Cauza C-334/04

Comisia Comunităților Europene

împotriva

Republicii Elene

„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 79/409/CEE — Anexa I — Conservarea păsărilor sălbatice — Arii de protecție specială — IBA 2000 — Valoare — Calitatea datelor — Criterii — Marjă de apreciere — Clasificare în mod vădit insuficientă — Zone umede”

Concluziile avocatului general J. Kokott prezentate la 14 septembrie 2006 I - 9218

Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 octombrie 2007 I - 9236

Sumarul hotărârii

Mediu – Conservarea păsărilor sălbatice – Directiva 79/409 – Clasificare ca arie de protecție specială

[Directiva 79/409 a Consiliului, art. 4 alin. (1) și (2)]

Articolul 4 din Directiva 79/409 privind conservarea păsărilor sălbatice prevede un regim al cărui obiectiv și a cărui consolidare vizează în mod specific atât speciile menționate în anexa I la această directivă, cât și speciile migratoare care nu sunt cuprinse în anexa respectivă, regim care se justifică prin faptul că privește speciile cele mai amenințate și speciile care constituie un patrimoniu comun al Comunității Europene. De altfel, din cel de al nouălea considerent al acestei directive reiese că, pentru conservarea tuturor speciilor de păsări, sunt esențiale conservarea, menținerea și restaurarea unei diversități și a unei suprafețe suficiente pentru habitate. Statele membre au, prin urmare, obligația de a adopta măsurile necesare pentru conservarea speciilor respective și de a clasifica, așadar, drept arii de protecție specială (APS) toate siturile care, prin aplicarea criteriilor ornitologice, par ca fiind cele mai adecvate în privința conservării speciilor respective.

În acest scop, actualizarea datelor științifice este necesară pentru a determina situația celor mai amenințate specii, precum și a speciilor care constituie un patrimoniu comun al Comunității. Or, „Inventory of Important Bird Areas in the European Community” (Inventarul ariilor importante pentru avifaună în Comunitatea Europeană) (IBA 2000) stabilește un inventar actualizat al ariilor importante pentru conservarea păsărilor, inventar care, în lipsa unor probe științifice contrare, constituie un element de referință ce permite să se aprecieze dacă un stat membru a clasificat ca APS teritorii suficiente ca număr și ca suprafață pentru a oferi o protecție tuturor speciilor de păsări enumerate în anexa I la Directiva 79/409, precum și speciilor migratoare care nu sunt cuprinse în această anexă.

Astfel, în lipsa prezentării unor studii științifice de natură să contrazică rezultatele cuprinse în IBA 2000, un stat membru nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (2) din Directiva 79/409 atunci când clasifică drept APS teritorii ale căror număr și suprafață totală sunt în mod vădit mai mici decât numărul și suprafața totală ale teritoriilor care îndeplinesc condițiile pentru a fi clasificate ca APS, nu desemnează APS pentru a oferi protecție anumitor specii și clasifică drept APS arii în care alte specii sunt insuficient reprezentate.

Într-adevăr, dacă statele membre sunt singure răspunzătoare de clasificarea APS și în acest scop trebuie să se întemeieze pe cele mai bune cunoștințe tehnice disponibile, aceasta nu înseamnă că o astfel de obligație nu se aplică atât timp cât timp autoritățile competente nu au evaluat și nu au verificat noile cunoștințe științifice. O astfel de obligație de clasificare există de la expirarea termenului de transpunere a Directivei 79/409.

(a se vedea punctele 24, 25, 28, 32, 34, 48, 60 și 62 și dispozitivul)