Părţi

Motivele

Dizpozitiv



Părţi

În cauza T-588/08,

Dole Food Company, Inc., cu sediul în Westlake Village, California (Statele Unite),

Dole Germany OHG, cu sediul în Hamburg (Germania),

reprezentate de J.-F. Bellis, avocat,

reclamante,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată inițial de X. Lewis și de M. Kellerbauer, ulterior de M. Kellerbauer și de P. Van Nuffel, în calitate de agenți,

pârâtă,

având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei C(2008) 5955 final a Comisiei din 15 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE (cazul COMP/39 188 – Banane)

TRIBUNALUL (Camera a opta),

compus din domnul L. Truchot, președinte, doamna M. E. Martins Ribeiro (raportor) și domnul H. Kanninen, judecători,

grefier: domnul N. Rosner, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 25 ianuarie 2012,

pronunță prezenta

Hotărâre

Motivele

Situația de fapt

1. Dole Food Company, Inc. (denumită în continuare „Dole”) este o societate americană producătoare de fructe și legume proaspete, precum și de fructe preambalate și congelate. Dole Germany OHG este o filială a Dole (denumite în continuare, împreună, „reclamantele”), cu sediul în Hamburg (Germania), denumită anterior Dole Fresh Fruit Europe OHG (denumită în continuare „DFFE”).

2. La 8 aprilie 2005, Chiquita Brands International, Inc. (denumită în continuare „Chiquita”) a depus o cerere de imunitate în temeiul Comunicării Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3, denumită în continuare „Comunicarea privind cooperarea”).

3. La 3 mai 2005, după prezentarea de către Chiquita a unor noi declarații și a unor documente suplimentare, Comisia Comunităților Europene i-a acordat o imunitate condiționată la amendă în aplicarea punctului 8 litera (a) din Comunicarea privind cooperarea.

4. După ce a desfășurat, la 2 și la 3 iunie 2005, în aplicarea articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), inspecții la sediile diferitor întreprinderi, printre altele, al DFFE, și după ce a trimis, între februarie 2006 și mai 2007, mai multe solicitări de informații în temeiul articolului 18 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia a adresat, la 20 iulie 2007, o comunicare privind obiecțiunile întreprinderilor Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (denumită în continuare „Del Monte”), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Germany) GmbH, Del Monte (Holland) BV, Fyffes plc (denumită în continuare „Fyffes”), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (denumită în continuare „Van Parys”) și Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (denumită în continuare „Weichert”).

5. Întreprinderile menționate la punctul 4 de mai sus au obținut acces la dosarul de investigare al Comisiei sub forma unei copii pe suport DVD, cu excepția înregistrărilor și a transcrierilor declarațiilor de întreprindere date oral de solicitanta imunității și a documentelor care se refereau la acestea, care le-au fost puse la dispoziție în incinta Comisiei [considerentul (49) al deciziei atacate].

6. În urma audierii întreprinderilor în cauză, care a avut loc între 4 și 6 februarie 2008, Weichert a transmis Comisiei, la 28 februarie 2008, o scrisoare care conținea comentarii și anexe.

7. La 15 octombrie 2008, Comisia a adoptat Decizia C(2008) 5955 final privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] (cazul COMP/39 188 – Banane) (denumită în continuare „decizia atacată”), care a fost notificată DFFE și Dole la 21 și, respectiv, la 22 octombrie 2008.

Decizia atacată

8. Comisia arată că întreprinderile destinatare ale deciziei atacate au participat la o practică concertată, constând în coordonarea prețurilor de referință pentru bananele comercializate în Europa de Nord, și anume în Austria, în Belgia, în Danemarca, în Finlanda, în Germania, în Luxemburg, în Țările de Jos și în Suedia, acest lucru având loc de la 1 ianuarie 2000 la 31 decembrie 2002 (1 decembrie 2002 pentru Chiquita) [considerentele (1)-(3) ale deciziei atacate].

9. În perioada în care s-au produs faptele, importul de banane în Comunitatea Europeană era reglementat prin Regulamentul (CEE) nr. 404/93 al Consiliului din 13 februarie 1993 privind organizarea comună a pieței în sectorul bananelor (JO L 47, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 12, p. 110), care prevedea un regim bazat pe contingente de import și tarifare. Comisia arată că, deși contingentele de import de banane erau stabilite anual și erau alocate trimestrial cu o anumită flexibilitate limitată între trimestrele unui an calendaristic, transporturile de banane către porturile din Europa de Nord și cantitățile comercializate în această regiune erau determinate, săptămânal, prin deciziile de producție, de transport și de comercializare luate de producători, de importatori și de comercianți [considerentele (36), (131), (135) și (137) ale deciziei atacate].

10. Activitatea bananieră distingea trei categorii de mărci de banane, denumite „treimi”: bananele marca Chiquita de calitatea întâi, bananele din categoria a doua (aparținând mărcilor Dole și Del Monte) și bananele de calitatea a treia (denumite de asemenea „de categoria a treia”), care includeau mai multe alte mărci de banane. Această împărțire în funcție de marcă se reflecta în stabilirea prețului bananelor [considerentul (32) al deciziei atacate].

11. În perioada în cauză, sectorul bananelor în Europa de Nord era organizat în cicluri săptămânale. Transportul cu vaporul al bananelor din porturile Americii Latine spre Europa dura aproximativ două săptămâni. Livrările bananelor în porturile nord-europene erau în general săptămânale și se efectuau în conformitate cu un calendar de expediție regulat [considerentul (33) al deciziei atacate].

12. Bananele erau expediate verzi și erau verzi când ajungeau în porturi. Ulterior, acestea fie erau livrate direct cumpărătorilor (banane verzi), fie erau supuse unui proces de maturare artificială, fiind livrate aproximativ o săptămână mai târziu (banane galbene). Procesul de maturare artificială putea fi realizat de importator ori în numele acestuia sau putea să fie organizat de cumpărător. Clienții importatorilor erau în general operatori care efectuau procesul de maturare artificială sau lanțuri de vânzare cu amănuntul [considerentul (34) al deciziei atacate].

13. Chiquita, Dole și Weichert își stabileau săptămânal, în speță joia dimineața, prețurile de referință pentru mărcile proprii și le comunicau clienților. Expresia „prețuri de referință” corespundea în general prețurilor de referință pentru bananele verzi, prețurile de referință pentru bananele galbene fiind formate în mod normal din oferta verde majorată cu o redevență de maturare [considerentele (104) și (107) ale deciziei atacate].

14. Prețurile plătite pentru banane de comercianții cu amănuntul și de distribuitori (denumite „prețuri reale” sau „prețuri de tranzacție”) puteau să rezulte fie din negocierile care aveau loc săptămânal, în speță joia după-amiaza și vinerea (sau mai târziu în săptămâna în curs ori la începutul săptămânii următoare), fie din punerea în aplicare a unor contracte de furnizare cu formule predeterminate de stabilire a prețurilor, care menționau un preț fix ori raportau prețul la un preț de referință al vânzătorului sau al unui concurent sau un alt preț de referință, precum „prețul Aldi”. Comisia precizează că lanțul de vânzare cu amănuntul Aldi primea în fiecare joi, între orele 11 și 11.30, oferte din partea furnizorilor săi și formula ulterior o contraofertă, „prețul Aldi”, cel care era plătit furnizorilor, fiind stabilit în general către ora 14. Începând din al doilea semestru al anului 2002, „prețul Aldi” a început să fie din ce în ce mai utilizat ca indicator de calcul al prețului bananelor pentru un anumit număr de alte tranzacții, printre altele pentru cele privind bananele de marcă [considerentele (34) și (104) ale deciziei atacate].

15. Comisia explică faptul că întreprinderile destinatare ale deciziei atacate s-au implicat în comunicări bilaterale de stabilire anticipată a prețurilor, în cadrul cărora discutau despre factorii de stabilire a prețurilor pentru banane, și anume despre factorii referitori la prețurile de referință pentru săptămâna care urma, sau au discutat ori au dezvăluit tendințele urmate de prețuri sau au oferit indicații despre prețurile de referință pentru săptămâna care urma. Aceste comunicări au avut loc înainte ca întreprinderile în cauză să își stabilească prețurile de referință, în general miercurea, și toate aveau legătură cu viitoarele prețuri de referință [considerentul (51) și următoarele ale deciziei atacate].

16. Astfel, Dole a comunicat în mod bilateral atât cu Chiquita, cât și cu Weichert. Chiquita avea cunoștință despre comunicările de stabilire anticipată a prețurilor, sau cel puțin se aștepta la existența unor astfel de comunicări între Dole și Weichert [considerentul (57) al deciziei atacate].

17. Aceste comunicări bilaterale de stabilire anticipată a prețurilor urmăreau reducerea incertitudinii legate de comportamentul întreprinderilor în ceea ce privește prețurile de referință pe care acestea trebuiau să le stabilească joia dimineața [considerentul (54) al deciziei atacate].

18. Comisia arată că, după stabilirea prețurilor de referință joia dimineața, întreprinderile în discuție au efectuat schimburi bilaterale de prețuri de referință. Acest schimb ulterior le-a permis să controleze deciziile individuale de stabilire a prețurilor având în vedere comunicările de stabilire anticipată a prețurilor intervenite anterior și le-a consolidat legăturile de cooperare [considerentele (198)-(208), (227), (247), (273) și următoarele ale deciziei atacate].

19. Potrivit Comisiei, prețurile de referință serveau cel puțin drept semnale, drept tendințe și/sau drept indicații pentru piață în ceea ce privește evoluția avută în vedere a prețului bananelor și erau importante pentru comerțul cu banane și pentru prețurile obținute. În plus, în anumite tranzacții, prețul avea o legătură directă cu prețurile de referință, în aplicarea formulelor bazate pe acestea [considerentul (115) al deciziei atacate].

20. Comisia consideră că întreprinderile în discuție, care au participat la concertare și care au rămas active în comerțul cu banane, au ținut seama inevitabil de informațiile primite de la concurenți cu ocazia definirii comportamentului lor pe piață, fapt pe care Chiquita și Dole l-au recunoscut expres [considerentele (228) și (229) ale deciziei atacate].

21. Comisia concluzionează că respectivele comunicări de stabilire anticipată a prețurilor care au avut loc între Dole și Chiquita și între Dole și Weichert puteau să influențeze prețurile practicate de operatori și se refereau la stabilirea prețurilor și au dat naștere unei practici concertate având ca obiect restrângerea concurenței în sensul articolului 81 CE [considerentele (54) și (271) ale deciziei atacate].

22. Comisia apreciază că toate acordurile coluzive descrise în decizia atacată constituie o încălcare unică și continuă având ca obiect restrângerea concurenței în cadrul Comunității, în sensul articolului 81 CE. Chiquita și Dole au fost considerate răspunzătoare de încălcarea unică și continuă în ansamblul său, în timp ce Weichert nu a fost considerată răspunzătoare decât pentru partea din încălcare la care a participat, și anume cea care privește acordurile coluzive cu Dole [considerentul (258) al deciziei atacate].

23. Ținând seama de faptul că piața bananelor în Europa de Nord era caracterizată printr-un volum comercial substanțial între statele membre și că practicile coluzive acopereau o parte importantă a Comunității, Comisia consideră că respectivele acorduri au avut o incidență apreciabilă asupra schimburilor dintre statele membre [considerentul (333) și următoarele ale deciziei atacate].

24. Comisia arată că nu putea fi acordată nicio exceptare în temeiul articolului 81 alineatul (3) CE în absența oricărei notificări de către întreprinderi a unor acorduri sau a unei practici, condiție prealabilă aplicării articolului citat anterior în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81 CE] și [82 CE] (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3), și chiar a unor elemente care să permită să se considere că erau întrunite condițiile pentru a se beneficia de o exceptare în speță [considerentul (339) și următoarele ale deciziei atacate].

25. Comisia precizează că Regulamentul nr. 26 al Consiliului din 4 aprilie 1962 de aplicare a anumitor reguli de concurență în domeniul producției și comercializării de produse agricole (JO 1962, 30, p. 993, Ediție specială, 03/vol. 1, p. 3), în vigoare în perioada în care s-au produs faptele, care prevedea că articolul 81 CE se aplica tuturor acordurilor, deciziilor și practicilor în legătură cu producerea sau comercializarea diferitor produse, inclusiv fructele, prevedea la articolul 2 excepții de la aplicarea articolului 81 CE. Întrucât condițiile de aplicare a acestor excepții nu sunt întrunite în speță, Comisia a concluzionat că practica concertată descrisă în decizia atacată nu putea fi exceptată în temeiul articolului 2 din Regulamentul nr. 26 [considerentul (344) și următoarele ale deciziei atacate].

26. În ceea ce privește calculul cuantumului amenzilor, Comisia a aplicat în decizia atacată prevederile Orientărilor privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264, denumite în continuare „Orientările”) și ale Comunicării privind cooperarea.

27. Comisia a stabilit un cuantum de bază al amenzii care urma să fie aplicată, care corespunde unui cuantum cuprins între 0 și 30 % din valoarea vânzărilor în cauză ale întreprinderii, în funcție de gradul de gravitate a încălcării, multiplicat cu numărul de ani în care întreprinderea a participat la încălcare și cu un cuantum suplimentar cuprins între 15 și 25 % din valoarea vânzărilor, pentru a descuraja întreprinderile să se angajeze în comportamente ilicite [considerentul (448) al deciziei atacate].

28. Aceste calcule au condus la un cuantum de bază al amenzii care urma să fie aplicată de:

– 208 000 000 de euro pentru Chiquita;

– 114 000 000 de euro pentru Dole;

– 49 000 000 de euro pentru Del Monte și Weichert.

29. Cuantumul de bază al amenzii care urma să fie aplicată a fost redus cu 60 % pentru toți destinatarii deciziei atacate, ținând seama de regimul de reglementare specific al sectorului bananelor și pentru motivul că respectiva coordonare avea ca obiect prețurile de referință [considerentul (467) al deciziei atacate]. O reducere de 10 % a fost acordată Weichert, care nu era informată cu privire la comunicările de stabilire anticipată a prețurilor dintre Dole și Chiquita [considerentul (476) al deciziei atacate].

30. După ajustare, cuantumurile de bază ale amenzilor care urmau să fie aplicate se prezentau după cum urmează:

– 83 200 000 de euro pentru Chiquita;

– 45 600 000 de euro pentru Dole;

– 14 700 000 de euro pentru Del Monte și Weichert.

31. Chiquita a beneficiat de imunitate la amenzi în temeiul Comunicării privind cooperarea [considerentele (483)-(488) ale deciziei atacate]. Nicio altă ajustare nu s-a făcut pentru Dole și nici pentru Del Monte și Weichert, cuantumul final al amenzii în privința acestora corespunzând cuantumurilor de bază ale amenzilor care urmau să fie aplicate, prevăzute la punctul 30 de mai sus.

32. Decizia atacată cuprinde, printre altele, următoarele prevederi:

„ Articolul 1

Următoarele societăți au încălcat dispozițiile articolului 81 [CE] prin participarea la o serie de practici concertate prin care au stabilit prețurile în sectorul bananelor:

– [Chiquita], de la 1 ianuarie 2000 la 1 decembrie 2002;

– Chiquita International Ltd, de la 1 ianuarie 2000 la 1 decembrie 2002;

– Chiquita International Services Group NV, de la 1 ianuarie 2000 la 1 decembrie 2002;

– Chiquita Banana Company BV, de la 1 ianuarie 2000 la 1 decembrie 2002;

– [Dole], de la 1 ianuarie 2000 la 31 decembrie 2002;

– [DFFE], de la 1 ianuarie 2000 la 31 decembrie 2002;

– [Weichert], de la 1 ianuarie 2000 la 31 decembrie 2002;

– [Del Monte], de la 1 ianuarie 2000 la 31 decembrie 2002.

Încălcarea s-a produs în următoarele state membre: Austria, Belgia, Danemarca, Finlanda, Germania, Luxemburg, Țările de Jos și Suedia.

Articolul 2

Pentru încălcarea descrisă la articolul 1, se aplică următoarele amenzi:

– [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV și Chiquita Banana Company BV, în solidar: 0 euro;

– [Dole] și [DFFE], în solidar: 45 600 000 de euro;

– [Weichert] și [Del Monte], în solidar: 14 700 000 de euro;

[...]”

Procedura și concluziile părților

33. Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 24 decembrie 2008, reclamantele au introdus prezenta acțiune.

34. Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a opta) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a invitat Comisia să prezinte anumite documente.

35. Comisia a prezentat, la 10 noiembrie 2011, documentele solicitate, care au fost comunicate reclamantelor la 18 noiembrie același an. Acestea din urmă nu au formulat nicio observație în scris sau oral.

36. Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 25 ianuarie 2012.

37. În ședință, reclamantele au prezentat un document și au solicitat ca acesta să fie depus la dosarul procedurii, cerere la care Comisia s-a opus.

38. Reclamantele solicită Tribunalului:

– anularea deciziei atacate;

– anularea sau reducerea cuantumului amenzii aplicate;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

39. Comisia solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.

În drept

I – Cu privire la admisibilitatea documentului prezentat de reclamante în ședință

40. Trebuie amintit că, potrivit articolului 48 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, părțile mai pot propune probe în sprijinul afirmațiilor lor atât în cadrul replicii, cât și al duplicii, dispoziția menționată precizând totodată că acestea trebuie să indice motivele care au determinat întârzierea cu care s-au propus probele.

41. Reiese din jurisprudență că prezentarea unor propuneri de probe ulterior duplicii rămâne posibilă în cazul în care autorul propunerii nu putea, înainte de închiderea procedurii scrise, să dispună de probele respective sau dacă probele propuse tardiv de adversarul său justifică completarea dosarului astfel încât să se asigure respectarea principiului contradictorialității (Hotărârea Tribunalului din 21 aprilie 2004, M/Curtea de Justiție, T-172/01, Rec., p. II-1075, punctul 44, confirmată în recurs prin Hotărârea Curții din 14 aprilie 2005, Gaki-Kakouri/Curtea de Justiție, C-243/04 P, nepublicată în Repertoriu, și Hotărârea din 8 octombrie 2008, Agrar-Invest-Tatschl/Comisia, T-51/07, Rep., p. II-2825, punctul 57).

42. După cum a hotărât Curtea, în ceea ce privește excepția de la normele care reglementează prezentarea propunerilor de probe, articolul 48 alineatul (1) din Regulamentul de procedură impune părților să indice motivele care au determinat întârzierea în propunerea probelor. O astfel de obligație implică recunoașterea competenței instanței de a verifica temeinicia motivării întârzierii cu care au fost propuse aceste probe și, dacă este cazul, conținutul acestora din urmă, precum și, în cazul în care cererea nu este întemeiată corespunzător cerințelor legale, a competenței de a le respinge. A fortiori , același lucru este valabil în ceea ce privește probele propuse ulterior depunerii duplicii (Hotărârea Gaki-Kakouri/Curtea de Justiție, punctul 41 de mai sus, punctul 33).

43. În prezenta cauză, reclamantele au solicitat în ședință să fie depus la dosarul procedurii un document care corespunde unor declarații ale Chiquita privind aprovizionarea Aldi de către Atlanta, operator de maturare artificială și distribuitor, și condițiile, inclusiv temporale, în care acest comerciant cu amănuntul își prezenta oferta pe piața bananelor.

44. Pe de o parte, este cert că aceste declarații ale Chiquita au fost luate în cursul procedurii administrative și fac parte din dosarul investigației Comisiei.

45. Pe de altă parte, reclamantele s-au limitat să afirme că depunerea documentului în cauză se explica prin necesitatea de a răspunde la punctul 49 din duplica prezentată de Comisie, cu privire la discuția privind diferența dintre bananele verzi și bananele galbene.

46. Este suficient să se constate, în această privință, că, în cadrul acestui punct al duplicii, Comisia nu face decât să reia termenii din decizia atacată potrivit cărora referirea importatorului la un preț galben sau verde depinde de modul în care organizează vânzările de banane și să evidențieze propriile afirmații ale reclamantelor, conținute în cererea introductivă, cu privire la faptul că „prețul Aldi”, aferent achiziției de banane galbene, constituia un factor foarte important pentru vânzările de banane verzi.

47. Proba propusă de reclamante nu privește, așadar, un aspect nou, ci se referă la o chestiune, ridicată de reclamante încă de la începutul litigiului, cu privire la pretinsa distincție care trebuie să fie făcută între banane verzi și banane galbene și la influența „ofertei Aldi” asupra prețurilor de tranzacție.

48. În aceste împrejurări, documentul prezentat tardiv de reclamante în ședință trebuie să fie declarat inadmisibil.

II – Cu privire la concluziile prin care se solicită anularea deciziei atacate

49. Reclamantele au prezentat un motiv unic, întemeiat pe caracterul eronat al concluziei Comisiei cu privire la existența unei practici concertate având un obiect anticoncurențial.

50. Din înscrisurile reclamantelor rezultă că, în cadrul respectivului motiv, acestea invocă o încălcare, pe de o parte, a articolelor 81 CE și 253 CE și, pe de altă parte, a dreptului la apărare și a articolului 253 CE.

A – Cu privire la încălcarea articolelor 81 CE și 253 CE

1. Cu privire la posibilitatea de a califica un schimb de informații drept practică concertată având un obiect anticoncurențial

51. În primul rând, reclamantele afirmă că respectivul comportament consta într-un simplu schimb de informații care nu făcea parte dintr-o înțelegere mai largă și nu constituia, așadar, o restrângere a concurenței prin obiect. Acestea susțin că, potrivit jurisprudenței, simplul fapt că un schimb de informații poate să reducă în mod potențial incertitudinea asupra unor viitoare politici de stabilire a prețurilor nu constituie un temei suficient pentru a-l califica drept o restrângere a concurenței prin obiect.

52. Reclamantele arată că Comisia se întemeiază în mod greșit pe mai multe cauze care implică schimburi de informații care fac parte din acorduri coluzive mai largi, chiar dacă aceasta nu susține, după cum o arată diferite pasaje din decizia atacată, că întreprinderile implicate în speță au participat la un acord sau la o practică concertată care urmărea stabilirea prețurilor reale și nici la un acord privind prețurile de referință, nici chiar la un acord sau la o practică concertată în vederea stabilirii unor majorări sau a unor scăderi specifice ale acestor prețuri.

53. Primo , în ceea ce privește încălcarea menționată în decizia atacată, rezultă din formularea acesteia din urmă, în mod neechivoc, că Comisia reproșează reclamantelor o coordonare a prețurilor de referință ale bananelor prin intermediul unor comunicări bilaterale de stabilire anticipată a prețurilor, situație care caracterizează o practică concertată privind stabilirea prețurilor și are, așadar, ca obiect restrângerea concurenței în sensul articolului 81 CE [a se vedea în special considerentele (1), (54), (261), (263) și (271) ale deciziei atacate], ceea ce nu este incompatibil cu faptul că Comisia nu a concluzionat, în speță, în sensul existenței unui acord sau a unei practici concertate prin care se urmărea stabilirea prețurilor reale și nici a unui acord privind prețurile de referință și nici chiar a unui acord sau a unei practici concertate în vederea stabilirii unor majorări sau a unor scăderi specifice ale acestor prețuri.

54. Așadar, se pare că schimbul de informații în cauză constituie, potrivit Comisiei, o înțelegere, care face obiectul calificării juridice specifice de practică concertată.

55. În această privință, trebuie amintit că noțiunile „acord”, „decizii ale asocierilor de întreprinderi” și „practică concertată” cuprind, din punct de vedere subiectiv, forme de coluziune care au aceeași natură și nu se disting decât prin intensitatea lor și prin formele în care se manifestă (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 8 iulie 1999, Comisia/Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Rec., p. I-4125, punctul 131).

56. În ceea ce privește definiția practicii concertate, Curtea a precizat că aceasta viza o formă de coordonare între întreprinderi, care, fără să fi mers până la realizarea unei convenții propriu-zise, substituia în mod conștient riscurile concurenței cu o cooperare practică între acestea (Hotărârea Curții din 16 decembrie 1975, Suiker Unie și alții/Comisia, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 și 114/73, Rec., p. 1663, punctul 26, Hotărârea Curții din 31 martie 1993, Ahlström Osakeyhtiö și alții/Comisia, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 și C-125/85-C-129/85, Rec., p. I-1307, punctul 63, și Hotărârea Curții din 4 iunie 2009, T-Mobile Netherlands și alții, C-8/08, Rep., p. I-4529, punctul 26).

57. Noțiunea de practică concertată implică, pe lângă concertarea între întreprinderile în cauză, un comportament pe piață care decurge din această concertare și o legătură de cauzalitate între aceste două elemente. În această privință, trebuie să se prezume, sub rezerva probei contrare, care este în sarcina operatorilor interesați, că întreprinderile care participă la concertare și care rămân active pe piață țin seama de schimbul de informații cu concurenții lor pentru a-și stabili comportamentul pe această piață. Această afirmație este cu atât mai adevărată atunci când concertarea are loc regulat și pe o perioadă îndelungată (Hotărârea Curții din 8 iulie 1999, Hüls/Comisia, C-199/92 P, Rec., p. I-4287, punctele 161-163, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 51).

58. În prezenta cauză, reclamantele nu pot să invoce anumite pasaje din decizia atacată care disting între noțiunile de practică concertată și de acorduri pentru a-și întemeia susținerile referitoare la absența din decizia menționată a unei obiecțiuni cu privire la stabilirea prețurilor.

59. Secundo , este necesar să se arate că argumentul potrivit căruia un schimb de informații nu poate constitui o restrângere a concurenței prin obiect decât dacă „face parte din acorduri coluzive mai largi, precum înțelegerile referitoare la stabilirea prețurilor reale sau a cotelor de piață” este lipsit de orice temei în drept.

60. În ceea ce privește schimbul de informații dintre concurenți, trebuie amintit că criteriile de coordonare și de cooperare care constituie o practică concertată trebuie interpretate în lumina concepției inerente dispozițiilor din tratat privind concurența, potrivit căreia orice operator economic trebuie să stabilească în mod autonom politica pe care intenționează să o urmeze pe piața comună (Hotărârea Suiker Unie și alții/Comisia, punctul 56 de mai sus, punctul 173, Hotărârea Curții din 14 iulie 1981, Züchner, 172/80, Rec., p. 2021, punctul 13, Hotărârea Ahlström Osakeyhtiö și alții/Comisia, punctul 56 de mai sus, punctul 63, Hotărârea Curții din 28 mai 1998, Deere/Comisia, C-7/95 P, Rec., p. I-3111, punctul 86, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 32).

61. Deși această cerință a autonomiei nu exclude dreptul operatorilor economici de a se adapta în mod inteligent la comportamentul constatat sau prevăzut al concurenților lor, aceasta se opune totuși în mod riguros oricărui contact direct sau indirect între astfel de operatori, de natură fie să influențeze comportamentul pe piață al unui concurent actual sau potențial, fie să dezvăluie unui astfel de concurent comportamentul pe care întreprinderea însăși este decisă sau preconizează să îl adopte pe piață, atunci când contactele au ca obiect sau ca efect realizarea unor condiții de concurență care nu ar corespunde condițiilor normale de pe piața relevantă, ținând seama de natura produselor sau a prestațiilor furnizate, de importanța și de numărul întreprinderilor și de volumul respectivei piețe (a se vedea în acest sens Hotărârea Suiker Unie și alții/Comisia, punctul 56 de mai sus, punctul 174, Hotărârea Züchner, punctul 60 de mai sus, punctul 14, Hotărârea Deere/Comisia, punctul 60 de mai sus, punctul 87, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 33).

62. Rezultă că schimbul de informații dintre concurenți poate încălca normele de concurență atunci când limitează sau anulează gradul de nesiguranță privind funcționarea pieței în cauză, având ca rezultat restrângerea concurenței dintre întreprinderi (Hotărârea Deere/Comisia, punctul 60 de mai sus, punctul 90, Hotărârea Curții din 2 octombrie 2003, Thyssen Stahl/Comisia, C-194/99 P, Rec., p. I-10821, punctul 81, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 35).

63. Comisia consideră că respectivele comunicări bilaterale de stabilire anticipată a prețurilor au redus incertitudinea care însoțea viitoarele decizii ale întreprinderilor în cauză în ceea ce privește prețurile de referință, care constituie prețuri anunțate, și adaugă, în mod întemeiat, că o concertare cu privire la astfel de prețuri poate de asemenea să constituie o încălcare prin obiect [considerentul (284) al deciziei atacate].

64. Astfel, în ceea ce privește posibilitatea de a considera că o practică concertată are un obiect anticoncurențial, deși aceasta nu are legătură directă cu prețul de consum, trebuie subliniat că modul de redactare a articolului 81 alineatul (1) CE nu permite să se considere că ar fi interzise numai practicile concertate care au efect direct asupra prețului achitat de consumatorii finali. Dimpotrivă, din articolul 81 alineatul (1) litera (a) CE reiese că o practică concertată poate avea un obiect anticoncurențial dacă aceasta constă în „stabilirea, direct sau indirect, de prețuri de cumpărare sau de vânzare sau de orice alte condiții de tranzacționare” (Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctele 36 și 37).

65. În orice caz, articolul 81 CE urmărește, asemenea altor norme de concurență prevăzute de tratat, să protejeze nu numai interesele directe ale concurenților sau ale consumatorilor, ci și structura pieței și, prin aceasta, concurența ca atare. Așadar, constatarea existenței obiectului anticoncurențial al unei practici concertate nu depinde de existența unei legături directe între aceasta și prețul de consum (Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctele 38 și 39).

66. Independent de pertinența referirii în decizia atacată la anumite hotărâri judecătorești, revine Tribunalului obligația să verifice dacă, în circumstanțele speței, Comisia a putut să concluzioneze în mod întemeiat că schimburile de informații intervenite între, pe de o parte, Dole și Chiquita și, pe de altă parte, Dole și Weichert constituiau o practică concertată având ca obiect restrângerea concurenței.

67. În al doilea rând, reclamantele pretind că Comisia a concluzionat în mod greșit că schimburile de informații în cauză constituiau o restrângere a concurenței prin obiect și că, procedând astfel, Comisia s-a sustras obligației de a examina dacă acestea aveau vreun efect anticoncurențial.

68. În ceea ce privește delimitarea dintre practicile concertate care au un obiect anticoncurențial și cele care au un efect anticoncurențial, trebuie amintit că obiectul și efectul anticoncurențial nu sunt condiții cumulative, ci alternative pentru a aprecia dacă o practică intră sub incidența interdicției prevăzute la articolul 81 alineatul (1) CE. Potrivit unei jurisprudențe constante începând cu Hotărârea Curții din 30 iunie 1966, LTM (56/65, Rec., p. 337, 359), caracterul alternativ al acestei condiții, indicat prin folosirea conjuncției „sau”, conduce la necesitatea de a analiza mai întâi însuși obiectul practicii concertate, ținând seama de contextul economic în care aceasta trebuie să fie aplicată. Cu toate acestea, în cazul în care analiza conținutului practicii concertate nu ar indica un grad suficient de nocivitate pentru concurență, ar trebui să se examineze efectele acesteia și, pentru a fi interzisă, să se impună întrunirea elementelor care probează că, în fapt, concurența a fost fie împiedicată, fie restrânsă sau denaturată în mod semnificativ (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 20 noiembrie 2008, Beef Industry Development Society și Barry Brothers, C-209/07, Rep., p. I-8637, punctul 15, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 28).

69. Pentru a aprecia dacă o practică concertată este interzisă prin articolul 81 alineatul (1) CE, luarea în considerare a efectelor sale concrete este, așadar, superfluă atunci când se dovedește că aceasta are ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței comune (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 13 iulie 1966, Consten și Grundig/Comisia, 56/64 și 58/64, Rec., p. 429, 496, Hotărârea Curții din 21 septembrie 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Comisia, C-105/04 P, Rec., p. I-8725, punctul 125, și Hotărârea Beef Industry Development Society și Barry Brothers, punctul 68 de mai sus, punctul 16). Distincția dintre „încălcări prin obiect” și „încălcări prin efect” rezultă din împrejurarea că anumite forme de coluziune între întreprinderi pot fi considerate, prin însăși natura lor, ca fiind dăunătoare pentru buna funcționare a concurenței (Hotărârea Beef Industry Development Society și Barry Brothers, punctul 68 de mai sus, punctul 17, și Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 29).

70. Pentru a avea un obiect anticoncurențial, este suficient ca practica concertată să poată să producă efecte negative asupra concurenței. Cu alte cuvinte, aceasta trebuie doar să fie aptă în mod concret, ținând cont de contextul juridic și economic în care se află, să împiedice, să restrângă sau să denatureze concurența în cadrul pieței comune. Problema dacă și în ce măsură un astfel de efect se produce în mod concret nu poate avea importanță decât pentru a calcula cuantumul amenzilor și pentru a evalua dreptul la acordarea de daune interese (Hotărârea T-Mobile Netherlands și alții, punctul 56 de mai sus, punctul 31).

71. În speță, întrucât Comisia a concluzionat că respectivele comunicări de stabilire anticipată a prețurilor dintre întreprinderile în cauză determinaseră o practică concertată având un obiect anticoncurențial, nu era obligată, potrivit jurisprudenței menționate mai sus, să examineze efectele comportamentului incriminat pentru a putea concluziona în sensul unei încălcări a articolului 81 CE.

72. În al treilea rând, reclamantele arată că, în scopul de a se îndepărta de la jurisprudența potrivit căreia schimburile de informații nu ar fi în general „suficient de nocive” pentru a merita să fie calificate drept restrângeri ale concurenței prin obiect, chiar și în cazul în care informațiile care fac obiectul schimbului ar fi destinate să influențeze efectiv stabilirea prețurilor, Comisia a stabilit, în considerentul (315) al deciziei atacate, o distincție artificială între comunicările „de stabilire anticipată a prețurilor” și schimburile de informații „ ex post ” și a susținut că prezentul caz le avea ca obiect pe primele, considerate ca fiind mai grave. Această deosebire nu ar fi susținută de nicio hotărâre judecătorească și ar contrazice chiar jurisprudența care impune luarea în calcul a structurii pieței și a caracteristicilor comunicărilor.

73. Astfel cum arată în mod întemeiat Comisia, acest argument al reclamantelor decurge dintr-o lectură parțială a deciziei atacate, întrucât considerentul (315) trebuie să fie interpretat în lumina întregii analize efectuate de Comisie în decizia menționată.

74. În această privință, trebuie să se sublinieze că Comisia utilizează expresia generică „comunicări de stabilire anticipată a prețurilor” pentru a desemna practica concertată privind coordonarea prețurilor de referință și având ca obiect o restrângere a concurenței în sensul articolului 81 CE, la finalul analizei efectuate în considerentele (259)-(272) ale deciziei atacate. Comunicările de stabilire anticipată a prețurilor sunt definite în considerentele (51), (148) și (182) ale deciziei atacate ca fiind schimburi în cursul cărora întreprinderile în cauză discutau despre factorii de stabilire a prețului pentru banane, și anume despre factorii în legătură cu prețurile de referință pentru săptămâna următoare, dezbăteau sau divulgau tendințe urmate de prețuri sau ofereau indicații despre prețurile de referință pentru săptămâna următoare. Aceste comunicări aveau loc înainte ca părțile să își stabilească prețurile de referință și toate erau în legătură cu viitoarele prețuri de referință.

75. Comisia se referă de asemenea la „schimburile de prețuri de referință”, al căror conținut este precizat, în același considerent (51) al deciziei atacate, în felul următor:

„[...] Odată stabilite prețurile de referință joia dimineața, părțile făceau schimb de prețuri în mod bilateral sau utilizau cel puțin un mecanism care le permitea să facă un schimb bilateral de informații cu privire la prețurile de referință stabilite [...]”

76. Din considerentele (51), (198), (227), (248), (250) și (257) ale deciziei atacate rezultă că, pentru Comisie, aceste schimburi de prețuri de referință constituiau un element al aranjamentelor coluzive ale întreprinderilor, deoarece erau folosite pentru a controla deciziile individuale în materie de stabilire a prețurilor, luate pe baza schimbului de informații realizat în cadrul comunicărilor de stabilire anticipată a prețurilor, și nu constituiau, așadar, o încălcare distinctă, ci un mecanism de supraveghere a rezultatului, care contribuia la același obiectiv.

77. În ceea ce privește considerentul (315) al deciziei atacate, acesta are ca obiect doar să răspundă la un argument al întreprinderilor destinatare ale comunicării privind obiecțiunile potrivit căruia comunicările de stabilire anticipată a prețurilor nu sunt decât simple schimburi de informații, care nu pot încălca articolul 81 CE decât dacă sunt constatate efecte anticoncurențiale. Comisia operează, în cadrul acestuia, o deosebire între prezentul caz și cel, invocat de aceste întreprinderi, în care a fost adoptată Decizia 92/157/CEE a Comisiei din 17 februarie 1992 privind o procedură de aplicare a articolului [81 CE] (IV/31 370 și 31 446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (JO L 68, p. 19), referitor la un sistem de schimb de informații care a determinat o încălcare a articolului 81 CE din cauza efectelor sale anticoncurențiale pe piață.

78. Comisia se limitează să sublinieze că respectivele comunicări de stabilire anticipată a prețurilor nu erau schimburi de informații ex post , cu alte cuvinte, referitoare la tranzacții deja realizate, precum în cazul UK Agricultural Tractor Registration Exchange, ci acestea au determinat divulgarea liniei de conduită pe care concurenții aveau în vedere să o adopte pe piață în ceea ce privește stabilirea viitoare a prețurilor lor de referință.

79. Contrar afirmațiilor reclamantelor, Comisia nu efectuează, cu această ocazie, nicio comparație și nicio clasificare a tipurilor de schimburi de informații în funcție de nocivitatea pentru concurență după cum au avut loc înainte sau după stabilirea prețurilor de tranzacție și nu afirmă că primele sunt cele mai grave și că permit definirea, fără alte aprecieri, a unei restrângeri a concurenței prin obiect.

80. Singura distincție pe care se întemeiază Comisia în considerentul (315) al deciziei atacate este cea existentă între înțelegerile care au un obiect anticoncurențial și cele care au un efect anticoncurențial, distincție admisă de jurisprudență.

81. Referindu-se la considerentele (263)-(271) ale deciziei atacate, Comisia precizează că practica concertată care o implică pe Dole are ca obiect o restrângere a concurenței în sensul articolului 81 CE și că, „în consecință, nu este necesar [să analizeze] structura pieței” ori „caracteristicile comunicărilor sau ale informațiilor comunicate în lumina criteriilor definite în cazul UK Agricultural Tractor Registration Exchange”.

82. Această din urmă mențiune nu poate fi interpretată, astfel cum procedează reclamantele, ca fiind dovada unei necunoașteri de către Comisie, în speță, a cerințelor jurisprudențiale în materie de apreciere a conformității cu regulile concurenței a schimburilor de informații între concurenți. Ea nu are în realitate un alt conținut decât simpla diferențiere care trebuie să fie realizată față de o situație în care constatarea încălcării articolului 81 CE rezulta din luarea în calcul a efectelor de restrângere a concurenței ale unui sistem de schimb de informații.

83. Referirea expresă la considerentele (263)-(271) ale deciziei atacate, în care Comisia amintește anumite caracteristici ale sistemului de schimb de informații dintre întreprinderile în cauză și luarea în calcul de către aceasta a contextului în care se încadra, este suficientă pentru a contrazice interpretarea reclamantelor.

84. În orice caz, astfel cum se va arăta în continuare, Comisia a procedat la o evaluare a practicii în cauză ținând cont de conținutul, de frecvența și de durata comunicărilor bilaterale, precum și de contextul juridic și economic în care se încadrau aceste discuții.

85. Prin urmare, argumentul reclamantelor menționat la punctul 72 de mai sus trebuie să fie respins.

2. Cu privire la existența unei practici concertate având un obiect anticoncurențial

a) Cu privire la lipsa credibilității Chiquita

86. Reclamantele afirmă că concluzia Comisiei potrivit căreia schimbul de informații în cauză constituie o practică concertată având ca obiect stabilirea prețurilor și, în consecință, o restrângere a concurenței prin obiect se întemeiază practic exclusiv pe modul în care Chiquita a descris acest comportament în cursul procedurii administrative, deși întreprinderea menționată suferă de o lipsă totală de credibilitate.

87. Acestea invocă, în această privință, interesul personal pe care îl avea Chiquita în calificarea comportamentului în cauză drept încălcare, derularea, foarte elocventă, a procedurii administrative și existența unor contradicții vădite.

88. Trebuie subliniat, cu titlu introductiv, că argumentația reclamantelor, care vizează discreditarea la modul general a mărturiei Chiquita, se întemeiază pe o premisă greșită, în sensul că declarațiile Chiquita nu constituie decât unul dintre elementele luate în calcul de Comisie pentru a-și fundamenta concluziile, în combinație cu înseși declarațiile Dole și ale Weichert și cu mijloacele de probă scrise, precum liste ale convorbirilor telefonice și mesaje electronice, toate aceste elemente fiind examinate și confruntate astfel încât să reiasă atât elementele contradictorii, cât și elementele concordante care tind să stabilească existența unei practici concertate.

89. Specificul practicii în cauză, și anume faptul că respectivele comunicări bilaterale au avut loc oral și că părțile au informat Comisia că nu aveau nici note, nici rezumate ale acestor comunicări, explică totodată importanța declarațiilor realizate de întreprinderi în cursul procedurii administrative.

90. În primul rând, în ceea ce privește interesul personal pe care îl avea Chiquita în calificarea comportamentului în cauză drept încălcare, reclamantele arată că depunerea de către această întreprindere, la 8 aprilie 2005, a unei cereri de imunitate întemeiată pe Comunicarea privind cooperarea avea legătură cu achiziția, anunțată cu șase săptămâni mai devreme, a sectorului „Fresh Express” al Performance Food Group. Potrivit reclamantelor, Chiquita nu putea să finalizeze achiziția sectorului „Fresh Express”, care prezenta o importanță strategică considerabilă pentru aceasta, fără să liniștească îngrijorările manifestate de băncile care finanțau operațiunea în urma unui control prealabil al activităților sale, și doar la 28 iunie 2005, după obținerea imunității condiționate la 3 mai 2005, Chiquita a anunțat finalizarea operațiunii de achiziție.

91. Trebuie arătat că argumentul reclamantelor nu răspunde logicii inerente a procedurii prevăzute de Comunicarea privind cooperarea. Astfel, faptul de a solicita beneficiul aplicării acesteia în scopul obținerii unei reduceri a cuantumului amenzii nu determină în mod obligatoriu o incitare la prezentarea unor elemente de probă deformate cu privire la ceilalți participanți la înțelegerea incriminată. Într-adevăr, orice tentativă de a induce în eroare Comisia ar putea pune sub semnul întrebării sinceritatea și caracterul complet al cooperării solicitantului și, prin urmare, ar putea pune în pericol posibilitatea acestuia de a beneficia pe deplin de Comunicarea privind cooperarea (Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2006, Peróxidos Orgánicos/Comisia, T-120/04, Rec., p. II-4441, punctul 70).

92. Chiar dacă susținerile reclamantelor cu privire la motivația cererii de imunitate prezentate de Chiquita ar fi considerate adevărate, acestea nu sunt de natură să înlăture orice credibilitate a declarațiilor acestei întreprinderi. Existența unui interes personal în denunțare nu semnifică în mod necesar lipsa credibilității autorului acesteia.

93. Îngrijorările operatorilor care trebuiau să finanțeze achiziția Chiquita și grija lor, în acest scop, de a delimita cât mai bine posibil riscul în legătură cu situația împrumutatului pot, în egală măsură, să fie considerate ca un indiciu concret care accentuează forța probantă a declarațiilor Chiquita cu privire la realitatea unei înțelegeri.

94. În plus – și mai ales –, prezentarea exclusiv avantajoasă a demersului întreprins de Chiquita la 8 aprilie 2005 este înșelătoare în măsura în care face abstracție de o consecință certă și potențial negativă în legătură cu recunoașterea de către aceasta a participării sale la o înțelegere. Astfel, deși cererea de imunitate permitea întreprinderii Chiquita să spere că va scăpa de orice sancțiune a Comisiei, recunoașterea menționată anterior și decizia subsecventă a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE expune această întreprindere la o acțiune în daune interese din partea terților pentru repararea prejudiciului suferit din cauza comportamentului anticoncurențial în cauză, ceea ce poate să se dovedească a avea consecințe importante pe plan financiar.

95. Această concluzie este de asemenea de natură să relativizeze susținerile reclamantelor cu privire la presupusa așteptare a Chiquita de a vedea întreprinderile concurente suportând un handicap financiar la finalul procedurii administrative.

96. În al doilea rând, reclamantele fac referire la derularea procedurii administrative, arătând că Comisia a constatat ea însăși că Chiquita nu avea credibilitate, întrucât a respins practic toate susținerile prezentate de această societate pentru motivul că erau neîntemeiate, inclusiv în ceea ce privește participarea Fyffes și a Van Parys la înțelegerea invo cată, și a fost constrânsă să organizeze o reuniune cu Chiquita privind „starea dosarului”. Aceasta din urmă nu ar fi identificat comunicările bilaterale în cauză și nu ar fi invocat obiectul lor anticoncurențial decât după această reuniune.

97. Reclamantele amintesc că cererea de clemență a Chiquita din 8 aprilie 2005 conținea următoarea mențiune:

„Prezenta cerere se referă la activitatea de distribuție și de comercializare a bananelor, precum și a ananasului și a altor fructe proaspete, importate. Cei mai mari furnizori de banane în Europa, inclusiv în Elveția și în Norvegia, sunt [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland și Grupo Noboa SA Ecuador, denumită în continuare Noboa.

Acțiunile concertate între importatorii de banane care au încălcat articolul 81 [CE] au avut loc cu aproximație de la începutul anilor ’90 (sau mai devreme) până în aprilie 2005. Pe parcursul ultimilor patru sau cinci ani, Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes și Noboa au participat la aceste acțiuni concertate și este posibil ca acestea să reunească și în prezent sau poate că la aceste reuniuni au participat anterior și alți furnizori, mai mici, de banane, precum Durbeck. Societățile menționate mai sus au inițiat în sectorul bananelor un schimb regulat de informații referitoare la volumele și la prețurile viitoarelor livrări în Europa, precum și cu privire la clienții lor personali europeni.

Societățile au inițiat de asemenea acțiuni concertate având ca obiect direct prețurile, și anume prețurile de referință generale pentru Europa, aplicate anumitor clienți europeni.”

98. Se pare astfel că cererea de clemență viza în special „importatorii de banane” și participarea acestora la acțiuni concertate „în cursul ultimilor cinci ani”.

99. Conținutul deciziei atacate demonstrează că declarațiile Chiquita, contrar afirmațiilor reclamantelor, au fost luate în calcul în mare măsură de Comisie. Mai întâi, este cert că, din cei cinci importatori menționați, trei au devenit destinatari ai deciziei atacate. Apoi, un schimb de informații referitor la volume a fost constatat efectiv în decizia atacată, fără a fi reținut în final ca element constitutiv al încălcării [a se vedea considerentele (136) și (272) ale deciziei atacate]. De asemenea, un schimb de informații, sub forma unor comunicări de stabilire anticipată a prețurilor, aferent prețurilor de referință ale importatorilor și ale furnizorilor, a fost reținut în decizia atacată pentru a caracteriza o practică concertată având un obiect anticoncurențial cu o durată de trei ani, inclusă în perioada restrânsă vizată mai precis în cererea de clemență.

100. În orice caz, constatarea potrivit căreia încălcarea reținută în final în decizia atacată nu corespunde în toate punctele cu indicațiile conținute în cererea de clemență în ceea ce privește obiectul comportamentului ilicit, durata acestuia și numărul de întreprinderi implicate și sancționate nu este de natură să demonstreze că autorul respectivei cereri și declarațiile acestuia, pe care sunt parțial întemeiate concluziile Comisiei privind existența unei încălcări a articolului 81 CE, sunt lipsite de credibilitate.

101. Rezultatul procedurii administrative desfășurate de Comisie, evidențiat de reclamante, contrazice însăși afirmația acestora conform căreia „Comisia a admis cu prea mare ușurință afirmația Chiquita potrivit căreia exista o formă de înțelegere între importatorii de banane în Europa de Nord” și nu a procedat la „un examen critic” al declarațiilor acestei societăți.

102. Voința reclamantelor de a discredita mărturia Chiquita le-a condus la dezvoltarea unui raționament contradictoriu vizând în același timp să reproșeze Comisiei faptul că s-a întemeiat aproape exclusiv pe declarațiile Chiquita, fără precauție și fără o analiză critică, și să sublinieze diferențele dintre aceste declarații și conținutul deciziei atacate.

103. Pe de altă parte, nici dintr-o scrisoare a Comisiei prin care invita Chiquita să își prezinte observațiile asupra „posibilelor” discordanțe dintre cererea de clemență inițială și unele declarații ulterioare, nici din organizarea, la 20 octombrie 2006, a unei reuniuni în cursul căreia Comisia și Chiquita au avut un schimb de puncte de vedere referitor la confruntarea elementelor cuprinse în cererea de clemență cu cele rezultând din inspecțiile și din solicitările de informații nu se poate deduce o discreditare globală a mărturiei Chiquita.

104. Trebuie arătat că reclamantele, care au avut acces la dosarul de investigare, se mulțumesc să afirme că Chiquita a menționat comunicările de stabilire anticipată a prețurilor după reuniunea-bilanț din 20 octombrie 2006 și nu oferă niciun element de natură să contrazică observația Comisiei potrivit căreia Chiquita a făcut referire la aceste comunicări de stabilire anticipată a prețurilor pentru prima dată în iulie-august 2005 (declarațiile nr. 11 și 12), și anume cu mai mult de un an înaintea desfășurării acestei reuniuni.

105. Considerentul (149) al deciziei atacate, în care se indică faptul că „[a]tunci când Chiquita a informat Comisia despre comunicările de stabilire anticipată a prețurilor pe care le întreținea cu Dole, a invocat faptul că tema acestora fusese condițiile de vânzare și de piață și factorii de preț, precum și ofertele de preț oficiale privind bananele”, face referire la pagina 9227 și următoarele din dosarul Comisiei, care corespund declarației de întreprindere nr. 12 a Chiquita din 25 august 2005. În plus, anexa A 6 la cererea introductivă corespunde declarației nr. 28 a Chiquita, în care aceasta aduce clarificări cu privire la comportamentul fostului său angajat, domnul B., implicat în comunicări cu întreprinderi concurente, și amintește că a descris ce știa despre aceste comunicări în declarațiile precedente nr. 11 din 4 iulie 2005, nr. 12 din 25 august 2005 și nr. 13 din 20 ianuarie 2006.

106. În al treilea rând, Dole arată că mărturia salariatului Chiquita, domnul B., privind comunicările bilaterale desfășurate cu unul dintre salariații săi, domnul H., prezintă mai multe contradicții interne, care ridică îndoieli serioase cu privire la exactitatea și la credibilitatea acesteia, și este de asemenea contrazisă de cea a salariatului său.

107. Primo , reclamantele evocă variațiile declarațiilor Chiquita în ceea ce privește calendarul comunicărilor, cu susțineri privind schimburi care au avut loc lunea și marțea, iar ulterior miercurea și joia.

108. Această situație este clar explicată în considerentele (71)-(74) și (156) ale deciziei atacate, din care rezultă că, după ce s-a întreținut în mod suplimentar cu foști salariați și cu salariații săi actuali și după ce a trecut în revistă listele convorbirilor telefonice ale fostului său salariat, domnul B., Chiquita și-a detaliat declarația inițială indicând că apelurile aveau loc în general miercurea la sfârșitul după-amiezii și erau urmate de un al doilea apel joia dimineața devreme, înainte, uneori chiar imediat înainte, de apelul în conferință internă care preceda decizia sa în materie de stabilire a prețurilor.

109. Trebuie să se sublinieze că Dole a admis în mod coerent, în răspunsurile sale la solicitările de informații, că apelurile telefonice aveau loc miercurea după-amiaza și, potrivit acesteia, foarte rar joia dimineața [considerentul (73) al deciziei atacate] și că declarațiile întreprinderilor sunt susținute de listele convorbirilor telefonice disponibile ale domnului B., care arată apelurile telefonice efectuate de acesta din urmă către domnul H., liste cu privire la care reclamantele nu au formulat nicio observație.

110. Secundo , în ceea ce privește originea apelurilor, reclamantele menționează o primă declarație a Chiquita, potrivit căreia „domnul H., de la Dole, îl apela uneori primul pe domnul B., iar alteori Chiquita o apela prima pe Dole”, și ulterior o a doua, potrivit căreia „în cea mai mare parte a timpului, domnul H. îl apela pe domnul B.”, această ultimă afirmație fiind de altfel contestată de domnul H.

111. Declarațiile Chiquita menționate mai sus nu dezvăluie o contradicție reală, ci o precizare cu privire la originea majoritară a apelurilor, iar contestația Dole cu privire la acest aspect nu permite să se susțină în mod valabil o absență totală a credibilității mărturiei Chiquita, deși aceasta din urmă este susținută de Dole, care a declarat că salariații săi, domnii H. și G., comunicau cu domnul B., salariat al Chiquita, și că, „în rare ocazii, este posibil ca domnul H. să îl fi contactat pe domnul B. miercurea după-amiaza dacă Dole nu fusese contactată de acesta miercuri după-amiaza și în special dacă o împrejurare neobișnuită intervenea în evoluția pieței” [considerentele (60) și (61) ale deciziei atacate].

112. Pe baza acestor elemente, Comisia a putut să concluzioneze în mod just, fără ca acest lucru să fie contestat de reclamante, că Chiquita și Dole comunicaseră, chiar dacă părțile își amintesc în mod diferit persoana care se găsea „în cea mai mare parte a timpului” la originea contactelor, și că cele două părți admit, în plus, că propriii salariați au luat de asemenea contact cu cealaltă parte cu anumite ocazii [considerentul (62) al deciziei atacate].

113. Tertio , reclamantele arată că domnul B. a susținut că Dole comunica „intenția sa probabilă [...] cu privire la modul în care urma să stabilească prețurile în săptămâna următoare”, iar ulterior, în aceeași declarație, că apelurile aveau ca scop obținerea „unei indicații finale din partea Dole cu privire la intenția sa referitoare la stabilirea prevăzută a prețului”.

114. Aceeași obiecțiune a fost prezentată de Dole în răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, ceea ce a determinat următorul răspuns din partea Comisiei, în considerentul (169) al deciziei atacate:

„Comisia subliniază, la modul general, că, întrucât aceste comunicări erau comunicări de stabilire anticipată a prețurilor, este clar că indicațiile sau intențiile de preț comunicate concurenților nu puteau să fi fost un preț de referință final, deoarece acesta nu era stabilit decât în ziua următoare. În plus, Chiquita arată în declarația sa de întreprindere că, în opinia ei, comunicările aveau ca obiect obținerea de la Dole a unei «indicații finale» referitoare la «intenția sa privind prețul scontat». Acest lucru arată clar că Chiquita nu afirma că ceea ce comunica Dole era un preț final. Chiquita indică în plus că recomandarea de stabilire a prețurilor a domnului B. se baza pe «intenția probabilă a Dole», despre care luase cunoștință cu ocazia comunicărilor de stabilire anticipată a prețurilor cu Dole. Comisia apreciază că aceste declarații nu sunt incoerente și că ele arată clar finalitatea acestor comunicări pentru Chiquita.”

115. Simpla menționare, în cererea introductivă, a faptului că domnul H. și-a amintit doar de discuțiile având ca obiect „tendințele indicative ale prețurilor de referință” nu este de natură să contrazică concluzia Comisiei menționată mai sus și să justifice susținerile de incoerență și de lipsă a credibilității subsecvente a mărturiei Chiquita.

116. Quarto , în ceea ce privește discordanța dintre Chiquita și Dole cu privire la determinarea frecvenței exacte a schimburilor, aceasta nu semnifică în mod necesar, astfel cum înțeleg reclamantele, lipsa credibilității mărturiei Chiquita.

117. Chestiunea frecvenței comunicărilor bilaterale dintre Dole și Chiquita este examinată în considerentele (76)-(86) ale deciziei atacate și Comisia a ținut seama de răspunsurile Dole, care a admis că aceste comunicări bilaterale au avut loc de aproximativ 20 de ori pe an [considerentul (83) al deciziei atacate].

118. Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că argumentarea reclamantelor prin care se urmărește discreditarea în mod general a mărturiei Chiquita din cauza unei pretinse lipse de credibilitate a acesteia trebuie să fie înlăturată.

b) Cu privire la incompatibilitatea modurilor de operare ale Dole și Chiquita cu coluziunea reproșată

119. Reclamantele pretind că teza Comisiei potrivit căreia comunicările bilaterale dintre părți aveau ca obiectiv coordonarea prețurilor lor de referință este incompatibilă cu faptul că Chiquita și Dole stabileau prețuri de referință pentru produse diferite, pentru clienți diferiți și pentru săptămâni diferite ale ciclului de trei săptămâni al pieței bananelor. Așadar, nu ar fi nici măcar teoretic posibilă coordonarea prețurilor de referință pe baza informațiilor comunicate reciproc, în măsura în care produsele vândute de Chiquita și de Dole ar fi două produse total diferite, care nu s-ar afla în concurență pe aceeași piață.

120. Prețul de referință stabilit de Chiquita se referea la bananele coapte care ar fi livrate comercianților cu amănuntul, în timp ce prețul de referință stabilit de Dole se referea la bananele nematurate, livrate operatorilor care efectuau procesul de maturare artificială și distribuția. Potrivit reclamantelor, Chiquita își stabilea prețul de referință galben pentru bananele care ajungeau în Europa de Nord în săptămâna precedentă și erau livrate comercianților cu amănuntul în săptămâna următoare, în timp ce Dole își stabilea prețul de referință verde pentru bananele care ajungeau în Europa de Nord în săptămâna următoare și care nu erau livrate comercianților cu amănuntul decât două săptămâni mai târziu.

121. Această situație nu era caracteristică pentru Germania, unde Chiquita comunica clienților săi în scopuri externe doar un preț de referință galben, datorită exercitării de către filiala sa Atlanta a activităților de maturare artificială și de distribuție. Astfel, Chiquita ar fi indicat Comisiei că deciziile de stabilire a prețurilor luate joia cu privire la țările nordice se refereau și la bananele în curs de maturare.

122. Reclamantele reproșează în fine Comisiei faptul că nu și-a explicat poziția în mod clar și neechivoc, încălcând astfel articolul 253 CE, în special prin faptul că nu a explicat „în mod valabil cum poate avea o relevanță oarecare pentru stabilirea prețului bananelor galbene schimbul de informații referitor la elemente pretins relevante pentru stabilirea prețurilor de referință ale bananelor verzi”.

Cu privire la pretinsa încălcare a articolului 253 CE

123. Din formularea obiecției amintite la punctul anterior, mai precis din folosirea locuțiunii adverbiale „în mod valabil”, precum și din cuprinsul argumentației dezvoltate de reclamante rezultă că această obiecție nu vizează propriu-zis o încălcare a unor norme fundamentale de procedură în sensul articolului 230 CE. Obiecția în cauză se confundă în realitate cu critica temeiniciei deciziei atacate și deci a legalității pe fond a acestui act, care ar fi ilegal având în vedere absența demonstrării de către Comisie a existenței sau chiar a însăși posibilității de a exista a unei coordonări ilicite între Dole și Chiquita.

124. În fond, chiar dacă se presupune că susținerea privind o încălcare a articolului 253 CE poate fi reținută, aceasta ar fi lipsită de temei.

125. Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea impusă prin articolul 253 CE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției emitente a actului, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul. Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații al destinatarului actului sau al altor persoane vizate în mod direct și individual de acest act. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 CE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare a acestuia, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France, C-367/95 P, Rec., p. I-1719, punctul 63 și jurisprudența citată).

126. În plus, deși, în motivarea deciziilor pe care le adoptă pentru a asigura aplicarea normelor de concurență, Comisia nu este obligată să discute toate aspectele de fapt și de drept, precum și considerațiile care au determinat-o să ia o astfel de decizie, nu este mai puțin adevărat că instituția este datoare, în temeiul articolului 253 CE, să menționeze cel puțin situația de fapt și considerațiile juridice care prezintă o importanță esențială în economia deciziei, acordând în felul acesta instanței Uniunii și părților interesate posibilitatea de a cunoaște condițiile în care a efectuat aplicarea tratatului (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 1998, European Night Services și alții/Comisia, T-374/94, T-375/94, T-384/94 și T-388/94, Rec., p. II-3141, punctul 95 și jurisprudența citată).

127. În prezenta cauză, în considerentele (4), (5), (32), (34), (104), (141)-(143), (182), (196) și (287) ale deciziei atacate, Comisia a explicat cu suficientă precizie și claritate poziția sa cu privire la natura unică a produsului în cauză, și anume bananele proaspete, la specificitatea acestui produs, fructe importate verzi și oferite publicului spre consum odată ce au devenit galbene, după maturarea artificială, la modalitățile de organizare a maturării artificiale și, ulterior, de comercializare a bananelor, la procesul de negociere comercială cu prețurile de referință și la legătura existentă între prețurile de referință ale bananelor verzi și galbene.

128. În plus, trebuie să se sublinieze că argumentarea reclamantelor prin care se dorește constatarea, în esență, a unei separări și a unei desincronizări a activităților Dole și Chiquita, care ar face imposibilă o coluziune asupra prețurilor de referință prin intermediul comunicărilor bilaterale, nu a fost invocată în cursul procedurii administrative.

129. Or, este cert că comunicarea privind obiecțiunile indica explicit că produsul în cauză era constituit din banane (fructe proaspete) și indica trei practici coluzive, și anume:

– schimbul de informații referitor la volumul livrărilor de banane în Europa de Nord (schimb de informații referitor la volum);

– comunicări bilaterale referitoare la condițiile pieței bananelor, la tendințele prețurilor sau la indicarea prețurilor de referință înainte de stabilirea acestora;

– schimbul de informații referitor la prețurile de referință ale bananelor (schimb referitor la prețuri de referință).

130. La punctul 429 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a concluzionat în mod neechivoc că „fiecare serie de aranjamente bilaterale” și ansamblul acestor aranjamente constituia o încălcare având ca obiect restrângerea concurenței în Comunitate și în Spațiul Economic European (SEE) în sensul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE.

131. În răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, Dole a contestat existența oricărei încălcări, însă, în acest scop, nu a susținut în niciun fel o diferență substanțială a modului de comercializare a bananelor în raport cu Chiquita. Deși se indică faptul că, spre deosebire de Dole și de restul sectorului, prețurile de referință au avut anumite utilizări foarte limitate și discrete pentru Chiquita datorită particularității activității sale, această observație vizează doar contractele „Dole plus”, în care prețul de tranzacție al bananelor marca Chiquita depindea în realitate de prețul de referință săptămânal stabilit de Dole.

132. Este chiar subliniată în mod clar, în răspunsul la comunicarea privind obiecțiunile menționat mai sus, rivalitatea constantă care exista între importatorii de banane, „în special între Dole și Chiquita”, acest din urmă operator fiind calificat drept „cel mai mare rival” al Dole.

133. În acest stadiu, trebuie amintit că pot fi furnizate pe parcursul procesului explicații sau precizări de natură să clarifice termenii actului atacat (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 15 iulie 1960, Präsident și alții/Înalta Autoritate, 36/59-38/59 și 40/59, Rec., p. 857, 892, Hotărârea Curții din 6 aprilie 1995, BPB Industries și British Gypsum/Comisia, C-310/93 P, Rec., p. I-865, punctul 11, și Concluziile avocatului general Léger prezentate în această cauză, Rec., p. I-867, punctul 24). Curtea a hotărât că precizările aduse de autorul unei decizii atacate, care completează o motivare care este deja ea însăși suficientă, nu țin propriu-zis de respectarea obligației de motivare, chiar dacă pot fi utile în cadrul controlului intern al motivării deciziei efectuat de instanța Uniunii, întrucât permit instituției să explice motivele care stau la baza deciziei sale (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 16 noiembrie 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Comisia, C-286/98 P, Rec., p. I-9925, punctul 61).

134. În prezenta cauză, precizările oferite în cursul procesului de Comisie, ca răspuns la obiecția specifică invocată de reclamante pentru prima dată în cursul procedurii contencioase, nu au făcut decât să explice motivarea deja conținută în decizia atacată, care înglobează diferitele moduri de distribuție a bananelor importate în Europa de Nord, printre alții, de Dole și de Chiquita.

135. Rezultă că nicio încălcare a articolului 253 CE nu poate fi, în orice caz, imputată Comisiei.

Cu privire la fond

136. Este necesar să se considere că obiecția invocată de reclamante nu poate fi reținută, întrucât se sprijină pe o premisă neargumentată și eronată potrivit căreia bananele verzi și galbene constituie produse total diferite, aparținând a două piețe distincte pe care operează, în mod exclusiv, Dole, pe de o parte, și Chiquita, pe de altă parte.

137. Teza reclamantelor nu corespunde realității pieței în cauză, astfel cum rezultă aceasta din constatările făcute de Comisie în decizia atacată, din declarațiile Dole și ale Chiquita formulate în cursul procedurii administrative și din propriile înscrisuri ale reclamantelor.

138. Astfel cum rezultă din motivele care urmează, aceste constatări și declarații, coroborate cu mijloace de probă scrise, indică existența unei piețe a bananelor (fructe proaspete) caracterizate de o coexistență și de o concomitență a activităților întreprinderilor Dole și Chiquita de vânzare a bananelor verzi și galbene, de o comunicare a acestor două întreprinderi, într-o perfectă înțelegere mutuală, cu privire la prețul bananelor verzi pentru Europa de Nord și de faptul că prețul bananelor verzi era cel plecând de la care era stabilit prețul bananelor galbene.

139. În primul rând, trebuie să se sublinieze că Comisia definește clar în decizia atacată sectorul în cauză, în special produsul în cauză ca fiind bananele proaspete, precum și funcționarea pieței respective.

140. Comisia precizează că atât bananele necoapte (verzi), cât și bananele coapte (galbene) sunt incluse în decizia atacată, iar vânzările de banane proaspete se definesc ca fiind vânzările de banane minus bananele deshidratate și bananele din soiul Musa paradisiaca (plantains) [considerentul (4) al deciziei atacate].

141. Din decizia atacată reiese că bananele importate în Europa de Nord erau în general cultivate în Caraibe, în America Centrală și în anumite țări din Africa [considerentul (5) al deciziei atacate]. În perioada în cauză, sectorul bananelor din Europa de Nord era organizat în cicluri săptămânale. Transportul cu vaporul al bananelor din porturile Americii Latine spre Europa dura aproximativ două săptămâni. Livrările de banane în porturile nord-europene erau în general săptămânale și se efectuau în conformitate cu un calendar de expediție regulat [considerentul (33) al deciziei atacate]. Bananele erau expediate verzi și erau verzi când ajungeau în porturi. Acestea trebuiau supuse unui proces de maturare artificială pentru a putea fi consumate [considerentul (34) al deciziei atacate].

142. Comisia arată că bananele fie erau livrate direct cumpărătorilor (banane verzi), fie erau supuse unui proces de maturare artificială, iar ulterior erau livrate aproximativ o săptămână mai târziu (banane galbene), ceea ce însemna că procesul de maturare artificială putea fi organizat fie de cumpărător, fie realizat de importator ori în numele său [considerentul (34) al deciziei atacate].

143. Potrivit Comisiei, Chiquita, Dole și Weichert își stabileau prețurile de referință pentru bananele lor de marcă săptămânal, în speță joia dimineața, și le comunicau clienților [considerentele (34) și (104) ale deciziei atacate]. Termenul „preț de referință” se referea în general la prețurile de referință pentru bananele verzi („ofertă verde”). Prețurile de referință pentru bananele galbene („ofertă galbenă”) erau formate în mod normal din oferta verde majorată cu o redevență de maturare [considerentul (104) al deciziei atacate], prețurile de referință ale bananelor verzi determinând prețurile de referință ale bananelor galbene [considerentul (287) al deciziei atacate].

144. Prețurile de referință stabilite săptămânal de părți erau utile pentru Europa de Nord. Chiquita ar fi declarat că „[p]rețurile de referință în legătură cu «Europa de Nord» aveau legătură cu Germania (inclusiv Austria, Suedia, Finlanda și Danemarca) și cu țările Benelux” și că, atunci când vorbea cu Dole despre „prețul verde” german, „acesta acoperea prețurile referitoare la celelalte țări [din] Europa de Nord” [considerentele (104) și (141) ale deciziei atacate].

145. Documentele descoperite în incinta Dole cu ocazia inspecției ar arăta că această întreprindere avea un preț de referință numit preț „Europa de Nord a UE 15” și prețuri diferite pentru Norvegia, țările „din Europa de Nord a UE 10”, Franța, Italia și Regatul Unit. Dole ar fi indicat, în răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, că acest preț era un preț german. De asemenea, Dole ar fi explicat clar că „vânzările sale verzi [erau] în general bazate pe un preț săptămânal” și că, „în orice situație, toți concurenții știau că prețurile de referință [discutate cu ocazia comunicărilor de stabilire anticipată a prețurilor] se refereau la piețele [ informație nedivulgată ] din UE 15” [considerentele (104), (142) și (143) ale deciziei atacate].

146. Comisia precizează că, joia după-amiaza și vinerea (sau mai târziu în săptămâna în curs sau la începutul săptămânii următoare), importatorii de banane negociau prețurile bananelor cu clienții atunci când tranzacțiile se bazau pe prețuri negociate săptămânal. Clienții importatorilor erau în general operatori ai procesului de maturare artificială sau lanțuri de vânzare cu amănuntul. Prețul galben era prețul bananelor coapte, în timp ce prețul verde era cel al bananelor necoapte [considerentul (34) al deciziei atacate].

147. Comisia explică de asemenea că exista un anumit nivel de diferențiere în funcție de marcă. Activitatea bananieră distingea trei niveluri ale mărcilor de banane, denumite „treimi”: bananele de calitatea I marca Chiquita, bananele de calitatea a II-a mărcile Dole și Del Monte și bananele de calitatea a III-a (denumite de asemenea „de categoria a treia” și care includeau mai multe alte mărci de banane). Această împărțire în funcție de marcă se reflecta în stabilirea prețului bananelor, bananele Chiquita făcând obiectul celui mai ridicat preț, urmate de bananele marca Dole și marca Del Monte, bananele de calitatea a treia găsindu-se la baza ierarhiei [considerentul (32) al deciziei atacate].

148. Potrivit Comisiei, în cadrul funcționării astfel descrise a pieței bananelor au intervenit diversele comunicări de stabilire anticipată a prețurilor între Dole și Chiquita, în cursul cărora aceste două întreprinderi discutau despre condițiile ofertei și ale cererii sau, în alți termeni, despre factorii de stabilire a prețurilor, cu alte cuvinte, despre factorii importanți pentru stabilirea prețurilor de referință pentru săptămâna care urma, și discutau sau dezvăluiau tendințe de preț și indicații privind prețurile de referință pentru săptămâna următoare înaintea stabilirii acestor prețuri de referință [considerentele (148), (182) și (196) ale deciziei atacate].

149. În al doilea rând, trebuie arătat că, în susținerea obiecției privind însăși absența posibilității unei coluziuni între Dole și Chiquita privind prețurile de referință și ca răspuns la aceasta, părțile au oferit fiecare precizări cu privire la modul de operare al celor două întreprinderi.

150. Primo , în ceea ce privește Dole, Comisia arată că filiala sa germană, DFFE, vindea „în principal” banane verzi comercianților cu amănuntul germani care dispuneau de propriile capacități de maturare artificială și operatorilor europeni care efectuau procesul de maturare artificială [considerentul (12) al deciziei atacate].

151. Din dosar și din memoriile reclamantelor reiese că activitatea Dole avea de asemenea ca obiect vânzarea bananelor galbene.

152. În cursul procedurii administrative, Dole a evocat astfel situația comercianților cu amănuntul care solicitau de la DFFE comunicarea unei oferte galbene (anexa B 9).

153. Reclamantele au explicat de asemenea că Dole deținea mai multe filiale care efectuau procesul de maturare artificială și operau în calitate de distribuitori în Europa de Nord, și anume societățile Kempowski, Saba și VBH. Aceste întreprinderi vindeau banane galbene marca Dole, cumpărate verzi, în special de la aceasta din urmă, în ceea ce privește societățile Saba și VBH. În plus, o mică parte din vânzările de banane galbene realizate de Dole în anul 2002 în Belgia și în Luxemburg s-a realizat prin filiala sa franceză.

154. Din datele comunicate de reclamante rezultă că filialele Dole au vândut în 2002 banane galbene în valoare de 98 177 616 euro, în timp ce valoarea totală a vânzărilor Dole de banane proaspete în anul 2002 se ridica la 198 331 150 de euro, revizuită la 190 581 150 de euro după scăderea cantității de banane cumpărate de la ceilalți destinatari ai deciziei atacate [considerentele (451)-(453) ale deciziei atacate].

155. Saba și VBH au vândut în Europa de Nord în anul 2002 banane în valoare de 64,4 și, respectiv, de 13,9 milioane de euro, din care banane marca Dole în valoare de 29,4 și, respectiv, de 8,3 milioane de euro. Filiala germană Kempowski, care cumpăra bananele de la Cobana, iar nu de la Dole, a realizat vânzări de banane în Europa de Nord în anul 2002 în valoare de 16,8 milioane de euro, din care banane marca Dole în valoare de aproximativ 2,9 milioane de euro. Totalul vânzărilor de banane marca Dole în Europa de Nord în anul 2002, realizate de filiale ale acesteia care efectuau procesul de maturare artificială, se ridică la 40,6 milioane de euro, ceea ce înseamnă puțin sub jumătatea valorii vânzărilor de banane verzi realizate de DFFE, estimate la 99 451 555 de euro în cursul procedurii administrative, iar ulterior la 98 997 663 de euro în cadrul prezentei proceduri.

156. De altfel, trebuie să se constate că, printre criticile formulate de reclamante cu privire la determinarea de către Comisie a valorii vânzărilor în scopul calculării cuantumului amenzii, figurează tocmai importanța volumului vânzărilor de banane galbene realizate de Dole.

157. Din constatările menționate mai sus rezultă că, potrivit propriului raționament al reclamantelor dezvoltat în legătură cu controlarea Atlanta de către Chiquita, Dole desfășura o activitate de vânzare a bananelor galbene în beneficiul comercianților cu amănuntul care nu dispuneau de o capacitate proprie de efectuare a procesului de maturare artificială și avea un interes real în ceea ce privește respectiva activitate. Deși documentele prezentate de reclamante cu ocazia dezbaterilor relevă o formă de afiliere concretă a Atlanta la Chiquita anterior anului 2003, an în cursul căruia aceasta din urmă și-a mărit participația inițială de numai 5 % pentru a prelua oficial controlul asupra acestui operator al procesului de maturare artificială, calitatea de filiale a Kempowski, a Saba, a VBH și a Dole France pe întreaga perioadă în care a avut loc încălcarea este lipsită de orice echivoc întrucât a fost admisă pe deplin de reclamante.

158. Secundo , în ceea ce privește Chiquita, reiese din dosar că, potrivit chiar formulării utilizate de reclamante la punctul 31 din cererea introductivă, expresia „prețuri de referință” poate „să însemne prețuri de referință verzi sau galbene”.

159. Cu ocazia dezbaterilor, Comisia a prezentat rapoartele interne referitoare la prețurile Chiquita, intitulate „Actualizarea prețului european”.

160. Aceste rapoarte cuprind, pentru fiecare săptămână dintr-un an calendaristic, tabele în care se menționează, pe de o parte, volumul livrărilor de banane Chiquita, livrările cumulate ale concurenților săi și ale întreprinderilor bananiere și, pe de altă parte, prețurile Chiquita, precum și prețurile concurenților. Aceste tabele permit de asemenea comparații cu date referitoare la săptămâna anterioară și cu aceeași săptămână a anului anterior.

161. În ceea ce privește prețurile Chiquita, rapoartele conțin sistematic mențiunea „Germania (Euro) Galben” urmată de un preț, iar apoi, pe același rând, indicarea unui alt preț, mai mic cu 2 euro și corespunzând „cursului european”, formulare care urma unei prezentări care făcea referire la marca germană, cu menționarea unei diferențe de 4 mărci germane (DEM) între cele două prețuri.

162. La aceste rapoarte sunt adesea anexate e-mailuri interne care reiau esențialul informațiilor și, printre altele, pentru o săptămână determinată, „prețul verde” și „prețul galben” ale Chiquita invocate mai sus, al doilea fiind în mod sistematic mai mare cu 2 euro decât primul.

163. Aceste documente ilustrează declarația Chiquita potrivit căreia „în mare, prețul de referință verde este prețul de referință galben minus 2 euro” și, în consecință, caracterul convertibil al respectivelor prețuri.

164. În declarația de întreprindere nr. 1, Chiquita indică următoarele:

„În fiecare joi dimineața, Chiquita își stabilea la nivel intern prețul de referință verde pentru săptămâna următoare. Rareori prețul de listă este prețul real cerut clienților Chiquita. Prețurile de referință sunt prețuri de vânzare cu ridicata, înaintea reducerilor și a rabaturilor. Pe baza acestei decizii interne, responsabilii naționali ai Chiquita își informau clienții cu privire la oferta pentru săptămâna următoare.”

165. Trebuie arătat că, în cursul procedurii administrative, Chiquita a declarat că, „în Europa, fructele sunt distribuite fie unor comercianți cu ridicata care efectuează procesul de maturare artificială, precum Atlanta (Germania), fie direct unor comercianți cu amănuntul (care efectuează propriul proces de maturare artificială)”. În ceea ce privește în mod specific activitatea sa în Germania, Chiquita a indicat că vindea banane către Atlanta, unor comercianți cu ridicata și direct unor comercianți cu amănuntul, precizând totodată că începuse să contracteze în mod continuu cu comercianții cu amănuntul în acești ultimi ani.

166. Se pare astfel că vânzările verzi nu se realizau numai în folosul Atlanta, operator de maturare artificială și distribuitor cu care Chiquita avea legături strânse, și că Dole și Chiquita împărțeau o clientelă comună.

167. Un e-mail pe care domnul B. l-a adresat domnului P. (doi directori ai Chiquita) la 30 aprilie 2001, menționat în considerentul (107) al deciziei atacate, coroborează existența unor vânzări de banane verzi de către Chiquita. Acest e-mail are următorul cuprins:

„Este dovedit că, de îndată ce [Dole/Del Monte/Tuca] vor atinge un preț de 36,00 DEM, clienții lor (comercianți cu amănuntul) se vor opune, întrucât la acest nivel de ofertă, prețul pentru consumator trebuie să depășească pragul celor 3,00 DEM/kg. Nu există nicio îndoială că acest «fenomen» n e va afecta pentru o anumită perioadă. Acest lucru ar însemna că oferta noastră plafon va fi de 40,00 DEM (ofertă verde).”

168. Cuprinsul explicit al e-mailului menționat mai sus demonstrează că, contrar afirmațiilor reclamantelor, prețul verde al Chiquita nu era doar o simplă noțiune teoretică destinată să faciliteze, în interior, comparația cu ofertele concurente.

169. Înseși declarațiile Dole confirmă faptul că Chiquita avea o ofertă verde pentru bananele sale.

170. Astfel, în cererea introductivă se precizează că societatea Saba, filiala suedeză a Dole, operator de maturare artificială și distribuitor, se aproviziona cu banane verzi de la diferiți importatori, printre care Chiquita.

171. În răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, Dole a criticat definirea cotei sale de piață de către Comisie din cauza faptului că s-a ținut cont de vânzarea de banane galbene, în timp ce investigația avea ca obiect importul de banane verzi. Dole a adăugat că problema dublei contabilizări nu era limitată la situația sa și a subliniat că „Chiquita proceda atât la vânzări verzi către clienții săi comercianți cu amănuntul sau cu ridicata, cât și la vânzări de banane galbene, distribuite prin rețelele sale de operatori care efectuau procesul de maturare artificială în Benelux, în Germania și în Austria”.

172. Această declarație, în care activitatea Chiquita de vânzare a bananelor verzi este pusă pe același plan cu cea a cesiunii bananelor galbene, indică de asemenea că distribuirea bananelor galbene de către Chiquita nu poate fi redusă doar la intervenția Atlanta.

173. Trebuie arătat în această privință că Chiquita era cel mai mare furnizor de banane în Europa [considerentul (8) al deciziei atacate] și că valoarea totală a vânzărilor sale de banane proaspete în anul 2001 s-a ridicat la 347 631 700 de euro [considerentele (451)-(453) ale deciziei atacate].

174. Din considerațiile care precedă rezultă că orice abordare a pieței prin care se urmărește reducerea Dole și a Chiquita la o activitate unică de comercializare, pentru una, a bananelor verzi, pentru cealaltă, a bananelor galbene, cu o relație exclusivă între Chiquita și Atlanta, este lipsită de temei.

175. Atât Dole, cât și Chiquita vindeau, pe de o parte, banane verzi operatorilor care efectuau procesul de maturare artificială și comercianților cu amănuntul care se ocupau ei înșiși de maturarea artificială a fructelor, și, pe de altă parte, banane galbene prin intermediul filialelor și al unei societăți afiliate, ori, în ceea ce privește Chiquita, prin organizarea procesului de maturare artificială și prin recurgerea, în acest scop, la operatori externi care efectuau procesul de maturare artificială.

176. Un extras din studiul economic din 10 aprilie 2007, prezentat de Dole, confirmă variabilitatea aranjamentelor contractuale încheiate între diferiții actori ai pieței bananelor, indicând că „uneori sunt vândute banane verzi de către importatori direct supermagazinelor, care ulterior plătesc unui operator care realizează procesul de maturare artificială o redevență pentru serviciul furnizat”, că „în alte cazuri, operatorii care efectuează procesul de maturare artificială cumpără bananele verzi de la importatorii de banane și negociază cu distribuitorii pe cont propriu” și că „dacă anumiți importatori posedă propriii operatori care efectuează maturarea artificială, alții apelează la terți pentru a efectua maturarea artificială a produsului lor”. Chiquita a mai precizat că uneori importatorii efectuau ei înșiși maturarea artificială a fructelor și „vindeau fructe galbene” și că anumiți comercianți cu amănuntul aveau propriile centre de efectuare a maturării artificiale și „cumpărau fructe verzi”.

177. Astfel, se pare, după cum arată în mod întemeiat Comisia, că referirea de către importator la un preț galben sau verde depinde pur și simplu de modul în care organizează vânzările bananelor: dacă le vinde verzi operatorilor care efectuează procesul de maturare artificială sau unor comercianți cu amănuntul care se ocupă ei înșiși de maturarea artificială a fructelor, acesta va comunica un preț de referință verde, iar dacă organizează el însuși maturarea artificială, recurgând la un operator extern care efectuează acest proces sau în instalațiile filialelor sale ori ale societăților asimilate, iar ulterior le vinde coapte comercianților cu amănuntul, va utiliza un preț de referință galben.

178. Tertio , trebuie subliniat că toate activitățile menționate mai sus se înscriau într-o „schemă” temporală unică, descrisă aproape în aceiași termeni de Dole și de Chiquita în cursul procedurii administrative.

179. Dole și Chiquita descriu o cronologie a comercializării bananelor care corespunde unui ciclu de trei săptămâni, derulat astfel:

– joia dimineața în prima săptămână: importatorii stabilesc prețurile de referință pentru bananele lor și le comunică clienților;

– joia după-amiaza în prima săptămână și până la sfârșitul acestei săptămâni, chiar și până în ziua de luni a celei de a doua săptămâni: importatorii negociază prețurile de tranzacție cu cumpărătorii;

– ziua de luni a celei de a doua săptămâni (uneori sfârșitul primei săptămâni): vapoarele sosesc în porturile europene, bananele sunt descărcate și transportate în centre de maturare artificială;

– începutul celei de a treia săptămâni (uneori sfârșitul celei de a doua săptămâni): bananele coapte sunt introduse pe piață în scopul consumului.

180. Acest calendar corespunde constatării operate de Comisie în considerentul (34) al deciziei atacate, potrivit căreia bananele fie erau livrate direct cumpărătorilor (banane verzi), fie erau supuse procesului de maturare artificială și livrate aproximativ o săptămână mai târziu (banane galbene), formulare care sintetizează procesul de distribuție și evidențiază pentru toate bananele o durată de maturare care nu putea fi micșorată.

181. Reproducând, la punctul 34 din cererea introductivă, „schema” temporală menționată mai sus, reclamantele au arătat că „piața bananelor” urma în mod tradițional un calendar săptămânal prestabilit foarte strict în ceea ce privește modalitatea și momentul în care aceste negocieri „între importatori și clienții lor” aveau loc. Pe lângă această indicare cu caracter general privind funcționarea unei piețe unice și care includea toți importatorii, reclamantele au precizat rațiunea obiectivă și imperioasă care a dictat un astfel de calendar, și anume faptul că bananele sunt un produs extrem de perisabil, ceea ce implica o stabilire rapidă a prețului de tranzacție în scopul unei epuizări eficiente a stocurilor de banane livrate în fiecare săptămână.

182. Trebuie subliniat că, în cadrul acestui ciclu de trei săptămâni astfel descris, intervenea comercializarea bananelor galbene marca Dole și marca Chiquita cu mijlocirea unor filiale sau a unei societăți afiliate, care efectuau procesul de maturare artificială și operau în calitate de distribuitori, prin intermediul unui preț de referință galben, comunicat comercianților cu amănuntul joia dimineața în cea de a doua săptămână.

183. După cum rezultă dintr-o declarație a Chiquita care figurează în anexa C 5 la replică, referitoare la tranzacții realizate în anumite țări nordice, și din conținutul unei scrisori adresate la 2 ianuarie 2003 de către un angajat al Atlanta unui salariat al Chiquita, stabilirea acestui preț de referință galben intervenea în timp ce bananele erau în curs de coacere, așadar, în cursul celei de a doua săptămâni, iar acestea erau livrate galbene comercianților cu amănuntul începând cu săptămâna următoare, cu alte cuvinte, la începutul celei de a treia săptămâni.

184. Potrivit înseși declarațiilor Dole, „schema” temporală de distribuire a bananelor galbene de către Saba și VBH corespundea cu cea a întreprinderii Atlanta (anexa B 9), cu comunicarea către clienți a unui preț galben în ziua de joi a celei de a doua săptămâni pentru fructe în curs de coacere, cumpărate verzi cu o săptămână mai devreme, și cu livrarea bananelor galbene comercianților cu amănuntul la începutul săptămânii următoare.

185. În al treilea rând, trebuie observat că o configurare a pieței marcată de o coexistență și de o concomitență a activităților de vânzare a bananelor verzi și galbene exercitate de Dole și de Chiquita este compatibilă cu concluzia Comisiei privind existența unei coluziuni ilegale între aceste două întreprinderi.

186. În această privință, declarațiile Dole și ale Chiquita și mijloacele de probă scrise aferente activității acestor întreprinderi trebuie să fie apreciate din perspectiva a două elemente.

187. Primo , din dosar rezultă că Dole și Chiquita discutau, în cursul diverselor comunicări de stabilire anticipată a prețurilor, despre condițiile ofertei și ale cererii sau, în alți termeni, despre factorii de stabilire a prețurilor, și anume despre factorii importanți pentru stabilirea prețurilor de referință pentru săptămâna care urma, și discutau sau dezvăluiau tendințe de preț și indicații privind prețurile de referință pentru săptămâna următoare înaintea stabilirii acestor prețuri de referință [considerentele (148), (182) și (196) ale deciziei atacate].

188. În declarația sa orală nr. 28, care descrie comunicările sale cu Dole, Chiquita a indicat că „Chiquita și Dole făceau referire la cursurile europene, cu alte cuvinte la «prețul oficial» german pentru bananele verzi”. Trebuie amintit că rapoartele interne cu privire la prețuri ale Chiquita conțin sistematic mențiunea „Germania (Euro) Galben”, urmată de un preț, iar apoi, pe același rând, indicarea unui alt preț, mai mic cu 2 euro și corespunzător cursului european, respectiv prețului verde al Chiquita.

189. Chiquita a adăugat că, atunci când vorbea cu Dole despre „prețul verde” german, „acesta acoperea prețurile referitoare la celelalte țări [din] Europa de Nord”.

190. Comisia subliniază că documentele descoperite în incinta Dole cu ocazia inspecției arată că aceasta avea un preț „Europa de Nord a UE 15”, descris de această întreprindere ca un preț german, ceea ce nu este în contradicție cu explicația oferită de Chiquita [considerentul (143) al deciziei atacate]. Dole arată, ca răspuns la o solicitare de informații, că, „oricum, toți concurenții știau că prețurile de referință [discutate cu ocazia comunicărilor de stabilire anticipată a prețurilor] se refereau la piețele [ informație nedivulgată ] din UE 15” [considerentul (143) al deciziei atacate].

191. Întrebată, în cadrul unei solicitări de informații, cu privire la prețurile despre care Dole și Chiquita discutau sau pe care le divulgau în „comunicările de stabilire anticipată a prețurilor”, Dole a răspuns că „[p]rețul de referință privea piețele din Europa de Nord a UE 15”.

192. Trebuie amintit că Dole a indicat, la pagina 130 din răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, că „domnul [H.] a explicat că el și domnul [B.] puteau uneori să spună că se așteptau ca prețurile să crească cu 1 euro sau cu 50 de cenți, dar [că] nu a existat niciodată un acord cu privire la o majorare a prețului” și că „cel mult, persoanele respective schimbau opinii personale cu privire la modul în care puteau să evolueze prețurile Chiquita și Dole” [considerentul (158) și considerentul (170) ale deciziei atacate, nota de subsol 217].

193. În ceea ce privește discuțiile referitoare la prețuri de referință indicative sau la tendințele prețurilor, Dole însăși estimează că acest lucru „a avut loc în aproximativ jumătate dintre discuțiile de miercurea după-amiaza cu Chiquita” [considerentul (153) al deciziei atacate].

194. Declarațiile Dole și Chiquita, precum și constatările efectuate de Comisie relevă situația a două întreprinderi care comunicau, într-o perfectă înțelegere mutuală, cu privire la prețul bananelor verzi pentru Europa de Nord.

195. Trebuie să se constate că reclamantele nu contestă realitatea discuțiilor bilaterale și constatările efectuate de Comisie, ci încearcă să reducă conținutul comunicărilor incriminate la simple conversații cu privire la condițiile generale ale pieței, acestea înscriindu-se ele însele în cadrul unui schimb permanent de informații, calificat în mod uzual drept „radio banane”, între actorii pieței menționate.

196. Cu toate acestea, conținutul comunicărilor bilaterale, astfel cum a fost prezentat de Dole însăși, nu este compatibil cu această abordare a reclamantelor și nici cu cea a unei piețe a bananelor caracterizată printr-o separare și o desincronizare a activităților Dole și Chiquita.

197. Secundo , din dosar rezultă că prețul de referință al bananelor verzi este determinant pentru cel al bananelor galbene.

198. Astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 157-161 de mai sus, examinarea rapoartelor interne referitoare la prețuri ale Chiquita relevă un preț galben corespunzător ofertei verzi majorate cu o redevență de maturare de 2 euro.

199. Dole a admis și a explicat clar legătura dintre prețul bananelor verzi și cel al bananelor galbene.

200. Mai întâi, Dole a precizat, în cursul procedurii administrative (anexa B 9), că prețul de cumpărare verde se afla la baza stabilirii prețului bananelor galbene vândute de societățile Saba, Kempowski și de filiala sa franceză. În cadrul descrierii activității acesteia din urmă, Dole a explicat și că prețurile de cumpărare verzi serveau la pregătirea prețurilor de referință galbene, trimise ulterior clienților prin e-mailuri sau prin fax sau comunicate telefonic.

201. Dole a explicat că filiala sa belgiană VBH transmitea prețul său săptămânal anumitor clienți (Metro, Delhaize, Carrefour) pentru bananele livrate galbene, un preț care era bazat pe prețul de referință verde transmis de DFFE, majorat cu valoarea specificată în contractul încheiat de VBH cu clientul său. Dole a indicat că „[a]cest preț galben include[a] maturarea, furnizarea [și] distribuția, ambalarea și celelalte specificații ale produsului pe care fiecare client p[utea] să le solicite” și că „prețul vari[a], așadar, în funcție de prețul verde săptămânal și de majorări”. Dole a mai precizat că „contractele cu comercianții cu amănuntul [...] conțin[eau] o formulă de calcul de preț (și anume preț galben = preț verde comunicat de DFFE + majorările datorate specificațiilor produsului și costurilor logistice ‐ reduceri)”.

202. După ce au susținut, în cererea introductivă, că filialele Dole stabileau prețul bananelor galbene „fără a se referi la vreo ofertă verde”, în replică (nota de subsol 5), reclamantele au pretins că, deși este adevărat că VBH și-a stabilit prețurile pentru trei clienți în modul descris la punctul anterior, nu a făcut acest lucru decât „după” sfârșitul pretinsei încălcări. VBH ar fi aplicat acest mod de stabilire a prețurilor, printre alții, pentru Delhaize și pentru Carrefour în anii 2004 și 2005 și pentru Metro din 2004 până în 2006. Reclamantele au afirmat că aceste contracte erau menționate în răspunsul la solicitarea de informații a Comisiei din 10 februarie 2006, care acoperea perioada intitulată „Din 2000 până astăzi”. Atunci când Comisia a decis să limiteze constatarea unei încălcări la perioada 2000-2002 în decizia atacată, nu ar fi verificat dacă informațiile oferite priveau această perioadă.

203. Trebuie să se constate că examinarea anexelor memoriului în apărare nu relevă niciun indiciu care să justifice susținerile reclamantelor cu privire la aplicarea ratione temporis a modului de stabilire a prețurilor în cauză. Reclamantele nu oferă de altfel niciun element concret și obiectiv de natură să demonstreze veridicitatea spuselor lor și nici măcar indicații cu privire la modul în care VBH și-ar fi stabilit prețurile pentru perioada cuprinsă între 2000 și 2002. Era clar că, în solicitarea de informații a Comisiei din 10 februarie 2006, perioada vizată începea la 1 ianuarie 2000. Întrucât răspunsul Dole nu of