Keywords

Summary



Keywords

1. Acțiune în anulare – Interesul de a exercita acțiunea – Eveniment care a avut loc ulterior introducerii acțiunii, susceptibil să determine dispariția acestui interes

(art. 230 CE)

2. Privilegiile și imunitățile Comunităților Europene – Membri ai Parlamentului European – Imunitate pentru opiniile și voturile exprimate în cadrul exercitării funcțiilor lor – Imunitate pe durata sesiunilor

(Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, art. 9 și 10)

3. Răspundere extracontractuală – Condiții – Nelegalitate – Cerere de apărare a imunității unui membru al Parlamentului European prin care se solicită dispunerea suspendării procedurii penale inițiate împotriva acestuia

[art. 288 al doilea paragraf CE; Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, art. 10 primul paragraf litera (a)]

Summary

1. Nu mai este necesară pronunțarea asupra unei cereri de anulare în cazul în care reclamantul a pierdut interesul de a obține anularea actului atacat din cauza unui eveniment survenit în cursul judecății, care are drept consecință faptul că anularea actului atacat nu mai este susceptibilă, prin ea însăși, să producă efecte juridice.

Cu toate acestea, un reclamant își poate păstra interesul de a cere anularea unui act al unei instituții dacă pretinsa nelegalitate este susceptibilă de a se repeta în viitor, independent de circumstanțele cauzei care au dat naștere acțiunii formulate de reclamant.

(a se vedea punctele 61 și 68)

2. Deși privilegiile și imunitățile recunoscute Comunităților Europene prin protocolul referitor la acestea, anexat la tratat, prezintă un caracter funcțional prin aceea că urmăresc să evite crearea unui obstacol în calea funcționării și a independenței Comunităților, totuși acestea au fost acordate în mod expres membrilor Parlamentului European, precum și funcționarilor și altor agenți ai instituțiilor Comunității. Faptul că privilegiile și imunitățile sunt prevăzute în interesul public comunitar justifică puterea acordată instituțiilor de a ridica eventual imunitatea, însă nu înseamnă că aceste privilegii și imunități sunt acordate exclusiv Comunității, iar nu și funcționarilor acesteia, celorlalți agenți și membrilor Parlamentului European. Prin urmare, protocolul creează un drept subiectiv în beneficiul persoanelor vizate, a cărui respectare este garantată prin sistemul căilor de atac stabilit de tratat.

În această privință, trebuie să se admită că Parlamentul European dispune de o largă putere de apreciere în ceea ce privește orientarea pe care dorește să o dea unei decizii adoptate ca urmare a unei cereri prin care se urmărește ca Parlamentul European să solicite suspendarea procedurii penale în temeiul articolului 10 primul paragraf litera (a) din protocolul menționat. Totuși, problema dacă decizia trebuie adoptată în temeiul articolului 9 sau în temeiul articolului 10 primul paragraf litera (a) din protocol nu ține de puterea de apreciere a Parlamentului European.

(a se vedea punctele 94, 96, 101 și 102)

3. Din moment ce articolul 10 primul paragraf litera (a) din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, care are ca obiect – coroborat cu dispozițiile de drept național la care face trimitere – stabilirea regimului imunităților de care beneficiază membrii Parlamentului European pe teritoriul lor național în timpul sesiunilor Parlamentului European, instituie un drept subiectiv în favoarea persoanelor în cauză și constituie, prin urmare, o normă de drept care are ca obiect să confere drepturi membrilor Parlamentului European care beneficiază de acesta, Parlamentul European, prin faptul că nu se pronunță în temeiul dispoziției menționate cu privire la o cerere care are drept obiect expres dispunerea suspendării procedurii penale conform dispoziției respective, încalcă în mod suficient de grav o normă de drept care are ca obiect să confere drepturi particularilor.

Cu toate acestea, decizia de a solicita suspendarea procedurii penale nu constituie consecința necesară a introducerii unei cereri în acest sens adresate Parlamentului European, având în vedere larga marjă de apreciere care trebuie recunoscută acestuia în materie. Astfel, acesta poate adopta atât o decizie de solicitare a suspendării procedurii penale, cât și o decizie de a nu solicita această suspendare. În consecință, faptul că Parlamentul European nu admite cererea care i‑a fost prezentată, de a solicita suspendarea procedurii penale, pentru un temei juridic eronat nu poate fi cauza directă și determinantă a prejudiciului pretins, presupunând că acesta ar fi dovedit.

(a se vedea punctele 108, 115 și 117)