1
2
RO
Repertor iuljur isprudenței
1—
2—
ECLI:EU:C:2014 :2213 1CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
NILS W AHL
prezentate la 11 septembrie 2014  
Limba originală: franceza.Cauza C-4 4 9 / 1 3
CA C onsumer Finance SA
împotriva
Ingrid Bakkaus,
Charline Bonato, născută Savary,
Florian Bonato
[cerere de de cizie preliminară
formulată de tribunal d’instance d’Orléans (Franța)]
„Protecția consumatorilor — Credit de consum — Obligații precontractuale care revin creditorului 
profesionist — Obligațiile de informare și de evaluare a b onității consumatorului — Mijloace de probă 
și sarcina probei privind executarea acestor obligații”
1. Prezenta cerere d e d ecizie p reliminară p rivește interpretarea u nor di spoziții ale D irectivei 
2008 /48/CE 
Directiva 2008 /48/CE a P arlamentului European și a C onsiliului din 23 aprilie 2008 p rivind contractele de credit pentru consumatori și de 
abrogare a D irectivei 87/102/CEE a C onsiliului (JO L 133, p. 66, rectificări în JO 2009 , L 207, p. 14, JO 2010 , L 199, p. 40, și JO 2011 , L 234, 
p. 46). referitoare la obligațiile precontractuale care revin creditorului profesionist. În special, 
fac obiectul discuției obligațiile prevăzute la ar ticolul 5 (obligația d e informare și de a f urniza 
explicații) și la articolul 8 (evaluarea bonității consumatorului) din această dir ectivă.
2. Se pare că instanța de trimitere intenționează, în esență, să obțină precizări referitoare la sarcina 
probei și la m ijloacele de probă privind executarea obligațiilor respective. După cum v om ar ăta în 
prezentele concluzii, deși apreciem c ă problema de a ș ti cui îi r evine, în esență, sarcina de a d ovedi că 
obligațiile contractuale de informare și de ve rificare rezultate din D irectiva 2008 /48 a u fost corect 
executate decurge în mod logic din această dir ectivă, mijloacele de probă a a cestei executări ni se par 
a fi reglementate pe l arg de principiul autonomiei procedurale. Prin urmare, întrebările adr esate de 
instanța de trimitere vor trebui abordate cu o a numită prudență, pentru găsirea unui just echilibru 
între obiectivul de protecție a c onsumatorului, urmărit de dir ectiva me nționată, și necesitatea de a n u 
impune creditorului un procedeu probatoriu nerealist.
2 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
I – Cadrul juridic
A – Dreptul Uniunii
3. Articolul 5 din Directiva 2008 /48, intitulat „Informații precontractuale”, prevede:
„(1)Cu o pe rioadă rezonabilă de timp î nainte ca un consumator să încheie un contract de credit sau să 
accepte o o fertă, creditorul și, unde este cazul, intermediarul de credit furnizează consumatorului, pe 
baza termenilor și a c ondițiilor de creditare oferite de către creditor, precum și, dacă este cazul, a 
preferințelor exprimate și a informațiilor furnizate de către consumator, informațiile necesare care să 
îi pe rmită consumatorului să compare mai m ulte oferte pe ntru a p utea lua o d ecizie informată cu 
privire la eve ntuala încheiere a u nui contract de credit. Aceste informații, furnizate pe h ârtie sau pe 
alt suport durabil, sunt furnizate prin intermediul formularului «Informații standard l a nivel european 
privind creditul de consum» care figurează în anexa II. Se consideră că creditorul a r espectat cerințele 
de informare prevăzute la prezentul alineat și la ar ticolul 3 alineatele (1) și (2) din D irectiva 
2002 /65/CE în cazul în care a f urnizat «Informații standard l a nivel european privind creditul de 
consum». […]
[…]
(6) Statele mem bre se asigură că creditorii ș i, unde este cazul, intermediarii d e credit oferă 
consumatorului explicații corespunzătoare, pentru a-i permite să ev alueze da că contractul de credit 
propus este ada ptat la nevoile sale și la situația sa financiară, unde este cazul, prin explicarea 
informațiilor precontractuale care trebuie furnizate în conformitate cu alineatul (1), caracteristicile 
esențiale ale produselor propuse și efectele exacte pe c are le pot avea asupra consumatorului, inclusiv 
consecințele neplății din partea consumatorului. Statele mem bre pot ada pta modul și măsura în care 
se acordă asistență, precum și identitatea părții care o a cordă, la circumstanțele speciale ale situației în 
care este oferit contractul de credit, la persoana căreia îi e ste oferit și la tipul de credit oferit.”
4. Articolul 8 alineatul (1) di n D irectiva 2008 /48, intitulat „Obligația d e a ev alua bonitatea 
consumatorului”, prevede:
„Statele mem bre se asigură că, înainte de încheierea unui contract de credit, creditorul evaluează, 
atunci când este cazul, bonitatea consumatorului pe b aza unui volum suficient de informații obținute 
de la consumator și, dacă este necesar, pe b aza consultării b azei de da te relevante. Statele mem bre a 
căror legislație prevede obligația ev aluării b onității consumatorilor de către creditori, pe b aza 
consultării bazei de date relevante, pot me nține această obligație.”
5. Articolul 22 di n D irectiva 2008 /48, intitulat „Armonizarea și natura i mpe rativă a p rezentei 
directive”, prevede la alineatele (2) și (3):
„(2)Statele mem bre se asigură că consumatorii n u pot renunța la drepturile care le-au fost conferite 
prin dispozițiile de drept intern care transpun prezenta dir ectivă sau corespund acesteia.
(3) Statele mem bre se asigură, de asemenea, că dispozițiile pe c are le adoptă în transpunerea prezentei 
directive n u pot fi eludate, ca urmare a m odului în care sunt formulate contractele, în special prin 
integrarea tragerilor sau a c ontractelor de credit care intră în domeniul de aplicare a p rezentei 
directive în contracte de credit al căror caracter sau scop ar f ace posibilă ev itarea aplicării a cestei 
directive.”
3
3—
ECLI:EU:C:2014 :2213 3CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
6. Articolul 23 di n Directiva 2008 /48, intitulat „Sancțiuni”, prevede:
„Statele mem bre stabilesc no rmele de sancționare aplicabile în cazul încălcării di spozițiilor de dr ept 
intern ad optate în temeiul prezentei dir ective și întreprind toate măsurile necesare pe ntru a a sigura că 
acestea sunt aplicate. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficace, proporționale și cu efect de 
descurajare.”
B – Dreptul francez
7. Legea nr. 2010 -737 di n 1 iulie 2010 p rivind reforma creditului de consum 
JORF, 2 iulie 2010 , p. 12001 ., care vizează 
transpunerea D irectivei 2008 /48, a f ost integrată în ar ticolul L. 311-1 și următoarele di n C odul 
consumului.
8. Articolul L. 311-6 din acest cod, referitor la obligația de predare a f ișei de informații standard l a 
nivel european, prevede:
„I.Prealabil încheierii c ontractului de c redit, c reditorul sau intermediarul de c redit d ă 
împrumutatului, în scris sau pe u n alt suport durabil, informațiile necesare comparării di feritelor 
oferte și care pe rmit împrumutatului, în funcție de preferințele sale, să înțeleagă cu claritate 
întinderea angajamentului său. […]
II. Atunci când consumatorul solicită încheierea unui contract de credit la locul de vânzare, 
creditorul veghează ca fișa de informații me nționată la punctul I să îi f ie predată la locul de 
vânzare.”
9. Articolul L. 311-8 din Codul consumului, referitor la obligația precontractuală de a f urniza explicații, 
prevede:
„Creditorul sau intermediarul de credit furnizează împrumutatului explicațiile care să îi pe rmită să 
stabilească da că contractul de credit propus este ada ptat nevoilor sale și situației sale financiare, în 
special plecând de la informațiile conținute în fișa me nționată la articolul L. 311-6. El atrage atenția 
împrumutatului cu privire la caracteristicile esențiale ale creditului sau creditelor propuse și cu privire 
la consecințele pe c are aceste credite le pot avea asupra situației sale financiare, inclusiv în caz de 
neplată. Aceste informații sunt furnizate, eve ntual, pe b aza preferințelor exprimate de împrumutat.
[…]”
10. Articolul L. 311-9 din acest cod are următorul cuprins:
„Înainte de încheierea contractului de credit, creditorul verifică bonitatea împrumutatului pe b aza unui 
număr suficient de informații, inclusiv informații furnizate de acesta din urmă la cererea creditorului. 
Creditorul consultă fișierul prevăzut la articolul L. 333-4, în condițiile prevăzute de ordinul me nționat 
la articolul L. 333-5.”
11. Articolul L. 311-48 a l doilea și al treilea paragraf din Codul consumului prevede:
„În cazul în care creditorul nu a r espectat obligațiile prevăzute la articolele L. 311-8 și L. 311-9, acesta 
este decăzut din dr eptul de a pe rcepe d obânzi, în totalitate sau în proporția stabilită de instanță […]
4
4—
4 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
Împrumutatul are doar o bligația să ra mburseze capitalul în conformitate cu scadențarul prevăzut, 
precum și, după caz, să plătească dobânzile în privința cărora creditorul nu a f ost decăzut. Su mele 
percepute cu titlu de dobânzi, care produc dobânzi la ra ta dobânzii legale începând cu ziua plății 
acestora, sunt restituite de creditor sau imputate asupra capitalului restant ce rămâne datorat.”
II – Situația de fa pt, întrebările preliminare și procedura în fa ța Curții
12. Cererea de decizie preliminară a f ost formulată în cadrul a d ouă litigii dintre CA Consumer France 
SA ( denumită în continuare „CA CF”), pe d e o p arte, și doamna Bakkaus, precum și soții Bonato, pe d e 
altă parte, în legătură cu cereri de plată a s umelor restante da torate, majorate cu dobânzi, din 
împrumuturile pe c are această societate le-a acordat pentru cumpărarea de autoturisme.
13. Fiind sesizată cu aceste litigii și precizând că pârâții di n litigiile principale nu s-au înfățișat la 
ședință, instanța de trimitere a i nvocat din oficiu 
Potrivit articolului L. 141-4 din Codul consumului, instanța poate invoca din oficiu toate dispozițiile din acest cod în litigiile derivate din 
aplicarea sa., având în ve dere o eve ntuală decădere a c reditorului 
din dr eptul de a pe rcepe d obânzi contractuale în temeiul articolului L. 311-48 di n Codul consumului, 
motive î ntemeiate, în p rimul râ nd, pe o l ipsă a j ustificării c onținutului fișei de informații 
precontractuale care trebuia furnizată împrumutatului, în al doilea râ nd, pe o l ipsă a j ustificării 
îndeplinirii o bligației de a f urniza explicații și pe n eîndeplinirea de către creditor a o bligației sale de a 
atrage atenția împrumutatului în cadrul obligației de a f urniza explicații și, în al treilea rând, pe f aptul 
că în cadrul verificării b onității nu a f ost consultat fișierul incidentelor de rambursare a c reditelor 
pentru particulari (FICP). Pe de altă parte, în litigiul dintre soții Bonato și CA CF, instanța a i nvocat o 
lipsă a j ustificării îndeplinirii o bligației de verificare a b onității împrumutaților.
14. Întrucât a c onsiderat că aceste litigii ridi cau probleme l egate de aplicarea și interpretarea dreptului 
Uniunii, tribunal d’instance d’Orléans a h otărât să suspende judecarea cauzei și să adr eseze Curții 
următoarele întrebări preliminare:
„1)Directiva 2008 /48 t rebuie interpretată în sensul că incumbă creditorului obligația d e a f ace 
dovada e xecutării c orecte și depline a o bligațiilor care îi r evin în m omentul încheierii ș i 
executării u nui contract de credit și care rezultă di n dr eptul național de transpunere a 
directivei?
2) Directiva 2008 /48 s e opune ca dovada e xecutării c orecte și depline a o bligațiilor care incumbă 
creditorului să poată fi făcută exclusiv prin intermediul unei clauze standard c are figurează în 
contractul de credit, având ca obiect recunoașterea de către consumator a e xecutării o bligațiilor 
creditorului, necoroborată cu documentele em ise de creditor și predate împrumutatului?
3) Articolul 8 din Directiva 2008 /48 trebuie interpretat în sensul că se opune ca verificarea bonității 
consumatorului să fie efectuată doar pe b aza informațiilor declarate de consumator, fără un 
control efectiv al acestor informații prin alte elemente?
4) Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48 trebuie interpretat în sensul că creditorul nu poate 
să fi oferit explicații corespunzătoare consumatorului în cazul în care nu a ve rificat în prealabil 
situația financiară și nevoile acestuia?
Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48/CE trebuie interpretat în sensul că se opune ca 
explicațiile corespunzătoare oferite consumatorului să rezulte doar di n informațiile contractuale 
menționate în contractul de credit, fără întocmirea unui document specific?”
5
6
7
8
9
10
5—
6—
7—
8—
9—
10—
ECLI:EU:C:2014 :2213 5CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
15. CA C F, guvernele francez, german și spaniol, precum și Comisia Europeană au depus observații 
scrise.
16. Guvernele francez și german, precum și Comisia au fost audiate în ședința desfășurată la 10 iulie 
2014 .
III – Analiză
A – Considerații generale cu privire la obligațiile precontractuale rezultate din Directiva 2008 /48 și cu 
privire la regimul dovedirii executării acestor obligații
17. Având ca primă finalitate faptul de a a sigura tuturor consumatorilor un nivel ridi cat și echivalent 
de protecție și de a c rea o ve ritabilă piață internă 
A se ve dea considerentul (9) al Directivei 2008 /48, potrivit căruia „[o] armonizare completă este necesară pe ntru a s e asigura tuturor 
consumatorilor din Comunitate un nivel ridi cat și echivalent de protecție a i ntereselor lor și pentru crearea unei veritabile piețe interne”., Directiva 2008 /48 impune printre altele statelor 
mem bre să ia m ăsuri c orespunzătoare pe ntru a p romova practici denumite „responsabile” pe 
parcursul tuturor etapelor relației de creditare, luând în considerare trăsăturile specifice ale pieței lor 
de credit 
A se vedea considerentul (26) al directivei me nționate..
18. Unul dintre pilonii armonizării care decurge din Directiva 2008 /48 se raportează astfel la obligațiile 
precontractuale care se impun creditorilor. Global, ele constau, pe d e o p arte, în obligația de a f urniza 
consumatorului un anumit număr de informații și de explicații 
Articolele 5 și 6 din dir ectiva me nționată., pentru ca acesta să fie în m ăsură să 
efectueze o a legere documentată înainte de angajamentul de a c onsimți la un contract de credit, și, pe 
de altă parte, în cerința de ev aluare a b onității consumatorului, cerință destinată să responsabilizeze 
atât împrumutatul, cât și creditorul în decizia de a c onsimți și de acorda c reditul 
Articolul 8 din dir ectivă..
19. În speță, două aspecte ar monizate de D irectiva 2008 /48 s unt puse efectiv în di scuție prin 
intermediul motivelor invocate din oficiu și amintite în întrebările adr esate de instanța de trimitere. 
Primul aspect privește obligația de a f urniza informații și explicații, prevăzută la articolul 5 alineatele 
(1) și (6) din Directiva 2008 /48. Al doilea aspect privește obligația de verificare a b onității, prevăzută la 
articolul 8 di n aceeași dir ectivă. În dr eptul francez, n erespectarea acestor obligații impuse prin 
articolele L. 311-6, L. 311-8 și L. 311-9 di n C odul consumului determină efecte care nu sunt 
neglijabile pe ntru creditorul care nu le respectă întrucât, în temeiul articolului L. 311-48 di n acest 
cod, dispoziție care urmărește transpunerea ar ticolului 23 di n dir ectiva me nționată, aceasta este 
sancționată prin decăderea, în principiu integrală, a dr eptului creditorului de a pe rcepe d obânzi 
În Hotărârea LCL Le Crédit Lyonnais (C-565/12, EU:C:2014 :190, punctele 46 -54), Curtea a ad us precizări importante pe ntru a s tabili în ce 
măsură regimul național se conforma articolului 23 di n Directiva 2008 /48..
20. Trebuie ar ătat că dispozițiile corespunzătoare ale acestei dir ective a u fost transpuse în dr eptul 
francez prin ad optarea Legii Lagarde di n 1 iulie 2010  
A se vedea punctele 7-11 di n prezentele concluzii., ceea ce pe rmite, în pofida f ormulării 
întrebărilor preliminare, înlăturarea oricărei discuții cu privire la un eve ntual efect orizontal care 
trebuie recunoscut acestei dir ective.
11
12
11—
12—
6 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
21. De asemenea, trebuie reținut că instanța de trimitere nu solicită Curții să se exprime a supra 
posibilității pe c are o ar e de a a plica din oficiu dispozițiile de transpunere în dr eptul intern a D irectivei 
2008 /48. Aceasta se explică, neîndoielnic, atât prin împrejurarea că posibilitatea respectivă îi e ste 
oferită, în orice situație, de dreptul național (a se vedea articolul L. 141-4 din Codul consumului), cât 
și prin apropierea care poate fi făcută cu principiile deduse din H otărârea Rampion ș i Godard  
C-429/05, EU:C:2007 :575 ( punctul 69)., în 
care s-a recunoscut compe tența instanței naționale de a i nvoca di n oficiu anumite di spoziții de 
transpunere în dr eptul intern a di spozițiilor Directivei 87/102, care a p recedat Directiva 2008 /48.
22. Instanța de trimitere ridi că, în esență, problema sarcinii probei și a m ijloacelor de probă privind 
executarea obligațiilor precontractuale.
23. Astfel cum vom ar ăta în dezvoltările care urmează, deși problema de a ș ti cui îi r evine sarcina de a 
dovedi c ă aceste obligații au fost executate în m od corect pare să decurgă implicit din D irectiva 
2008 /48 și din obiectivele pe c are aceasta le urmărește, mijloacele de p robă ad mise în această privință 
se încadrează, în principiu, în conformitate cu principiul autonomiei procedurale, în domeniul 
dreptului național al statelor mem bre.
24. În primul rând, în ceea ce privește problema de a ș ti cui îi r evine sarcina de a d ovedi executarea 
corectă a o bligațiilor precontractuale, desigur, astfel cum instanța de trimitere a ar ătat în m od 
întemeiat, nicio di spoziție din D irectiva 2008 /48 n u cuprinde no rme c lare și precise referitoare la 
sarcina probei executării o bligațiilor precontractuale ce revin creditorilor. Prin u rmare, această 
directivă nu ad uce atingere, în sine, regimului în m ateria p robei executării s au a n eexecutării 
obligațiilor prevăzute în ordinile juridice naționale.
25. Nu este mai puțin ad evărat că din obiectivul de protecție a c onsumatorilor urmărit de Directiva 
2008 /48 reiese în mod logic că sarcina dovedirii e xecutării o bligațiilor precontractuale de informare și 
de ve rificare trebuie, în principiu, să revină creditorului profesionist – v om reveni la acest aspect în 
cadrul examinării p rimei întrebări p reliminare. În general, apreciem c ă debitorului unei obligații 
specifice de informare și de verificare, în speță creditorul profesionist, ar t rebui să îi r evină sarcina de 
a dovedi executarea acesteia.
26. În al doilea rând, în ceea ce privește modalitățile de ad ministrare a p robelor privind executarea 
acestor obligații, în conformitate cu principiul autonomiei procedurale, trebuie să se recurgă la dreptul 
național, sub rezerva respectării p rincipiilor efectivității și echivalenței. Astfel, statele mem bre trebuie 
să se asigure că mijloacele de probă, primo, nu sunt mai puțin favorabile decât cele privind acțiuni 
similare de natură internă și, secundo, nu fac în practică imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea 
de către justițiabil a dr epturilor conferite de ordinea juridică a U niunii 
A se vedea în acest sens Hotărârea Arcor (C-55/06, EU:C:2008 :244, punctul 191 ș i jurisprudența citată) și Hotărârea Steffensen (C-276/01, 
EU:C:2003 :228, punctele 62 ș i 63)..
27. În speță, principiul echivalenței nu face obiectul discuției.
28. În ceea ce privește respectarea principiului efectivității, considerăm că acesta nu impune o d efiniție 
exactă a m ijloacelor de probă care să poată fi admisă în ve derea demonstrării e xecutării c orecte a 
obligațiilor creditorului, izvorâte din măsurile de transpunere a D irectivei 2008 /48. Astfel cum instanța 
de trimitere pare să ad mită, pe ntru asigurarea caracterului efectiv al protecției consumatorilor, 
Hotărârea Rampion ș i Godard ( EU:C:2007 :575) se raporta la necesitatea unei „intervenții externe”, cu 
alte cuvinte de a c onsacra c ompe tența instanței sesizate pe ntru a a plica di n oficiu di spozițiile de 
transpunere a D irectivei 87/102. Cu toate acestea, instanța de trimitere consideră că intervenția unei 
instanțe nu poate garanta eficacitatea dreptului Uniunii în lipsa unor no rme r eferitoare la sarcina și la 
obiectul probei. Instanța de trimitere precizează că existența unor eve ntuale neîndepliniri a o bligațiilor 
depinde cel mai ad esea de actele prezentate în cursul dezbaterii.
13
14
13—
14—
ECLI:EU:C:2014 :2213 7CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
29. Această argumentație nu ne pare a f i întru totul convingătoare.
30. Mai întâi, apreciem c ă s-ar face un pas suplimentar în a c onsidera că protecția consumatorilor 
impune o „normă” referitoare la sarcina și la obiectul probei obligațiilor derivate di n D irectiva 
2008 /48. Consacrarea unei asemenea no rme ar d etermina riscul consacrării u nui sistem d e probă 
legală, care ar î nlătura orice principiu de libertate în materia p robelor și care nu este lipsit de pe ricole 
sub aspectul caracterului efectiv al protecției jurisdicționale.
31. În continuare, această considerație omite faptul că instanța, începând cu momentul în care ridi că 
problema existenței unor neîndepliniri eve ntuale ale obligațiilor precontractuale prevăzute de Directiva 
2008 /48, este în m ăsură și chiar t rebuie să pună în aplicare toate m ijloacele procedurale necesare 
pentru a s tabili că obligațiile respective a u fost executate în m od corect 
A se vedea în acest sens Hotărârea VB Pénzügyi Lízing (C-137/08, EU:C:2010 :659, punctul 56).. Similar m odului în care 
Curtea a me nționat deja, în ceea ce privește aprecierea din oficiu a c aracterului abuziv al unei clauze 
cuprinse într-un contract încheiat între un consumator și un creditor profesionist și având în ve dere 
analogia care, astfel cum C urtea a p rocedat în Hotărârea Rampion ș i Godard ( EU:C:2007 :575), poate fi 
efectuată cu nivelul de protecție conferit de diferitele dir ective referitoare la protecția consumatorilor, 
instanța trebuie eve ntual să ia di n oficiu m ăsuri de cercetare judecătorească pe ntru a s tabili dacă 
obligațiile de verificare și de informare precontractuale care revin creditorului au fost executate în mod 
corect.
32. Vom examina fiecare dintre întrebările preliminare în lumina acestor considerații.
B – Cu privire la prima întrebare, referitoare la sarcina probei executării corecte a o bligațiilor 
precontractuale ale creditorului consacrate de D irectiva 2008 /48
33. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească da că Directiva 
2008 /48 trebuie interpretată în sensul că creditorul are obligația de a f ace dovada e xecutării corecte și 
depline a o bligațiilor izvorâte din dispozițiile naționale de transpunere a dir ectivei me nționate, care îi 
revin cu ocazia încheierii și a e xecutării u nui contract de credit.
34. Considerăm că exercitarea efectivă a dr epturilor conferite de Directiva 2008 /48 n u se opune unei 
norme n aționale 
Astfel, din ar ticolul 1315 di n Codul civil francez rezultă că acela care pretinde că a f ost liberat de o o bligație trebuie să dovedească acest 
fapt. precum c ea consacrată în dr eptul francez, care stabilește în sarcina creditorului 
obligația de a d ovedi executarea corectă a o bligațiilor precontractuale de informare.
35. Dimpotrivă, în continuarea considerațiilor amintite cu titlu introductiv, se poate aprecia că din 
obiectivul de protecție a c onsumatorilor urmărit de Directiva 2008 /48 rezultă în mod logic că sarcina 
probei executării o bligațiilor precontractuale de informare și de ve rificare prevăzute de această 
directivă trebuie să revină, în principiu, creditorului profesionist. Creditorul poate fi obligat să justifice 
în fața instanței executarea ad ecvată a a cestor obligații precontractuale, aspect care, după cum a 
menționat guvernul francez, p resupune obligația creditorului de a d ovedi o a numită di ligență în 
colectarea și în conservarea probelor executării obligațiilor acestuia de a f urniza informații și explicații.
36. Aceasta implică în m od efectiv că instanța națională, sesizată cu problema da că executarea 
diverselor obligații de informare și de ve rificare precontractuale prevăzute de Directiva 2008 /48 a u 
fost executate pe d eplin și în mod corect, va trebui, dacă apreciază că actele care i-au fost prezentate 
sunt insuficiente, să se adr eseze creditorului profesionist pentru ca acesta să fie în măsură să furnizeze 
elementele considerate lipsă.
8 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
37. În aceste condiții, în cazul în care, pe ntru a a sigura c aracterul efectiv al Directivei 2008 /48, 
creditorul trebuie să facă dovadă de diligență pe ntru a c onstitui probe ale executării o bligațiilor sale 
precontractuale, acestuia nu i s e poate impune să prezinte documente pe c are, prin definiție, le deține 
numai î mprumutatul, precum i nformațiile d espre care se p rezumă că au fost comunicate 
consumatorului, în scris sau pe u n alt suport durabil, în temeiul articolului 5 a lineatul (1) din Directiva 
2008 /48.
38. În consecință, considerăm că no rma care prevalează în dr eptul francez, potrivit căreia, în principiu, 
creditorului îi r evine sarcina probei executării o bligațiilor precontractuale prevăzute la articolele 5 și 8 
din Directiva 2008 /48, nu numai că nu pare că ar c ompromite protecția consumatorilor garantată de 
această dir ectivă, ci pare a s e conforma pe d eplin caracterului efectiv al acesteia.
39. Din aceste considerații rezultă că la prima întrebare preliminară trebuie să se răspundă în m od 
afirmativ și să se considere că Directiva 2008 /48 t rebuie interpretată în sensul că creditorul are 
obligația de a f ace dovada e xecutării corecte și depline a o bligațiilor care îi r evin cu ocazia încheierii și 
a executării contractului.
C – Cu privire la a d oua întrebare, referitoare la dovada executării de c ătre creditor a o bligațiilor 
precontractuale, prin inserarea unei clauze standard
40. Prin intermediul celei de a d oua întrebări, instanța a q uo solicită Curții să stabilească da că 
inserarea u nei clauze standard n ecoroborată c u d ocumente em ise d e c reditor și predate 
împrumutatului poate fi suficientă pe ntru a d ovedi executarea corectă a o bligațiilor precontractuale de 
informare și de verificare, ce revin creditorului.
41. În speță, potrivit deciziei de trimitere, contractul de credit încheiat de unul dintre pârâții di n 
litigiile principale, doamna Bakkaus, conținea o c lauză standard p rin care aceasta recunoștea că „a 
primit și a l uat cunoștință de fișa de informații standard l a nivel european”. Instanța de trimitere 
ridică problema da că o a semenea clauză, în plus față de faptul că stabilește că împrumutatului i-a fost 
predată o f ișă de informații precontractuale, poate dovedi ș i că însuși conținutul informațiilor 
precontractuale furnizate se conformează cerințelor Directivei 2008 /48. Instanța de trimitere se referă 
în special la articolul 22 di n D irectiva 2008 /48, care obligă statele mem bre să se asigure, pe d e o 
parte, că consumatorii n u pot renunța la drepturile care le-au fost conferite prin dispozițiile naționale 
de transpunere a a cestei dir ective și, pe d e altă parte, că aceste dispoziții nu pot fi eludate prin modul 
în care sunt formulate contractele.
42. Considerăm că la această din urmă întrebare trebuie dat un răspuns nuanțat.
43. Desigur, din articolul 5 alineatul (1) ultima teză din Directiva 2008 /48 reiese că „[s]e consideră că 
creditorul a r espectat cerințele de informare prevăzute la prezentul alineat […] în cazul în care a 
furnizat «Informații standard l a nivel european privind creditul de consum»” care figurează în 
anexa II. Inserarea unei clauze privind confirmarea primirii f ișei de informații standard l a nivel 
european atestă astfel îndeplinirea unui act care, dacă și numai dacă ar f i considerat că se 
conformează cerințelor prevăzute în anexa II la această dir ectivă, ar c onfirma îndeplinirea de către 
creditor a o bligațiilor de informare precontractuale.
44. În schimb, considerăm că această clauză ce face obiectul discuției nu poate fi analizată nicidecum 
ca fiind o c lauză de recunoaștere de către consumatorul împrumutat a e xecutării d epline și corecte a 
obligațiilor precontractuale ale creditorului profesionist și, prin urmare, ca o r ăsturnare a s arcinii 
probei executării a cestor obligații, de n atură să compromită caracterul efectiv al dr epturilor 
recunoscute de Directiva 2008 /48.
15
15—
ECLI:EU:C:2014 :2213 9CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
45. Prin intermediul acestei clauze, împrumutatul atestă doar r ealizarea unui fapt (predarea fișei 
cunoscute sub numele de fișă europeană standardi zată), iar n u executarea deplină și corectă a u nei 
obligații (și anume o f ișă standard d e informații care îndeplinește cerințele Directivei 2008 /48). Cu alte 
cuvinte și în m od contrar s ituației în di scuție în H otărârea Rampion ș i Godard ( EU:C:2007 :575), 
inserarea unei clauze standard p recum cea vizată în cauza principală nu are ca efect exceptarea de la 
dispozițiile impe rative d e transpunere a dir ectivei respective. Așadar , ni se pare că o a semenea clauză, 
în calitate de mijloc de probă a e xecutării u nei obligații, nu este, în sine, contrară articolului 22 di n 
Directiva 2008 /48, care urmărește interzicerea clauzelor contractuale privind eludarea obligațiilor 
rezultate din dir ectivă sau renunțarea la dr epturile pe c are consumatorii le obțin în m od dir ect sau 
indirect din aceasta.
46. Nu este mai puțin ad evărat că recunoașterea de către consumator a f aptului că a p rimit în condiții 
adecvate fișa respectivă poate determina, în lipsa unor contestații sau a u nor elemente contrare, 
prezumția că a f ost informat în prealabil despre încheierea contractului de credit. Cu toate acestea, 
este vorba despre o p rezumție simplă care se conformează pe d eplin principiului efectivității. Astfel, 
consumatorul este întotdeauna în m ăsură să susțină că nu a p rimit documentul sau că acesta nu 
îndeplinește obligațiile de informare precontractuale care îi r evin creditorului. În opinia no astră, 
inserarea unei clauze standard ar t rebui să fie interzisă numai da că ar c ompromite posibilitatea, atât a 
consumatorului, cât și a instanței de a p une în discuție executarea corectă a o bligațiilor de informare și 
de verificare precontractuale în sarcina creditorului.
47. În plus, astfel cum a s ubliniat în special CA C F în observațiile sale scrise, în afară de a i mpune 
intervenția u nui terț, în lipsa u nei clauze de recunoaștere a f aptului că fișa de informare 
precontractuală a f ost predată consumatorului, este dificil pentru creditor să dovedească îndeplinirea 
corectă a o bligației sale de informare și că a p redat efectiv împrumutatului documentul de informare 
și a o bligației de a d emonstra conținutul acestuia.
48. Având în ve dere aceste considerații, propunem s ă se răspundă la a d oua întrebare că Directiva 
2008 /48 n u se opune introducerii u nei clauze standard p otrivit căreia împrumutatul recunoaște că a 
primit fișa de informații standard l a nivel european. O a semenea clauză nu face, în m ăsura n ecesară, 
dovada e xecutării corecte și depline a o bligațiilor izvorâte din această dir ectivă.
D – Cu privire la a t reia întrebare, referitoare la conținutul obligației de v erificare de c ătre creditor a 
bonității consumatorului
49. A treia întrebare preliminară privește problema în ce măsură creditorul profesionist are obligația 
prealabilă încheierii contractului de credit, în cadrul verificării b onității consumatorului, să controleze 
veridicitatea declarațiilor făcute de consumator.
50. În opinia no astră, și această întrebare necesită un răspuns nuanțat.
51. Mai întâi, o c hestiune sensibilă este aceea de a ș ti în ce măsură CA C F s-a întemeiat, astfel cum 
susține, pe î nscrisuri justificative p rivind ve niturile și capacitatea financiară ale pârâților sau da că, 
pentru a c oncluziona asupra b onității acestora, s-a limitat să se întemeieze pe s imple afirmații 
nesusținute ale acestora 
Deși în cauza privind pe d oamna Bakkaus CA CF a p rezentat instanței naționale o f ișă de venituri și de sarcini semnată de aceasta și însoțită 
de înscrisuri justificative, situația este diferită în cauza privind soții Bonato..
16
17
18
19
16—
17—
18—
19—
10 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
52. În continuare, astfel cum reiese în special din considerentul (26) al Directivei 2008 /48, articolul 8 
alineatul (1) din Directiva 2008 /48 ar e ca obiectiv acordarea creditului în m od responsabil, ceea ce 
presupune în special că „creditorii ar t rebui să aibă răspunderea de a ve rifica individual bonitatea 
consumatorului” 
Sublinierea no astră.. Acest obiectiv presupune ca creditorul să se asigure cu privire la bonitatea 
candida tului la contractul de credit prin me toda s au me todele pe c are le va considera c ele m ai 
adecvate. Această ve rificare se poate efectua prin intermediul unor înscrisuri justificative p rivind 
situația sa financiară, precum fișele de remunerare, extrase și istorice privind conturile bancare și 
decizii de impunere, nefiind limitate însă la aceste m odalități. De exemp lu, nu se poate exclude 
situația în care un creditor care întreține o r elație comercială de durată cu anumiți clienți să cunoască 
deja în prealabil situația financiară a c andida tului la credit.
53. În schimb, se pare că Directiva 2008 /48 n u impune instituțiilor de credit să controleze sistematic 
caracterul sincer al informațiilor furnizate de consumator privind ve niturile și cheltuielile sale. După 
cum reiese din modul de redactare a ar ticolului 8 a lineatul (1) din Directiva 2008 /48, creditorului i se 
solicită numai să ve rifice bonitatea consumatorului „pe b aza unui volum s uficient de informații 
obținute de la consumator și, dacă este necesar, pe b aza consultării b azei de da te relevante”. În opinia 
noastră, după cum g uvernul german a ar ătat în m od întemeiat în observațiile sale scrise, această 
formulare subliniază m arja de apreciere acordată creditorului pentru a d ecide da că informațiile de 
care dispune sunt suficiente pe ntru a a testa bonitatea candida tului la credit.
54. Această analiză este întrucâtva susținută de împrejurarea că propunerea 
A se vedea articolul 9 din Propunerea de dir ectivă a P arlamentului European și a C onsiliului privind armonizarea actelor cu putere de lege și 
a actelor administrative ale statelor mem bre privind creditul de consum [COM(2002 ) 443 f inal] (JO 2002 , C 331 E , p. 200). care urmărea să impună 
creditorului obligația d e a s e asigura c u privire la bonitatea consumatorului înainte de încheierea 
contractului „prin toate m ijloacele aflate la dispoziția sa” 
Cu privire la acest aspect, cerințele rezultate din Directiva 2008 /48 sunt sensibil diferite de cele enumerate recent în Directiva 2014 /17/UE a 
Parlamentului European și a C onsiliului din 4 februarie 2014 p rivind contractele de credit oferite consumatorilor pe ntru bunuri imobile 
rezidențiale și de modificare a D irectivelor 2008 /48/CE și 2013 /36/UE și a R egulamentului (UE) nr. 1093 /2010 ( JO L 60, p. 34). În această 
privință, considerentul (22) al acestei dir ective p recizează: „prevederile privind ev aluarea bonității ar t rebui să fie m ai stricte decât cele 
aplicabile creditului de consum, intermediarii d e credite ar t rebui să furnizeze informații mai exacte despre statutul lor și despre relația cu 
creditorii pe ntru a pe rmite identificarea potențialelor conflicte de interese și toți actorii implicați în inițierea contractelor de credit pentru 
bunuri imobile ar t rebui să fie admiși și supravegheați în mod corespunzător”. nu a f ost reținută în final în D irectiva 
2008 /48.
55. Așadar , fără a ad uce atingere posibilității statelor mem bre de a da c reditorilor instrucțiuni și 
orientări [a se ve dea considerentul (26) al Directivei 2008 /48], doar c reditorul are obligația să se 
asigure că dispune de „un […]volum suficient de informații”. Caracterul suficient al acestor informații 
va varia î n mod necesar în funcție de împrejurările încheierii contractului de credit sau de cuantumul 
pe c are acesta îl prevede. În schimb, creditorului nu i s e poate imputa, după ce a s trâns un număr 
suficient de informații care atestă bonitatea împrumutatului, că nu a e fectuat un control al exactității 
sau al veridicității informațiilor respective.
56. În această privință, trebuie subliniat că ve rificarea bonității constituie o g aranție atât pe ntru 
consumator (în sensul că îl previne împotriva unui angajament pe c are, intrinsec, nu va fi în m ăsură 
să îl îndeplinească), cât și pe ntru creditorul profesionist (care se expune riscului ca ra mbursările 
convenite să nu fie ono rate).
57. Această verificare a b onității, care prezintă interes pentru cele două părți din contractul de credit, 
se întemeiază pe o bligații reciproce. Pe de o p arte, creditorul trebuie să primească un număr suficient 
de informații care atestă capacitatea financiară a c onsumatorului. Pe de altă parte, consumatorul 
trebuie să colaboreze cu loialitate și este prezumat a fi de bună-credință în transmiterea documentelor 
solicitate 
Aceste cerințe de bună-credință și de prudență sunt amintite în propunerea citată la no ta de subsol 17..
20
21
20—
21—
ECLI:EU:C:2014 :2213 11CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
58. Deși creditorul, determinat să exprime î ndoieli față de sinceritatea împrumutatului, poate eve ntual 
să efectueze investigații m ai m ult sau m ai p uțin aprofundate pe ntru a s e asigura d e ve ridicitatea 
documentelor furnizate de solicitantul de credit, nu ar e această obligație în toate cazurile. Creditorul 
se poate limita să constate că, având în ve dere documentația care i-a fost furnizată, consumatorul 
poate fi considerat solvabil.
59. Orice altă abordare ar ri sca să restrângă în m od sensibil condițiile de acordare a c reditului de 
consum și, prin urmare, să pună în discuție crearea unei piețe comune a c reditului pe c are, amintim, 
Directiva 2008 /48 ar e deopotrivă scopul să o c reeze 
A se vedea considerentul (9) al Directivei 2008 /48 și, în acest sens, Hotărârea Rampion ș i Godard ( EU:C:2007 :575, punctul 59)..
60. Din aceste considerații rezultă că articolul 8 din Directiva 2008 /48 impune creditorului să verifice 
bonitatea consumatorului întemeindu-se pe u n volum suficient de informații și fără a s e limita la 
simple afirmații nesusținute ale acestuia. În schimb, această di spoziție nu impune creditorului 
profesionist să efectueze o ve rificare sistematică a s incerității informațiilor furnizate de consumator 
pentru a a testa veridicitatea acestora.
E – Cu privire la a p atra întrebare, referitoare la conținutul obligației creditorului de a f urniza 
explicații și de a sistență acordată consumatorului în temeiul articolului 5 a lineatul (6) din Directiva 
2008 /48
61. Această întrebare, care privește interpretarea ar ticolului 5 a lineatul (6) din D irectiva 2008 /48, 
cuprinde două părți.
62. Prima parte a î ntrebării p rivește problema da că îndeplinirea obligației creditorului de a f urniza 
consumatorului explicații ad ecvate trebuie să fie precedată de o ve rificare a s ituației financiare a ș i a 
nevoilor acestuia.
63. O da tă în plus, o i nterpretare literală a di spozițiilor coroborate ale articolului 5 a lineatul (6) din 
Directiva 2008 /48, care privesc explicațiile referitoare la contractul de credit propus și la ada ptarea 
acestuia la nevoile consumatorului, și ale articolului 8 a lineatul (1) din aceeași dir ectivă, care privesc 
verificarea bonității, ne determină să dăm un răspuns negativ.
64. Astfel cum rezultă din termenii utilizați în considerentul (27) al Directivei 2008 /48, obligația de 
furnizare a u nor explicații ad ecvate prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48 ar e ca 
obiect să pe rmită consumatorului să consimtă la încheierea unui contract de credit în deplină 
cunoștință de cauză. Astfel, este vorba despre a a corda c onsumatorului „asistență suplimentară pe ntru 
a decide care este contractul de credit, din gama de produse propusă, care se potrivește cel mai bine 
nevoilor și situației sale financiare”, ceea ce poate necesita „[în a] explica[…] consumatorului într-o 
manieră pe rsonalizată, astfel încât consumatorul să poată înțelege efectele pe c are acestea le pot avea 
asupra situației sale economice”. În cadrul obligației creditorului de a f urniza explicații, articolul 5 
alineatul (6) din D irectiva 2008 /48 n u me nționează o o bligație a a cestuia d e a ve rifica situația 
financiară a î mprumutatului și nici de a ve rifica bonitatea acestuia.
65. În această etapă, astfel cum a me nționat CA C F, nu este vorba despre efectuarea unei evaluări a 
bonității, pe c are Directiva 2008 /48 o r eglementează doar la articolul 8, precizându-se că sarcina de a 
verifica ada ptarea creditului la nevoile pe rsonale și la situația financiară a î mprumutatului îi r evine în 
mod pe rsonal acestuia di n urmă (creditorul oferă „explicații corespunzătoare, pentru a-i permite să 
evalueze dacă contractul de c redit propus este adaptat” 
Sublinierea no astră.), în timp c e examinarea bonității este o 
inițiativă care trebuie îndeplinită de creditor.
22
22—
12 ECLI:EU:C:2014 :2213CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
66. De altfel, această interpretare pare a f i susținută de expunerea de m otive a p ropunerii d e 
directivă 
A se vedea propunerea citată la no ta de subsol 17., care, în ceea ce privește informarea prealabilă a c onsumatorului, me nționează că 
„[c]reditorul și, eve ntual, intermediarul de credit pot solicita consumatorului și garantului doar 
informații care, potrivit articolului 6 di n D irectiva 95 /46/CE, sunt ad ecvate, pertinente și nu sunt 
excesive având în ve dere obiectivul pentru care sunt colectate și tratate. Consumatorul și garantul au 
obligația de a r ăspunde cu bună-credință la întrebările concrete formulate de creditor și, eve ntual, de 
intermediarul de credit”.
67. Rezultă de aici că articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48 trebuie interpretat în sensul că nu 
impune creditorului profesionist să ve rifice b onitatea consumatorului înainte d e îndeplinirea 
obligațiilor de a f urniza explicații și de a a corda a sistență.
68. În ceea ce privește a d oua parte a î ntrebării, aceasta se raportează la etapa în care informațiile 
precontractuale trebuie să fi fost furnizate și la aspectul da că, eve ntual, acestea trebuie să fi fost 
furnizate într-un document specific.
69. În primul rând, în ceea ce privește etapa în care atât informațiile, cât și explicațiile prevăzute la 
articolul 5 alineatele (1) și (6) din Directiva 2008 /48 t rebuie să fi fost furnizate, ni se pare că este 
suficient să arătăm că aceste dispoziții se raportează la obligații „precontractuale”, ceea ce presupune 
că consumatorul a f ost în m ăsură să ia c unoștință despre aceste informații înainte de încheierea 
contractului. Considerăm c ă această cerință poate fi îndeplinită prin introducerea de me nțiuni în 
proiectul de contract de credit din momentul în care acesta a f ost predat consumatorului, iar a cesta a 
fost în măsură să ia c unoștință despre proiect înainte de a-l semna.
70. În al doilea rând, în ceea ce privește modalitățile de îndeplinire a o bligației de a f urniza explicații, 
rezultată di n ar ticolul 5 alineatul (6) din D irectiva 2008 /48, această di spoziție nu impune niciun 
formalism s pecific în furnizarea de explicații pe c are creditorul profesionist trebuie să le ofere 
consumatorului înainte de încheierea unui contract de credit. Totuși, o da tă în plus, această situație 
nu ad uce atingere, în temeiul principiului autonomiei procedurale, posibilității statelor mem bre de a 
defini m odalitățile de îndeplinire a o bligației de a f urniza explicații, prevăzută la ar ticolul 5 
alineatul (6) din Directiva 2008 /48.
71. Din această împrejurare rezultă că dovada e xecutării e fective a u nor asemenea obligații, care 
trebuie ada ptată la fiecare caz [a se vedea considerentul (27) și articolul 5 din Directiva 2008 /48] nu 
impune în mod necesar întocmirea unui formular sau a u nui înscris specific.
72. Este vorba despre o e xaminare individuală, astfel cum reiese din considerentul (27) al Directivei 
2008 /48, care instituie în sarcina statelor mem bre sarcina de a s tabili când și în ce măsură explicațiile 
trebuie să fi fost furnizate consumatorului, „luând în considerare circumstanțele speciale ale situației în 
care se oferă creditul, nevoia de asistență a c onsumatorului și natura fiecărui produs de credit”.
73. Din cele de m ai sus rezultă că ar ticolul 5 alineatul (6) din D irectiva 2008 /48 n u impune 
creditorului profesionist întocmirea unui document specific care să conțină explicațiile pe c are le-a 
furnizat în prealabil încheierii contractului de credit.
ECLI:EU:C:2014 :2213 13CONCLUZIILEAVOCATULUIGENERALWAHL–CAUZAC-449/13
CACONSUMERFINANCE
74. Având în ve dere toate aceste considerații, propunem s ă se răspundă la a p atra întrebare că 
articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48 trebuie interpretat în sensul că, pe d e o p arte, creditorul 
nu ar e obligația să ve rifice situația financiară a î mprumutatului sau nevoile acestuia înainte de a-i 
furniza explicații ad ecvate și că, pe d e altă parte, explicațiile ad ecvate pe c are creditorul trebuie să le 
furnizeze nu pot rezulta din informații contractuale cuprinse în contractul de credit. Cu toate acestea, 
creditorul nu ar e obligația să predea împrumutatului un document distinct de contractul de credit 
pentru a-i furniza explicații ad ecvate.
IV – Concluzie
75. Având în ve dere toate considerațiile care precedă, propunem s ă se răspundă la întrebările 
preliminare adr esate de tribunal d’instance d’Orléans (Franța) după cum urmează:
„1)Directiva 2008 /48/CE a P arlamentului European și a C onsiliului din 23 aprilie 2008 p rivind 
contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a D irectivei 87/102/CEE a C onsiliului 
trebuie interpretată în sensul că creditorul are obligația de a f ace dovada e xecutării c orecte și 
depline a o bligațiilor care îi r evin cu ocazia încheierii și a e xecutării contractului.
2) Directiva 2008 /48 n u se opune introducerii u nei clauze standard p otrivit căreia împrumutatul 
recunoaște că a p rimit fișa de informații standard l a nivel european. O a semenea clauză 
standard n u face, în măsura necesară, dovada e xecutării corecte și depline a o bligațiilor izvorâte 
din această dir ectivă.
3) Articolul 8 di n D irectiva 2008 /48 i mpune creditorului să ve rifice bonitatea consumatorului 
întemeindu-se pe u n volum s uficient de informații și fără a s e limita la simple afirmații 
nesusținute a le c onsumatorului. În s chimb, această di spoziție n u impune c reditorului 
profesionist să efectueze o ve rificare sistematică a s incerității informațiilor furnizate de 
consumator pentru a a testa veridicitatea acestora.
4) Articolul 5 alineatul (6) din D irectiva 2008 /48 t rebuie interpretat în sensul că nu impune 
creditorului profesionist obligația să ve rifice bonitatea consumatorului înainte de îndeplinirea 
obligațiilor de a f urniza explicații și de a a corda a sistență.
Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008 /48 t rebuie interpretat în sensul că, pe d e o p arte, 
creditorul nu ar e obligația să ve rifice situația financiară a î mprumutatului sau nevoile acestuia 
înainte de a-i furniza explicații ad ecvate și că, pe d e altă parte, explicațiile ad ecvate pe c are 
creditorul trebuie să le furnizeze nu pot rezulta di n informații contractuale cuprinse în 
contractul de credit. Cu toate acestea, creditorul nu ar e obligația să predea împrumutatului un 
document distinct de contractul de credit pentru a-i furniza explicații ad ecvate.”