ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
313

În al patrulea rând, contrar susținerilor Italgas, Comisia s-a conformat pe deplin criteriilor pe care le-a stabilit în Orientările privind ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă, menționate anterior, declarând drept incompatibile cu piața comună scutirile de la plata contribuțiilor sociale pentru crearea de locuri de muncă prevăzute la articolul 2 din Decretul ministerial din 5 august 1994, întrucât aceste scutiri nu fuseseră acordate nici unor IMM-uri, nici unor întreprinderi stabilite într-o zonă eligibilă pentru acordarea de ajutoare cu destinație regională, nici unei întreprinderi de inserție. Într-adevăr, Comisia a indicat în mod clar, la punctul 2 din aceste Orientări, criteriile potrivit cărora va aprecia dacă un ajutor pentru crearea de locuri de muncă poate beneficia de o derogare sectorială în temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) CE. Or, printre aceste criterii figurează cele trei condiții alternative menționate anterior, printre care în special cea privind localizarea întreprinderii beneficiare într-o zonă eligibilă pentru acordarea de ajutoare cu destinație regională. În măsura în care Italgas nu prezintă niciun element care să permită să fie pusă sub semnul întrebării coerența acestor trei criterii alternative cu obiectivele derogărilor sectoriale în temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) CE privind ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități economice când acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comunitar, trebuie să se considere că, potrivit unei jurisprudențe consacrate (a se vedea punctul 292 de mai sus), Comisia era obligată să se conformeze criteriilor indicative pe care chiar aceasta și le impusese. În orice caz, nu se poate reproșa Comisiei că a aplicat aceste criterii, întrucât nici nu s-a demonstrat și nici nu s-a susținut motivat că acestea nu sunt compatibile cu obiectivul urmărit de derogările sectoriale (a se vedea, a contrario, Hotărârea Pollmeier Malchow/Comisia, punctul 290 de mai sus).
208

Trebuie amintit că, prin Tratatul de la Amsterdam, intrat în vigoare la 1 mai 1999, statele membre au introdus în Tratatul CE un nou articol referitor la accesul la documente, respectiv articolul 255 CE, având următorul cuprins: „1. Orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul într-un stat membru, are drept de acces la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, sub rezerva principiilor și condițiilor care vor fi stabilite în conformitate cu alineatele (2) și (3). 2. Principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente, se stabilesc de către Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251, în următorii doi ani de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam. 3. Fiecare instituție menționată anterior elaborează, în regulamentul său de procedură, dispoziții speciale privind accesul la propriile documente.”
318

Or, potrivit jurisprudenței Tribunalului, în vederea garantării securității juridice și a bunei administrări a justiției, este necesar, pentru ca o acțiune să fie admisibilă, ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care aceasta se întemeiază să rezulte în mod coerent și comprehensibil din chiar textul cererii introductive. Dacă textul cererii introductive poate fi susținut și completat cu privire la anumite puncte specifice prin trimiteri la anumite pasaje din documentele anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă, nu ar putea compensa lipsa elementelor esențiale ale acesteia. În plus, nu este de competența Tribunalului să cerceteze și să identifice în anexe motivele și argumentele care ar putea fi considerate drept temei al acțiunii, anexele având o funcție pur probatorie și auxiliară. Această interpretare a articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură vizează și condițiile de admisibilitate ale memoriului în replică, destinat, potrivit articolului 47 alineatul (1) din același regulament, să completeze cererea introductivă (Hotărârea PVC II a Tribunalului, punctul 25 de mai sus, punctele 39 și 40).
470

În ceea ce privește existența unei poziții dominante, trebuie arătat că, pentru a stabili că reclamanta ocupa o poziție dominantă pe piața relevantă, Comisia s-a întemeiat în principal pe cota de piață deținută de reclamantă. Or, niciun indiciu nu permite să se prezume că reclamanta ar fi putut descoperi în „dosarele componente” lipsă documente care să infirme constatarea că deținea o poziție dominantă pe piața carbonatului de sodiu (a se vedea în acest sens Hotărârea ICI II, punctul 35 de mai sus, punctul 61). În plus, astfel cum reiese din jurisprudența citată la punctul 277 de mai sus, cote de piață foarte mari constituie, în sine, și în afara unor împrejurări excepționale, dovada existenței unei poziții dominante. Or, argumentele invocate de reclamantă care se raportează la fapte susceptibile să constituie împrejurări excepționale sunt fie contrazise de datele cifrice cuprinse în cererea introductivă și furnizate de reclamantă ori care cuprinse în decizia atacată și necontestate de reclamantă, fie inoperante. În sfârșit, chiar dacă se presupune că asemenea fapte ar fi existat și că ar fi menționate în documentele din „dosarele componente” lipsă, reclamanta nu putea să le ignore, având în vedere împrejurările speței, astfel încât, în această privință, dreptul său la apărare nu a fost afectat.
201

Reiese din deciziile atacate (punctele 77-93 din Decizia 2002/820; punctele 84-99 din Deciziile 2003/27 și 2002/894) că Comisia a examinat compatibilitatea schemelor de ajutor în cauză în raport cu derogările prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (a) și (c) CE în lumina normelor comunitare aplicabile în materia ajutoarelor cu finalitate regională [punctele 77, 78 și 86 din Decizia 2002/820; punctele 84, 85 și 92 din Deciziile 2003/27 și 2002/894, care se referă la Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului [87] alineatul (3) literele (a) și (c) CE ajutoarelor regionale (JO 1988, C 212, p. 2) și la Orientările din 1998 (a se vedea punctul 8 de mai sus)], în materie de ajutoare pentru investiții [punctele 82, 89 și 92 din Decizia 2002/820 și punctele 88, 95 și 98 din Deciziile 2003/27 și 2002/894, care se referă la prima Rezoluție a Consiliului din 20 octombrie 1971 a reprezentanților guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului, privind schemele generale de ajutoare cu finalitate regională (JO C 111, p. 1), la Comunicarea Comisiei privind schemele de ajutoare cu finalitate regională (JO 1979, C 31, p. 9) și la Comunicarea Comisiei privind cadrul multisectorial de ajutoare cu finalitate regională în favoarea marilor proiecte de investiții (JO 1998, C 107, p. 7)], în materia ajutoarelor pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM) [punctele 81 și 88 din Decizia 2002/820; punctele 87 și 94 din Deciziile 2003/27 și 2002/894, care se referă la Comunicarea Comisiei privind cadrul comunitar al ajutoarelor pentru IMM-uri (JO 1992, C 213, p. 2)] și în materia ajutoarelor pentru întreprinderile aflate în dificultate [punctul 93 din Decizia 2002/820 și punctul 99 din Deciziile 2003/27 și 2002/894, care se referă la Orientările comunitare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (JO 1994, C 368, p. 12), modificate prin Orientările din 1999 (JO C 288, p. 2)].
118

Există și alte elemente care ar permite să se prezume că, în mod tacit, Comisia a admis că schemele de scutiri nu constituiau ajutoare de stat. În primul rând, Comisia nu ar fi publicat în Jurnalul Oficial un aviz prin care să informeze terții cu privire la caracterul incert al schemelor de scutire. În al doilea rând, Comisia ar recunoaște, în înscrisurile sale, că investigarea schemelor de scutire ar fi fost întârziată. Or, niciun reproș nu ar fi adresat în această privință autorităților naționale în decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigare sau în deciziile finale atacate. În al treilea rând, cererea de informații din 3 februarie 2000 a Comisiei adresată autorităților spaniole nu se referea la plângerea din 1994. Ar reieși de aici, dimpotrivă, că intenția Comisiei era de a examina schema de scutire a provinciei Álava începând cu Decizia 1999/718 (a se vedea punctul 68 de mai sus). La urma urmelor, această scrisoare nu ar constitui un ordin de furnizare a informațiilor în privința beneficiarilor măsurilor în cauză; aceste informații nu ar prezenta de altfel niciun interes în cazul unei pretinse scheme de ajutor a cărei analiză se efectuează in abstracto. În al patrulea rând, decizia de deschidere a procedurii oficiale nu ar fi legată nici de plângerea din 1994. Aceasta ar fi, dimpotrivă, întemeiată pe Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat măsurilor care țin de fiscalitatea directă a întreprinderilor (JO 1998, C 384, p. 3, denumită în continuare „Comunicarea din 1998 privind ajutoarele fiscale”).
48

De asemenea, din dosar reiese că reclamantul a intrat în clandestinitate în decembrie 2001, întrucât se temea să nu fie arestat și plasat în detenție pentru o durată nedeterminată în temeiul Anti-Terrorism, Crime and Security Act 2001 (Legea privind securitatea și reprimarea criminalității și a terorismului din 2001), care era pe punctul de a fi adoptată de Parlamentul Regatului Unit. Acesta a fost arestat de poliție și plasat în detenție în închisoarea Belmarsh (Regatul Unit) din 23 octombrie 2002 până la 13 martie 2005, dată la care a fost pus în libertate, sub strictă supraveghere, ca urmare a unei hotărâri pronunțate de House of Lords (Camera Lorzilor) prin care regimul de „detenție fără judecată” din Regatul Unit, la care era supus, a fost considerat ilegal. Reclamantul a fost arestat din nou la 11 august 2005 și plasat în detenție în închisoarea Long Lartin (Regatul Unit), în temeiul noilor măsuri antiteroriste adoptate de guvernul Regatului Unit. Decizia acestui guvern de a-l extrăda pe reclamant în Iordania și de a-l menține între timp în detenție, notificată acestuia la 11 august 2005, a făcut obiectul unei acțiuni care a fost respinsă de instanțele competente din Regatul Unit. Guvernul menționat a acceptat totuși să nu pună în executare această decizie, în așteptarea soluționării acțiunii introduse de reclamant la Curtea Europeană a Drepturilor Omului. Între timp, reclamantul a fost pus în libertate condiționată la 17 iunie 2008. Liberarea condiționată a fost revocată la 2 decembrie 2008 de Special Immigration Appeals Comission (Comisia specială de apel în materie de imigrație). De la această dată, reclamantul este din nou în stare de detenție.
356

Or, în raportul din 18 iunie 1997, consultanții Comisiei examinează valorile luate în considerare de Alitalia pentru cele două elemente și explică opțiunea lor pentru fiecare dintre acestea: „On the basis of our analysis, we determined the GNP multiplier in 1.4. This value is consistent with the US Dept of Transportation analysis on the US market for the period 1980-1995. The most important reasons behind our decision are the following: — higher values (UBS, Boeing) refer to the world-wide market; — Alitalia’s most relevant markets (domestic and international) can be considered, after the US one, amongst the more mature, with lower prospective growth rates; — as a consequence, in the long term, the US market multiplier (which has recently reduced) seems to be more realistic. With reference to the real yield growth rate adopted by Alitalia on the basis of the Boeing studies, some considerations can be made: — in the long term, a study from McDonell Douglas foresees an average decline of 1.47 %; — both the mentioned studies (McDonell Douglas, Boeing) were prepared by aircrafts manufacturers; therefore they can be considered optimistic; — the estimate were prepared referring to the world-wide market, while Alitalia market has to be considered much more competitive than the average; — AEA historical data appear to be lower than those from Boeing and the forecasts for the period 1996-2000 are more prudent. On the basis of the above and our experience, it appears that the negative trend of the yield could be worse.”
19

În plus, reclamanții au precizat că doamna S. Rivers, care s-a căsătorit în cursul procesului, este menționată în cererile de despăgubire sub numele de doamna S. Playle. Pentru a se evita orice risc de confuzie, aceasta va fi identificată, în prezenta hotărâre, sub numele de Rivers-Playle.
Totuși, având în vedere caracterul foarte extins al acestei posibilități acordate Comisiei, aceasta, înainte de adoptarea unei astfel de decizii, trebuie să respecte anumite cerințe procedurale. Aceste cerințe sunt prevăzute la articolul 5 alineatul (2), la articolul 10 alineatul (3) și la articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999. Mai exact, în cazul în care, în ciuda atenționării adresate, statul membru în cauză nu furnizează informațiile solicitate în termenul stabilit de Comisie sau furnizează informații incomplete, Comisia trebuie să solicite furnizarea informațiilor prin intermediul unei decizii. În plus, acest ordin de furnizare a informațiilor trebuie să precizeze care sunt informațiile necesare și să stabilească un termen adecvat pentru furnizarea acestora. În sfârșit, numai în cazul în care un stat membru nu respectă un astfel de ordin Comisia poate încheia procedura și poate adopta decizia prin care se constată compatibilitatea sau incompatibilitatea ajutorului cu piața comună pe baza informațiilor disponibile.

Articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] permite Comisiei să încheie procedura oficială de investigare a compatibilității unui ajutor cu piața comună printr-o decizie adoptată în temeiul articolului 7 din același regulament. Mai exact, atunci când statul membru respectiv a omis să furnizeze Comisiei informații pe care aceasta îi ordonase să le comunice, Comisia poate adopta o decizie de constatare a incompatibilității ajutorului pe baza informațiilor disponibile și poate ordona statului membru respectiv, dacă este cazul, să recupereze ajutorul de la beneficiari, în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul nr. 659/1999.

Totuși, articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 nu permite Comisiei să impună, nici măcar cu titlu solidar, unei anumite întreprinderi o obligație de restituire a unei părți determinate din valoarea unui ajutor declarat incompatibil atunci când transferul resurselor de stat de care ar fi beneficiat respectiva întreprindere este ipotetic, iar informațiile aflate la dispoziția Comisiei nu permit nici confirmarea, nici infirmarea acestuia.

În plus, întrucât decizia Comisiei stabilește o obligație solidară de restituire a unei părți din ajutor în sarcina unei întreprinderi căreia nu i-a fost acordat ajutorul, dar care ar fi beneficiat de acesta, autorităților naționale le va reveni sarcina recuperării de la aceasta, dacă este cazul, fără ca acestea să poată aprecia temeinicia respectivei obligații solidare. Or, o astfel de situație nu este în niciun caz consecința necesară a punerii în aplicare a procedurii stabilite în tratat în materia ajutoarelor de stat, deoarece statul membru care a acordat ajutorul a cărui recuperare este ordonată este, în orice caz, obligat să solicite recuperarea acestuia de la beneficiarii efectivi sub controlul Comisiei, fără să fie absolut necesare menționarea expresă a acestora în decizia de recuperare și, a fortiori, precizarea sumelor care trebuie restituite de fiecare beneficiar.

(a se vedea punctele 45, 46 și 48-50)
16

La 11 februarie 2002, reclamanta a introdus la High Court of Justice (England & Walles), Queen’s Bench Division o acțiune împotriva AGL [...]. Aceasta invoca, printre altele, încălcarea normelor comunitare în materie de ajutoare de stat. Prin decizia din 19 aprilie 2002, High Court of Justice a respins acțiunea, autorizând în același timp reclamanta să formuleze apel la Court of Appeal [...]. Întrucât [reclamanta] a declarat în mod efectiv apel, Court of Appeal a dispus suspendarea procedurii în vederea introducerii prezentei acțiuni la Tribunal.
4

În plus, în temeiul prevederilor coroborate ale articolului 3 alineatele 69 și 70 din legge n. 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (Legea nr. 549 privind măsuri de raționalizare a finanțelor publice din 28 decembrie 1995, supliment ordinar la GURI nr. 302 din 29 decembrie 1995, denumită în continuare „Legea nr. 549/95”) și ale decreto-legge n. 331 (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie (Decretul-lege nr. 331 privind armonizarea prevederilor în materie de impozite în diverse domenii din 30 august 1993, GURI nr. 203 din 30 august 1993, denumit în continuare „Decretul-lege nr. 331/93”), în favoarea societăților Legea nr. 142/90 au fost introduse următoarele măsuri: — scutirea de toate taxele pentru transferuri de active efectuate la transformarea întreprinderilor speciale și a întreprinderilor municipale în societăți Legea nr. 142/90 (denumită în continuare „scutirea de taxele pentru transferuri”); — scutirea totală de impozit pe profit, mai exact, impozitul pe profitul persoanelor juridice și impozitul local pe venit, timp de trei ani, cel târziu până la exercițiul 1999 (denumită în continuare „scutirea trienală de impozit pe profit”).
4

În plus, în temeiul prevederilor coroborate ale articolului 3 alineatele 69 și 70 din legge n. 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (Legea nr. 549 privind măsuri de raționalizare a finanțelor publice din 28 decembrie 1995, supliment ordinar la GURI nr. 302 din 29 decembrie 1995, denumită în continuare „Legea nr. 549/95”) și ale decreto-legge (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie (Decretul-lege nr. 331 privind armonizarea prevederilor în materie de impozite în diverse domenii din 30 august 1993, GURI nr. 203 din 30 august 1993, denumit în continuare „Decretul-lege nr. 331/93”), în favoarea societăților Legea nr. 142/90 au fost introduse următoarele măsuri: — scutirea de toate taxele pentru transferuri de active efectuate la transformarea întreprinderilor speciale și a întreprinderilor municipale în societăți Legea nr. 142/90 (denumită în continuare „scutirea de taxele pentru transferuri”); — scutirea totală de impozit pe profit, mai exact, impozitul pe profitul persoanelor juridice și impozitul local pe venit, timp de trei ani, cel târziu până la exercițiul 1999 (denumită în continuare „scutirea trienală de impozit pe profit”).
3)

Obligă Consiliul la plata, în afara propriilor cheltuieli de judecată, a cheltuielilor efectuate de reclamant, inclusiv a celor aferente procedurii privind măsurile provizorii, precum și a celor efectuate de Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, de domnii Luis G. Jalandoni și Fidel V. Agcaoili și de doamna Maria Consuelo K. Ledesma.
O decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 65 alineatul (1) CO și de aplicare a unei amenzi întreprinderilor față de care se pretinde că ar fi participat la o înțelegere cu încălcarea acestei dispoziții are drept unic temei juridic articolul 65 alineatele (4) și (5) CO, din moment ce decizia se referă în mod explicit la acest temei juridic și nu cuprinde nicio referire la temeiul juridic constituit de articolul 3 și de articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17. Faptul că, în a doua comunicare privind obiecțiunile adresată întreprinderilor vizate, Comisia a afirmat deschiderea unei noi proceduri în temeiul Regulamentului nr. 17 și s-a referit în mod explicit la articolul 3 din acesta, nu este suficient ca atare pentru a se constata că temeiul juridic al deciziei ar fi constituit de articolul 3 și de articolul 15 alineatul (2) din acest regulament.

(a se vedea punctele 76, 78, 93, 94 și 101)
2.

CECO — Înțelegeri — Competența Comisiei, în temeiul articolului 65 alineatele (4) și (5) CO, de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO — Dispariție la data ieșirii din vigoare a Tratatului CECO [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO și art. 97 CO; art. 305 alin. (1) CE; Tratatul de fuziune] (a se vedea punctele 89-92, 94 și 96)
2.

CECO — Înțelegeri — Competența Comisiei, în temeiul articolului 65 alineatele (4) și (5) CO, de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO — Dispariție la data ieșirii din vigoare a Tratatului CECO [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO și art. 97 CO; art. 305 alin. (1) CE; Tratatul de fuziune] (a se vedea punctele 91-94, 96 și 98)
Acțiune în anulare introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 18 septembrie 2003 (cauza R 191/2002‑2) privind o procedură de opoziție între Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG și Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd
48

Prin actele depuse la grefa Tribunalului la 12 decembrie 2003 Arcor AG & Co. KG (denumită în continuare „intervenienta I”), pe de o parte, și CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice, devenită Tropolys NRW GmbH, iar ulterior Versatel NRW GmbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, devenită Arcor AG & Co. KG, KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, devenită Versatel Nord-Deutschland GmbH, NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, devenită Tropolys NRW GmbH, iar ulterior Versatel NRW GmbH, tesion Telekommunikation GmbH, devenită Versatel Süd-Deutschland GmbH, Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, devenită Versatel West-Deutschland GmbH (denumite în continuare împreună „intervenienta II”), pe de altă parte, au solicitat să intervină în susținerea concluziilor Comisiei.
61

Or, în domeniul atribuirii contractelor de achiziții publice, principiul egalității de tratament între ofertanți are o importanță deosebită. Într-adevăr, trebuie amintit că dintr-o jurisprudență consacrată a Curții reiese că autoritatea contractantă are obligația de a respecta principiul egalității de tratament față de ofertanți (Hotărârea Curții din 27 noiembrie 2001, Lombardini și Mantovani, C-285/99 și C-286/99, Rec., p. I-9233, punctul 37, și Hotărârea Curții din 19 iunie 2003, GAT, C-315/01, Rec., p. I-6351, punctul 73).
31

Modul de calcul al plăților RES care trebuie efectuate, în urma deciziei de a declanșa plățile respective, este precizat în anexa II la RES și este explicat mai detaliat în Guide to the Risk Equalisation Scheme, 2003 as prescribed in Statutory Instrument No. 261 of 2003, July 2003 (Ghidul RES al HIA din 2003, denumit în continuare „Ghidul RES”).