ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sesizat cu un litigiu de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut, Tribunalul dispune de o competență de fond, în cadrul căreia este învestit cu puterea de a condamna, dacă este cazul, din oficiu pârâtul la plata unei indemnizații pentru prejudiciul cauzat din vina sa și, într-o astfel de situație, de a evalua ex aequo et bono, ținând cont de toate circumstanțele proprii cauzei, prejudiciul suferit. În plus, de îndată ce Tribunalul a constatat existența unui prejudiciu, acesta este unicul competent să evalueze, în limitele stabilite prin cerere și cu condiția respectării obligației de motivare, modalitatea și întinderea reparării acestui prejudiciu.

Sub acest aspect, în ceea ce privește determinarea întinderii reparării prejudiciului care rezultă din pierderea, de către un agent temporar a cărui candidatură a fost respinsă ilegal, a unei șanse de a fi recrutat pentru un post în cadrul unei instituții comunitare, aplicarea unei metode, reținute de mai multe sisteme de drept național, bazate pe criteriul pierderii de remunerație, determinând diferența între remunerația sperată și remunerația pe care a perceput-o efectiv, iar apoi, evaluând sub forma unui procent șansa pe care o avea acest agent temporar de a fi recrutat, în vederea ponderării pierderii menționate, conduce în mod necesar instanța comunitară să se bazeze pe o serie de ipoteze incerte prin natura lor, dar care se circumscriu dreptului suveran de apreciere a faptelor ce aparține Tribunalului și marjei de apreciere de care dispune acesta.

(a se vedea punctele 45, 58, 59, 61, 62, 64 și 72-74)
Cauza C-303/06

S. Coleman

împotriva

Attridge Law și Steve Law

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Employment Tribunal, London South)

„Politică socială — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 1, articolul 2 alineatul (1), alineatul (2) litera (a) și alineatul (3), precum și articolul 3 alineatul (1) litera (c) — Discriminare directă pe motiv de handicap — Hărțuire legată de handicap — Concediere a unui angajat care nu are el însuși un handicap, dar al cărui copil are un handicap — Includere — Sarcina probei”

Concluziile avocatului general M. Poiares Maduro prezentate la 31 ianuarie 2008 I - 5605

Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2008 I - 5615

Sumarul hotărârii

Politică socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Directiva 2000/78 – Interzicerea discriminării pe motiv de handicap – Domeniu de aplicare [Directiva 2000/78 a Consiliului, art. 1 și art. 2 alin. (1) și alin. (2) lit. (a)] Politică socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Directiva 2000/78 – Interzicerea hărțuirii – Domeniu de aplicare [Directiva 2000/78 a Consiliului, art. 1 și art. 2 alin. (1) și (3)]
Or, un regim de regularizare a posteriori poate avea ca efect stimularea inițiatorilor de proiecte să nu mai verifice dacă proiectele preconizate îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 2 alineatul (1) din această directivă și, prin urmare, de a nu face demersurile necesare în vederea identificării efectelor proiectelor respective asupra mediului și evaluării prealabile a acestora. Or, potrivit considerentului (1) al Directivei 85/337, este necesar ca, în cadrul procesului decizional, autoritatea competentă să ia în considerare efectele asupra mediului cât mai devreme posibil în toate procesele de planificare tehnică și de luare de decizii, obiectivul fiind mai degrabă să se prevină apariția poluării sau a fenomenelor nocive de la bun început, decât să se încerce ulterior a se neutraliza efectele acestora.

Nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 4 și 5-10 din Directiva 85/337 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului statul membru care nu a luat toate măsurile necesare pentru a asigura ca acordarea autorizațiilor privind primele două faze de construcție a unui parc eolian să fie precedată de o evaluare a efectelor asupra mediului, în conformitate cu articolele 5-10 din Directiva 85/337 și care s-a limitat să anexeze cererilor de autorizare declarații de impact asupra mediului care nu răspund acestor cerințe.

În această privință, chiar dacă instalațiile destinate exploatării energiei eoliene pentru producerea de energie nu figurează nici în anexa I, nici în anexa II la Directiva 85/337, aceste două prime faze de construcție a parcului eolian au necesitat numeroase lucrări, printre care lucrări de extracție a turbei și a altor minerale decât cele metalice și energetice, precum și construirea de drumuri, aceste lucrări figurând în anexa II menționată, la punctul 2 literele (a) și (c) și, respectiv, la punctul 10 litera (d). Or, faptul că proiectele cuprinse în anexa II la directiva respectivă prezintă un caracter secundar în raport cu proiectul de construcție a parcului eolian considerat în ansamblu nu înseamnă că, din acest motiv, proiectele respective nu pot avea efecte notabile asupra mediului. Efectuarea unui studiu privind efectele asupra mediului, conform cerințelor Directivei 85/337, are, într-adevăr, vocație să identifice, să descrie și să evalueze în mod adecvat efectele directe și indirecte ale unui proiect asupra unor factori precum fauna și flora, solul și apa, precum și interacțiunea dintre acești diverși factori.

(a se vedea punctele 96, 101, 104, 105 și 112 și dispozitivul)
Cauza C-452/06

The Queen, la cererea:

Synthon BV

împotriva

Licensing Authority of the Department of Health

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman — Autorizație de introducere pe piață — Medicamente similare în fond — Procedura simplificată — Procedură de recunoaștere reciprocă — Motive de refuz — Responsabilitate a unui stat membru — Încălcare gravă a dreptului comunitar”

Concluziile avocatului general Y. Bot prezentate la 10 iulie 2008 I ‐ 7684

Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 octombrie 2008 I ‐ 7713

Sumarul hotărârii

Apropierea legislațiilor – Medicamente – Autorizație de punere pe piață – Cerere de recunoaștere reciprocă [Directiva 2001/83 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 10 alin. (1), art. 28 și 29] Apropierea legislațiilor – Medicamente – Autorizație de punere pe piață – Cerere de recunoaștere reciprocă [Directiva 2001/83 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 10 alin. (1), art. 28 și 29]
43

În privința aprecierii de ansamblu a acestor elemente, Tribunalul a concluzionat, la punctul 39 din hotărârea atacată, că „impresia de ansamblu produsă de semnul în cauză se limitează la cea a unei reprezentări a unui produs pentru spălarea vaselor sau pentru spălarea rufelor sub forma unei tablete în care au fost grupați mai mulți agenți chimici activi într-un mod decorativ și atrăgător, în două straturi colorate, roșu și alb, și al cărei strat roșu are un nucleu oval albastru. Dat fiind că respectivul consumator nu este obișnuit să recunoască în forma și culorile produsului o indicație a originii comerciale a produsului […], că prezența celor două straturi, precum și adăugarea unui nucleu oval într-o culoare diferită reprezintă cele mai accesibile cu putință soluții atunci când este vorba despre prezentarea unui produs pentru spălarea vaselor sau pentru spălarea rufelor sub formă de tabletă […] și că, fiind vorba despre culori de bază utilizate în mod obișnuit în sectorul respectiv, culorile folosite nu sunt de natură să atragă atenția consumatorilor […], impresia de ansamblu produsă de semn nu va semnala publicului țintă că prezentarea concretă a produsului arată originea sa comercială. În consecință, marca solicitată nu permite unui consumator mediu al respectivelor produse, normal informat, atent și avizat în mod rezonabil, fără a proceda la o analiză sau la o comparație și fără a da dovadă de o atenție deosebită, să distingă produsul în discuție de cele ale altor întreprinderi […]”.
6

Articolul 5 din regulamentul menționat prevede următoarele: „(1) «Data exportului» reprezintă data la care autoritățile vamale acceptă declarația de export în care este menționat faptul că trebuie solicitată o restituire. (2) Data acceptării declarației de export determină: (a) cuantumul de restituire aplicabil în cazul în care restituirea nu este stabilită în avans; (b) orice rectificare a cuantumului de restituire care se face în cazul în care aceasta este stabilită în avans; (c) cantitatea, natura și caracteristicile produsului exportat. (3) Oricare alt document care are efect juridic identic cu acela al acceptării declarației de export este considerat echivalent cu respectiva acceptare. (4) Documentul utilizat cu ocazia exportului pentru a beneficia de o restituire trebuie să includă toate informațiile necesare pentru calcularea restituirii și, în special: (a) pentru produse: — o descriere, simplificată unde este cazul, a produselor în conformitate cu nomenclatura pentru restituiri la export și codul din nomenclatură privind restituirile, iar în cazul în care este necesară calcularea restituirii, compoziția produselor în cauză sau o referire la aceasta; — greutatea netă a produselor sau, unde este cazul, cantitatea exprimată în unități de măsură folosite la calcularea restituirii; (b) în cazul mărfurilor se aplică dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1222/94 [al Comisiei din 30 mai 1994 privind stabilirea normelor comune de aplicare a sistemului de acordare a restituirilor la export și a criteriilor de calculare a valorii acestora, pentru anumite produse agricole exportate sub formă de mărfuri care nu sunt prevăzute în anexa II la Tratat (JO L 136, p. 5)]. (5) De la data acceptării documentului prevăzut la alineatul (3) și până la părăsirea teritoriului vamal al Comunității, produsele trebuie să fie plasate sub control vamal […]. […] (7) Orice persoană care exportă produse pentru care solicită o restituire este ținută: (a) să completeze declarația de export la biroul vamal competent din locul în care urmează să fie încărcate produsele pentru transportare în vederea exportului; (b) să anunțe biroul vamal cu cel puțin 24 de ore înainte de începerea operațiunilor de încărcare și să indice durata aproximativă a operațiunilor de încărcare. […] […] Biroul vamal competent poate să autorizeze operațiunile de încărcare după ce a acceptat declarația de export, anterior expirării termenului limită menționat la litera (b). Birourilor vamale competente li se va asigura la biroul de ieșire de pe teritoriul vamal al Comunității posibilitatea efectuării de verificări fizice și a identificării mărfurilor transportate. […]”
24

În această privință, trebuie subliniat că modalitățile de punere în aplicare a articolului 115 alineatul (3) din Codul vamal în cazul recurgerii la exportul anticipat sunt prevăzute de articolul 572 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 3665/93 al Comisiei din 21 decembrie 1993 (JO L 335, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 06, p. 37), potrivit căruia schimbarea situației vamale se efectuează „pentru produsele compensatoare exportate, la data înregistrării declarației de export, cu condiția ca mărfurile de import să fie plasate sub regim” de perfecționare activă și „pentru mărfurile de import și mărfurile echivalente, la data acordării liberului de vamă mărfurilor de import care fac obiectul unei declarații de plasare sub [acest] regim”. În cazul unei operațiuni de tip EX/IM, articolul 577 din acest regulament prevede, în plus, că regimul „se încheie când autoritățile vamale acceptă declarația pentru mărfurile necomunitare”.
7

În plus, articolul 6 punctele 1 și 2 din același regulament, care face de asemenea parte din secțiunea 2, prevede: „O persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru mai poate fi acționată în justiție: 1. atunci când există mai mulți pârâți, în fața instanței domiciliului oricăruia dintre aceștia, cu condiția ca cererile să fie atât de strâns legate între ele încât să fie oportună instrumentarea și judecarea lor în același timp, pentru a se evita riscul pronunțării unor hotărâri ireconciliabile în cazul judecării separate a cauzelor; 2. printr-o cerere de chemare în garanție sau de intervenție, în fața instanței sesizate cu cererea principală, dacă aceasta nu a fost introdusă decât în scopul scoaterii sale de sub competența instanței în cauză.”
4

Articolul 6 din directiva menționată, care stabilește măsurile de conservare pentru aceste arii, prevede: „[…] (2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive. (3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. […]”
23

În aceste condiții, Korkein hallinto-oikeus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) a) Regulamentul […] nr. 2201/2003 […] este aplicabil în ceea ce privește executarea, în toate elementele sale, a unei hotărâri judecătorești precum cea din speță, care dispune luarea în îngrijire imediată și plasarea unui copil în afara familiei de origine, într-o familie substitutivă, atunci când această hotărâre are forma unei hotărâri unice adoptate conform normelor de drept public privind protecția copilului? b) În caz contrar, Regulamentul [nr. 2201/2003] se aplică, având în vedere articolul 1 alineatul (2) litera (d), numai părții din hotărâre care privește plasarea în afara familiei de origine, într-o familie substitutivă? c) În această ultimă ipoteză, Regulamentul [nr. 2201/2003] se aplică hotărârii de plasare incluse în hotărârea de luare în îngrijire chiar dacă aceasta din urmă, de care depinde hotărârea privind plasarea, este supusă unei reglementări în domeniul recunoașterii reciproce și executării hotărârilor și deciziilor administrative pe care statele membre vizate au armonizat-o în cadrul unei cooperări? 2) Ținând cont de faptul că Regulamentul [nr. 2201/2003] nu menționează această reglementare armonizată – la inițiativa Consiliului Ţărilor Nordice – în domeniul recunoașterii și executării hotărârilor judecătorești de plasare supuse normelor de drept public și că acesta nu ia în considerare decât convenția corespunzătoare adoptată în materie civilă, rămâne totuși posibil ca, în caz de răspuns afirmativ la prima întrebare litera a), să se aplice reglementarea armonizată în cauză în ceea ce privește luarea în îngrijire a unui copil, din moment ce această reglementare se întemeiază pe recunoașterea și executarea imediată a deciziilor administrative sub forma unei cooperări între autoritățile administrative? 3) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare litera a) și al unui răspuns negativ la a doua întrebare și având în vedere articolul 72 și articolul 64 alineatul (2) din Regulamentul [nr. 2201/2003], precum și reglementarea armonizată a țărilor nordice în ceea ce privește hotărârile judecătorești de luare în îngrijire supuse normelor de drept public, Regulamentul [nr. 2201/2003] menționat este aplicabil rationae temporis într-o cauză în care autoritățile suedeze au luat o decizie privind luarea în îngrijire imediată și totodată plasarea într-o familie substitutivă la 23 februarie 2005, iar la 25 februarie 2005 au înaintat spre confirmare decizia de luare în îngrijire imediată la länsrätt, care a aprobat-o la 3 martie 2005?”
11

Directiva 97/67 a fost transpusă în ordinea juridică spaniolă prin Legea privind serviciul poștal universal și liberalizarea serviciilor poștale (Ley 24/1998 del Servicio Postal Universal y de Liberalización de los Servicios Postales) din 13 iulie 1998 (denumită în continuare „Legea 24/1998”). Potrivit articolului 18 alineatul 1 C) din această lege, în versiunea sa în vigoare la data faptelor din acțiunea principală: „Prestarea următoarelor servicii care fac parte din serviciul poștal universal este rezervată, cu titlu exclusiv, operatorului însărcinat cu furnizarea serviciului poștal universal în temeiul articolului 128 alineatul 2 din Constituție și în condițiile stabilite în capitolul următor: […] C) Serviciul poștal transfrontalier de recepție și de expediere de scrisori și de cărți poștale, în limitele de greutate și de preț stabilite la litera B). În sensul prezentei legi, serviciul poștal transfrontalier desemnează serviciul poștal care provine sau are ca destinație alte state.”
20

Or, este stabilit că articolul 73 alineatul 3 din AMG permite farmaciștilor să achiziționeze, în vederea satisfacerii unei cereri a unui particular, în cantități limitate, dintr-un alt stat membru sau din alt stat parte la Acordul SEE, medicamente a căror introducere pe piață nu a fost autorizată în Germania, însă care au fost puse în circulație în mod legal în acest alt stat.
4

Articolul 3 din Directiva 69/335 prevede: „(1) În sensul prezentei directive expresia «societate de capital» desemnează: (a) societăți aflate sub incidența legislației belgiene, germane, franceze, italiene, irlandeze, din Luxemburg și Țările de Jos cunoscute drept: […] — société de personnes à responsabilité limitée/personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter Haftung, société à responsabilité limitée, società a responsabilità limitata, société à responsabilité limitée; societăți aflate sub incidența legislației austriece cunoscute sub denumirile de: — «Aktiengesellschaft», — «Gesellschaft mit beschränkter Haftung»; […] (2) În sensul prezentei directive, orice altă societate comercială, firmă, asociație sau persoană juridică cu scop lucrativ este considerată societate de capital. Cu toate acestea, un stat membru are dreptul să nu o considere ca atare în ceea ce privește aplicarea taxei pe majorarea de capital [a se citi «impozitul pe capital»].”
6

Articolul 4 alineatul (1), alineatul (2) literele (a) și (c) și alineatul (3) litera (a) punctul (i) și litera (b) punctul (i) din respectivul regulament prevede: „(1) La primirea notificării, autoritatea competentă de destinație trimite […] o confirmare de primire către notificant. […] (a) Autoritatea competentă de destinație are la dispoziție 30 de zile după expedierea confirmării de primire pentru a lua decizia de aprobare a transportului, cu sau fără condiții, sau de refuzare a acestuia. Aceasta poate cere, de asemenea, informații suplimentare. Autoritatea competentă poate aproba numai în absența obiecțiilor din partea sa […] […] […] (c) Obiecțiile și condițiile menționate la literele (a) […] se bazează pe alineatul (3). […] (a) (i) Pentru a pune în aplicare principiile proximității, priorității pentru valorificare și suficienței proprii la nivel comunitar și la nivel național, în conformitate cu Directiva 75/442/CEE, statele membre pot lua măsuri, în conformitate cu tratatul, pentru a interzice parțial sau total sau pentru a formula obiecții în mod sistematic la transporturile de deșeuri. Astfel de măsuri se notifică de îndată Comisiei, care va informa celelalte state membre. […] (b) Ținând seama de condițiile geografice sau de necesitatea de instalații speciale pentru anumite tipuri de deșeuri, autoritățile competente de expediere și destinație pot formula obiecții argumentate față de transporturile planificate, în cazul în care acestea nu sunt în conformitate cu Directiva 75/442/CEE, în special articolele 5 și 7: (i) pentru a pune în aplicare principiul eliminării prin mijloace proprii la nivel comunitar și la nivel național.”
4

Articolul 6d punctele A și B din Convenția de la Paris prevede: „A. 1) Orice marcă de fabrică sau de comerț înregistrată reglementar în țara de origine va fi admisă la depunere și va fi protejată ca atare în celelalte țări ale uniunii, sub rezerva celor indicate în prezentul articol. Aceste țări vor putea să ceară, înainte de a proceda la înregistrarea definitivă, să fie prezentat certificatul de înregistrare a mărcii în țara de origine, eliberat de autoritatea competentă. Pentru acest certificat nu se va cere nicio formă de legalizare. 2) Va fi considerată țară de origine acea țară a uniunii în care depunătorul are o întreprindere industrială sau comercială reală și serioasă și, dacă el nu are o astfel de întreprindere în Uniune, acea țară a Uniunii în care se află domiciliul său și, dacă el nu are un domiciliu în cadrul Uniunii, țara naționalității sale, în cazul când el este cetățean al unei țări a Uniunii. B. Mărcile de fabrică sau de comerț la care se referă prezentul articol nu vor putea fi refuzate de la înregistrare sau invalidate decât în următoarele cazuri: i) când ele sunt de natură să aducă atingere anumitor drepturi câștigate de terți în țara în care se cere protecția; ii) când ele sunt lipsite de orice caracter distinctiv sau când sunt compuse exclusiv din semne sau indicații putând să servească, în comerț, pentru a indica felul, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, locul de origine al produselor sau data producției, sau când ele au devenit uzuale în vorbirea curentă sau în practica comercială cinstită și constantă din țara în care se cere protecția; iii) când ele sunt contrare moralei sau ordinii publice și, mai ales, când sunt de natură să înșele publicul. O marcă nu va putea fi considerată ca fiind contrară ordinii publice pentru singurul motiv că ea nu este conformă cu o oarecare dispoziție a legislației cu privire la mărci, cu excepția cazului când această dispoziție se referă ea însăși la ordinea publică. Aceasta nu modifică totuși aplicarea articolului 10a.”
7

Începând cu 20 septembrie 2004, aceasta a urmat cursurile de genetică aplicată ale University of the West of England din Bristol (Regatul Unit).
37

Or, trebuie să se constate că, în timp ce literele (a) și (b) ale articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 privesc categorii specifice de active, și anume, pe de o parte, titlurile de valoare și, pe de altă parte, afacerea sau proprietățile imobile, litera (c) a aceluiași articol 12 alineatul (1) se aplică unei generalități de active, și anume „active de orice fel” și, în plus, supune aplicarea taxelor de cesiune condiției ca în cadrul transferului acestor active „beneficiul […] [să fie] altul decât părțile sociale deținute în cadrul societății”.
14

Or, o astfel de diferență de tratament în funcție de locul de investire a capitalurilor are ca efect descurajarea unui acționar de a investi capitalul său într-o societate stabilită într-un alt stat și creează de asemenea un efect restrictiv față de societățile stabilite în alte state prin aceea că reprezintă pentru acestea un obstacol în calea colectării capitalurilor în Germania (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Rec., p. I-11753, punctul 166).