Keywords

Summary



Keywords

1. Libera prestare a serviciilor — Restricții — Legislație fiscală

[art. 49 CE; Directiva 77/388 a Consiliului, art. 24 alin. (3) și articolul 28i, și Directiva 2006/112 a Consiliului, art. 283 alin. (1) lit. (c)]

2. Dispoziții fiscale — Armonizarea legislațiilor — Impozite pe cifra de afaceri — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Regimul special pentru întreprinderile mici

(Directiva 77/388 a Consiliului, art. 24 și 24a, și Directiva 2006/112 a Consiliului, art. 284-287)

Summary

1. Articolul 49 CE nu se opune articolului 24 alineatul (3) și articolului 28i din A șasea directivă 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18, nici articolului 283 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, care permit statelor membre să acorde micilor întreprinderi stabilite pe teritoriul acestora o scutire de taxă pe valoarea adăugată cu pierderea dreptului de deducere, însă exclud această posibilitate pentru întreprinderile mici stabilite în alte state membre.

Desigur, excluderea beneficiului scutirii de taxă pe valoarea adăugată pentru întreprinderile mici stabilite în afara teritoriului unui stat membru face mai puțin atractivă în privința acestor întreprinderi mici prestarea de servicii în acest stat membru și determină, prin urmare, o restricție privind libera prestare a serviciilor.

Totuși, în acest stadiu al evoluției regimului privind taxa pe valoarea adăugată, obiectivul care constă în garantarea eficacității controalelor fiscale în vederea combaterii fraudei, a evaziunii fiscale și a eventualelor abuzuri, precum și obiectivul regimului întreprinderilor mici, care urmărește consolidarea competitivității acestora, justifică împrejurarea ca aplicabilitatea scutirii de taxă pe valoarea adăugată să fie circumscrisă activităților întreprinderilor mici stabilite pe teritoriul statului membru în care este taxa este datorată. Astfel, restrângerea beneficiului scutirii de taxă pe valoarea adăugată la întreprinderile mici stabilite pe teritoriul statului membru care o aplică este adecvată pentru a garanta realizarea unor controale fiscale eficace prin care se urmărește să se verifice îndeplinirea condițiilor care permit să se beneficieze de scutirea respectivă, având în vedere că întreprinderile păstrează, în principiu, documentele aferente tuturor activităților lor economice la locul de stabilire a acestora. Statul membru gazdă nu are la îndemână un control eficace al activităților exercitate în cadrul liberei prestări a serviciilor de către o întreprindere mică ce nu este stabilită pe teritoriul respectiv.

În plus, cu privire la necesitatea de a limita beneficiul acestui regim la întreprinderile mici stabilite în statul membru vizat, normele privind asistența administrativă prevăzute de Regulamentul nr. 1798/2003 privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată și de abrogare a Regulamentului nr. 218/92 și de Directiva 77/799 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe nu sunt susceptibile să asigure un schimb util de date în ceea ce privește micile întreprinderi care desfășoară activități pe teritoriul statului membru care aplică o scutire de taxă pe valoarea adăugată. Astfel, în temeiul articolului 272 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2006/112, statele membre pot scuti întreprinderile mici de toate obligațiile prevăzute la articolele 213-271 din această directivă, care sunt destinate informării autorităților fiscale ale statelor membre cu privire la activitățile impozabile în scopuri de taxă pe valoarea adăugată pe teritoriul acestora. Prin urmare, întreprinderile mici nu sunt, în general, identificate din punct de vedere fiscal în scopuri de taxă pe valoarea adăugată în statul membru în care s‑au stabilit, iar acesta din urmă nu dispune de nicio informație referitoare la cifra lor de afaceri. În ceea ce privește Directiva 77/799, aceasta are în vedere schimbul de informații referitoare la impozitele pe venit, pe capital și pe primele de asigurări. Or, deși nu se poate exclude că informații referitoare, printre altele, la venit pot furniza date utile în special pentru investigarea eventualelor fraude săvârșite privind taxa pe valoarea adăugată, nu este mai puțin adevărat că aceste informații nu cuprind cifra de afaceri impozabilă în scopuri de taxă pe valoarea adăugată.

(a se vedea punctele 51, 53, 59-61, 64-67, 71 și 76 și dispozitiv 1)

2. Articolele 24 și 24a din Directiva 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18, precum și articolele 284-287 din Directiva 2006/112 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că noțiunea „cifră de afaceri anuală” are în vedere cifra de afaceri realizată de o întreprindere în cursul unui an în statul membru în care aceasta este stabilită.

(a se vedea punctul 77 și dispozitiv 2)