Repertor iul jur isprudenței  
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL  
EVGHENI TANCHEV  
prezentate la 26 iulie 2017 1  
Cauza C-2 7 7 / 1 6  
Polkomtel sp. z o.o.  
împotriva  
Prezes Ur zędu Komunikacji Elektronic znej  
(cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najw yższy (Curtea Supremă, Polonia)] 
„Rețele de comunicații electronice – Directiva 2002 /21/CE (Directiva cadru) – Directiva 2002 /19/CE 
(Directiva privind accesul) – Furnizarea la nivelul pieței angro de servicii de terminare a apelurilor de 
voce în rețele mobile – Obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri – Prețuri stabilite la un 
nivel inferior față de costurile suportate de operatorul în cauză pentru furnizarea serviciului de 
terminare a apelurilor – Analiză de piață” 
1. Prin prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare, Sąd Najw yższy (Curtea Supremă din 
Polonia) invită Curtea să clarifice în ce măsură și în ce condiții, Directiva 2002 /19/CE (denumită în 
continuare „Directiva privind accesul”) 2 autorizează autoritățile naționale de reglementare (denumite 
în continuare „ANR-uri”)să controleze prețurile percepute de operatorii de telecomunicații pentru 
furnizarea de servicii de acces sau interconectare. 
2. În prezenta cauză este vorba despre furnizarea la nivelul pieței de gros de servicii de terminare a 
apelurilor în rețelele mobile. Când abonatul unei rețele mobile inițiază un apel către abonatul altei 
rețele mobile, apelantul sună rețeaua celui apelat. Serviciul la nivelul pieței de gros de terminare a 
apelului de voce este serviciul necesar pentru a „termina” acel apel în rețeaua celui apelat. În cadrul 
Uniunii, tariful de terminare este stabilit de rețeaua apelată și achitat de rețeaua apelantă.În 
consecință, o problemă majoră de concurență este aceea a tarifelor mari de terminare, care sunt în 
continuare transferate asupra utilizatorilor finali prin tarifele ridicate de telefonie 3. 
3. Acesta este motivul pentru care articolul 13 din Directiva privind accesul autorizează autoritățile 
naționale de reglementare să impună măsuri de control al prețurilor serviciilor de interconectare. 
Măsuri de control al prețurilor ar putea fi totuși impuse numai în sarcina unui operator desemnat, în 
urma unei analize de piață efectuate potrivit articolului 16 din Directiva 2002 /21/CE (denumită în 
continuare „Directiva-cadru”) 4, ca având o putere semnificativă pe piață și numai în cazul în care acel 
1 Limba originală: engleza. 
2 Directiva 2002 /19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice șila 
infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO 2002 , L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169). 
3 A se vedea considerentul (7) al Recomandării Comisiei din 7 mai 2009 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice 
în rețele fixe și rețele mobile în UE (2009 /396/CE) (denumită în continuare „Recomandarea privind tarifele de terminare a apelurilor”) (JO 
2009 , L 124, p.67). A se vedea de asemenea, Marini Balestra, F., Manuale di diritto europeo e nazionale delle comunicazioni elettroniche, 
CEDAM, 2013 , p. 86 și 87; și Garzaniti, L., șiO’Regan, M. (editori), Telecomm unications, Broadcasting and the Internet EU Competition Law 
and Regulation, a treia ediție, Sweet & Maxwell, 2010 , punctul 4-010. 
4 Directiva 2002 /21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și 
serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO 2002 , L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195). 
RO 
ECLI:EU:C:2017 :611 1 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
operator ar „menține prețurile la un nivel extrem de ridicat sau ar comprima prețurile în detrimentul 
utilizatorilor finali”. În temeiul articolului 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul, măsurile de 
control al prețurilor pot, în special îmbrăca forma „obligațiilor privind orientarea prețurilor în funcție 
de costuri”. 
4. Întrebarea-cheie ridicată de această trimitere preliminară este dacă ANR-urile pot, prin impunerea 
obligației privind orientarea prețurilor în funcție de costuri, impune unui operator cu putere 
semnificativă pe piață obligația de a-și stabili prețurile la un nivel inferior față de costurile suportate 
de respectivul operator pentru furnizarea serviciilor de terminare a apelurilor. De asemenea, Curtea 
este chemată în special să stabilească cât de des o ANR poate solicita, odată stabilite astfel de prețuri 
orientate în funcție de costuri, ajustarea acestora și ce procedură trebuie urmată în acest scop. 
I. Cadrul juridic 
A. Dreptul Uniunii 
5. Potrivit articolului 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în 
continuare „carta”): 
„Libertatea de a desfășura o activitate comercială este recunoscută în conformitate cu dreptul Uniunii 
și cu legislațiile și practicile naționale.” 
6. Articolul 8 din directiva-cadru prevede: 
„(1) Statele mem bre se asigură că, la îndeplinirea sarcinilor de reglementare prevăzute de prezenta 
directivă și de directivele speciale, autoritățile naționale de reglementare iau toate măsurile rezonabile 
care vizează atingerea obiectivelor prevăzute la alineatele (2), (3) și (4). 
[…] 
(2) Autoritățile naționale de reglementare promovează concurența în furnizarea rețelelor de 
comunicații electronice, a serviciilor de comunicații electronice și a serviciilor și infrastructurilor 
asociate, în special: 
[…] 
(b) asigurându-se că nu există niciun fel de denaturare sau restricție a concurenței în sectorul 
comunicațiilor electronice, 
(c) încurajând investițiile eficiente în infrastructură și promovând inovația […], 
[…]” 
7. Articolul 16 din directiva-cadru prevede: 
„(1) În cel mai scurt termen de la adoptarea recomandării sau a oricărei actualizări a acesteia, 
autoritățile naționale de reglementare efectuează o analiză a piețelor relevante, ținând seama în cea 
mai mare măsură de liniile directoare. Statele mem bre se asigură că analiza este efectuată, după caz, 
în colaborare cu autoritățile naționale din domeniul concurenței. 
ECLI:EU:C:2017 :611 2 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
(2) Atunci când, în conformitate cu articolele 16, 17, 18 sau 19 din Directiva 2002 /22/CE (Directiva 
privind serviciul universal) sau în conformitate cu articolul 7 sau 8 din Directiva 2002 /19/CE 
(Directiva privind accesul), autoritatea națională de reglementare trebuie să se pronunțe asupra 
impunerii, menținerii, modificării sau eliminării unor obligații pentru întreprinderi, aceasta stabilește 
pe baza analizei pieței prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol dacă piața în cauză este efectiv 
concurențială. 
(3) Atunci când o autoritate națională de reglementare stabilește că o piață este efectiv concurențială, 
aceasta nu impune sau nu menține niciuna dintre obligațiile de reglementare specifice prevăzute la 
alineatul (2) din prezentul articol. Atunci când există deja obligații de reglementare specifice 
sectorului, autoritatea națională de reglementare retrage obligațiile impuse întreprinderilor de pe piața 
în cauză. 
(4) Atunci când o autoritate națională de reglementare stabilește că o piață nu este efectiv 
concurențială, aceasta identifică întreprinderile cu putere semnificativă pe piața respectivă în 
conformitate cu articolul 14 și impune acestora obligații de reglementare specifice în conformitate cu 
alineatul (2) din prezentul articol sau menține ori modifică obligațiile deja existente. 
[…]” 
8. Articolul 8 din Directiva privind accesul prevede: 
„(1) Statele mem bre se asigură că autoritățile naționale de reglementare au compe tența de a impune 
obligațiile menționate la articolele 9-13. 
(2) În cazul în care în urma unei analize de piață efectuate în conformitate cu articolul 16 din 
Directiva 2002 /21/CE (directiva-cadru) un operator este desemnat ca având o putere semnificativă pe 
piață, autoritățile naționale de reglementare impun obligațiile prevăzute la articolele 9-13 din prezenta 
directivă, după caz. 
[…] 
(4) Obligațiile impuse în conformitate cu prezentul articol sunt bazate pe natura problemei 
identificate, proporționale și justificate în ceea ce privește obiectivele stabilite la articolul 8 din 
[Directiva 2002 /21/CE (directiva-cadru)]. Aceste obligații pot fi impuse numai în urma consultării în 
conformitate cu articolele 6 și 7 din directiva menționată anterior. 
[…]” 
9. Articolul 13 din Directiva privind accesul prevede: 
„(1) O autoritate națională de reglementare poate impune, în conformitate cu dispozițiile articolului 8, 
obligații privind recuperarea costurilor și controlul prețurilor, inclusiv obligații privind orientarea 
prețurilor în funcție de costuri, precum și obligații privind sistemele de contabilitate a costurilor, 
pentru furnizarea unor tipuri specifice de interconectare și/sau acces, în situații în care o analiză a 
pieței indică faptul că lipsa unei concurențe eficace înseamnă că operatorul în cauză poate menține 
prețurile la un nivel extrem de ridicat sau poate comprima prețurile în detrimentul utilizatorilor finali. 
Autoritățile naționale de reglementare iau în considerare investițiile făcute de operator și îi permit 
realizarea unui venit rezonabil din capitalul angajat, ținând seama de riscurile aferente. 
ECLI:EU:C:2017 :611 3 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
(2) Autoritățile naționale de reglementare se asigură că toate mecanismele de recuperare a costurilor 
sau metodele de stabilire a prețurilor obligatorii sunt destinate promovării eficienței economice și a 
concurenței durabile și maximizării avantajelor pentru consumatori. În acest sens, autoritățile 
naționale de reglementare pot lua în considerare și prețurile disponibile pe piețele concurente 
comparabile. 
(3) În cazul în care un operator are obligația de a-și orienta prețurile în funcție de costuri, acestuia îi 
revine sarcina de a dovedi că taxele sunt determinate în funcție de costuri, incluzând o rată rezonabilă 
a venitului obținut din investiții. În scopul calculării costului furnizării eficiente a unor servicii, 
autoritățile naționale de reglementare pot folosi metode de contabilitate a costurilor diferite de cele 
folosite de întreprinderea în cauză. Autoritățile naționale de reglementare pot cere unui operator să își 
justifice integral prețurile și, după caz, pot cere ajustarea prețurilor. 
[…]” 
B. Dreptul polon 
10. Articolul 40 din Legea privind telecomunicațiile din 16 iulie 2004 5, în versiunea aplicabilă la data 
faptelor (denumită în continuare „PT”), prevede: 
„1. În condițiile prevăzute la articolul 24 punctul 2 litera a), președintele [Oficiului pentru Comunicații 
Electronice] poate impune prin decizie unui operator cu o putere semnificativă pe piață obligația de a 
stabili tarife pentru accesul la rețeaua de telecomunicații în funcție de costurile pe care le suportă. 
2. Operatorul în sarcina căruia a fost stabilită obligația prevăzută la alineatul 1 prezintă președintelui 
[Oficiului pentru Comunicații Electronice] o justificare privind cuantumul tarifelor pe care le-a stabilit 
în funcție de costurile suportate. 
3. În vederea aprecierii conformității cuantumului tarifelor stabilite de operatorul prevăzut la 
alineatul 1, președintele [Oficiului pentru Comunicații Electronice] poate ține seama de cuantumului 
tarifelor sau de metodele pentru stabilirea tarifelor pe piețele concurente comparabile sau de orice altă 
procedură necesară pentru aprecierea conformității cuantumului acestor tarife. 
4. Dacă în urma aprecierii prevăzute la alineatul 3 se constată neconformitatea cuantumului tarifelor 
stabilite de operator, președintele [Oficiului pentru Comunicații Electronice] stabilește cuantumul 
acestor tarife, respectiv nivelo lor maxim sau minim, prin aplicarea metodelor prevăzute la alineatul 3, 
ținând seama de necesitatea promovării eficienței și a unei concurențe durabile, precum și de 
asigurarea maximizării avantajelor pentru utilizatorii finali. […]” 
II. Litigiul principal și întrebările preliminare 
11. Prin decizia adoptată la 19 iulie 2006 6 în temeiul articolului 40 din PT, Prezes Urzędu Komunikacji 
Elektronicznej (președintele Oficiului pentru Comunicații Electronice, denumit în continuare 
„președintele UKE”) a desemnat operatorul de telecomunicații Polkomtel Sp. zo.o. (denumit în 
continuare „Polkomtel”) ca având o putere semnificativă pe piața serviciilor de terminare a apelurilor 
de voce în rețeaua sa mobilă publică. Prin urmare, decizia menționată a impus Polkomtel obligația de 
a-și stabili tariful pentru terminarea apelurilor în rețeaua mobilă (denumit în continuare „TTM”)în 
funcție de costurile suportate pentru furnizarea acelor servicii. Respectiva decizie este încă în vigoare. 
5 Ustawa z dnia 16 lipca 2004 r. Prawotelekomunikacyjne (Dz.U. Nr 171, poz.1800 ze zm.).  
6 După cum a indicat președintele UKE în observațiile sale scrise și înrăspunsul la o întrebare adresată de Curte în ședință.  
ECLI:EU:C:2017 :611 4 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
12. Răspunzând unei întrebări adresate de Curte în ședință, președintele UKE a explicat că în anul 
2007 a adoptat o decizie prin care a stabilit TTM pentru Polkomtel pentru următorii trei ani, adică 
până în mai 2010 . Potrivit acelei decizii, TTM al Polkomtel a fost stabilit la 0,44 zloți polonezi 
(PLN)/minut. Acesta urma să descrească totuși gradual în respectiva perioadă de trei ani. 
13. În ședință, președintele UKE a explicat în continuare că în anul 2008 a adoptat totuși o altă decizie 
prin care stabilea TTM pentru Polkomtel („decizia TTM din 2008 ”). Potrivit acelei decizii, TTM a fost 
stabilit la 0,33 PLN/minut pentru al treilea trimestru al anului 2008 , la 0,21 PLN/minut pentru primul 
semestru al anului 2009 și la 0,1677 PLN/minut începând cu al treilea trimestru al anului 2009 și 
pentru viitor. 
14. Atât președintele UKE, cât și Polkomtel au declarat în ședință că Polkomtel a solicitat și aobținut 
în fața instanțelor poloneze anularea deciziei TTM din 2008 . 
15. În cele din urmă, ca urmare a faptului că Polkomtel a prezentat elementele justificative privind 
costurile suportate, la 9 decembrie 2009 , președintele UKE a adoptat o decizie prin care a stabilit 
TTM pentru Polkomtel la 0,1677 PLN/minut 7 („decizia TTM din 2009 ”). În consecință, tariful stabilit 
de decizia menționată corespunde TTM stabilit prin decizia TTM din 2008 pentru al treilea trimestru 
al anului 2009 . 
16. În decizia TTM din 2009 , președintele UKE a verificat elementele prezentate de Polkomtel pentru 
a-și justifica costurile. Acesta a subliniat că, în temeiul articolului 40 din PT, toate costurile suportate 
de operator pot fi recuperate (în timp ce o altă prevedere a acestei legi, respectiv articolul 39, permite 
doar recuperarea costurilor justificate de operator). El a constatat că pentru furnizarea serviciului în 
cauză, Polkomtel suportă costuri de 0,1690 PLN/minut. 
17. Cu toate acestea, președintele UKE nu a stabilit TTM pentru Polkomtel la 0,1690 PLN/minut, 
pentru că, potrivit articolului 40 alineatele 3 și 4 din PT, a decis să calculeze TTM pentru Polkomtel 
pe baza TTM medii ale celor trei operatori existenți, respectiv Polkomtel, Orange șiT-Mobile. TTM 
pentru Orange a fost stabilit la 0.1676 PLN/minut, iar TTM pentru T-Mobile la 0.1667 PLN/minut. În 
consecință, prin decizia TTM din 2009 , președintele UKE a stabilit TTM pentru Polkomtel la 0.1677 
PLN/minut. 
18. Polkomtel a formulat acțiune împotriva deciziei TTM din 2009 în fațaSąd Okręgow y w Warszawie 
(Tribunalul Regional din Varșovia, Polonia). Prin hotărârea din 27 mai 2013 , Sąd Okręgow y w 
Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia) a modificat decizia atacată. Acesta a stabilit valoarea 
TTM pentru Polkomtel la 0,1690 PLN/minut, adică la nivelul costurilor suportate de Polkomtel 
pentru furnizarea serviciului de terminare a apelurilor în cauză. Potrivit Sąd Okręgow y w Warszawie 
(Tribunalul Regional din Varșovia), în cazul în care obligația la care face referire articolul 40 din PT 
este impusă unui operator care are o putere semnificativă pe piață, președintele UKE nu poate 
modifica TTM indicat de acel operator astfel încât să îl stabilească la un nivel inferior costurilor 
suportate de respectivul operator pentru furnizarea serviciului în cauză. 
19. Polkomtel si președintele UKE au declarat apel împotriva hotărârii pronunțate de Sąd Okręgow y w 
Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia) la Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din 
Varșovia, Polonia). Prin hotărârea din 7 mai 2014 , Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din 
Varșovia) a admis apelul formulat de președintele UKE și a respins apelul formulat de Polkomtel. 
Potrivit Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din Varșovia), în cazul în care unei 
întreprinderi care are o putere semnificativă pe piață,is-a impus obligația prevăzută la articolul 40 din 
7 A rătămcă,în ședință, președintele UKE a afirmat că proiectul deciziei TTM din 2008 nu a fost notificat Comisiei. Pe de altă parte, după cum 
s-a specificat în decizia de trimitere, decizia TTM din 2009 a fost adoptată cu respectarea procedurii stabilite de articolul 7 din directiva-cadru 
(a se vedea Decizia Comisiei din 28 octombrie 2009 în cazul PL/2009 /0991 , C(2009 )8536 , SG-Greffe (2009 ) D/8051 : Terminarea apelurilor de 
voce în rețelele individuale de telefonie mobilă – Detalii privind măsuri de control al prețului). 
ECLI:EU:C:2017 :611 5 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
PT, președintele UKE poate să stabilească TTM la un nivel inferior costurilor suportate de operator, cu 
condiția ca această măsură să promoveze eficiența și concurența durabilă șisă asigure totodată 
beneficii maxime utilizatorilor finali. Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din Varșovia) și-a 
bazat motivarea pe dispozițiile articolului 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul, care prevădcă 
sarcina de a dovedi că prețurile sunt orientate în funcție de costuri îi revine operatorului. Prin urmare, 
atunci când operatorul nu face respectiva dovadă, ANR compe tentă poate stabili TTM printr-o decizie. 
Mai mult, potrivit Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din Varșovia), președintele UKE poate 
impune Polkomtel obligația de a prezenta anual justificări pentru TTM ale sale pentru a permite 
președintelui UKE să își exercite compe tența de reglementare. 
20. Polkomtel a formulat recurs împotriva hotărârii Sąd Apelacyjny w Warszawie (Curtea de Apel din 
Varșovia) în fațaSąd Najw yższy (Curtea Supremă). 
21. Sąd Najw yższy (Curtea Supremă) a suspendat judecarea cauzei și a adresat Curții următoarele 
întrebări preliminare: 
„1) Articolul 13 coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din [Directiva privind accesul], în versiunea 
originară, trebuie interpretat în sensul că, atunci când se impune unui operator care are o putere 
semnificativă pe piață obligația de a stabili prețurile în funcție de costuri, autoritatea națională de 
reglementare poate, în scopul promovării eficienței și a concurenței durabile, să stabilească prețul 
pentru serviciul care face obiectul unei asemenea obligații la un nivel inferior față de costurile 
suportate de operator pentru furnizarea respectivului serviciu furnizat și verificate de autoritatea 
națională de reglementare și considerate ca legate printr-un raport de cauzalitate cu acest serviciu? 
2) Articolul 13 alineatul (3) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din [Directiva privind accesul], în 
versiunea originară, coroborat cu articolul 16 din [cartă], trebuie interpretat în sensul că 
autoritatea națională de reglementare poate impune operatorului obligat la stabilirea prețurilor în 
funcție de costuri obligația de a stabili anual prețurile în funcție de cele mai recente informații 
privind costurile și de a prezenta autorității naționale de reglementare prețul astfel stabilit, 
împreună cu justificarea costurilor, în scopul verificării, înainte de a fi aplicat pe piață? 
3) Articolul 13 alineatul (3) din [Directiva privind accesul], în versiunea originară, coroborat cu 
articolul 16 din [cartă] trebuie interpretat în sensul că autoritatea națională de reglementare poate 
impune unui operator obligat la stabilirea prețurilor în funcție de costuri ajustarea prețului numai 
în cazul în care operatorul a stabilit inițial prețul în mod autonom și apoi a început să îl aplice pe 
piață sau și în cazul în care operatorul aplică prețul stabilit anterior de către această autoritate, însă 
din justificările privind costurile pentru următoarea perioadă de raportare rezultă că prețul stabilit 
anterior de autoritatea de reglementare depășește costurile suportate de operator?” 
22. Polkomtel, președintele UKE, Republica italiană, Regatul Țărilor de Jos, Republica Polonă și 
Comisia Europeană au prezentat observații scrise. Polkomtel, președintele UKE, Republica Polonă și 
Comisia Europeană au prezentat și observații orale în ședința din 11 mai 2017 . 
III. Analiză 
A. Cu privire la prima întrebare preliminară 
23. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 13 
din Directiva privind accesul, coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din aceeași directivă trebuie 
interpretat în sensul că o ANR poate impune unui operator cu putere semnificativă pe piață obligația 
de a stabili prețurile la un nivel inferior față costurile suportate de acel operator pentru furnizarea 
serviciului în cauză și verificate de autoritatea respectivă. 
ECLI:EU:C:2017 :611 6 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
24. Dorim să subliniem că, în cuprinsul deciziei TTM din 2009 , președintele UKE a verificat 
elementele justificative prezentate de Polkomtel privind TTM ale sale și a constatat că respectivele 
costuri suportate de Polkomtel pentru furnizarea serviciilor de terminare a apelurilor de voce în 
rețeaua sa mobilă se ridică la 0,1690 PLN/minut. Cu toate acestea, având în vedere că trebuie 
promovate eficiența și concurența durabilă, decizia menționată a stabilit TTM pentru Polkomtel la 
0,1677 PLN/minut, adică la un nivel inferior față de costurile suportate de operator. Întrucât TTM ale 
celorlalți doi operatori existenți, Orange șiT-Mobile, se ridică la 0,1676 PLN/minut, respectiv la 0,1667 
PLN/minut, TTM Polkomtel a fost stabilit având în vedere TTM mediu stabilit pentru cei trei 
operatori existenți. 
25. Polkomtel arată că un operator cu putere semnificativă pe piață nu poate fi obligat să își stabilească 
prețurile la un nivel inferior față de costurile suportate pentru furnizarea serviciului în cauză. 
Articolul 13 din Directiva privind accesul nu prevede că prețurile pot fi stabilite la un nivel inferior 
față de costuri. Obligația de orientare a prețurilor în funcție de costuri prevăzută la alineatul (1) al 
acestei dispoziții urmărește doar să evite prețurile excesiv de ridicate. Polkomtel indică în continuare 
că, articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul impune operatorului să demonstreze 
legătura de cauzalitate între costurile specifice și serviciul furnizat, nu și dovada că costurile sale sunt 
cele ale unui operator eficient. 
26. Președintele UKE susține că o ANR poate impune unui operator cu putere semnificativă pe piață 
obligația de a stabili prețuri inferioare costurilor suportate pentru furnizarea serviciului în cauză. 
Articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul permite unei ANR să impună obligații pentru 
orientarea prețurilor în funcție de costuri. Alineatele (2) și (3) ale articolului 13 din această directivă 
se referă la promovarea eficienței și concurenței durabile și, respectiv, la costurile unei furnizări 
eficiente a serviciilor. Articolul 8 din directiva-cadru se referă și la promovarea concurenței. În 
consecință, un operator cu putere semnificativă pe piață poate fi obligat să stabilească prețuri 
inferioare costurilor suportate, în cazul în care aceste costuri depășesc costurile suportate de un 
operator eficient pentru furnizarea respectivului serviciu. 
27. Guvernul italian, guvernul polonez și Comisia împărtășesc punctul de vedere al președintelui UKE. 
Guvernul neerlandez nu a prezentat nicio observație referitoare la prima întrebare preliminară. 
28. În opinia noastră, articolul 13 din Directiva privind accesul coroborat cu articolul 8 alineatul (4) 
din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că o ANR poate, în vederea promovării eficienței, să 
impună unui operator desemnat ca având o putere semnificativă pe piață obligația de a stabili prețul 
pentru furnizarea unui anumit serviciu la un nivel inferior față de costurile pe care acel operator le 
suportă pentru furnizarea serviciului respectiv. 
29. Articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul prevede că o ANR poate impune unui 
operator cu putere semnificativă pe piață „obligații privind recuperarea costurilor și controlul 
prețurilor, inclusiv obligații privind orientarea prețurilor în funcție de costuri”. 
30. Nu există la articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul nici o definiție anoțiunii de 
„orientare în funcție de costuri”. O obligație de „orientare în funcție de costuri” a prețurilor poate fi o 
obligație de a stabili prețurile la un nivel egal cu valoarea costurilor suportate de operatorul respectiv 
pentru furnizarea serviciului în cauză (în acest caz, prețurile sunt „orientate în funcție de costuri” în 
sensul că acestea sunt egale cu valoarea costurilor suportate). De asemenea, ar putea fi o obligație de a 
stabili prețurile la un nivel care nu numai că acoperă toate costurile suportate, ci permite și existența 
unei mici marje de profit (în acest caz, prețurile sunt „orientate în funcție de costuri”, în sensul că 
acestea depășesc lejer costurile suportate). În sfârșit, ar putea fi o obligație de a stabili prețurile la un 
nivel care nu acoperă toate costurile suportate de operatorul respectiv pentru furnizarea serviciului în 
cauză, dar care acoperă costurile suportate de un operator eficient pentru furnizarea acestui serviciu, 
cusau fără o mică marjă de profit (în acest caz, prețurile sunt „orientate” în funcție de costurile unei 
furnizări eficiente a serviciului în cauză). 
ECLI:EU:C:2017 :611 7 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
31. În primul rând, subliniem că obligația de „orientare a prețurilor în funcție de costuri” menționată 
de articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul nu poate fi considerată ca fiind o obligație de 
a stabili prețurile la un nivel care să permită recuperarea tuturor costurilor suportate de operatorul 
respectiv pentru furnizarea serviciului în cauză. 
32. Acest lucru se datorează faptului că articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul 
stipulează o obligație „privind orientarea în funcție de costuri” a prețurilor. Acesta nu prevede obligația 
„de a recupera” toate costurile suportate. 
33. Este adevărat că articolul 13 alineatul (1) se referă la obligațiile „privind recuperarea costurilor”, 
dintre care obligația privind „orientarea în funcție de costuri” a prețurilor poate fi considerată ca fiind 
un exemp lu. Cu toate acestea, obligația de „orientare în funcție de costuri” a prețurilor poate fi 
considerată deopotrivă drept un exemp lu de măsuri de „control al prețurilor”, la care se face de 
asemenea trimitere la articolul 13 alineatul (1) (întrucât această prevedere prevede că o ANR poate 
„impune obligații privind recuperarea costurilor și controlul prețurilor, inclusiv obligații privind 
orientarea prețurilor în funcție de costuri”) 8. 
34. În al doilea rând, chiar dacă obligația de „orientare în funcție de costuri” prevăzută de articolul 13 
alineatul (1) din Directiva privind accesul ar trebui considerată drept o obligație de recuperare a 
tuturor costurilor suportate de operatorul respectiv pentru furnizarea serviciului în cauză, aceasta ar fi 
totuși o obligație pe care ANR-urile o pot impune operatorilor cu putere semnificativă pe piață.Nuar 
putea fi o obligație pe care ANR-urile trebuie să o impună unor asemenea operatori în anumite 
circumstanțe, și anume în cazul în care sunt aplicate prețuri excesiv de ridicate sau în cazul unei 
comprimări a prețurilor. 
35. Acest lucru este cauzat de faptul că articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul prevede 
expres că o ANR „poate” impune obligații privind orientarea prețurilor în funcție de costuri. 
36. În cazul în care o analiză de piață efectuată potrivit articolului 16 din directiva-cadru relevă că o 
anumită piață nu este efectiv concurențială, ANR compe tentă dispune de o largă marjă de discreție 
pentru a alege măsura corectivă care trebuie impusă operatorului desemnat ca având putere 
semnificativă pe piață 9. În conformitate cu articolul 16 alineatul (4) din directiva-cadru șicu 
articolul 8 alineatul (2) din Directiva privind accesul, ANR compe tentă „impune” o obligație unui 
asemenea operator. Aceasta poate totuși alege orice obligație dintre cele enumerate în special la 
articolele 9-13 din Directiva privind accesul. „În împrejurări excepționale”, autoritatea menționată 
poate chiar alege să impună omăsură corectivă care nu figurează în Directiva privind accesul, cu 
condiția ca Comisia să autorizeze o astfel de măsură 10. 
37. În ceea ce privește măsurile de control al prețurilor, considerentul 20 al Directivei privind accesul 
prevede că autoritățile de reglementare „pot interveni oarecum limitat, de exemp lu sub forma unei 
obligații de stabilire a unor prețuri rezonabile la alegerea operatorului […] sau mult mai semnificativă, 
sub forma unei obligații de stabilire a prețurilor în funcție de costuri”, recunoscându-se astfel că 
ANR-urile dispun de o largă marjă de discreție în ceea ce privește măsurile de control al prețurilor 
care trebuie impuse într-un anumit caz. Această marjă de discreție în alegerea măsurilor de control al 
prețurilor a fost recunoscută de Curte 11. 
8 Sublinierea noastră. 
9 În această privință, a se vedea Garzaniti, L., șiO’Regan, M. (editori), Telecomm unications, Broadcasting and the Internet UE Competition Law 
and Regulation, a treia ediție, Sweet & Maxwell, 2010 , punctul 1-069: potrivit directivei-cadru și Directivei privind accesul, ambele adoptate în 
anul 2002 , „ANR-urilor li se acordă o largă marjă de discreție în alegerea măsurilor corective pe care le pot impune operatorilor cu putere 
semnificativă pe piață, spre deosebire de cadrul de reglementare din 1998 , potrivit căruia, odată ce un operator a fost considerat a avea o putere 
semnificativă pe piață, acesta era supus tuturor obligațiilor prevăzute în directivele respective”. 
10 A se vedea articolul 8 alineatul (3) al doilea paragraf din Directiva privind accesul. 
11 Hotărârea din 24 aprilie 2008 , Arcor (C-55/06, EU:C:2008 :244, punctul 153), Hotărârea din 3 decembrie 2009 , Comisia/Germania (C-424/07, 
EU:C:2009 :749, punctul 61) și Hotărârea din 15 septembrie 2016 , Koninklijke KPN și alții (C-28/15, EU:C:2016 :692, punctul 36). 
ECLI:EU:C:2017 :611 8 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
38. În consecință, considerămcă articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul nu se opune 
impunerii unei obligații de stabilire a prețurilor la un nivel inferior față de costuri în sarcina unui 
operator desemnat ca având o putere semnificativă pe piață. 
39. În al treilea rând, considerămcă,deși ANR-urile dispun de o largă marjă de discreție cu privire la 
măsurile de control al prețurilor care trebuie impuse, acestea ar trebui, în principiu, să stabilească 
prețurile pe baza costurilor unui operator eficient, și nu pe baza costurilor suportate de operatorul în 
cauză. Aceasta înseamnă că prețurile de reglementare pot fi mai mici decât costurile suportate de 
operatorul în cauză. 
40. Menționămcă în articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul nu există nicio definiție a 
„costurilor” în funcție de care ar trebui orientate prețurile. 
41. Articolul 13 alineatul (3) din această directivă, care se referă la obligația de a aplica prețuri 
orientate în funcție de costuri, prevede totușică un „obiectiv” urmărit de ANR-uri în această situație 
este acela a „calculării costului furnizării eficiente a serviciilor” 12. 
42. Mai mult, punctul 1 din Recomandarea privind tarifele de terminare prevede că „ANR-urile trebuie 
să fixeze tarife de terminare a apelurilor pe baza costurilor suportate de un operator eficient” 13.În 
această privință, subliniem că,deși, astfel cum s-a menționat anterior, ANR-urile dispun de o largă 
marjă de discreție în privințamăsurilor corective, articolul 19 alineatul (1) din directiva-cadru prevede 
că ANR-urile trebuie să țină seama „în cea mai mare măsură” de recomandările emise de Comisie și, în 
cazul în care o ANR a ales să nu urmeze o recomandare, ar trebui să „informeze Comisia, prezentând 
motivele pentru poziția sa”. În consecință, în Hotărârea Koninklijke KPN, Curtea a statuat că „revine 
ANR, atunci când impune, în conformitate cu articolul 13 din Directiva privind accesul, obligații de 
control al prețurilor și de contabilitate a costurilor, sarcina să urmeze, în principiu, indicațiile cuprinse 
în [Recomandarea privind tarifele de terminare a apelurilor]. Însă numai în cazul în care consideră,în 
cadrul evaluării unei anumite situații, că modelul […] preconizat de această recomandare nu este 
adaptat circumstanțelor, ANR se poate îndepărta de acesta, motivându-și poziția 14. 
43. Motivul pentru care Recomandarea privind tarifele de terminare prevede că tarifele de terminare 
trebuie să se bazeze pe costurile suportate de un operator eficient este acela că, astfel cum s-a 
menționat mai sus, „tarifarea excesivă este principala problemă de concurență a autorităților de 
reglementare”, cu atât mai mult cu cât tarifele ridicate de terminare pot fi transferate asupra 
utilizatorilor finali și „recuperate, în final, prin impunerea […] unor tarife mai ridicate pentru 
apeluri” 15. 
44. Acest lucru este în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) din Directiva privind accesul, care 
prevede că „toate mecanismele de recuperare a costurilor sau metodele de stabilire a prețurilor 
obligatorii sunt destinate promovării eficienței economice și a concurenței durabile și maximizării 
avantajelor pentru consumatori” 16. Acest lucru este de asemenea în conformitate cu articolul 8 
alineatul (4) din Directiva privind accesul, care prevede că obligațiile impuse în special în temeiul 
articolului 13 din această directivă ar trebui „justificate în ceea ce privește obiectivele prevăzute la 
articolul 8 din [directiva-cadru]”. Printre aceste obiective se numără lipsa „denaturării sau restricției 
concurenței” și promovarea „investițiilor eficiente în infrastructură” 17. 
12 Sublinierea noastră.  
13 Sublinierea noastră.  
14 Hotărârea Curții din 15 septembrie 2016 , Koninklijke KPN și alții (C-28/15, EU:C:2016 :692, punctul 38) (sublinierea noastră).  
15 A se vedea considerentul (7) al Recomandării privind tarifele de terminare a apelurilor. A se vedea de asemenea considerentul (9) al aceleiași  
recomandă, care arată că, „[î]ntr-un mediu compe titiv, operatorii ar concura pe baza costurilor curente și nu ar fi compe nsați pentru costurile 
suportate din cauza unor ineficiențe[…]”. 
16 Sublinierea noastră. 
17 A se vedea articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din directiva-cadru (sublinierea noastră). 
ECLI:EU:C:2017 :611 9 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
45. Prin urmare, în cazul în care costurile suportate de operatorul în cauză depășesc costurile unui 
operator eficient, prețul stabilit pe baza acestuia din urmă poate fi inferior celui dintâi. În opinia 
noastră, această situație nu contravine articolului 13 din Directiva privind accesul, deoarece, astfel 
cum s-a explicat mai sus, costurile unui operator eficient ar trebui să fie utilizate „în principiu” pentru 
a stabili prețuri orientate în funcție de costuri în temeiul acestei dispoziții. Astfel cum a statuat Curtea 
în Hotărârea Koninklijke KPN, aceasta nu aduce atingere libertății ANR-urilor de a se îndepărta, într-o 
anumită situație, de la metoda susținută de Recomandarea privind tarifele de terminare a apelurilor, 
atunci când consideră adecvat și își motivează decizia 18. 
46. Am dori totușisă subliniem că, în opinia noastră, prețurile orientate în funcție de costuri impuse în 
temeiul articolului 13 din Directiva privind accesul nu pot fi inferioare costurilor suportate de un 
operator eficient pentru furnizarea serviciului de interconectare în cauză 19, întrucât impunerea unor 
prețuri sub costurile unei furnizări eficiente a serviciului în cauză poate descuraja operatorul respectiv 
să își mențină rețeaua șisă dezvolte infrastructura de generație următoare. De asemenea, aceasta poate 
descuraja operatorii concurențisă își construiască propria infrastructură de rețea, care se numără 
printre obiectivele enumerate la articolul 8 alineatul (2) din directiva-cadru. Un alt motiv care se 
poate invoca este că, în conformitate cu articolul 13 alineatele (1) și (3) din Directiva privind accesul, 
operatorul în cauză ar trebui să beneficieze de o „cotă rezonabilă de rentabilitate” în raport cu 
capitalul corespunzător sau cu investiția. 
47. În prezenta cauză, menționămcă, potrivit deciziei de trimitere, nu s-a stabilit că nivelul costurilor 
suportate de Polkomtel era mai mare decât cel al unui operator eficient. TTM al Polkomtel a fost 
stabilit astfel pe baza TTM mediu al celor trei operatori existenți, și anume Polkomtel însuși și 
concurenții Orange șiT-Mobile, care au servit drept referințe 20. Curtea nu a primit nicio informație 
referitoare la modalitatea de calcul al TTM ale Orange șiT-Mobile. Mai exact, nu a fost furnizată 
nicio informație cu privire la aspectul dacă TTM ale Orange șiT-Mobile au fost stabilite în mod liber 
sau de președintele UKE 21. Dacă au fost stabilite de președintele UKE, este posibil ca acestea să fi fost 
calculate pe baza costurilor unui operator eficient. 
48. În consecință, instanța de trimitere va trebui să verifice dacă TTM al Polkomtel se bazează pe 
costurile suportate de un operator eficient pentru furnizarea angro de servicii de terminare a 
apelurilor de voce într-orețea mobilă. În caz contrar, instanța de trimitere ar trebui să verifice dacă a 
fost oportună îndepărtarea de modelul susținut în Recomandarea privind tarifele de terminare a 
apelurilor și dacă au fost prezentate motive pentru o astfel de abordare în decizia TTM din 2009 . În 
această privință, remarcămcă,în ședință, reprezentantul președintelui UKE a susținut că în decizia 
18 Hotărârea Curții din 15 septembrie 2016 , Koninklijke KPN și alții (C-28/15, EU:C:2016 :692, punctul 38). 
19 A se vedea Garzaniti, L., șiO’Regan, M. (editori), Telecomm unications, Broadcasting and the Internet EU Competition Law and Regulation,a 
treia ediție, Sweet & Maxwell, 2010 , punctul 1-278: operatorii cărora le-a fost impusă o obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri 
pot totușisă crească prețurile „dacă există dovezi fiabile din analiza contabilității costurilor, aprobate de ANR-urile compe tente, că prețul 
propus ar fi inferior costurilor eficiente ale elementelor de rețea și serviciilor solicitate, incluzând o rată rezonabilă de rentabilitate”; a se vedea, 
de asemenea, Marini Balestra, F., Manuale di diritto europeo e nazionale delle comunicazioni elettroniche, CEDAM, 2013 , p.175: „orientarea 
costurilor în funcție de prețuri este, în principiu, limita inferioară pe care ANR-urile nu o pot depăși: adică ANR-urile nu pot impune tarife 
inferioare costurilor […]. Această afirmație ar trebui echilibrată însă de faptul că costurile, astfel cum sunt calculate de ANR, pot fi inferioare 
costurilor reale, în cazul în care metodologia de contabilitate a costurilor aplicată de ANR utilizează costurile infrastructurii unui operator 
eficient, și nu pe cele ale operatorului în cauză […]. În consecință, o ANR nu ar putea stabili prețuri sub costurile pe care ea însășile-a calculat, 
dar ar putea stabili prețuri inferioare costurilor reale”. 
20 Decizia de trimitere subliniază faptul că „în prezenta cauză nu s-a dovedit că costurile pe care le-a suportat Polkomtel și care reprezintă baza 
pentru stabilirea prețului supus obligației prevăzute la articolul 40 din PT sunt mai mari decât ar fi necesar pentru prestarea eficientă a unor 
servicii. Președintele UKE a avut în vedere numai faptul că prețul calculat pe baza costurilor suportate de Polkomtel trebuie stabilit – definitiv 
– la un nivel inferior, în vederea garantării acelorași condiții concurențiale pentru toți operatorii care dețin o putere semnificativă pe piață 
(sublinierea noastră). În plus, în ședință, președintele UKE a arătat că decizia TTM din 2009 aplică o metodologie de evaluare comparativă. 
21 Remarcăm totușică,în ședință, președintele UKE a arătat că, la acea dată, trei operatori, inclusiv Polkomtel, aveau o putere semnificativă pe 
piață în Polonia. Fiecare deținea o cotă de aproximativ 30 % din piață și fiecăruia i-au fost impuse obligații de către președintele UKE. 
ECLI:EU:C:2017 :611 10 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
TTM din 2009 a fost utilizată o metodă de evaluare comparativă, deoarece Recomandarea privind 
tarifele de terminare a apelurilor permite ANR-urilor o perioadă de tranziție pentru a pune în aplicare 
tarifele de terminare a apelurilor bazate pe costuri eficiente, șică decizia TTM din 2009 a fost adoptată 
în perioada de tranziție, care a durat până la 31 decembrie 2012 22. 
49. În consecință,răspunsul la prima întrebare ar trebui să fie acela că articolul 13 din Directiva 
privind accesul coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul 
că, în cazul în care o ANR impune operatorului desemnat ca având putere semnificativă pe piață o 
obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri, aceste prețuri pot fi, în principiu, stabilite sub 
costurile suportate de operatorul respectiv pentru furnizarea serviciului în cauză, cu condiția ca 
acestea să nu fie stabilite la un nivel inferior față de costurile suportate de un operator eficient pentru 
furnizarea serviciului menționat, fără a aduce însă atingere puterii discreționare a ANR, într-o situație 
dată, de a stabili prețuri mai mari decât costurile suportate de un operator eficient pentru furnizarea 
serviciului în cauză, în ipoteza în care consideră că o astfel de metodologie este adecvată și motivează 
utilizarea acesteia. 
B. Cu privire la a doua întrebare preliminară 
50. Prin intermediul celei de a doua întrebă, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă 
articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din aceeași 
directivă și cu articolul 16 din cartă trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care o ANR impune 
unui operator desemnat ca având o putere semnificativă pe piață o obligație de a stabili prețuri 
orientate în funcție de costuri, aceasta poate impune operatorului respectiv obligația de a ajusta aceste 
prețuri o dată pe an, pe baza costului actualizat și de a transmite ANR respectivele prețuri actualizate 
înainte de a fi aplicate. 
51. Polkomtel susține că, în cazul în care un operator cu putere semnificativă pe piață a fost obligat să 
stabilească prețuri orientate în funcție de costuri, nu poate fi obligat să ajusteze aceste prețuri anual și 
să prezinte prețurile ajustate ANR compe tente, care să le verifice înainte de a fi aplicate. Obligația de 
orienta prețurile în funcție de costuri poate fi impusă numai printr-o procedură complexă, care 
include o analiză a pieței în sensul articolului 16 din directiva-cadru. O asemenea analiză a pieței 
trebuie efectuată o dată la trei ani, în conformitate cu articolul 16 alineatul (6) din directiva-cadru, 
astfel cum a fost modificat prin Directiva 2009 /140/CE 23 (care, recunoaște Polkomtel, nu era aplicabilă 
la data faptelor), și o dată la fiecare doi ani, conform dreptului național. Cu toate acestea, nimic nu 
împiedică ANR compe tentă să efectueze mai frecvent analize ale pieței. Dimpotrivă, ANR compe tentă 
nu poate solicita operatorului în cauză să ajusteze prețurile orientate în funcție de costuri stabilite 
anterior fără a efectua o nouă analiză a pieței. În caz contrar, prețurile reglementate ar putea fi 
menținute atunci când piața a devenit concurențială. În special, articolul 13 alineatul (3) din Directiva 
privind accesul nu poate fi interpretat ca impunând operatorului în cauză obligația de a ajusta anual 
prețurile orientate în funcție de costuri. 
52. Guvernul neerlandez este de acord cu Polkomtel. Acesta subliniază în special că ANR-urile trebuie 
să efectueze o analiză de piață a piețelor de terminare a apelurilor de voce din rețelele mobile o dată la 
trei ani. În consecință, ANR-urile ar trebui să stabilească prețuri maxime pentru următorii trei ani. 
Dacă ANR-urile ar trebui să solicite ajustarea anuală a acestor prețuri, acestea ar încălca cerința de 
proporționalitate prevăzută la articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul și ar priva 
operatorii de securitate juridică, compromițând astfel investițiile. 
22 Astfel, punctul 11 din Recomandarea privind tarifele de terminare prevede că „ANR-urile trebuie să se asigure că, până la 31 decembrie 2012 , 
tarifele de terminare a apelurilor sunt implementate simetric și eficient în ceea ce privește costurile”. În plus, potrivit considerentului (21) din 
aceeași recomandare, „o perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2012 este considerată ca suficient de lungă pentru a permite ANR-urilor să 
implementeze modelul costului”. 
23 Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivelor 2002 /21, 2002 /19 și 2002 /20/CE privind 
autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (JO 2009 , L 337, p.37). 
ECLI:EU:C:2017 :611 11 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
53. Președintele UKE susține că operatorul căruia i s-a impus o obligație de orientare a prețurilor în 
funcție de costuri poate fi obligat să ajusteze șisă transmită anual respectivele prețuri pentru 
verificare de către ANR compe tentă înainte de aplicarea acestora. Acest lucru se datorează faptului că 
articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul împuternicește ANR să solicite operatorului în 
cauză să își justifice în orice mom ent prețurile și, dacă este necesar, pot cere ajustarea acestora. PT 
doar autorizează președintele UKE să solicite justificarea prețurilor și, dacă este necesar, ajustarea lor 
o dată pe an. Prin urmare, PT este în conformitate cu articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind 
accesul și oferă operatorilor securitate juridică. De asemenea, legea menționată este în conformitate cu 
cerința de proporționalitate prevăzută la articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul. 
54. Guvernul italian, guvernul polonez și Comisia sunt de acord cu președintele UKE. 
55. În opinia noastră, articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul coroborat cu articolul 8 
alineatul (4) din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care unui operator i s-a 
impus o obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri, operatorul respectiv poate fi obligat să 
își ajusteze prețurile o dată pe an pe baza unor informații actualizate privind costurile șisă prezinte 
aceste prețuri ANR compe tente pentru verificare. 
56. Articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul prevede că, „în cazul în care un operator are 
o obligație privind orientarea în funcție de costuri a prețurilor sale” 24, adică, atunci când această 
obligație a fost deja impusă unui operator, „[ANR-urile] pot cere unui operator să își justifice integral 
prețurile și, după caz, pot cere ajustarea prețurilor”. 
57. Observămcă, astfel cum a susținut Comisia, la articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind 
accesul nu există nicio indicație cu privire la frecvența cu care ANR compe tentă poate cere o justificare 
și, după caz, poate cere ajustarea prețurilor stabilite anterior 25. 
58. În consecință, trebuie să se facă trimitere la articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul, 
care prevede că obligațiile precum cea privind orientarea prețurilor în funcție de costuri sunt bazate 
pe natura problemei identificate, proporționale și justificate în ceea ce privește obiectivele stabilite la 
articolul 8 din [directiva-cadru]”. Considerămcă articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul 
ar trebui să se aplice nu numai impunerii inițiale a obligației de orientare a prețurilor în funcție de 
costuri, ci și ajustării acestor prețuri în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Directiva privind 
accesul. În consecință, frecvența cu care se poate cere justificarea și ajustarea prețurilor orientate în 
funcție de costuri impuse anterior trebuie să fie adecvată în prezenta cauză („[în funcție de] natura 
problemei identificate”), proporțională șisă urmărească realizarea obiectivelor stabilite în 
directiva-cadru. 
59. Observămcă o caracteristică a piețelor de comunicații electronice este evoluția lor rapidă datorată 
evoluțiilor tehnologice. În ședință, Comisia a explicat că aceste piețe sunt „caracterizate de evoluții 
rapide și progres tehnologic”, în timp ce președintele UKE a subliniat că „apar brusc evoluții 
tehnologice care modifică în mod fundamental funcționarea pieței relevante” 26. Având în vedere aceste 
caracteristici ale pieței, considerămcă o obligație de ajustare anuală a prețurilor stabilite anterior nu 
poate fi considerată excesivă sau disproporționată. 
24 Sublinierea noastră. 
25 Nu este relevant faptul că, astfel cum a subliniat Polkomtel, articolul 16 alineatul (6) din directiva-cadru, astfel cum a fost modificat prin 
Directiva 2009 /140, prevede că ANR-urile ar trebui să efectueze o analiză a pieței o dată la trei ani. Curtea este întrebată cât de des pot solicita 
ANR-urile ajustarea prețurilor orientate în funcție de costuri, în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul. Nu este 
întrebată cât de des pot efectua ANR-urile o analiză de piață în sensul articolului 16 din directiva-cadru. 
26 A se vedea de asemenea Garzaniti, L., șiO’Regan, M. (editori), Telecomm unications, Broadcasting and the Internet EU Competition Law and 
Regulation, a treia ediție, Sweet & Maxwell, 2010 , punctul 4-015, care subliniază impactul evoluțiilor tehnologice asupra definirii pieței. 
ECLI:EU:C:2017 :611 12 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
60. În plus, subliniem că neajustarea în timp util a prețurilor orientate în funcție de costuri poate duce 
la denaturări sau la restricții ale concurenței, care, potrivit articolului 8 alineatul (2) litera (b) din 
directiva-cadru, trebuie evitate. Într-adevăr, în cazul în care costurile ar scădea semnificativ după 
stabilirea prețurilor orientate în funcție de costuri, operatorul în cauză ar putea, în lipsa ajustării în 
timp util, să perceapă prețuri excesiv de ridicate. Dimpotrivă, în cazul creșterii costurilor după 
stabilirea prețurilor orientate în funcție de costuri, operatorul în cauză ar putea întâmpina dificultăți 
pentru menținerea infrastructurii sau pentru investirea în tehnologii noi. 
61. În consecință, în opinia noastră, un operator căruia i s-a impus o obligație de orientare a prețurilor 
în funcție de costuri poate fi obligat să își justifice prețurile și, după caz, să le ajusteze anual. 
62. Vom examina acum dacă ANR-urile trebuie să efectueze o analiză a pieței în sensul articolului 16 
din directiva-cadru înainte de a proceda la o astfel de ajustare anuală a prețurilor orientate în funcție 
de costuri. 
63. De la bun început, ar trebui să subliniem că o obligație de orientare a prețurilor în funcție de 
costuri nu poate fi impusă decât ca ultimă etapă a unui proces în trei etape 27. 
64. Ca o primă etapă, trebuie identificate și definite piețele susceptibile de reglementare ex ante, adică 
piețele care pot justifica impunerea unor obligații de reglementare. La nivelul Uniunii, Comisia emite o 
recomandare în temeiul articolului 15 alineatul (1) din directiva-cadru. Această recomandare enumeră 
piețele susceptibile de a fi supuse unei reglementări ex ante 28. Apoi, ANR-urile sunt cele care trebuie să 
identifice șisă definească piețele relevante de pe teritoriile lor naționale. În conformitate cu articolul 15 
alineatul (3) din directiva-cadru, ele ar trebui să îndeplinească această sarcină „ținând seama în cea mai 
mare măsură” de recomandarea emisă de Comisie. 
65. În cadrul celei de a doua etape, în conformitate cu articolul 16 alineatele (1) și (2) din 
directiva-cadru, ANR compe tentă efectuează analiza pieței relevante pentru a stabili dacă respectiva 
piață este efectiv concurențială, adică dacă un operator (individual sau împreună cu alții) are o putere 
semnificativă pe piață pe această piață 29. 
66. Ca o a treia etapă, în cazul în care o ANR constată că un operator deține o putere semnificativă pe 
o piață relevantă, aceasta trebuie să impună operatorului respectiv obligații corespunzătoare în temeiul 
articolului 16 alineatele (2) și (4) din directiva-cadru. O astfel de obligație este obligația de orientare a 
prețurilor în funcție de costuri prevăzută la articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul. 
67. În opinia noastră, ANR-urile pot solicita ajustarea anuală a prețurilor orientate în funcție de 
costuri, fără a efectua o analiză a pieței în sensul articolului 16 din directiva-cadru. 
68. În primul rând, articolul 16 alineatul (2) din directiva-cadru prevede că, „[a]tunci când, în 
conformitate cu [articolul 8 din Directiva privind accesul], [ANR] trebuie să se pronunțe asupra 
impunerii, menținerii, modificării sau eliminării unor obligații pentru întreprinderi, aceasta stabilește 
pe baza analizei pieței prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol dacă piața în cauză este efectiv 
concurențială”. Conform articolului 16 alineatul (1) din directiva-cadru, în cel mai scurt termen de la 
adoptarea de către Comisie unei recomandări privind piețele relevante de produse și servicii 
susceptibile să fie supuse unei reglementări ex ante (adoptare care a avut loc de trei ori până în 
27 A se vedea Garzaniti, L., șiO’Regan, M. (editori), Telecomm unications, Broadcasting and the Internet EU Competition Law and Regulation,a 
treia ediție, Sweet & Maxwell, 2010 , punctele 1-220-1-226. 
28 Recomandarea Comisiei din 17 decembrie 2007 privind piețele relevante de produse și servicii din sectorul comunicațiilor electronice 
susceptibile de a fi supuse unor reglementări ex ante în conformitate cu Directiva 2002 /21 (2007 /879/CE) (Recomandarea privind piețele) (JO 
2007 , L 344, p. 65). 
29 Noțiunea de putere semnificativă pe piață, astfel cum este definită la articolul 14 din directiva-cadru, este echivalentă noțiunii de poziție 
dominantă în materie de concurență. A se vedea considerentul (70) al Orientărilor Comisiei privind analiza de piață și evaluarea puterii 
semnificative pe piață conform Cadrului de reglementare al Uniunii pentru rețele și servicii de comunicații electronice (JO 2002 , C 165, p.6). 
ECLI:EU:C:2017 :611 13 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
prezent) 30, ANR-urile efectuează o analiză a piețelor identificate de Comisie în respectiva recomandare. 
În consecință, considerămcă articolul 16 alineatul (2) din directiva-cadru nu impune ANR-urilor să 
efectueze o nouă analiză a pieței atunci când urmăresc să stabilească dacă „să modifice” o obligație 
impusă anterior. Mai degrabă, articolul 16 alineatul (2) doar obligă ANR-urile să facă trimitere la 
analiza inițială a pieței care a condus la impunerea, de exemp lu, a unei obligații de orientare a 
prețurilor în funcție de costuri șisă verifice dacă, în lumina informațiilor actualizate privind costurile, 
acea obligație este în continuare adecvată. 
69. În al doilea rând, considerentul (15) al Directivei privind accesul precizează că, pentru a impune o 
obligație specifică unui operator a cărui putere semnificativă pe piață a fost deja stabilită pe baza unei 
analize a pieței, nu este necesară o „analiză de piață suplimentară”, ci doar „o justificare privind faptul 
că obligația în cauză este adecvată și proporțională în ceea ce privește natura problemei identificate”. 
Prin urmare, singurul scop al analizei de piață realizate în temeiul articolului 16 din directiva-cadru 
este de a stabili dacă o piață este efectiv concurențială. Lipsa unei concurențe efective poate avea, de 
exemp lu, în sensul articolului 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul, semnificații diferite: 
„operatorul în cauză poate menține prețurile la un nivel extrem de ridicat sau poate comprima 
prețurile în detrimentul utilizatorilor finali”. Odată stabilit acest aspect, nu este necesară nicio analiză 
suplimentară a pieței pentru a impune obligații de reglementare. Cu alte cuvinte, scopul analizei pieței 
în sensul articolului 16 din directiva-cadru nu este acela de a determina dacă o anumită măsură 
corectivă este adecvată. În consecință, în cazul în care nu se cere nicio analiză a pieței pentru a 
determina dacă ar trebui impuse prețuri orientate în funcție de costuri, nu se poate cere o analiză a 
pieței pentru a stabili dacă aceste prețuri ar trebui, un an mai târziu, să fie ajustate (sau menținute sau 
retrase). 
70. Evident, acest lucru nu înseamnă că prețurile orientate în funcție de costuri impuse anterior pot fi 
modificate fără a se evalua adecvarea și proporționalitatea acestora. „Justificarea” adecvării și 
proporționalității pe care considerentul (15) al Directivei privind accesul o impune pentru stabilirea 
inițială a unei obligații se aplică, în opinia noastră, și în privința modificării respectivei obligații. Acest 
lucru este în conformitate cu articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul, care impune ca 
obligațiile să fie „proporționale”. 
71. În această privință, menționămcă,deși articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul 
impune operatorului în cauză „sarcina de a dovedi că [tarifele] sunt determinate în funcție de costuri”, 
această dispoziție se referă totuși la calcularea „costului furnizării eficiente a unor servicii”, pe care o 
încredințează ANR-urilor. Aceasta implică, în opinia noastră,că ANR-urile ar trebui să verifice 
informațiile furnizate de operatorul în cauză șisă examineze dacă costurile, astfel cum sunt calculate 
pe baza analizei inițiale a pieței 31, au evoluat și dacă, în consecință, prețurile ar trebui ajustate. 
72. În opinia noastră, acest lucru este în concordanță cu libertatea de a desfășura o activitate 
consacrată la articolul 16 din cartă. 
30 Prima recomandare privind piețele relevante de produse și servicii care pot fi reglementate ex ante a fost adoptată în 2003 [(Recomandarea 
Comisiei din 11 februarie 2003 privind piețele relevante de produse și servicii din sectorul comunicațiilor electronice susceptibile de a fi 
reglementate ex ante în conformitate cu Directiva 2002 /21 (2003 /311/CE), JO 2003 , L 114, p. 45)]. A doua a fost adoptată în anul 2007 
(Recomandarea privind piețele, citată la nota de subsol 28). A treia a fost adoptată în anul 2014 [Recomandarea Comisiei din 9 octombrie 2014 
privind piețele relevante de produse și servicii din sectoarele de comunicații electronice susceptibile de a fi supuse unei reglementări ex ante,în 
conformitate cu Directiva 2002 /21 (2014 /710/EU), JO 2017 , L 295, p.79)]. 
31 Indiferent de metodologia de contabilitate a costurilor aplicată. 
ECLI:EU:C:2017 :611 14 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
73. Protecția oferită de articolul 16 din cartă se referă la libertatea de a exercita o activitate economică 
sau comercială, libertatea contractuală și libera concurență. Libertatea contractuală include libertatea 
de a determina prețul unui serviciu 32. În opinia noastră, obligația de a stabili prețuri orientate în 
funcție de costuri constituie, fără îndoială, o ingerință în libertatea de a desfășura o activitate 
economică. În consecință, obligația de ajustare anuală a acestor prețuri fără ca ANR să efectueze o 
analiză a pieței constituie de asemenea o ingerință în această libertate. 
74. Cu toate acestea, articolul 52 alineatul (1) din cartă admite că pot fi impuse restrângeri în 
exercitarea drepturilor și libertăților prevăzute în cartă,înmăsura în care aceste restrângeri sunt 
prevăzute de lege, respectă substanța acestor drepturi și libertăți și, conform principiului 
proporționalității, sunt necesare și răspund efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de 
Uniunea Europeană sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți 33. Menționăm, în 
primul rând, că obligația de stabilire a prețurilor orientate în funcție de costuri și obligația de ajustare 
anuală a acestor prețuri fără ca ANR să efectueze o analiză a pieței sunt prevăzute de dreptul național, 
și anume de PT. În al doilea rând, aceste obligații respectă esența libertății de a desfășura o activitate, 
deoarece operatorii pot furniza în continuare serviciul de interconectare în cauză (dat fiind că ANR nu 
poate stabili prețuri la un nivel inferior costurilor unui operator eficient). În al treilea rând, 
articolele 39 și 40 din PT, care transpun articolul 13 din Directiva privind accesul, urmăresc obiective 
de interes general recunoscute de Uniunea Europeană, cum ar fi promovarea concurenței menționată 
la articolul 8 alineatul (2) din directiva-cadru. În special, obligația de stabilire a prețurilor orientate în 
funcție de costuri și de ajustare anuală a acestora ar trebui, în conformitate cu articolul 13 
alineatul (1) din Directiva privind accesul, să împiedice operatorii să perceapă prețuri excesiv de 
ridicate sau să aplice o comprimare a prețurilor. În al patrulea rând, obligația de ajustare anuală a 
prețurilor și pe baza unei verificări a oportunității unei astfel de ajustări de către ANR compe tentă în 
funcție de evoluția costurilor este în conformitate cu cerința de proporționalitate prevăzută la 
articolul 8 alineatul (4) din Directiva privind accesul. 
75. În consecință,răspunsul la a doua întrebare preliminară ar trebui să fie că articolul 13 alineatul (3) 
din Directiva privind accesul, coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din respectiva directivă șicu 
articolul 16 din cartă, trebuie interpretat în sensul că, atunci când o ANR impune unui operator 
desemnat ca având o putere semnificativă pe piață o obligație de orientare a prețurilor în funcție de 
costuri, ANR poate solicita operatorului respectiv să își justifice integral prețurilor și, dacă este 
necesar, să le ajusteze anual. Pentru a solicita o astfel de ajustare a prețurilor, ANR-urile nu sunt 
obligate să efectueze o analiză a pieței în sensul articolului 16 din directiva-cadru. Totuși, acestea 
trebuie să se asigure că ajustarea prețurilor este adecvată și proporțională în funcție de evoluția 
costurilor. 
32 Hotărârea din 22 ianuarie 2013 , Sky Österreich (C-283/11, EU:C:2013 :28, punctele 42 și 43). 
33 Hotărârea din 21 decembrie 2016 , AGET Iraklis (C-201/15, EU:C:2016 :972, punctul 70). 
ECLI:EU:C:2017 :611 15 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
C. Cu privire la a treia întrebare preliminară 
76. Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească 
dacă unui operator căruia i-a fost impusă o obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri în 
temeiul dispozițiilor articolului 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul i se poate solicita 
ajustarea prețurilor sale în temeiul dispozițiilor articolului 13 alineatul (3) din aceeași directivă numai 
după ce a început să aplice prețurile orientate în funcție de costuri sau și înainte de a începe să le 
aplice 34. 
77. Instanța de trimitere constată că versiunea în limba polonă a articolului 13 alineatul (3) din 
Directiva privind accesul prevede că „[ANR-urile] pot cere unei întreprinderi să își justifice integral 
prețurile aplicate și, după caz, pot cere ajustarea corespunzătoare a acestor prețuri” 35. Potrivit 
instanței de trimitere, versiunea în limba polonă a acestei dispoziții sugerează că autoritățile naționale 
de reglementare pot solicita operatorului căruia i s-a impus o obligație de orientare a prețurilor în 
funcție de costuri să ajusteze aceste prețuri numai după ce a început să aplice prețurile orientate în 
funcție de costuri stabilite în temeiul articolului 13 alineatul (1). Cu toate acestea, instanța de 
trimitere arată că, spre deosebire de versiunea în limba polonă, versiunile în limbile engleză, germană 
și franceză ale articolului 13 alineatul (3) ultima teză nu fac trimitere la prețurile deja „aplicate”.În 
consecință, instanța de trimitere consideră că ANR-urile pot solicita unui operator căruia i s-a impus 
o obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri să ajusteze aceste prețuri în temeiul articolului 
articolul 13 alineatul (3) nu numai atunci când operatorul respectiv a început să aplice respectivele 
prețuri orientate în funcție de costuri, dar și înainte de a începe să le aplice. 
78. Constatăm, de exemp lu, că articolul 13 alineatul (3) ultima teză din Directiva privind accesul, în 
versiunile în limbile daneză, germană, franceză, maghiară, italiană și suedeză 36, prevede că ANR-urile 
pot solicita unui operator să justifice integral „prețurile sale”. Aceste versiuni nu fac nicio referire la 
prețurile „aplicate”. Versiunea spaniolă face totuși referire la prețurile „aplicate” 37. 
79. În temeiul unei jurisprudențe constante, în caz de neconcordanță între diferitele versiuni lingvistice 
ale unui text legislativ al Uniunii, dispoziția în cauză trebuie să fie interpretată în raport cu economia 
generală și cu finalitatea reglementării din care face parte 38. În prezenta cauză, articolul 13 
alineatul (3) din Directiva privind accesul garantează că operatorul căruia i s-a impus o obligație de 
orientare a prețurilor în funcție de costuri în temeiul articolului 13 alineatul (1) aplică de fapt prețuri 
34 Considerentele deciziei de trimitere arată că, prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească „dacă 
articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul trebuie interpretat în sensul că obligația unui operator […] cu putere semnificativă pe 
piață de a ajusta prețurile pe care le-a calculat în executarea obligației impuse în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) din Directiva privind 
accesul este actualizată abia […] după începerea aplicării în comerț a prețurilor astfel stabilite sau […] [înainte ca] operatorul să aplice în comerț 
prețurile stabilite de [NRA]” (sublinierea noastră). În consecință, în opinia noastră, instanța de trimitere nu întreabă dacă operatorului în cauză i 
se poate solicita, în temeiul articolului 13 alineatul (3), să își ajusteze prețurile atunci când aplică prețuri stabilite în mod liber, precum și atunci 
când aplică prețurile anterior impuse de ANR în temeiul articolului 13 alineatul (1). Instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă 
operatorul respectiv poate fi obligat, în temeiul articolului 13 alineatul (3), să își ajusteze prețurile după ce a început să aplice prețurile stabilite 
anterior de ANR conform articolului 13 alineatul (1), precum și înainte ca acesta să înceapă aplicarea prețurilor stabilite anterior de ANR. 
35 Sublinierea noastră. Versiunea în limba polonă a ultimei teze a articolului 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul prevede următoarele: 
„[k]rajowe organy regulacyjne mogą zażądać od danego operatora całościowego uzasadnienia stosowanych cen, a w razie potrzeby – 
odpowiedniego dostosowania tych cen” (sublinierea noastră). 
36 Versiunea în limba daneză prevede următoarele: „de nationale tilsynsmyndigheder kan anmode en udbyder om at fremlægge fuld 
dokumentation for priserne og om nødvendigt kræve, at priserne tilpasses”; versiunea în limba germană prevede următoarele: „die nationalen 
Regulierungsbehörden könn en von einem Betreiber die umfassende Rechtfertigung seiner Preise und gegebenenfalls deren Anpassung 
verlangen”; versiunea în limba franceză prevede următoarele: „les autorités réglementaires nationales peuvent demander à une entreprise de 
justifier intégralement ses prix et, si nécessaire, en exiger l’adaptation”; versiunea în limba maghiară prevede următoarele: „a nemzeti szabályozó 
hatóságok megkövetelhetik az üzemeltetőtől, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az árak kiigazítását is”; 
versiunea în limba italiană prevede următoarele: „le autorità nazionali di regolamentazione possono esigere che un operatore giustifichi 
pienamente i propri prezzi e, ove necessario, li adegui” și versiunea în limba suedeză prevede următoarele: „de nationella 
regleringsmyndigheterna får ålägga en operatör att fullt ut motivera sina priser och, när så är lämpligt, kräva att priserna justeras” (sublinierea 
noastră). 
37 Versiunea în limba spaniolă prevede următoarele: „las autoridad es nacionales de reglamentación podrán exigir a un operador que justifique 
plenamente los precios que aplica y, cuando proceda, ordenarle que los modifique” (sublinierea noastră). 
38 Hotărârea din17 mai 2017 , ERGO Poist’ovňa (C-48/16, UE:C:2017 :377 punctul 37). 
ECLI:EU:C:2017 :611 16 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TANCHEV – CAUZA C-277/16  
POLKOMTEL  
orientate în funcție de costuri. Articolul 13 alineatul (3) garantează că obligația impusă în temeiul 
articolului 13 alineatul (1) este pusă în aplicare în mod real. Considerămcă această obligație nu ar 
putea fi pusă în aplicare în mod real în cazul în care ANR compe tentă nu ar putea cere operatorului 
în cauză să își ajusteze prețurile înainte de a începe să le aplice, precum și după ce a început să le 
aplice. În această privință, subliniem că articolul 8 alineatul (1) din directiva-cadru permite 
autorităților naționale de reglementare să ia „toate măsurile rezonabile”" pentru a atinge obiectivele 
prevăzute la alineatul 2 din această dispoziție, în special promovarea concurenței, cu condiția ca aceste 
măsuri să fie proporționale 39. 
80. În consecință, la a treia întrebare preliminară trebuie să se răspundă că articolul 13 alineatul (3) din 
Directiva privind accesul trebuie interpretat în sensul că, atunci când o obligație de stabilire a 
prețurilor în funcție de costuri a fost impusă unui operator în temeiul articolului 13 alineatul (1) din 
această directivă, operatorul trebuie să își adapteze prețurile, înainte de a le aplica sau după ce a 
început să le aplice. 
IV. Concluzii 
81. În lumina celor de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Sąd 
Najw yższy (Curtea Supremă, Polonia) următoarele: 
„1) Articolul 13 din Directiva 2002 /19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 
privind accesul la rețelele de comunicații electronice și facilitățile conexe și interconectarea acestora 
(Directiva privind accesul) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din aceeași directivă trebuie 
interpretat în sensul că, în cazul în care o autoritate națională de reglementare impune unui 
operator desemnat ca având putere semnificativă pe piață o obligație de orientare a prețurilor în 
funcție de costuri, aceste prețuri pot fi stabilite, în principiu, la un nivel inferior față de costurile 
suportate de operatorul respectiv pentru furnizarea serviciului în cauză, cu condiția ca acestea să 
nu fie stabilite la un nivel inferior față de costurile suportate de un operator eficient pentru 
furnizarea acelui serviciu. Cu toate acestea, acest lucru nu aduce atingere puterii autorității 
naționale de reglementare de a stabili în mod discreționar, într-o anumită situație, prețuri la un 
nivel superior față de costurile suportate de un operator eficient pentru furnizarea serviciului în 
cauză, în ipoteza în care consideră că este adecvată o astfel de metodologie și motivează utilizarea 
acesteia. 
2) Articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din 
aceeași directivă și cu articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie 
interpretat în sensul că, în cazul în care o autoritate națională de reglementare impune unui 
operator desemnat ca având o putere semnificativă pe piață o obligație de orientare a prețurilor în 
funcție de costuri, respectiva autoritate națională de reglementare poate solicita operatorului 
menționat să își justifice integral prețurile și, după caz, să le ajusteze anual. Pentru a impune o 
astfel de ajustare a prețurilor, autoritățile naționale de reglementare nu sunt obligate să efectueze 
o analiză a pieței în sensul articolului 16 din Directiva 2002 /21/CE a Parlamentului European și a 
Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile 
de comunicații electronice (directiva-cadru). Acestea trebuie să se asigure totușică ajustarea 
prețurilor este adecvată și proporțională în funcție de evoluția costurilor. 
3) Articolul 13 alineatul (3) din Directiva privind accesul trebuie interpretat în sensul că, atunci când 
o obligație de orientare a prețurilor în funcție de costuri a fost impusă unui operator în temeiul 
articolului 13 alineatul (1) din Directiva privind accesul, operatorul respectiv poate fi obligat să își 
ajusteze prețurile, înainte de a începe să le aplice sau după ce a început să le aplice.” 
39 Ar trebui să subliniem că,în ședință, reprezentanții președintelui UKE și cei ai guvernului polon au indicat că decizia TTM din 2009 nu a fost 
aplicată retroactiv. 
ECLI:EU:C:2017 :611 17