Articolul 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul nr. 44/2001 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că un contract prin care titularul unui drept de proprietate intelectuală acordă celeilalte părți contractante dreptul de a-l exploata în schimbul plății unei remunerații nu este un contract de prestare de servicii, în sensul acestei dispoziții.

Noțiunea de servicii presupune cel puțin ca partea care le prestează să efectueze o activitate determinată în schimbul unei remunerații. Or, contractul prin care titularul unui drept de proprietate intelectuală acordă celeilalte părți contractante dreptul de a-l exploata în schimbul plății unei remunerații nu presupune o asemenea activitate, întrucât titularul dreptului nu efectuează nicio prestație prin acordarea dreptului de exploatare, ci se obligă numai să permită celeilalte părți contractante să exploateze în mod liber dreptul respectiv.

Această analiză nu poate fi pusă în discuție prin argumente întemeiate pe interpretarea noțiunii „servicii” în sensul articolului 50 CE sau pe definiția acestei noțiuni în cadrul directivelor în materia taxei pe valoarea adăugată sau pe o pretinsă necesitate de a stabili limite largi ale domeniului de aplicare al articolului 5 punctul 1 litera (b) față de cel al articolului 5 punctul 1 litera (a). În primul rând, niciun element întemeiat pe economia sau pe sistemul Regulamentului nr. 44/2001 nu impune interpretarea noțiunii „prestare de servicii” care figurează la articolul 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din acest regulament din perspectiva soluțiilor adoptate de Curte în materia liberei prestări a serviciilor în sensul articolului 50 CE. În al doilea rând, contrar definiției acestei ultime noțiuni în cadrul directivelor în materia taxei pe valoarea adăugată, care este o definiție negativă și, prin însăși natura sa, este în mod necesar largă, în cadrul articolului 5 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001, nefiind vorba despre un contract de vânzare de mărfuri, competența judiciară nu se determină totuși numai în temeiul normelor aplicabile contractelor de prestare de servicii. Astfel, articolul 5 punctul 1 litera (a) din acest regulament este aplicabil contractelor care nu sunt nici contracte de vânzare de mărfuri, nici contracte de prestare de servicii, în conformitate cu articolul 5 punctul 1 litera (c) din regulamentul menționat. În al treilea rând, din sistemul articolului 5 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001 reiese că legiuitorul comunitar a adoptat norme de competență distincte pentru contractele de vânzare de mărfuri, precum și pentru contractele de prestare de servicii, pe de o parte, și pentru orice alte tipuri de contracte care nu fac obiectul dispozițiilor specifice din regulamentul menționat, pe de altă parte. Or, extinderea domeniului de aplicare al articolului 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul nr. 44/2001 ar însemna eludarea intenției legiuitorului comunitar în această privință și ar aduce atingere efectului util al articolului 5 punctul 1 literele (c) și (a).

(a se vedea punctele 29-34 și 39-44 și dispozitiv 1)