ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 145/23

Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 15 februarie 2016 – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Cauza C-90/16)

(2016/C 145/29)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Părțile din procedura principală

Reclamantă: The English Bridge Union Limited

Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Întrebările preliminare

1) Care sunt caracteristicile esențiale pe care trebuie să le prezinte o activitate pentru a fi un „sport” în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 (denumită în continuare „Directiva principală TVA”)? În special, o activitate trebuie să aibă o dimensiune fizică semnificativă (sau nu nesemnificativă) care este esenţială pentru rezultatul său ori este suficient să aibă o dimensiune mentală semnificativă care este esenţială pentru rezultatul său?

2) Bridge-ul simultan este un „sport” în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva principală TVA?

(1) Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).
3)

Contractele swap încheiate între SMD și Banco Santander Totta prezintă suficiente elemente de extraneitate pentru a permite aplicarea Regulamentului (CE) nr. 44/2001 și a Regulamentului (UE) nr. 1215/2012, în vederea stabilirii competenței internaționale pentru soluționarea litigiilor care au ca obiect aceste contracte, atunci când: a) este vorba despre entități care îşi au sediul într-un stat membru, Portugalia şi care au încheiat în acest stat două contracte swap formate dintr-un ISDA Master Agreement și două „confirmări”, negociate de regiunea autonomă Madeira în calitate de reprezentant al SMD; b) în cadrul acestei negocieri, regiunea autonomă Madeira, asistată de Banca BPI, S.A. și de o societate de avocatură, a solicitat mai multor bănci internaționale, printre care și JP Morgan, să prezinte propuneri; c) Banco Santander Totta, S.A este deținută integral de Banco Santander, care are sediul social în Spania; d) Banco Santander Totta, S.A. a acționat în calitate de bancă internațională cu filiale în mai multe state membre, sub marca unică Santander; e) Banco Santander Totta, S.A. a fost considerată în cuprinsul ISDA Master Agreement ca Multibranch Party, care poate efectua și primi plăți în orice tranzacție, prin intermediul filialelor sale din Londra și din Luxembourg; f) conform ISDA Master Agreement încheiat, părțile pot, în anumite cazuri, să își transfere drepturile și obligațiile către alte reprezentanțe sau filiale; g) părțile din contractele swap au desemnat ca lege aplicabilă legea engleză și au încheiat convenții atributive de competență în temeiul cărora competența exclusivă și integrală revenea instanțelor engleze; h) contractele au fost redactate în limba engleză, iar terminologia și noțiunile utilizate sunt anglosaxone; i) contractele swap au fost încheiate pentru a acoperi riscul modificării ratei dobânzii din două contracte de finanțare, ambele redactate în engleză și încheiate cu entități străine (una cu sediul în Olanda și cealaltă cu sediul în Italia), iar unul dintre contractele de finanțare prevede că plățile trebuie să fie efectuate de debitori în contul deschis la HSBC Bank plc, din Londra, la datele stabilite în funcție de fusul orar al Londrei, cu aplicarea legii engleze și a competenței instanțelor engleze; j) Banco Santander Totta, S.A. a acționat ca intermediar pe piața internațională, încheind contracte simetrice de acoperire pe piața internațională?
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 191/16

Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 21 martie 2016 – Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Mercedes Benz Financial Services UK Ltd

(Cauza C-164/16)

(2016/C 191/20)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Părțile din procedura principală

Reclamantă: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Pârâtă: Mercedes Benz Financial Services UK Ltd

Întrebările preliminare

1) Care este sensul expresiei „contract […] care prevede că, în condiții normale, dreptul de proprietate este dobândit cel mai târziu la plata ultimei rate” din cuprinsul articolului 14 alineatul (2) litera (b) (1)?

2) Mai precis, în împrejurări precum cele din prezenta cauză, expresia „în condiții normale” impune unei autorităţi fiscale să se limiteze la identificarea existenţei unei opţiuni de cumpărare care poate fi exercitată cel mai târziu la plata ultimei rate?

3) Alternativ, expresia „în condiții normale” impune autorităţii naţionale să meargă mai departe şi să stabilească scopul economic al contractului?

4) În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3): a. interpretarea articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2006/112 presupune o analiză a probabilității de exercitare a unei asemenea opţiuni de către client? b. valoarea preţului datorat la exercitarea opţiunii de cumpărare este relevantă pentru stabilirea scopului economic al contractului?

(1) Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 175/5

Recurs introdus la 29 ianuarie 2016 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 18 noiembrie 2015 în cauza T-659/14, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

(Cauza C-56/16 P)

(2016/C 175/04)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Mondéjar Ortuño și E. Zaera Cuadrado, agenți)

Celelalte părți din procedură: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP, Bruichladdich Distillery Co.Ltd

Concluzii

OAPI solicită Curții de Justiție:

— admiterea în tot a recursului;

— anularea hotărârii atacate;

— obligarea Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) și cu articolul 53 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, întrucât a considerat că protecția conferită denumirilor de origine în temeiul Regulamentului (CE) nr. 491/2009 (2) poate fi completată prin Decreto-Lei no 173/2009 (Decretul-lege nr. 173/2009), prin Decreto-Lei no 212/2004 (Decretul-lege nr. 212/2004) și prin Codul portughez al proprietății intelectuale.

(1) Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p.1).

(2) Regulamentul (CE) nr. 491/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (JO 2009, L 154, p.1).
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 200/13

Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 6 aprilie 2016 – Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Cauza C-192/16)

(2016/C 200/19)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Părțile din procedura principală

Reclamanți: Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher

Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Intervenient: Her Majesty’s Government of Gibraltar

Întrebările preliminare

1) În sensul articolului 49 TFUE (libertatea de stabilire) şi având în vedere relaţia constituţională dintre Gibraltar si Regatul Unit: 1.1. Gibraltarul şi Regatul Unit trebuie să fie considerate ca făcând parte dintr-un singur stat membru (a) în sensul dreptului Uniunii şi, în cazul unui răspuns afirmativ, aceasta are drept consecinţă faptul că articolul 49 TFUE nu se aplică între Regatul Unit şi Gibraltar decât în măsura în care se poate aplica în cazul unei măsuri interne sau, alternativ, (b) în sensul articolului 49 TFUE luat în considerare separat, astfel încât articolul respectiv nu se aplică decât în măsura în care este aplicabil unei măsuri interne? sau 1.2. Având în vedere articolul 355 alineatul (3) TFUE, Gibraltar are statutul constituțional de teritoriu separat de Regatul Unit în cadrul Uniunii, astfel încât (a) exercitarea dreptului de stabilire între Gibraltar şi Regatul Unit trebuie să fie considerată ca fiind parte a schimburilor comerciale în interiorul Uniunii în sensul articolului 49 TFUE sau (b) articolul 49 TFUE se aplică pentru interzicerea restricțiilor privind exercitarea dreptului de stabilire de către resortisanţii Regatului Unit în Gibraltar (ca entitate separată)? sau 1.3. Gibraltarul trebuie să fie tratat ca un stat sau un teritoriu terţ, astfel încât dreptul Uniunii nu este aplicabil în cazul schimburilor comerciale dintre cele două decât în cazul în care dreptul Uniunii produce efecte între un stat membru şi un stat terţ? sau 1.4. Raportul constituţional dintre Gibraltar şi Regatul Unit trebuie să fie tratat în alt mod în conformitate cu articolul 49 TFUE?
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 191/17

Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 21 martie 2016 – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department

(Cauza C-165/16)

(2016/C 191/21)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Părțile din procedura principală

Reclamant: Toufik Lounes

Pârât: Secretary of State for the Home Department

Întrebarea preliminară

În cazul în care o resortisantă spaniolă, cetățean al Uniunii:

(i) se deplasează în Regatul Unit, exercitându-și dreptul la liberă circulație în temeiul Directivei 2004/38/CE (1), și

(ii) locuiește în Regatul Unit, exercitându-și dreptul prevăzut la articolul 7 sau la articolul 16 din Directiva 2004/38/CE, și

(iii) dobândește ulterior cetățenia britanică, în plus față de cetățenia spaniolă, având dublă cetățenie, și

(iv) după mai mulți ani de la dobândirea cetățeniei britanice, se căsătorește cu un resortisant al unei țări terțe cu care locuiește în Regatul Unit,

beneficiază aceasta împreună cu soțul său de dispozițiile Directivei 2004/38/CE, în sensul articolului 3 alineatul (1), în condițiile în care își are reședința în Regatul Unit și are dublă cetățenie, atât spaniolă, cât și britanică?

(1) Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).
C 222/6

Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 18 aprilie 2016 - C. King/The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

(Cauza C-214/16)

(2016/C 222/08)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Părțile din procedura principală

Reclamant: C. King

Pârâte: The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

Întrebările preliminare

1) În cazul în care există un litigiu între un lucrător şi angajatorul său cu privire la chestiunea dacă lucrătorul are dreptul la concediu anual plătit potrivit articolului 7 din Directiva 2003/88 (1), este compatibil cu dreptul Uniunii şi în special cu principiul dreptului la o cale de atac efectivă faptul că lucrătorul trebuie să îşi ia mai întâi concediul înainte de a se putea stabili dacă are dreptul la indemnizaţie?

2) Dacă lucrătorul nu efectuează în tot sau în parte concediul anual la care are dreptul în anul de referință în care ar trebui să își exercite drepturile la concediu, în cazul în care lucrătorul și-ar fi exercitat drepturile dacă angajatorul nu ar fi refuzat să îi plătească indemnizaţia pentru orice perioadă de concediu efectuată, poate susţine lucrătorul că a fost împiedicat să îşi exercite dreptul la concediu plătit, astfel încât dreptul să se reporteze până când va avea posibilitatea să îl exercite?

3) Dacă dreptul la concediu se reportează, reportul se face în mod nelimitat sau există o perioadă limitată pentru exercitarea dreptului la concediu reportat, prin analogie cu limitările impuse atunci când lucrătorul nu are posibilitatea de a-şi exercita dreptul la concediu în anul de referinţă relevant din cauza bolii?

4) În cazul în care nu există nicio dispoziţie legală sau contractuală care să specifice o perioadă de report, instanţa sesizată este obligată să limiteze perioada respectivă pentru a garanta faptul că aplicarea regulamentului [Working Time Regulations] nu aduce atingere scopului care stă la baza articolului 7 [din directivă]?

5) În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, o perioadă de 18 luni de la încheierea anului de referinţă în care a fost dobândit concediul este compatibil cu dreptul prevăzut la articolul 7?

(1) Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7 p. 3).
1)

Atunci când este sesizată cu o cerere îndreptată împotriva unui consumator, care are ca obiect executarea unui contract, instanța națională care, potrivit normelor de procedură interne, are (doar) competența să examineze din oficiu contrarietatea dintre cerere și normele naționale de ordine publică are și competența să examineze și să stabilească din oficiu – chiar și în cazul lipsei părții legal citate – dacă respectivul contract intră în domeniul de aplicare al Directivei [93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993] privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), astfel cum a fost transpusă în dreptul belgian?
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 243/27

Recurs introdus la 13 mai 2016 de Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG și Panalpina China Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 februarie 2016 în cauza T-270/12, Panalpina World Transport (Holding) Ltd și alții/Comisia Europeană

(Cauza C-271/16 P)

(2016/C 243/27)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurente: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG și Panalpina China Ltd (reprezentanți: S. Mobley, A. Stratakis și A. Gamble, solicitors)

Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

Concluziile recurentelor

Recurentele solicită Curții:

— anularea hotărârii atacate, în măsura în care prin aceasta s-a respins primul motiv referitor la încălcări;

— modificarea articolului 2 alineatele (2) și (3) din decizia din 28 martie 2012 în cazul COMP/39462 – Expediere de mărfuri (denumită în continuare „decizia”), în măsura în care aceste dispoziții le privesc pe recurente și, în exercitarea competenței sale de fond, reducerea cuantumului amenzilor aplicate recurentelor și

— în orice caz, obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de recurente în prezenta procedură și în fața Tribunalului.

Motivele și principalele argumente

Atunci când s-a asigurat că Comisia nu s-a îndepărtat de la practica sa decizională și nu a săvârșit o eroare de drept, nu a încălcat principiile proporționalității și egalității de tratament, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a probelor care i-au fost prezentate efectuând o aplicare incorectă a jurisprudenței relevante. Motivele precise invocate de părți sunt următoarele:

1. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a depășit în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a probelor privind încălcarea în discuție, în special a încălcărilor privind AMS și CAF, în legătură cu expedierea de mărfuri în calitate de „lot de servicii”.
8.

Dacă articolul 4 alineatul (9) nu este considerat ca fiind o dispoziţie care pune în aplicare A șasea directivă, principiul abuzului de drept, astfel cum a fost stabilit prin Hotărârea pronunţată de Curte în cauza Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise], se aplică totuşi operaţiunilor în discuţie în funcţie de criteriile precizate de Curte în Hotărârea Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise]?
Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 3 aprilie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR

(Cauza C-279/19)

(2019/C 230/25)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal (Regatul Unit)

Părțile din procedura principală

Recurenți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Intimat: WR

Întrebările preliminare

1) O persoană (denumită în continuare „P”) care se află în posesia fizică a produselor accizabile la momentul când accizele devin exigibile pentru produsele respective în statul membru B datorează această acciză în temeiul articolului 33 alineatul (3) din Directiva 2008/118/CE (1) în cazurile în care persoana respectivă: a) nu avea niciun interes legal sau generator de beneficii față de produsele accizabile; b) transporta produsele accizabile, în schimbul unei plăți, în numele unor terți, între statul membru A și statul membru B; și c) cunoștea faptul că produsele în a căror posesie se afla sunt produse accizabile, însă nu cunoștea și nu avea motive să suspecteze că accizele deveniseră exigibile pentru respectivele produse în statul membru B la momentul sau anterior momentului în care acestea au devenit astfel exigibile?

2) Răspunsul la întrebarea 1 este diferit în cazul în care P nu cunoștea că produsele aflate în posesia sa erau unor produse accizabile?

(1) Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO 2009, L 9, p. 12).
Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 27 mai 2019 — The Software Incubator Ltd v Computer Associates (UK) Ltd

(Cauza C-410/19)

(2019/C 255/36)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Supreme Court of the United Kingdom

Părțile din procedura principală

Reclamantă: The Software Incubator Ltd

Pârâtă: Computer Associates (UK) Ltd

Întrebările preliminare

1) Atunci când copiile unui program informatic sunt furnizate clienților unui comitent pe cale electronică, iar nu pe un suport material, acestea constituie „produse” în sensul noțiunii respective astfel cum apare în definiția agentului comercial de la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți? (1)

2) Dacă programul informatic este furnizat clienților unui comitent prin acordarea unei licențe perpetue către client pentru utilizarea unei copii a programului informatic respectiv, aceasta constituie o „vânzare […] a produselor” în sensul noțiunii menționate astfel cum apare în definiția agentului comercial de la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653?

(1) JO 1986, L 382, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 176.
C 280/30

Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 17 iunie 2019 — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information

(Cauza C-470/19)

(2019/C 280/41)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

High Court (Irlanda)

Părțile din procedura principală

Recurentă: Friends of the Irish Environment Limited

Intimat: Commissioner for Environmental Information

Primul Intervenient: The Courts Service of Ireland

Întrebarea preliminară

Controlul accesului la actele judiciare referitoare la o procedură în care s-a pronunțat o hotărâre definitivă, în care termenul pentru introducerea unei căi de atac a expirat și în care nicio cale de atac sau o nouă solicitare nu este pendinte, dar în care este posibilă formularea de cereri suplimentare în împrejurări speciale, constituie o exercitare a „capacităților judiciare” în sensul articolului 2 punctul 2 din Directiva 2003/4/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului?

(1) JO 2003, L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200.
Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 17 iunie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

(Cauza C-459/19)

(2019/C 280/38)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Părțile din procedura principală

Apelanți: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Intimat: Wellcome Trust Ltd

Întrebările preliminare

1) Articolul 44 din Directiva 2006/112 (1) trebuie interpretat în sensul că, atunci când unei persoane impozabile care desfășoară o activitate fără caracter economic constând în cumpărarea și vânzarea de acțiuni și de alte titluri de valoare în cursul procesului de gestionare a activelor unui trust caritabil îi sunt prestate servicii de administrare a investițiilor de către o persoană din afara Comunității, exclusiv în scopul activității respective, această persoană impozitabilă trebuie considerată „o persoană impozabilă care acționează ca atare”?

2) În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare și în cazul în care articolele 46 și 49 din directivă nu se aplică, articolul 45 din directivă se aplică prestării de servicii respective sau nici articolul 44, nici articolul 45 nu se aplică prestării menționate?

(1) Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7).