4.

Istoricul cauzei, astfel cum reiese din hotărârea atacată, poate fi descris astfel: „1 Măsurile care fac obiectul prezentei cauze constau în schimbările introduse în 1996 în regimul costurilor suportate de reclamantă, Orange, denumită atunci France Télécom, în ceea ce privește plata pensiilor personalului său care are statutul de funcționar. 2 Acest regim, care fusese stabilit în 1990, în momentul creării France Télécom ca întreprindere autonomă față de administrația de stat, prin Legea nr. 90‑568 din 2 iulie 1990 privind organizarea serviciului public de poștă și telecomunicații (JORF din 8 iulie 1990, p. 8069, denumită în continuare «Legea din 1990»), a fost modificat prin Legea nr. 96‑660 din 26 iulie 1996 privind întreprinderea națională France Télécom (JORF din 26 iulie 1996, p. 11398, denumită în continuare «Legea din 1996»). Noul regim a fost impus cu ocazia, pe de o parte, a constituirii France Télécom ca societate pe acțiuni, precum și a cotației la bursă și a deschiderii unei părți din ce în ce mai mari a capitalului său și, pe de altă parte, a deschiderii totale la concurență a piețelor pe care acesta opera, în Franța și în celelalte state membre ale Uniunii Europene. 3 În ceea ce privește responsabilitățile aferente finanțării prestațiilor sociale ale personalului care are statutul de funcționar public, Legea din 1996 a modificat compensația pe care France Télécom trebuia să o plătească finanțelor publice, potrivit articolului 30 din Legea din 1990, pentru plata și administrarea pensiilor funcționarilor săi, efectuate de stat (denumită în continuare «măsura în litigiu»). 4 Legea din 1990 prevedea că France Télécom era obligată să plătească, în compensația plății și a administrării pensiilor alocate funcționarilor, suma reținerilor aplicate salariului agentului, a căror cotă era stabilită la articolul L 61 din Codul pensiilor civile și militare francez, și o contribuție suplimentară care să permită suportarea integrală a costurilor pensiilor acordate și care trebuiau acordate agenților săi pensionați. 5 France Télécom participa de asemenea la regimurile numite de «compensare» și de «supracompensare», prevăzând transferuri care vizau asigurarea echilibrului între regimurile de pensie ale funcționarilor din alte entități publice. 6 Legea din 1996 a modificat compensația prevăzută la articolul 30 din Legea din 1990 potrivit modalităților descrise în continuare. În primul rând, France Télécom era obligată să plătească reținerea aplicată salariului agentului, al cărei cuantum rămânea neschimbat în raport cu Legea din 1990. În al doilea rând, aceasta era supusă unei «contribuții angajator cu caracter liberatoriu» care înlocuia contribuția angajator precedentă. Această nouă contribuție era întemeiată pe o «rată de echitate concurențială», ea însăși bazată pe o egalizare a nivelului cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii, impuse pe salarii, între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale, pentru riscurile comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat și excluzând riscurile care nu sunt comune salariaților și funcționarilor (în special șomajul și creanțele salariale în caz de reorganizare judiciară sau de lichidare a întreprinderii). În al treilea rând, France Télécom era supusă unei «contribuții forfetare excepționale», care a fost stabilită prin Legea nr. 96‑1181 din 31 decembrie 1996 privind legea finanțelor pentru 1997 (JORF din 31 decembrie 1996, p. 19490) la 37,5 miliarde de franci francezi (echivalentul a 5,7 miliarde de euro). Această ultimă contribuție includea, pe de o parte, cuantumul provizioanelor anuale (3,6 miliarde de euro) pe care France Télécom le constituise până în 1996 pentru a face față cotizațiilor pentru pensie viitoare prevăzute atunci și, pe de altă parte, o sumă suplimentară (2,1 miliarde de euro). 7 În plus, Legea din 1996 a exclus France Télécom din domeniul de aplicare al regimurilor de compensare și de supracompensare. […] 9 Prin scrisoarea din 20 mai 2008, Comisia a informat Republica Franceză cu privire la decizia sa de a iniția, pentru ajutorul în cauză, procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE (denumită în continuare «decizia de inițiere a procedurii»). Republica Franceză și‑a prezentat observațiile la 18 iulie 2008. […] 12 La 20 decembrie 2011, Comisia a adoptat decizia [în litigiu], care declară ajutorul în cauză compatibil cu piața internă în anumite condiții. 13 În decizia [în litigiu], Comisia a constatat că măsura în litigiu constituia ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. 14 În ceea ce privește, în special, aprecierea avantajului economic, Comisia a stabilit că măsura în litigiu acorda un avantaj economic France Télécom, întrucât a impus o sarcină nouă și grea pentru stat în ceea ce privește plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor de France Télécom, reducând contribuția pe care France Télécom o plătise anterior. 15 În această privință, Comisia, pe de o parte, în considerentul (105) al deciziei [în litigiu], a calculat cuantumul ajutorului în discuție ca fiind diferența anuală dintre contribuția angajator cu caracter liberatoriu plătită de France Télécom statului francez și contribuțiile pe care le‑ar fi plătit în temeiul Legii din 1990 și, pe de altă parte, în considerentul (113) al deciziei [în litigiu] a considerat că plata contribuției forfetare a redus valoarea ajutorului de care a beneficiat France Télécom. 16 Comisia a stabilit de asemenea că măsura în litigiu era selectivă, întrucât privea numai France Télécom, și că denatura sau amenința să denatureze concurența, întrucât permitea France Télécom să dispună de un bilanț contabil prescurtat, care îi permitea să se dezvolte pe piețele serviciilor de telecomunicații care erau deschise treptat concurenței, în Franța și în alte state membre. 17 Comisia a efectuat în continuare o evaluare a compatibilității măsurii în litigiu cu piața internă, în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, și a concluzionat că aceasta nu respecta principiul proporționalității întrucât nu permitea o egalizare a condițiilor de concurență. Potrivit Comisiei, compensația financiară plătită statului de France Télécom nu era egală cu toate costurile sociale care grevau bugetul concurenților France Télécom. 18 Prin urmare, Comisia a stabilit că, pentru a satisface criteriul de conformitate cu interesul comun prevăzut la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, compatibilitatea ajutorului în cauză cu piața internă necesita calcularea și prelevarea contribuției angajator cu caracter liberatoriu care trebuie plătită de France Télécom astfel încât să egalizeze nivelurile ansamblului cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii, impuse pe salarii, între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale, luând în considerare de asemenea riscurile care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor angajați de France Télécom. Această contribuție trebuia prelevată de la France Télécom începând din ziua în care valoarea contribuției forfetare excepționale capitalizate la rata de actualizare care rezultă din aplicarea Comunicării Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare (JO 1996, C 232, p. 10, denumită în continuare «comunicarea privind ratele de referință») ar fi atins valoarea contribuțiilor și a costurilor pe care France Télécom ar fi trebuit să le plătească în temeiul articolului 30 din Legea din 1990. 19 Dispozitivul deciziei [în litigiu] are următorul cuprins: «Articolul 1 Ajutorul de stat rezultat din reducerea contribuției care trebuie plătită statului pentru plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor France Télécom, în conformitate cu Codul pensiilor civile și militare, în temeiul [Legii din 1996] de modificare a [Legii din 1990], este compatibil cu piața internă în condițiile prevăzute la articolul 2. Articolul 2 Contribuția angajator cu caracter liberatoriu, datorată de France Télécom în temeiul articolului 30 litera (c) din [Legea din 1990], este calculată și prelevată astfel încât să egalizeze nivelurile tuturor cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale. Pentru a îndeplini această condiție, cel târziu în termen de șapte luni de la notificarea prezentei decizii, Republica Franceză: a) modifică articolul 30 din [Legea din 1990] și textele de reglementare sau alte documente adoptate pentru aplicarea acesteia, astfel încât baza de calcul și prelevarea contribuției angajator cu caracter liberatoriu, datorată de France Télécom, să nu fie limitate numai la riscurile comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat, ci să includă și riscurile care nu sunt comune; b) prelevează de la France Télécom, începând din ziua în care valoarea contribuției excepționale impuse prin [Legea din 1996] capitalizată la rata de actualizare care rezultă din aplicarea [comunicării privind ratele de referință] aplicabilă în speță egalează valoarea contribuțiilor și a costurilor pe care France Télécom ar fi continuat să le plătească în temeiul articolului 30 din [Legea din 1990] astfel cum a fost adoptată inițial, o contribuție angajator cu caracter liberatoriu calculată după modalitățile precizate la litera (a), luând în considerare riscurile comune și cele care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat.»”