ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
169

Această analiză a Comisiei este circulară și, prin urmare, eronată. Astfel, concluzia potrivit căreia garanțiile în litigiu în prezenta cauză intră sub incidența schemei de minimis presupune, în prealabil, examinarea legalității utilizării în speță a ratei de 0,5 %, întrucât în temeiul aplicării ratei menționate s‑a stabilit că elementul de ajutor al garanțiilor menționate se situa sub plafonul de minimis. După cum s‑a menționat anterior, examinarea legalității utilizării ratei sus‑menționate trebuia să se facă prin prisma Comunicării din anul 2000 privind garanțiile, care conține precizări cu privire la calculul elementului de ajutor al garanțiilor publice. Or, Comisia nu a făcut o asemenea examinare.
78

În măsura în care anumite decizii ale instanțelor engleze competente, depuse la dosar de domnul Abdulrahim, conțin unele aprecieri pertinente cu privire la LIFG și la membrii săi, se impune să se țină seama și de acestea: hotărârea din 27 aprilie 2007, DD and AS v. Secretary of State for the Home Department SC/50/2005 and SC/42/2005, pronunțată de Special Immigration Appeal Commission (SIAC), hotărârea din 14 noiembrie 2008, AU and Others v. Secretary of State of the Home Department [2008] EWHC 2789 (Admin), pronunțată de High Court of Justice (Queen’s Bench Division, Administrative Court), și hotărârea din 30 aprilie 2009, AV v. Secretary of State for the Home Department [2009] EWHC 902 (Admin), pronunțată de High Court of Justice (Queen’s Bench Division, Administrative Court) (anexele 3, 4 și, respectiv, 5 la replica dată Comisiei).
11

Prin Decizia din 16 octombrie 2008 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a anulat decizia diviziei de opoziție. Aceasta a considerat că, chiar dacă exista o identitate sau o similitudine între produsele și serviciile în cauză, nu exista un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 între marca solicitată și cele al căror titular era reclamanta, dat fiind că semnele în conflict prezentau diferențe vădite. În plus, camera de recurs a considerat că publicul relevant, compus din consumatori obișnuiți și din utilizatori profesioniști, percepea combinația literei „f” și a cifrei „1” ca fiind denumirea generică a unei categorii de mașini de curse și, prin extindere, de curse în care sunt implicate astfel de mașini. Camera de recurs a concluzionat în plus că renumele mărcilor anterioare privea numai elementul „f 1” al mărcii înregistrate sub nr. 631531.
231

De asemenea, potrivit unei jurisprudențe constante, prețurile cuprinse în bareme trebuie să fie fixate de fiecare întreprindere în mod independent, fără un acord, chiar tacit, între ele. În special, faptul că dispozițiile articolului 60 CO au tendința de a restrânge concurența nu împiedică aplicarea interdicției înțelegerilor prevăzută la articolul 65 alineatul (1) CO. Pe de altă parte, articolul 60 CO nu prevede niciun contact între întreprinderi, înainte de publicarea baremelor, în scopul unei informări reciproce cu privire la prețurile lor viitoare. Or, în măsura în care astfel de contacte ar împiedica fixarea acelorași bareme în mod independent, acestea sunt susceptibile să denatureze concurența în sensul articolului 65 alineatul (1) CO (a se vedea Hotărârea Thyssen Stahl/Comisia, punctul 151 de mai sus, punctele 312 și 313 și jurisprudența citată).
82

Prin urmare, imunitatea la amendă nu este justificată decât în considerarea valorii cooperării întreprinderii care solicită imunitatea. Astfel, după cum a reținut în mod întemeiat Comisia la punctul 6 din Comunicarea din 2002 privind cooperarea, cooperarea unei întreprinderi care o informează despre existența unei înțelegeri ilicite de care nu aflase încă are o valoare intrinsecă care poate justifica imunitatea la amendă. În schimb, cooperarea unei întreprinderi care are drept rezultat numai informarea Comisiei cu privire la o înțelegere ilicită a cărei existență aceasta din urmă putea să o suspecteze pe baza elementelor și a indiciilor de care dispunea deja nu are o valoare intrinsecă comparabilă. Dimpotrivă, după cum reiese din cuprinsul punctului 8 litera (b) din comunicarea menționată, în acest ultim caz imunitatea la amendă este justificată numai dacă întreprinderea nu se limitează la a informa Comisia cu privire la existența înțelegerii, ci îi furnizează de asemenea elemente de probă care îi permit să constate existența înțelegerii în cadrul unei decizii de constatare a încălcării articolului 81 CE.
101

Camera de recurs a apreciat la punctele 20 și 21 din decizia atacată că marca contestată diferă în mod semnificativ de uzanțele sectorului. În primul rând, aceasta a subliniat, în esență, că reclamanta nu a depus nicio probă convingătoare care să demonstreze că o „structură cubică grilată [constituie] o «normă» în domeniul particular al puzzle‑urilor tridimensionale”. În al doilea rând, ea a constatat că marca contestată are suficiente caracteristici pentru a fi considerată intrinsec distinctivă pentru produsele vizate. În această privință, a indicat că „[c]ubul de 3 ×3 × 3 nu [este] în mod vădit – cel puțin fără o cunoaștere prealabilă a finalității sale – o reproducere a unui puzzle tridimensional”, că „[seamănă] mai mult cu un bloc de construcție decât cu un joc”, că „nu [conține] nici cifre, nici litere, nici vreo altă caracteristică evidentă care să demonstreze că [poate] fi turnat sau permutat” și că „nu [arată] nimic care să poată sugera că este vorba despre vreun joc”. Aceasta a mai precizat că „[marca contestată are] caracteristici sub forma unei «carcase negre», susceptibile să rețină atenția consumatorilor medii și să permită acestora din urmă să fie sensibilizați de forma produselor [intervenientei]” și că această formă nu este, așadar, „una dintre formele uzuale ale produselor din cadrul sectorului vizat, nici măcar o simplă variantă a acestor forme, ci o formă cu un aspect particular care, având în vedere și rezultatul estetic al ansamblului, [este] adecvat să rețină atenția publicului interesat și îi permită să distingă produsele protejate de marca [contestată] de cele având o altă origine comercială”. În sfârșit, a concluzionat că, deși caracterul său distinctiv nu este ridicat, marca contestată nu poate fi considerată lipsită de orice caracter distinctiv pentru produsele în cauză.
1

Prin Decizia C(2008) 6815 final a Comisiei din 12 noiembrie 2008 referitoare la o procedură întemeiată pe articolul 81 [CE] și pe articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.125 – Sticlă auto), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2009) 863 final a Comisiei din 11 februarie 2009 (rezumat în JO 2009, C 173, p. 13) (denumită în continuare „decizia atacată”), Comisia Comunităților Europene a constatat printre altele că un anumit număr de întreprinderi, printre care reclamanta, încălcaseră articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE, prin participarea, în diferite perioade cuprinse între luna martie 1998 și luna martie 2003, la un ansamblu de acorduri și de practici concertate anticoncurențiale în sectorul sticlei auto în Spațiul Economic European (SEE) (articolul 1 din decizia atacată).
Keywords

Subject of the case

Dizpozitiv



Keywords

Marcă comunitară

–

Definiția și dobândirea mărcii comunitare

–

Motive relative de refuz

–

Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare

–

Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 24-27 și 41)

Subject of the case

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei camerei întâi de recurs a OAPI din 18 februarie 2010 (cauza R 230/2009‑1), privind o procedură de opoziție între Teco Electric & Machinery Co. Ltd și Graf‑Syteco GmbH & Co. KG

Date privind cauza

>lt>15

Dizpozitiv

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.

2) Obligă Graf‑Syteco GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.
Keywords

Subject of the case

Dizpozitiv



Keywords

Marcă comunitară

–

Definiția și dobândirea mărcii comunitare

–

Motive relative de refuz

–

Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare

–

Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 50 și 55)

Subject of the case

Obiectul

Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008‑2), privind o procedură de opoziție între Seven SpA și Seven for all mankind LLC

Dizpozitiv

Dispozitivul

1) Anulează decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008‑2).

2) Respinge în rest acțiunea.

3) Obligă OAPI la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Seven SpA în procedura desfășurată în fața Tribunalului, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura desfășurată în fața camerei de recurs.

4) Seven for all mankind LLC suportă propriile cheltuieli de judecată.
2)

Obligă Fruit of the Loom, Inc. la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de OAPI.
Keywords

Subject of the case

Dizpozitiv



Keywords

Marcă comunitară

—

Definiția și dobândirea mărcii comunitare

—

Motive absolute de refuz

—

Semne constituite exclusiv din forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic

—

Noțiune [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (e) punctul (ii)] (a se vedea punctele 26‑28)

Subject of the case

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 mai 2010 (cauza R 1235/2008‑1) privind o procedură de declarare a nulității între Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S, pe de o parte, și Yoshida Metal Industry Co. Ltd., pe de altă parte

Dizpozitiv

Dispozitivul

1) Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 11 mai 2010 (cauza R 1235/2008‑1).

2) OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

3) Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.
Keywords

Subject of the case

Dizpozitiv



Keywords

Marcă comunitară

—

Definiția și dobândirea mărcii comunitare

—

Motive absolute de refuz

—

Semne constituite exclusiv din forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic

—

Noțiune [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (e) punctul (ii)] (a se vedea punctele 26‑28)

Subject of the case

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 mai 2010 (cauza R 1237/2008‑1) privind o procedură de declarare a nulității între Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S, pe de o parte, și Yoshida Metal Industry Co. Ltd., pe de altă parte

Dizpozitiv

Dispozitivul

1) Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 20 mai 2010 (cauza R 1237/2008‑1).

2) OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

3) Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S suportă propriile cheltuieli de judecată.
O decizie prin care Comisia constată, după expirarea Tratatului CECO, că o întreprindere a săvârșit o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO și îi aplică o amendă se întemeiază pe articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 în ceea ce privește constatarea încălcării și pe articolul 23 alineatul (2) din același regulament în ceea ce privește aplicarea amenzii.

În cadrul ordinii juridice comunitare, instituțiile dispun doar de competențe de atribuire. Pentru acest motiv, actele comunitare menționează în preambul temeiul juridic ce împuternicește instituția respectivă să acționeze în domeniul în cauză. Alegerea temeiului juridic adecvat are o importanță de natură constituțională.

Deși simplul fapt că capitalul social al două societăți comerciale diferite este deținut de aceeași persoană sau de aceeași familie nu era suficient, în sine, pentru a stabili existența între aceste două societăți a unei unități economice, totuși existența unei astfel de unități economice poate rezulta dintr‑un ansamblu de elemente.

Printre aceste elemente poate figura, în special, împrejurarea că anumite persoane și‑au asumat responsabilități în cadrul acestor societăți, în particular prin intermediul ocupării unor funcții‑cheie în cadrul organelor lor de conducere. În plus, faptul că o persoană juridică produce ea însăși bunul care face obiectul unei înțelegeri nu este decisiv pentru imputarea comportamentelor care constituie o încălcare a articolului 65 CO. În sfârșit, un contract de mandat, reînnoit tacit, în temeiul căruia una dintre societăți s‑a angajat să plaseze comenzi în conformitate cu și în condițiile contractuale stabilite de cealaltă societate cu furnizorii și cu clienții (volume, prețuri și termene de plată) este de asemenea de natură să constituie o dovadă a unității economice a acestor două societăți.

(a se vedea punctele 198-201, 220, 223-225, 227, 229, 230 și 236)
Cauza T‑362/10

Vtesse Networks Ltd

împotriva

Comisiei Europene

„Ajutoare de stat — Ajutor pentru dezvoltarea de rețele în bandă largă de ultimă generație în regiunea Cornwall and Isles of Scilly — Decizie prin care ajutorul se declară compatibil cu piața internă — Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE — Acțiune în anulare — Lipsa afectării substanțiale a poziției concurențiale — Calitate procesuală activă — Drepturi procedurale ale părților interesate — Inadmisibilitate parțială — Lipsa unor îndoieli care să justifice inițierea procedurii oficiale de investigare”

Sumar – Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 5 noiembrie 2014

Procedură jurisdicțională – Cerere de sesizare a instanței – Cerințe de formă – Identificarea obiectului litigiului – Expunere sumară a motivelor invocate [Statutul Curții de Justiție, art. 21 primul paragraf și art. 53 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alin. (1) lit. (c)] Procedură jurisdicțională – Intervenție – Excepție de inadmisibilitate neinvocată de pârât – Inadmisibilitate – Cauze de inadmisibilitate pentru motive de ordine publică – Examinare din oficiu de către instanță (Statutul Curții de Justiție, art. 40 al patrulea paragraf și art. 53; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 113) Acțiune în anulare – Persoane fizice sau juridice – Acte care le privesc direct și individual – Decizie a Comisiei prin care se constată compatibilitatea unui ajutor de stat cu piața internă fără deschiderea procedurii oficiale de investigare – Acțiune a unei întreprinderi concurente care nu demonstrează afectarea substanțială a poziției sale pe piață – Inadmisibilitate [art. 108 alin. (2) TFUE și art. 263 al patrulea paragraf TFUE] Acțiune în anulare – Persoane fizice sau juridice – Acte care le privesc direct și individual – Decizie a Comisiei prin care se constată compatibilitatea unui ajutor de stat cu piața internă fără deschiderea procedurii oficiale de investigare – Acțiune a părților în cauză în sensul articolului 108 alineatul (2) TFUE – Acțiune având ca obiect apărarea drepturilor procedurale ale persoanelor interesate – Admisibilitate – Motive care pot fi invocate – Sarcina probei [art. 108 alin. (2) TFUE și art. 263 al patrulea paragraf TFUE; Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului, art. 1 lit. (h), art. 4 alin. (3) și art. 6 alin. (1)] Procedură jurisdicțională – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului – Condiții – Dezvoltarea unui motiv existent și care prezintă o legătură strânsă cu acesta [Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 48 alin. (2)] Ajutoare acordate de state – Examinare de către Comisie – Procedură administrativă – Obligația Comisiei de a solicita părților în cauză să își prezinte observațiile – Dreptul părților interesate, altele decât statul membru în cauză, de a fi asociate procedurii administrative într‑o măsură adecvată – Limite [art. 108 alin. (2) TFUE]
În materia acțiunii în anulare împotriva unei decizii a Comisiei de aplicare a unei amenzi pentru încălcarea normelor de concurență, exercitarea de către instanța Uniunii a competenței sale de fond nu exclude, ci presupune că aceasta exercită, în măsura în care este solicitată de întreprinderile incriminate și sub rezerva motivelor de ordine publică pe care trebuie să le invoce din oficiu cu respectarea principiului contradictorialității, controlul asupra aprecierilor de drept și de fapt efectuate de Comisie. Or, deși instanța de fond trebuie, în principiu, să țină seama de situația de drept și de fapt care prevalează la data la care se pronunță atunci când consideră că se justifică exercitarea competenței sale de reformare, această obligație nu are ca efect să priveze întreprinderile sancționate de Comisie pentru încălcarea articolului 101 TFUE de orice interes ca acest control jurisdicțional să privească și temeinicia aprecierilor de fapt și de drept ale Comisiei, având în vedere situația de drept și de fapt care prevala la data acestor aprecieri.

Prin urmare, singura eventualitate, în ceea ce privește aprecierea capacității de plată a întreprinderilor sancționate, ca instanța Uniunii să decidă să își exercite competența de fond nu are ca efect să lipsească de obiect controlul aprecierilor cuprinse într‑o scrisoare în care un director general din cadrul Comisiei a apreciat capacitatea de plată a acestor întreprinderi luând în considerare elemente de fapt și de drept diferite de cele care fuseseră examinate în decizia inițială.

(a se vedea punctul 109)
În ceea ce privește calculul amenzilor aplicate în cazul unei încălcări a articolului 101 TFUE, obiectivul urmărit prin stabilirea, la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, a unui plafon de 10 % din cifra de afaceri a fiecărei întreprinderi care a participat la încălcare este de a evita ca aplicarea unei amenzi să depășească capacitatea de plată a întreprinderii la data la care aceasta este recunoscută ca fiind răspunzătoare pentru încălcare sau i se aplică o sancțiune pecuniară. Aplicarea acestui plafon presupune, pe de o parte, cunoașterea de către Comisie a cifrei de afaceri pentru ultimul exercițiu financiar care precedă data adoptării deciziei și, pe de altă parte, ca aceste date să reprezinte un exercițiu complet de activitate economică normală într‑o perioadă de 12 luni.

În această privință, atunci când, în împrejurări excepționale, cifra de afaceri din exercițiul financiar care precede adoptarea deciziei Comisiei de aplicare a unor amenzi nu corespunde acestor criterii și, astfel, nu dă nicio informație utilă cu privire la situația economică reală a întreprinderii în cauză, Comisia are obligația să se refere, în vederea calculării plafonului amenzii, la ultimul exercițiu financiar complet care reflectă un an complet de activități economice normale. Astfel, menționarea unui „exercițiu complet de activitate economică normală” urmărește excluderea luării în considerare a unui exercițiu în care comportamentul pe piață al întreprinderii în cauză nu corespundea comportamentului unei întreprinderi care își desfășoară activitatea economică în termeni obișnuiți. În schimb, unica împrejurare că cifra de afaceri sau beneficiul realizate într‑un anumit exercițiu sunt semnificativ mai mici sau mai mari decât cele realizate în exercițiile precedente nu are semnificația că exercițiul respectiv nu constituie un exercițiu complet de activitate economică normală.

În consecință, reluarea activității unui concurent, precum și majorarea cifrei de afaceri nu constituie împrejurări excepționale de natură să justifice referirea de către Comisie la un exercițiu anterior. În special, nu este necesar ca cifra de afaceri luată în considerare să reflecte situația economică reală a întreprinderii în cauză în perioada în care a fost săvârșită încălcarea.

(a se vedea punctele 92, 94, 95, 97, 102 și 104)
Filialele care au participat în mod direct la încălcări ale articolului 81 alineatul (1) CE pot să invoce în mod legitim împlinirea, în ceea ce le privește, a termenului de prescripție prevăzut la articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1/2003, din moment ce primele acte ale Comisiei în scopul examinării sau al investigării încălcărilor, în sensul articolului 25 alineatul (3) din regulamentul menționat, au fost adoptate după expirarea, pentru aceste filiale, a termenului respectiv.

Împlinirea termenului de prescripție prevăzut la articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2003 nu are totuși drept efect eliminarea existenței unei încălcări, nici împiedicarea Comisiei să constate, într‑o decizie, răspunderea pentru o astfel de încălcare, ci numai excluderea urmăririlor destinate aplicării de sancțiuni față de cei care beneficiază de aceasta. În plus, reiese dintr‑o interpretare textuală, teleologică și contextuală a articolului 25 din Regulamentul nr. 1/2003 că beneficiul împlinirii termenului de prescripție în temeiul alineatului (1) profită și poate fi invocat de fiecare dintre persoanele juridice în mod separat atunci când acestea sunt urmărite de Comisie. Astfel simplul fapt că filialele unei societăți‑mamă beneficiază de împlinirea termenului de prescripție nu are drept consecință repunerea în discuție a răspunderii societății‑mamă și împiedicarea urmăririi față de aceasta

(a se vedea punctele 124‑126 și 128)
2)

Yoshida Metal Industry Co. Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S la Tribunal și la Curte.
Acțiune formulată împotriva Deciziei camerei întâi de recurs a OAPI din 18 februarie 2010 (cauza R 230/2009‑1), privind o procedură de opoziție între Teco Electric &Machinery Co. Ltd și Graf‑Syteco GmbH &Co. KG
Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea) din 6 octombrie 2011 – Seven/OAPI – Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Cauza T‑176/10)

„Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SEVEN FOR ALL MANKIND – Mărci comunitare și internaționale figurative anterioare care cuprind elementul verbal «seven» – Motiv relativ de refuz – Similitudinea semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 50 și 55)

Obiectul

Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008‑2), privind o procedură de opoziție între Seven SpA și Seven for all mankind LLC

Dispozitivul

1) Anulează decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008‑2).

2) Respinge în rest acțiunea.

3) Obligă OAPI la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Seven SpA în procedura desfășurată în fața Tribunalului, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura desfășurată în fața camerei de recurs.