele „Feixolín” și „Fonfría” se află în mod cert în cadrul acestui coridor( ).

131. Comisia amintește în acest context necesitatea legării nucleului vestic al ariei de răspândire a ursului brun, situat în munții Cantabrici, de care aparține și SIC „Alto Sil”, de nucleul estic al acestei arii, care se află la o distanță de 50-100 km. Se pare însă că nu există o legătură directă între această problematică și coridorul Leitariegos. Acesta din urmă ar constitui, dimpotrivă, o legătură nord‑sud între diferite părți de populații din cadrul nucleului vestic al ariei de răspândire( ).

132. Acest blocaj a afectat, cu siguranță, conservarea ursului brun, însă este dificil de afirmat că, în cursul celor 6 ani de protecție provizorie a sitului, între 1998 și 2004, aceasta a cauzat o deteriorare serioasă a caracteristicilor ecologice ale sitului propus „Alto Sil”. De asemenea, este puțin probabil ca acest blocaj să ducă la dispariția ursului brun. Spania susține că populațiile din nucleul vestic al ariei de răspândire, situat în munții Cantabrici, s‑au refăcut în mod semnificativ între anii 1994 și 2007.

133. Prin urmare, nu se poate reține o încălcare a cerințelor protecției provizorii a sitului propus „Alto Sil” prin diferitele exploatații miniere de suprafață.

D – Cu privire la autorizarea de proiecte în raport cu SIC „Alto Sil”

134. În cadrul primului aspect al celui de al patrulea motiv, Comisia susține că Spania a încălcat articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate prin autorizarea exploatațiilor miniere de suprafață, și anume minele „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría” și „Nueva Julia”, fără a evalua efectele posibile ale acestor exploatații și, în orice caz, fără să respecte condițiile în care aceste proiecte ar putea fi realizate în pofida efectelor negative.

135. În timp ce, în calitate de APS potrivit Directivei păsări, situl „Alto Sil” a intrat sub incidența prevederii citate anterior încă de la desemnarea sa, în anul 2000, aceste din urmă prevederi au devenit aplicabile în privința sitului menționat, în calitate de SIC, abia începând cu anul 2004. Astfel, măsurile de protecție prevăzute la articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate trebuie luate doar pentru siturile care, potrivit articolului 4 alineatul (2) al treilea paragraf din directivă, au fost înscrise în lista siturilor selectate ca situri de importanță comunitară, întocmită de Comisie( ). În cazul de față, această înscriere a avut loc în 2004.

136. Prin natura lor, cerințele articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate pot fi aplicate numai deciziilor de autorizare adoptate după data intrării în vigoare a acestor prevederi( ).

137. Comisia se referă, desigur, la elemente care indică faptul că SIC „Alto Sil” a fost deteriorat, însă nu menționează niciun proiect autorizat după anul 2004.

138. Astfel, în înscrisuri este discutată autorizarea „Ampliación de Feixolín”, necontestată de Comisie în cadrul prezentului motiv al cererii introductive. Chiar și în cazul în care Comisia ar contesta această procedură de autorizare, aceasta din urmă nu ar fi relevantă pentru prezenta procedură. Autorizația a fost acordată abia în iunie 2009, așadar după 1 februarie 2009, data de expirare a termenului acordat în avizul motivat.

139. În plus, memoriul în duplică conține argumente care susțin faptul că în anul 2008 s‑a luat o decizie cu privire la proiectul „Fonfría”( ), care intra probabil sub incidența articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate. Această decizie nu a făcut însă obiectul prezentei proceduri.

140. În lipsa unei autorizații emise după anul 2004, articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate nu putea să fi fost încălcat cu privire la SIC „Alto Sil”, astfel cu susține Comisia. În consecință, primul aspect al celui de al patrulea motiv al cererii introductive este neîntemeiat.

E – Cu privire la deteriorarea SIC „Alto Sil”

141. În sfârșit, prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv al cererii introductive, Comisia invocă faptul că Spania nu a luat măsurile prevăzute la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate cu privire la exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín”, „Salguero‑Prégame‑Valdesegadas”, „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ampliación de Feixolín”.

142. Este adevărat că tocmai s‑a constatat că proiectele menționate nu intră sub incidența articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate cu privire la o evaluare ex ante a efectelor asupra SIC „Alto Sil”( ). Acest lucru nu exclude însă aplicarea articolului 6 alineatul (2) în privința efectelor care apar după ce SIC a fost înscris pe lista siturilor de importanță comunitară( ).

143. Potrivit articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor acestei directive.

1. Cu privire la distrugerea suprafețelor cu tipuri de habitate protejate

144. În principiu, pierderile directe de suprafețe cu tipuri de habitate protejate menționate mai sus( ) în cadrul exploatației miniere de suprafață „Fonfría” constituie deteriorări ale SIC „Alto Sil”. Comisia nu a precizat totuși în ce măsură aceste efecte au intervenit după anul 2004. Dimpotrivă, nu este improbabil ca tăierea copacilor să se fi realizat la începutul exploatărilor, începând cu anul 2001. Pierderile anterioare înscrierii SIC pe lista siturilor de importanță comunitară intră, într‑adevăr, în sfera de aplicare a protecției provizorii a SIC( ), însă Spania nu era obligată să le evite conform articolului 6 alineatul (2).

145. Din înscrisuri rezultă totuși că lucrările neautorizate la „Ampliación de Feixolín” au determinat pierderea unor suprafețe cu tipuri de habitate protejate după înscrierea SIC pe lista siturilor de importanță comunitară. Suprafața de 93,9 hectare( ) ar fi cuprins 77,77 hectare de tipuri de habitate protejate( ). Lucrările neautorizate au fost efectuate pe o suprafață de 35,24 hectare( ). Chiar dacă s‑ar considera că lucrările neautorizate ar fi cuprins toate suprafețele pe care nu există tipuri de habitate protejate, aceasta ar fi determinat totuși pierderea a peste 19 hectare de tipuri de habitate protejate. Un raport al guvernului spaniol cu privire la stadiul suprafețelor afectate confirmă această presupunere, întrucât, potrivit acestui raport, a fost afectată cel puțin vegetația( ).

146. Astfel cum s‑a constatat deja în legătură cu deteriorările APS „Alto Sil”, Spania este răspunzătoare pentru efectele acestui proiect( ) și este exclusă orice justificare( ).

147. Astfel, Spania a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate prin faptul că nu a dispus măsurile necesare pentru a evita, în cadrul SIC „Alto Sil”, distrugerea, prin exploatația minieră de suprafață „Ampliación de Feixolín”, a unor tipuri de habitate prevăzute în anexa I la directiva menționată.

2. Cu privire la perturbarea suprafețelor învecinate și la efectul de barieră

148. Perturbarea ursului brun pe suprafețele din vecinătatea exploatațiilor miniere de suprafață, precum și blocarea coridorului din Leitariegos, una dintre rutele importante de deplasare a ursului brun, deja expusă mai sus cu privire la perioada anterioară anului 2004( ), a persistat și după înscrierea sitului pe lista siturilor de importanță comunitară.

149. Înainte de această dată, aceste efecte nu trebuiau, într‑adevăr, considerate drept „deteriorări serioase” în sensul jurisprudenței privind protecția provizorie a siturilor propuse, însă sunt totuși semnificative față de obiectivele Directivei habitate. Nu numai că ursul brun pierde suprafețe substanțiale pe care le‑ar putea folosi, ci și, mai ales, părți din populațiile sale sunt separate unele de celelalte. Această separare capătă o importanță din ce în ce mai mare pe măsură ce persistă tot mai mult.

150. Studiul din 2005 consideră aceste efecte negative ca fiind nesemnificative( ), însă descrie totodată posibilitatea unei blocări a coridorului drept unul dintre cele mai mari pericole pentru refacerea ursului brun( ). Evaluarea efectelor ca fiind nesemnificativă contrazice astfel constatările efectuate în același raport.

151. Prin urmare, cel puțin zgomotul și vibrațiile exploatațiilor miniere „Feixolín”, „Fonfría” și „Ampliación de Feixolín”, precum și blocarea coridorului din Leitariegos, cauzate de aceste mine, constituie perturbări ale SIC „Alto Sil” care sunt semnificative în ceea ce privește conservarea ursului brun.

152. Întrucât exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín” și „Fonfría” au fost autorizate înainte de înscrierea sitului pe lista siturilor de importanță comunitară, perturbările cauzate de acestea ar putea, în principiu, să fie justificate. În această privință, sunt aplicabile principiile deja expuse în legătură cu situația cocoșului de munte în APS „Alto Sil”( ).

153. Organele competente au analizat într‑un mod vădit mai aprofundat, în special în studiul din 2005( ), în ce mod este afectat ursul brun în SIC „Alto Sil” față de modul în care au procedat în privința cocoșului de munte în aceeași APS, iar Comisia nu pune la îndoială conținutul acestei analize. Prin urmare, aceasta poate constitui, în principiu, un fundament adecvat pentru justificarea efectelor negative produse asupra ursului brun.

154. Din acest punct de vedere, autoritățile spaniole nu pot fi criticate pentru faptul că au considerat că există motive cruciale de interes public major pentru continuarea exploatărilor miniere, și anume securitatea aprovizionării cu energie, locurile de muncă și menținerea autorizațiilor, și că au exclus soluțiile alternative.

155. Studiul menționat conține chiar și propuneri pentru măsuri care par a fi adecvate pentru a asigura coerența globală a sistemului Natura 2000. Acestea trebuie, astfel, să asigure mai ales folosirea în continuare a coridorului din Leitariegos de către ursul brun( ). Comisia nu pune la îndoială caracterul adecvat al acestor măsuri.

156. Nici în acest caz nu trebuie însă să se decidă dacă deteriorările sunt, într‑adevăr, justificate. Astfel cum Spania însăși susține, măsurile compensatorii menționate până acum nu sunt decât propuneri care nu au fost încă realizate( ). Prin urmare, lipsesc încă măsurile necesare pentru asigurarea coerenței Natura 2000.

157. Astfel, nu poate fi reținută o justificare a omisiunii de a lua măsuri de protecție a SIC „Alto Sil” față de deteriorările cauzate de exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín”, „Fonfría” și „Ampliación de Feixolín”.

3. Concluzie intermediară cu privire la cel de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv

158. Spania a încălcat, în consecință, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a evita deteriorările nejustificate ale SIC „Alto Sil” cauzate de exploatațiile miniere de suprafață „Feixolín”, „Fonfría” și „Ampliación de Feixolín”.

F – Cu privire la Directiva EEM

159. În final, trebuie analizat primul motiv al cererii introductive, prin care Comisia contestă aplicarea articolelor 2, 3 și a articolului 5 alineatele (1) și (3) din Directiva EEM în ceea ce privește autorizarea proiectelor „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ladrones”. În primul rând, trebuie analizat dacă aceste proiecte trebuie supuse unei evaluări conform directivei, iar apoi trebuie analizat conținutul evaluării.

1. Cu privire la necesitatea unei evaluări a efectelor asupra mediului

160. Potrivit articolului 4 alineatul (1) din Directiva EEM, proiectele aparținând categoriilor prevăzute în anexa I sunt supuse unei evaluări a efectelor acestora asupra mediului. În versiunea sa rezultată în urma adoptării Directivei 97/11, Directiva EEM cuprindea, potrivit anexei I punctul 19, exploatații miniere de suprafață în cazul în care suprafața depășește 25 de hectare.

161. Astfel, este cert că exploatările miniere de suprafață „Nueva Julia” și „Ladrones” trebuiau supuse unei evaluări a efectelor asupra mediului, având în vedere că este vorba despre exploatații miniere de suprafață ale căror suprafețe depășesc 25 de hectare în sensul anexei I la Directiva EEM.

162. Conform înscrisurilor( ), cererea de autorizare a exploatației miniere de suprafață „Fonfría” a fost totuși introdusă la 11 martie 1998. Conform articolului 3 alineatul (2) din Directiva 97/11, cererilor de autorizare introduse înainte de 14 martie 1999 li se aplică versiunea inițială a Directivei EEM, iar nu Directiva EEM astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11, după cum susține Comisia. Prin urmare, este exclusă o încălcare a Directivei EEM astfel cum a fost modificată de Directiva 97/11.

163. Trebuie stabilit dacă acest capăt de cerere al Comisiei – contrar textului și motivelor invocate – trebuie înțeles în sensul că privește o încălcare a Directivei EEM în versiunea sa inițială. Acest lucru ar fi imaginabil dacă cele două versiuni ale Directivei nu s‑ar deosebi în mod fundamental în ceea ce privește aplicarea în cazul de față.

164. Or, cele două versiuni se disting în mod semnificativ.

165. În primul rând, proiectele care cuprind o suprafață mai mare de 25 de hectare trebuiau supuse în mod obligatoriu unei evaluări în temeiul articolului 4 alineatul (1) și al anexei II punctul 19 la Directiva EEM abia după modificările aduse de Directiva 97/11. În schimb, potrivit versiunii inițiale a Directivei EEM, extracția de cărbune și de cărbune brun în exploatarea minieră intrau sub incidența articolului 4 alineatul (2) și a anexei II punctul 2 litera (e). Potrivit acestei dispoziții, o evaluare era necesară numai atunci când caracteristicile acesteia impuneau acest lucru, conform aprecierii statelor membre. În cazul de față, nu s‑a clarificat dacă era necesară o evaluare.

166. Prin urmare, trebuie respinsă acțiunea cu privire la acest aspect.

167. Doar în cazul în care Curtea dorește totuși să analizeze acest punct, de exemplu, întrucât se pare că Spania a transpus Directiva EEM în versiunea sa inițială, prevăzând că acest tip de proiect impunea în mod obligatoriu o evaluare( ), vom analiza în continuare, cu titlu subsidiar, problema dacă viciile evaluării efectelor asupra mediului, invocate de Comisie, există și în cazul exploatației miniere de suprafață „Fonfría”.

2. Cu privire la efectele asupra mediului analizate

168. În ceea ce privește conținutul evaluărilor respective, Comisia susține că efectele indirecte sau cumulative ale proiectelor asupra ambelor specii afectate, cocoșul de munte și ursul brun, nu au fost suficient examinate.

169. Potrivit articolului 2 alineatul (1) din Directiva EEM, proiectele care ar putea avea efecte importante asupra mediului trebuie supuse unei evaluări a efectelor lor. Articolul 3 descrie conținutul acestei evaluări, iar articolul 5 prevede informațiile care trebuie furnizate.

170. Spania consideră că evaluarea efectelor indirecte și cumulative nu este obligatorie, ci doar recomandabilă. Această susținere se întemeiază pe textul notei de subsol de la punctul 4 din anexa IV la Directiva EEM.

171. Potrivit acestei note de subsol, descrierea efectelor ar trebui să cuprindă efectele directe și toate efectele indirecte, secundare, cumulative, pe termen scurt, mediu sau lung, temporare sau permanente, pozitive sau negative ale proiectului.

172. Această notă de subsol de la punctul 4 din anexa IV la Directiva EEM trebuie interpretată în coroborare cu articolul 5 alineatul (1) din aceeași directivă, care face trimitere la anexa IV. Articolul 5 alineatul (1) conferă statelor membre o anumită marjă de apreciere la transpunerea acestei prevederi comunitare în dreptul intern. Acest articol prevede astfel că statele membre dispun măsurile necesare pentru a se asigura că inițiatorul proiectului furnizează informațiile cerute, în măsura în care consideră, pe de o parte, că informațiile sunt relevante într‑un anumit stadiu al procedurii de autorizare și față de caracteristicile specifice ale unui proiect sau ale unui anumit tip de proiect și, pe de altă parte, că, în mod normal, i se poate solicita inițiatorului unui proiect să strângă aceste informații( ).

173. Folosirea termenului „ar trebui” („should” în engleză, „devrait” în franceză) în nota de subsol de la punctul 4 din anexa IV la Directiva EEM este o confirmare suplimentară a acestei marje de apreciere de care dispun statele membre în ceea ce privește cerințele legate de descrierea efectelor asupra mediului ale unui proiect. Această marjă de apreciere poate fi supusă controlului jurisdicțional( ).

174. În acest scop, sunt relevante în special articolul 2 alineatul (1) și articolul 3 din Directiva EEM.

175. Potrivit articolului 2 alineatul (1) din Directiva EEM, efectele asupra mediului ale unui proiect trebuie să facă obiectul unei evaluări dacă acestea pot fi importante. Astfel, conținutul unei astfel de evaluări nu poate fi limitat la anumite formalități, ci trebuie să aibă în vedere cel puțin efectele care pot fi importante.

176. Acest aspect este confirmat de articolul 3 din Directiva EEM, care definește în mod abstract conținutul unei evaluări a efectelor asupra mediului. Potrivit acestuia, evaluarea identifică, descrie și stabilește într‑o formă adecvată, în funcție de fiecare caz în parte, efectele directe și indirecte ale unui proiect asupra omului, faunei și florei, solului, apei, aerului, climatului și peisajului, bunurilor materiale și patrimoniului cultural, precum și asupra interacțiunii dintre factorii menționați. Prin urmare, efectele indirecte fac parte, în orice caz, din evaluare, iar condițiile specifice fiecărui caz în parte trebuie luate în considerare( ).

177. În plus, articolul 3 din Directiva EEM poate obliga autoritățile competente să prezinte informații suplimentare dacă acestea ar fi necesare pentru a ajunge la o evaluare cât se poate de completă a efectelor directe și indirecte ale proiectului respectiv asupra diferiților factori și asupra interacțiunii dintre aceștia( ).

178. În orice caz, pentru o evaluare completă, pot avea relevanță și efectele cumulative, ținând cont de împrejurările concrete ale fiecărui caz. Aceasta rezultă în special din faptul că efectele cumulative trebuie luate în considerare pentru a decide cu privire la necesitatea unei evaluări a efectelor asupra mediului( ).

179. Prin urmare, trebuie ținut cont de efectele indirecte sau cumulative dacă, în funcție de împrejurările fiecărui caz în parte, acestea pot fi importante.

180. Din expunerea privind aplicarea Directivei habitate rezultă că tocmai efectele indirecte și cumulative ale diferitor proiecte în cadrul și în vecinătatea sitului „Alto Sil” asupra cocoșului de munte și a ursului brun au o importanță deosebită. Prin urmare, evaluarea proiectelor „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ladrones” trebuia să cuprindă aceste efecte.

181. Studiul privind evaluarea efectelor asupra mediului ale exploatației miniere de suprafață „Fonfría” menționează, într‑adevăr, ursul brun, observând că habitatul său se află la nord și nu este, așadar, afectat( ), precum și cocoșul de munte, despre care se menționează că folosește suprafețe situate la o anumită distanță la vest de proiect( ). Aceste informații sunt însă în mod evident insuficiente. Astfel, nu sunt menționate nici efectele asupra migrării celor două specii, nici locul de împerechere „Robledo El Chano”.

182. Documentele de autorizare a exploatației miniere de suprafață „Nueva Julia”( ) nici măcar nu menționează cele două specii.

183. Cele mai detaliate sunt documentele de autorizare a exploatației miniere de suprafață „Ladrones”. În acestea se constată, în ceea ce privește ursul brun, că se pierd suprafețe de o importanță redusă și că nu sunt blocate legăturile dintre exemplarele speciei( ). Pe de altă parte, cercetarea privind cocoșul de munte rămâne prea superficială. În decizia de autorizare se menționează că posibilele efecte ale acestui proiect asupra cocoșului de munte au fost cercetate și evaluate ca fiind satisfăcătoare( ). Totuși, această simplă afirmație nu poate, în niciun caz, dovedi că evaluările necesare au fost efectiv realizate.

184. Astfel, trebuie reținut că evaluarea efectelor asupra mediului ale proiectelor „Fonfría”, „Nueva Julia” și „Ladrones” prezintă vicii de fond.

185. Este adevărat că studiul din 2005 este mai cuprinzător, în special în cazul ursului brun. Totuși, acesta nu poate acoperi viciile evaluărilor efectelor asupra mediului. Astfel cum Comisia evidențiază în mod întemeiat, potrivit articolului 2 alineatul (1) din Directiva EEM, aceste evaluări trebuie efectuate înainte de autorizarea respectivelor proiecte.

186. Întrucât am analizat aplicarea Directivei EEM în privința proiectului „Fonfría” doar cu titlu subsidiar, trebuie reținut că, prin autorizarea proiectelor „Nueva Julia” și „Ladrones”, Spania a încălcat articolele 2, 3 și articolul 5 alineatele (1) și (3) din Directiva EEM.

V – Cu privire la cheltuielile de judecată

187. Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Având în vedere că ambele părți au câștig de cauză doar în parte, fiecare dintre acestea ar trebui să suporte propriile cheltuieli.

VI – Concluzie

188. În consecință, propunem Curții de Justiție să dispună după cum urmează:

„1) Prin autorizarea proiectelor «Nueva Julia» și «Ladrones», Spania a încălcat articolele 2, 3 și articolul 5 alineatele (1) și (3) din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE, precum și articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică.

2) Prin faptul că nu a luat măsurile necesare pentru a evita deteriorările ariei speciale de conservare și a sitului de importanță comunitară «Alto Sil» prin exploatațiile miniere de suprafață «Feixolín», «Fonfría» și «Ampliación de Feixolín», Spania a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva 92/43.

3) Respinge în rest acțiunea.

4) Spania și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.”