I ‑ 1379DOULAMIS
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
YVES BOT
prezentate la 22 noiembrie 2007 1
1. Prezenta procedură preliminară are ca 
scop să permită instanței de trimitere să 
aprecieze compatibilitatea cu dreptul comu ‑
nitar a legislației sale naționale, care interzice 
prestatorilor de servicii stomatologice să facă 
publicitate destinată publicului larg pentru 
serviciile prestate.
2. Aceasta are la origine urmărirea penală 
desfășurată în Belgia împotriva domnului 
Doulamis, care conduce în acest stat membru 
un laborator dentar și o clinică stomatolo ‑
gică și căruia i se reproșează că a publicat 
în anuarul Belgacom anunțuri publicitare 
pentru acest laborator și pentru această 
clinică.
3. Tribunal de première instance de 
Bruxelles (Tribunalul de Primă Instanță din 
Bruxelles) (Belgia), care judecă în materie 
de poliție corecțională, ridică problema 
compatibilității legislației pe care se înte ‑
meiază urmărirea penală cu articolul 81 CE 
coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) 
1 —  Limba originală: franceza.CE și cu articolul 10 al doilea paragraf CE și 
sesizează Curtea cu o întrebare preliminară 
în interpretarea acestor dispoziții.
4. În cadrul prezentelor concluzii vom arăta 
că, în opinia noastră, legislația în cauză nu 
intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor 
menționate, astfel încât acestea trebuie inter ‑
pretate în sensul că nu se opun legislației 
respective.
5. Vom arăta de asemenea că examinarea 
compatibilității acestei legislații cu dreptul 
comunitar trebuie realizată în lumina arti ‑
colelor 43 CE și 49 CE privind libertatea de 
stabilire și libera prestare a serviciilor.
6. Vom arăta că interzicerea oricărui tip 
de publicitate destinată publicului larg în 
materie de servicii stomatologice consti ‑
tuie o restricție privind exercitarea acestor 
libertăți. Vom arăta de ce această restricție 
este, în opinia noastră, justificată de protecția 
I ‑ 1380CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
sănătății publice în cazul în care legislația 
națională în cauză nu are ca efect interdicția 
impusă unui prestator de servicii stoma ‑
tologice de a face o mențiune simplă, fără 
caracter atractiv sau incitant, într‑un anuar 
telefonic sau în alte mijloace de informare 
accesibile publicului, a informațiilor care 
fac posibilă cunoașterea existenței sale ca 
profesionist.
I — Cadrul juridic
A — Dreptul național
7. Articolul 3 din Legea din 15  aprilie 1958 
privind publicitatea în materie de servicii 
stomatologice 2 sancționează comportamen ‑
tele care contravin prevederilor articolului 1 
din legea menționată, care este redactat după 
cum urmează:
„Nimeni nu poate face, în mod direct sau 
indirect, niciun tip de publicitate în scopul 
de a trata, în mod nemijlocit sau de către o 
persoană calificată sau necalificată, în Belgia 
sau în străinătate, afecțiunile, leziunile ori 
anomaliile cavității bucale și ale dinților, de 
exemplu servindu‑se de vitrine sau de firme, 
de inscripții sau de plăcuțe ce pot induce 
2 —  Denumită în continuare „Legea din 1958”.în eroare cu privire la caracterul legal al 
activității anunțate, de prospecte, circulare, 
manifeste și broșuri, prin intermediul presei, 
al undelor radio sau al cinematografului, prin 
promisiunea de a acorda beneficii de orice 
natură precum reduceri de prețuri, gratui ‑
tate a transportului pentru pacienți ori prin 
intervenția unor persoane care atrag pacienții 
sau practică vânzarea la domiciliu.
Nu constituie publicitatea definită în 
prezentul articol aducerea la cunoștința 
membrilor clinicilor și ai policlinicilor cu 
caracter mutual, de către acestea, a zilelor și 
a orelor de consultații, a numelor celor care 
le acordă și a modificărilor care intervin în 
aceste privințe.”
B — Dreptul comunitar
1. Tratatul CE
8. Potrivit articolului 81 alineatul (1) CE, 
sunt incompatibile cu piața comună și inter ‑
zise orice acorduri între întreprinderi, orice 
decizii ale asocierilor de întreprinderi și orice 
practici concertate care pot afecta comerțul 
dintre statele membre și care au ca obiect sau 
efect împiedicarea, restrângerea sau denatu ‑
rarea concurenței în cadrul pieței comune.
I ‑ 1381DOULAMIS
9. Articolul 10 al doilea paragraf CE impune 
statelor membre să se abțină să ia măsuri care 
ar putea pune în pericol realizarea scopurilor 
tratatului.
10. Articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE 
prevede că acțiunea Comunității Europene 
presupune, în condițiile și în conformitate cu 
termenele prevăzute în tratat, un sistem care 
împiedică denaturarea concurenței pe piața 
internă.
11. Articolul 43 CE interzice restricțiile 
privind libertatea de stabilire a resortisanților 
unui stat membru pe teritoriul altui stat 
membru. Potrivit articolului 43 al doilea 
paragraf CE, libertatea de stabilire presupune 
accesul la activități independente și exer ‑
citarea acestora, precum și constituirea și 
administrarea întreprinderilor.
12. Potrivit articolului 47 alineatul (3) CE, în 
ceea ce privește profesiile medicale, parame ‑
dicale și farmaceutice, liberalizarea treptată a 
restricțiilor privind libertatea de stabilire este 
subordonată coordonării condițiilor de exer ‑
citare a acestora în diferitele state membre. 
Serviciile în domeniul stomatologiei au făcut obiectul Directivelor 78/686/CEE 3 și 78/687/
CEE 4.
13. Articolul 49 CE interzice restricțiile 
privind libera prestare a serviciilor în cadrul 
Comunității cu privire la resortisanții 
statelor membre stabiliți într‑un alt stat 
al Comunității decât cel al beneficiarului 
serviciilor.
14. Potrivit articolelor 46 CE și 55 CE, arti ‑
colele 43 CE și 49 CE nu împiedică restricțiile 
justificate de motive de sănătate publică.
2. Dreptul derivat în materie de publicitate
15. Dreptul derivat în materie de publici ‑
tate cuprinde un regim general și reglemen ‑
tări speciale aplicabile, pe de o parte, unor 
produse determinate și, pe de altă parte, unor 
mijloace de informare specifice.
3 —  Directiva Consiliului din 25 iulie 1978 privind recunoaşterea 
reciprocă a diplomelor, certificatelor şi a altor titluri de 
calificare oficială ca medic stomatolog, inclusiv măsurile 
destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de 
stabilire şi a libertăţii de a presta servicii (JO L 233, p. 1, Ediţie 
specială, 06/vol. 1, p. 61).
4 —  Directiva Consiliului din 25  iulie 1978 privind coordonarea 
actelor cu putere de lege şi a actelor administrative privind 
activităţile medicilor stomatologi (JO L  233, p.  10, Ediţie 
specială, 06/vol.  1, p.  70). Această directivă, precum şi 
Directiva  78/686, au fost abrogate şi au fost înlocuite 
cu Directiva  2005/36/CE a Parlamentului European şi a 
Consiliului din 7  septembrie 2005 privind recunoaşterea 
calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediţie specială, 05/
vol. 8, p. 3).
I ‑ 1382CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
16. Regimul general, la data situației de 
fapt din acțiunea principală, era prevăzut 
de Directiva  84/450/CEE 5, care are ca 
obiect armonizarea legislațiilor naționale 
cu privire la protecția împotriva publicității 
înșelătoare. Acest act a fost modificat prin 
Directiva 97/55/CE 6, care a extins domeniul 
de aplicare al acestuia la publicitatea compa ‑
rativă, și prin Directiva 2005/29/CE 7. Direc ‑
tiva 84/450 a fost abrogată și a fost înlocuită 
cu Directiva 2006/114/CE 8.
17. Directiva 84/450 definește publicitatea ca 
fiind orice formă de comunicare realizată în 
cadrul unei activități comerciale, industriale, 
artizanale sau liberale în scopul promovării 
furnizării de bunuri sau servicii, inclusiv 
bunurile imobile, drepturile și obligațiile 9.
18. Potrivit aceleiași directive, este consi ‑
derată înșelătoare orice formă de publici ‑
tate care, în orice mod, inclusiv prezentarea, 
induce în eroare sau poate induce în eroare 
5 —  Directiva Consiliului din 10 septembrie 1984 de apropiere a 
actelor cu putere de lege şi a actelor administrative din statele 
membre cu privire la publicitatea înşelătoare ( JO L  250, 
p. 17, Ediţie specială, 15/vol. 1, p. 153).
6 —  Directiva Parlamentului European şi a Consiliului din 
6 octombrie 1997 de modificare a Directivei 84/450/CEE (JO 
L 290, p. 18, Ediţie specială, 15/vol. 4, p. 196).
7 —  Directiva Parlamentului European şi a Consiliului din 11 mai 
2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor 
de pe piaţa internă faţă de consumatori şi de modificare a 
Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/
CE, 98/27/CE şi 2002/65/CE ale Parlamentului European 
şi ale Consiliului şi a Regulamentului (CE) nr.  2006/2004 
al Parlamentului European şi al Consiliului („Directiva 
privind practicile comerciale neloiale”) (JO L  149, p.  22, 
Ediţie specială, 15/vol.  14, p.  260, denumită în continuare 
„Directiva 84/450”).
8 —  Directiva Parlamentului European şi a Consiliului din 
12  decembrie 2006 privind publicitatea înşelătoare şi 
comparativă (JO L  376, p.  21, Ediţie specială, 15/vol.  18, 
p. 229).
9 —  Articolul 2 punctul 1.persoanele cărora li se adresează sau asupra 
cărora are efect și care, din cauza caracte ‑
rului înșelător, poate afecta comportamentul 
economic al acestora sau care, din aceste 
motive, aduce atingere sau poate aduce atin ‑
gere unui concurent 10.
19. Publicitatea comparativă este aceea 
care identifică în mod explicit sau implicit 
un concurent sau bunuri ori servicii oferite 
de un concurent 11. Aceasta nu este permisă 
decât dacă îndeplinește mai multe condiții 12.
20. Statele membre trebuie să ia măsurile 
adecvate pentru combaterea publicității 
înșelătoare și în vederea respectării 
condițiilor în care publicitatea comparativă 
este permisă. În plus, acestea sunt autori ‑
zate să ia, în vederea combaterii publicității 
înșelătoare, măsuri de protecție mai extinse 
decât cele prevăzute în Directiva 84/450.
10 —  Articolul 2 punctul 2.
11 —  Articolul 2 punctul 2a din Directiva 84/450.
12 —  Publicitatea comparativă este permisă, în esenţă, dacă, 
printre altele, nu este înşelătoare, în cazul în care compară 
bunuri sau servicii care răspund aceloraşi nevoi sau sunt 
destinate aceloraşi scopuri, în cazul în care compară, în 
mod obiectiv, una sau mai multe caracteristici materiale, 
relevante, verificabile şi reprezentative ale acelor bunuri sau 
servicii, care pot include şi preţul, dacă nu discreditează sau 
nu denigrează un concurent şi nu creează confuzie cu acesta 
şi dacă nu profită în mod neloial de reputaţia mărcii sau a 
denumirii comerciale a acestui concurent.
I ‑ 1383DOULAMIS
21. Definițiile și prevederile mai 
sus menționate sunt reluate în 
Directiva 2006/114.
22. În paralel cu acest regim general, legiu ‑
itorul comunitar a adoptat dispoziții care 
reglementează publicitatea pentru unele 
produse determinate, cum ar fi tutunul și 
medicamentele 13. Măsurile adoptate cu 
privire la medicamente se întemeiază pe 
protecția sănătății publice. Acestea prevăd 
interzicerea pur și simplu a publicității desti ‑
nate publicului larg pentru unele categorii de 
medicamente, cum ar fi cele vândute numai 
pe bază de prescripție medicală, precum și 
condițiile pe care trebuie să le respecte publi ‑
citatea pentru celelalte categorii de medica ‑
mente și cea destinată cadrelor medicale.
23. Legiuitorul comunitar a coordonat de 
asemenea reglementările naționale privind 
publicitatea difuzată prin intermediul tele ‑
viziunii 14 și publicitatea electronică 15. 
13 —  A se vedea Directiva 92/28/CEE a Consiliului din 31 martie 
1992 privind publicitatea medicamentelor de uz uman (JO 
L 113, p. 13), abrogată şi înlocuită de Directiva 2001/83/CE 
a Parlamentului European şi a Consiliului din 6 noiembrie 
2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la 
medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediţie specială, 
13/vol. 33, p. 3).
14 —  Directiva  89/552/CEE a Consiliului din 3  octombrie 1989 
privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege 
şi acte administrative ale statelor membre cu privire la 
desfăşurarea activităţilor de difuzare a programelor de 
televiziune (JO 1989, L 298, p. 23, Ediţie specială, 06/vol. 1, 
p. 215), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE 
a Parlamentului European şi a Consiliului din 30 iunie 1997 
(JO L 202, p. 60, denumită în continuare „Directiva 89/552”).
15 —  Directiva  2000/31/CE a Parlamentului European şi a 
Consiliului din 8  iunie 2000 privind anumite aspecte 
juridice ale serviciilor societăţii informaţionale, în special ale 
comerţului electronic, pe piaţa internă (JO L 178, p. 1, Ediţie 
specială, 13/vol. 29, p. 257).Directiva  89/552/CEE prevede, printre 
altele, că publicitatea prin televiziune și 
teleshoppingul nu au dreptul să încurajeze 
comportamente care prejudiciază sănătatea 
și siguranța 16. În conformitate cu articolul 
14 alineatul (1) din această directivă, publici ‑
tatea prin televiziune pentru produse medi ‑
camentoase și tratamente medicale disponi ‑
bile numai pe bază de prescripție medicală 
în statele membre sub a căror jurisdicție se 
află postul de emisie este interzisă. Conform 
articolului 14 alineatul (2) din directiva 
menționată, teleshoppingul pentru produ ‑
sele medicamentoase care intră sub incidența 
unei autorizații de marketing, precum și 
teleshoppingul tratamentelor medicale sunt 
interzise. În temeiul articolului 3 alineatul (1) 
din Directiva 89/552/CEE, statele membre își 
păstrează libertatea de a solicita stațiilor de 
televiziune aflate sub jurisdicția lor să stabi ‑
lească norme mai detaliate sau mai stricte 
referitoare la domeniile conținute în respec ‑
tiva directivă.
II — Situația de fapt din acțiunea 
principală
24. Domnul Doulamis conduce un laborator 
dentar și o clinică stomatologică în comuna 
Saint‑Gilles, în regiunea Bruxelles‑Capitală, 
din Belgia.
16 —  Articolul 12 litera (d).
I ‑ 1384CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
25. În cursul lunii noiembrie 1996, Union 
des dentistes et stomatologistes de Belgique 
s‑a constituit parte civilă împotriva domnului 
Doulamis, căruia i‑a reproșat faptul că 
practică în mod ilegal stomatologia și că a 
publicat anunțuri în anuarul Belgacom.
26. În cadrul anchetei poliției efectuate 
în urma acestei constituiri ca parte civilă, 
domnul Doulamis a arătat că este tehnician 
dentar, că a promovat examenul de tehni ‑
cian pentru proteze dentare în cursul anului 
1981, că a obținut diploma de formare ca 
director de întreprindere în 1985 și că posedă 
un atestat din partea Chambre des métiers et 
négoces de la Province du Brabant (Camera 
de Industrie și Comerț din Provincia 
Brabant) prin care se constată că domnul 
Doulamis îndeplinește condițiile necesare 
pentru a exercita meseria de tehnician pentru 
proteze dentare.
27. Ancheta respectivă a arătat că domnul 
Doulamis publicase trei anunțuri publicitare 
în anuarul Belgacom, unul pentru labora ‑
torul dentar, iar celelalte două pentru clinica 
stomatologică. Aceste anunțuri, astfel cum 
sunt reproduse în decizia de trimitere, au 
următorul cuprins.
28. Anunțul privind laboratorul dentar 
conține, într‑un chenar de aproximativ 
10 cm pe 7 cm, sub titlurile „Jean Doulamis” 
și „Laborator dentar”, scrise cu litere mari 
alături de un semn, mențiunea „Reparare imediată într‑o oră”, imprimată într‑un 
chenar colorat, urmată de precizările: „Toată 
gama de proteze mobile și fixe — Proteze din 
porțelan — Proteze scheletate — Detartraj — 
Reparații proteze  — Verificare și consiliere 
gratuite  — Servicii personalizate  — Vizite 
la domiciliu”, urmate de adresa laborato ‑
rului, de numărul de telefon și de orarul de 
funcționare.
29. Primul anunț privind clinica de stoma ‑
tologie conține, într‑un chenar de aproxi ‑
mativ 4  cm pe 8  cm, de sus în jos, titlurile 
„Jean Doulamis”, „Clinică stomatologică” 
și „Porte de Hal”, scrise cu litere mari, apoi 
același semn menționat anterior, urmat de 
precizările „Tratamente pentru adulți și 
copii — Proteze fixe și mobile — Ortodonție 
cosmetică  — Parodontologie”, sub care se 
află adresa clinicii, două numere de telefon, 
mențiunea „Laborator în aceeași locație”, 
precum și orarul de funcționare.
30. Al doilea anunț privind clinica conține, 
într‑un chenar de aproximativ 4 cm pe 2 cm, 
titlurile „Doulamis Jean” și „Clinică stoma ‑
tologică”, scrise cu litere mari, urmate de 
mențiunile „Tratamente: Adulți și copii  — 
Proteze — Ortodonție”, urmate de orarul de 
funcționare, de o adresă și de un număr de 
telefon.
31. Domnul Doulamis a susținut în apărarea 
sa că Legea din 1958 era contrară liberei 
I ‑ 1385DOULAMIS
concurențe, atât pe plan național, cât și 
internațional. Acesta a făcut trimitere la arti ‑
colul 81 CE și la Hotărârea din 21  septem ‑
brie 1988, Van Eycke 17, în care Curtea s‑a 
pronunțat în sensul că articolul 81 CE coro ‑
borat cu articolul 10 CE impune statelor 
membre să nu adopte sau să mențină în 
vigoare măsuri, chiar de natură legislativă sau 
administrativă, care pot elimina efectul util al 
normelor privind concurența aplicabile între ‑
prinderilor 18. Domnul Doulamis a menționat 
de asemenea Raportul privind concurența 
în sectorul profesiilor liberale 19, întocmit de 
Comisia Comunităților Europene.
III — Întrebarea preliminară
32. Instanța de trimitere arată că se 
confruntă cu următoarele întrebări.
33. Din interpretarea coroborată a artico ‑
lului 81 CE, a articolului 3 alineatul (1) litera 
(g) CE și a articolului 10 al doilea paragraf CE 
reiese că un stat membru nu poate lua sau 
menține în vigoare măsuri ce pot slăbi efectul 
util al normelor privind concurența aplica ‑
bile întreprinderilor.
17 —  267/86, Rec., p. 4769.
18 —  Punctul 16.
19 —  COM(2004) 83 final/2.34. Domnul Doulamis, care exercită o 
profesie liberală și care deține o clinică stoma ‑
tologică, poate fi considerat o întreprindere.
35. Nu poate fi exclus ca o reglementare 
cum este Legea din 1958 să poată afecta 
libertatea comerțului între statele membre 
într‑un sens contrar realizării pieței unice. În 
acest sens, reiese din Concluziile avocatului 
general Jacobs prezentate în cauza în care a 
fost pronunțată Hotărârea din 12 septembrie 
2000, Pavlov și alții 20, că, având în vedere 
caracterul eterogen al profesiilor liberale 
și caracteristicile proprii piețelor pe care 
acestea se desfășoară, nu este posibil să se 
aplice o formulă generală 21. Pare necesar, 
prin urmare, să se aprecieze de la caz la 
caz dacă o restricție privind libertatea de a 
acționa conduce, pe piața respectivă, la o 
restrângere a concurenței în sensul artico ‑
lului 81 CE, luând în considerare, dacă este 
cazul, imperativele privind protecția sănătății 
și a consumatorilor.
36. În lumina acestor considerații, tribunal 
de première instance de Bruxelles a hotărât 
sã suspende judecarea cauzei și să adreseze 
Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 
alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 
al doilea paragraf CE trebuie interpretat în 
20 —  C‑180/98‑C‑184/98, Rec., p. I‑6451.
21 —  Punctul 89.
I ‑ 1386CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
sensul că se opune ca o lege națională, în 
cazul de față [Legea din 1958], să interzică 
(oricărei persoane, inclusiv) prestatorilor 
de servicii stomatologice, în cadrul unei 
profesii liberale sau al unui cabinet stomato ‑
logic, să facă orice tip de publicitate, în mod 
direct sau indirect, în domeniul serviciilor 
stomatologice?”
IV — Analiză
A — Cu privire la admisibilitatea întrebării 
preliminare
37. Guvernul belgian și cel italian susțin că 
întrebarea preliminară nu este admisibilă.
38. Guvernul belgian își întemeiază teza 
privind inadmisibilitatea pe argumentul 
conform căruia articolul 81 CE nu s‑ar aplica 
Legii din 1958, deoarece interdicția de a face 
publicitate în domeniul serviciilor stomatolo ‑
gice ar avea un caracter social și ar urmări să 
protejeze bunăstarea populației.
39. Guvernul belgian deduce de aici că între ‑
barea adresată de instanța de trimitere nu 
este relevantă pentru soluționarea acțiunii 
principale și are un caracter pur ipotetic.40. Guvernul italian arată că întrebarea preli ‑
minară este ipotetică, deoarece urmărește să 
se stabilească dacă o interdicție generală a 
oricărui tip de publicitate în domeniul servi ‑
ciilor stomatologice este compatibilă cu arti ‑
colul 81 CE, în timp ce Legea din 1958 nu ar 
interzice orice formă de publicitate, ci numai 
pe cele prevăzute la articolul 1 din această 
lege.
41. Apreciem că argumentele prezen ‑
tate de aceste guverne nu sunt de natură să 
demonstreze că întrebarea preliminară este 
inadmisibilă.
42. Trebuie amintit că, potrivit unei 
jurisprudențe constante, numai instanța 
națională sesizată cu acțiunea principală și 
care trebuie să își asume responsabilitatea 
pentru hotărârea judecătorească ce urmează 
a fi pronunțată are competența să aprecieze, 
luând în considerare particularitățile cauzei, 
atât necesitatea unei hotărâri preliminare 
pentru a fi în măsură să pronunțe propria 
hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care 
le adresează Curții. În consecință, întrucât 
întrebările adresate au ca obiect interpre ‑
tarea dreptului comunitar, Curtea este, în 
principiu, obligată să se pronunțe 22.
43. Desigur, Curtea s‑a pronunțat și în 
sensul că, în circumstanțe excepționale, este 
22 —  A se vedea în special Hotărârea din 21  ianuarie 2003, 
Bacardi‑Martini şi Cellier des Dauphins (C‑318/00, Rec., 
p. I‑905, punctul 41 şi jurisprudenţa citată).
I ‑ 1387DOULAMIS
îndreptățită să analizeze condițiile în care 
este sesizată cu o trimitere preliminară. După 
cum se amintește în mod regulat în hotărâ ‑
rile preliminare, spiritul de colaborare care 
trebuie să guverneze funcționarea unei astfel 
de trimiteri implică într‑adevăr ca, în ceea 
ce o privește, instanța națională să respecte 
funcția conferită Curții, care este aceea de a 
contribui la administrarea justiției în statele 
membre, iar nu de a formula opinii consul ‑
tative cu privire la întrebări generale sau 
ipotetice 23.
44. Astfel, Curtea a apreciat că nu se poate 
pronunța asupra unei întrebări preliminare 
adresate de o instanță națională atunci când 
este evident că interpretarea sau aprecierea 
validității unei norme comunitare, solicitate 
de instanța națională, nu au nicio legătură 
cu realitatea sau cu obiectul acțiunii prin ‑
cipale sau atunci când Curtea nu dispune 
de elementele de fapt sau de drept necesare 
pentru a răspunde în mod util întrebărilor 
care i‑au fost adresate.
45. Același lucru este valabil atunci când 
problema ridicată de instanța de trimitere 
este de natură ipotetică 24. Aceasta poate fi 
situația atunci când, de exemplu, întrebarea 
preliminară adresată de o astfel de instanță 
23 —  Ibidem  (punctul 42 şi jurisprudenţa citată).
24 —  Ibidem  (punctul 43 şi jurisprudenţa citată).privește o situație juridică sau de fapt 
care nu corespunde realității din acțiunea 
principală 25.
46. Acesta poate fi cazul și atunci când 
instanța de trimitere adresează Curții o între ‑
bare preliminară având ca obiect să îi permită 
aprecierea conformității cu dreptul comu ‑
nitar a legislației unui alt stat membru, dacă 
respectiva instanță își întemeiază întrebarea 
pe o interpretare a acestei legislații care se 
sprijină pe simple supoziții 26.
47. Nu credem că întrebarea preliminară 
adresată de tribunal de première instance de 
Bruxelles corespunde vreunuia dintre aceste 
cazuri de inadmisibilitate.
48. Astfel, contrar susținerilor guvernului 
belgian, această întrebare nu este în mod 
vădit lipsită de relevanță pentru soluționarea 
acțiunii principale și nu are caracter ipotetic. 
Într‑adevăr, interpretarea articolului 3 aline ‑
atul (1) litera (g) CE și a articolului 10 al 
doilea paragraf CE coroborate cu articolul 
81 CE în sensul că se opun unei legislații 
25 —  A se vedea în special Hotărârea din 11  septembrie 2003, 
Safalero (C‑13/01, Rec., p.  I‑8679, punctele 38‑40), şi 
Hotărârea din 30  iunie 2005, Längst (C‑165/03, Rec., 
p. I‑5637, punctul 34).
26 —  Hotărârea din 10 decembrie 2002, der Weduwe (C‑153/00, 
Rec., p. I‑11319, punctele 33‑39).
I ‑ 1388CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
naționale cum este Legea din 1958 ar avea 
drept consecință înlăturarea aplicării acestei 
legi și achitarea domnului Doulamis de către 
instanța de trimitere. Prin urmare, întrebarea 
preliminară este perfect relevantă pentru 
soluționarea acțiunii principale.
49. În continuare, împrejurarea că, dacă este 
cazul, articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 
alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 al 
doilea paragraf CE nu s‑ar aplica unei astfel 
de legi nu poate conferi întrebării prelimi ‑
nare examinate un caracter ipotetic. Instanța 
de trimitere a arătat motivele pentru care 
are îndoieli cu privire la aplicarea acestui 
articol în speță, iar aceste motive se înteme ‑
iază pe elemente de fapt și de drept conforme 
contextului juridic și de fapt descris de 
instanța menționată.
50. Faptul că articolul 81 CE coroborat cu 
articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu arti ‑
colul 10 al doilea paragraf CE nu se aplică, 
dacă este cazul, unei legislații naționale 
cum este Legea din 1958 ține de interpre ‑
tarea acestor dispoziții și nu poate pune sub 
semnul întrebării admisibilitatea întrebării 
preliminare.
51. În ceea ce privește, în continuare, argu ‑
mentarea guvernului italian, potrivit căreia 
întrebarea preliminară ar fi ipotetică întrucât 
nu ar corespunde conținutului Legii din 1958, trebuie amintit că, în cadrul procedurii 
de cooperare între judecători prevăzute la 
articolul 234 CE, atribuțiile Curții și cele ale 
instanței de trimitere sunt în mod clar deli ‑
mitate, iar competența interpretării legislației 
sale naționale aparține exclusiv acesteia din 
urmă 27.
52. Prin urmare, revine Curții sarcina de a 
lua în considerare contextul juridic în care se 
înscrie întrebarea preliminară, astfel cum a 
fost definit de instanța de trimitere, cu toate 
că acest context normativ este contestat, în 
observațiile prezentate Curții, chiar de către 
statul acestei instanțe 28.
53. Întrucât tribunal de première instance de 
Bruxelles a arătat, în decizia de trimitere, că 
Legea din 1958 trebuie interpretată în sensul 
că interzice orice tip de publicitate în dome ‑
niul serviciilor stomatologice, nici Curtea și 
nici guvernul italian nu au competența de a 
contesta această interpretare.
54. De aceea, considerăm că întrebarea 
preliminară examinată este admisibilă și că 
trebuie să i se răspundă.
27 —  A se vedea în special Hotărârea din 17 iunie 1999, Piaggio 
(C‑295/97, Rec., p.  I‑3735, punctul 29 şi jurisprudenţa 
citată).
28 —  Hotărârea din 13  noiembrie 2003, Neri (C‑153/02, Rec., 
p. I‑13555, punctul 35).
I ‑ 1389DOULAMIS
B — Cu privire la întrebarea preliminară
55. Prin întrebarea preliminară, instanța de 
trimitere solicită să se stabilească dacă arti ‑
colul 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul 
(1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea 
paragraf CE trebuie interpretat în sensul 
că se opune unei legi naționale care inter ‑
zice prestatorilor de servicii stomatologice, 
în cadrul unei profesii liberale sau al unui 
cabinet stomatologic, să facă orice tip de 
publicitate destinată publicului larg, în mod 
direct sau indirect, pentru serviciile prestate.
56. Până în prezent, legiuitorul comunitar nu 
a adoptat un act care să reglementeze sau să 
armonizeze posibilitatea de a face publicitate 
pentru profesiile din domeniul sănătății, în 
particular în ceea ce privește serviciile stoma ‑
tologice. Directiva 78/686, care are ca obiect 
facilitarea exercitării efective a dreptului 
de stabilire și a liberei prestări a serviciilor 
de către medicii stomatologi 29, nu conține 
nicio prevedere în acest sens 30. Prin urmare, 
compatibilitatea unei reglementări naționale, 
cum este Legea din 1958, cu dreptul comu ‑
nitar trebuie examinată, dacă este cazul, în 
lumina dispozițiilor tratatului.
29 —  Al doilea considerent.
30 —  Directiva  2005/36, care a abrogat şi a înlocuit 
Directiva  78/686, arată, în considerentul (6), că 
„[p]romovarea prestării de servicii trebuie asigurată în 
contextul strictei respectări a sănătăţii şi siguranţei publice, 
precum şi a protecţiei consumatorilor. Din acest motiv, 
trebuie prevăzute dispoziţii speciale pentru profesiile 
reglementate cu implicaţii în ceea ce priveşte sănătatea sau 
siguranţa publică, care constau în prestarea, temporar sau 
ocazional, a unor servicii transfrontaliere”.57. Trebuie arătat în acest stadiu, ca răspuns 
la poziția susținută de guvernul belgian, că 
faptul că Legea din 1958, prin aceea că inter ‑
zice prestatorilor de servicii stomatologice 
să facă publicitate pentru serviciile oferite, 
urmărește protejarea sănătății publice nu 
poate justifica afectarea, de această lege, a 
realizării obiectivelor tratatului. Într‑adevăr, 
deși, în conformitate cu articolul 152 CE, 
acțiunile din domeniul sănătății intră în 
sfera competenței statelor membre, Comu ‑
nitatea dispunând, în acest domeniu, doar de 
competența de a completa acțiunea acestora, 
nu este mai puțin adevărat că acestea din 
urmă trebuie să își exercite competențele cu 
respectarea dreptului comunitar 31.
58. Un act medical sau paramedical, cum 
sunt prestările de servicii stomatologice, 
constituie o activitate economică supusă 
regulilor pieței interne. Măsurile luate 
într‑un stat membru care reglementează 
publicitatea ce poate fi făcută de către presta ‑
torii de servicii stomatologice nu trebuie, 
prin urmare, să aducă atingere normelor 
tratatului în materie de concurență. În plus, 
acestea nu trebuie să fie contrare libertăților 
de circulație 32.
59. Prin urmare, obiectivul urmărit de Legea 
din 1958 nu poate să o excludă, ca atare, din 
31 —  A se vedea în acest sens Hotărârea din 23 octombrie 2003, 
Inizan (C‑56/01, Rec., p. I‑12403, punctele 16 şi 17).
32 —  A se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iunie 1991, ERT 
(C‑260/89, Rec., p. I‑2925, punctul 12).
I ‑ 1390CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
domeniul de aplicare al articolului 81 CE 
coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera 
(g) CE și cu articolul 10 al doilea paragraf 
CE. Astfel, aprecierea dacă aceasta intră sau 
nu intră în domeniul de aplicare al acestor 
dispoziții trebuie făcută în lumina caracte ‑
risticilor acestei legi și a situației de fapt din 
acțiunea principală.
60. Considerăm, ca și Comisia, că dispozițiile 
articolului 81 CE coroborate cu cele ale arti ‑
colului 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu 
dispozițiile articolului 10 al doilea paragraf 
CE nu sunt aplicabile unei legislații naționale 
cum este Legea din 1958.
61. În schimb, interdicția impusă presta ‑
torilor de servicii stomatologice de a face 
publicitate destinată publicului larg pentru 
serviciile lor constituie, în opinia noastră, 
o restricție privind atât libertatea de stabi ‑
lire, cât și libera prestare a serviciilor. Vom 
arăta totuși că o astfel de interdicție poate fi 
justificată prin protecția sănătății publice și 
în ce măsură aceasta este, în opinia noastră, 
proporțională cu acest obiectiv.
62. Vom examina succesiv fiecare dintre 
aceste puncte.1. Compatibilitatea Legii din 1958 cu arti ‑
colul 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul 
(1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea 
paragraf CE
63. Trebuie amintit că articolul 81 CE 
are ca obiect reglementarea comporta ‑
mentului întreprinderilor, iar nu pe cel al 
statelor membre. Acesta interzice acordu ‑
rile între întreprinderi, deciziile asocierilor 
de întreprinderi și practicile concertate ale 
acestor operatori economici, care pot afecta 
comerțul dintre statele membre și care sunt 
contrare concurenței.
64. Desigur, Curtea a admis că acest articol 
coroborat cu articolul 10 CE poate fi invocat 
împotriva unui act normativ adoptat de 
un stat membru. Astfel, potrivit unei 
jurisprudențe consacrate, deși este adevărat 
că, în sine, articolul 81 CE vizează numai 
comportamentul întreprinderilor și nu 
privește măsurile legislative sau administra ‑
tive care emană de la statele membre, nu este 
mai puțin adevărat că acest articol coroborat 
cu articolul 10 CE impune statelor membre să 
nu ia sau să mențină în vigoare măsuri, chiar 
de natură legislativă sau administrativă, care 
pot elimina efectul util al normelor privind 
concurența aplicabile întreprinderilor 33.
33 —  Hotărârea din 9  septembrie 2003, CIF (C‑198/01, Rec., 
p. I‑8055, punctul 45 şi jurisprudenţa citată).
I ‑ 1391DOULAMIS
65. Cu toate acestea, această extindere a 
domeniului de aplicare al articolului 81 
CE la actele emise de un stat membru nu 
urmărește extinderea acestuia la toate actele 
statului care ar putea să aibă efecte contrare 
concurenței.
66. Într‑adevăr, Curtea a hotărât că există o 
încălcare a articolelor 10 CE și 81 CE în două 
ipoteze: pe de o parte, atunci când un stat 
membru impune ori favorizează încheierea 
de înțelegeri contrare articolului 81 CE sau 
întărește efectele unor astfel de înțelegeri și, 
pe de altă parte, atunci când înlătură carac ‑
terul public al propriei sale reglementări, 
delegând unor operatori privați responsabi ‑
litatea de a adopta decizii de intervenție de 
interes economic 34.
67. În aceste două cazuri, actul statului este 
considerat, în temeiul articolului 10 CE, 
contrar dispozițiilor articolului 81 CE, deoa ‑
rece prevede sau legalizează o înțelegere 
sau o decizie a unor întreprinderi care sunt 
contrare dispozițiilor articolului 81 CE. Apli ‑
carea coroborată a articolelor 81 CE și 10 CE 
actelor statului care corespund uneia dintre 
aceste două ipoteze urmărește să evite ca o 
măsură statală să neutralizeze sau să reducă 
domeniul de aplicare al interdicțiilor prevă ‑
zute la articolul 81 CE cu privire la între ‑
prinderi. Aceasta urmărește de asemenea să 
împiedice ca o înțelegere sau o decizie a unor 
întreprinderi care produc efecte contrare 
concurenței să se sustragă sancțiunilor prevă ‑
34 —  Ibidem  (punctul 46).zute la acest articol doar din cauza formei lor 
juridice 35.
68. Nu este mai puțin adevărat că articolul 
81 CE coroborat cu articolul 10 CE nu se 
aplică unei măsuri legislative sau administra ‑
tive adoptate de un stat membru decât dacă 
această măsură favorizează, întărește sau 
codifică un act imputabil unor întreprinderi.
69. Împrejurarea că cele două ipoteze 
menționate mai sus nu sunt exhaustive, 
întrucât sunt precedate de adverbul „în 
special” în mai multe decizii ale Curții 36, nu 
ne pare a pune sub semnul întrebării această 
analiză. Este suficient, pentru a ne convinge 
de acest lucru, să examinăm interpretarea 
dată de Curte acestor două ipoteze pentru 
a constata că aceasta a dorit, dimpotrivă, să 
restrângă domeniul de aplicare al articolului 
81 CE coroborat cu articolul 10 CE la limitele 
restrânse pe care tocmai le‑am prezentat.
70. Astfel, în Hotărârea din 19  februarie 
2002, Arduino 37, Curtea s‑a confruntat cu 
un act al unui stat membru care aproba, pe 
baza unui proiect prezentat de o asociație 
profesională a avocaților, un tarif care 
stabilea limitele minime și maxime pentru 
35 —  A se vedea Concluziile avocatului general Poiares Maduro 
prezentate în cauza în care s‑a pronunţat Hotărârea din 
5 decembrie 2006, Cipolla şi alţii (C‑94/04 şi C‑202/04, Rec., 
p. I‑11421, punctul 32).
36 —  A se vedea în special Ordonanţa din 17  februarie 2005, 
Mauri (C‑250/03, Rec., p. I‑1267, punctul 30), şi Hotărârea 
Cipolla şi alţii, citată anterior (punctul 47).
37 —  C‑35/99, Rec., p. I‑1529.
I ‑ 1392CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
onorariile membrilor profesiei. După ce a 
constatat că această măsură națională putea 
afecta comerțul dintre statele membre în 
sensul articolului 81 CE 38, Curtea a declarat 
că respectiva măsură nu intră în domeniul 
de aplicare al acestei dispoziții coroborate cu 
articolul 10 CE. Curtea a apreciat că nu reiese 
că, pe de o parte, statul membru interesat a 
delegat unor operatori privați responsabi ‑
litatea de a adopta decizii de intervenție în 
materie economică, ceea ce ar fi avut drept 
consecință să lipsească măsura națională 
în cauză de caracterul său statal, nici că, pe 
de altă parte, acesta a impus sau a favorizat 
încheierea de înțelegeri contrare articolului 
81 CE sau că a întărit efectele unor astfel de 
înțelegeri 39.
71. Se impune constatarea că, în prezenta 
cauză, nu există niciun element de natură 
să demonstreze că prin Legea din 1958 se 
favorizează, se întărește sau se codifică o 
înțelegere sau o decizie a unor întreprinderi.
72. Astfel, după cum subliniază Comisia, 
această lege, prin faptul că interzice orice tip 
de publicitate în domeniul serviciilor stoma ‑
tologice, nu impune și nici nu favorizează 
încheierea de înțelegeri contrare articolului 
81 CE.
38 —  Punctul 33.
39 —  Punctul 43.73. De asemenea, nu există elemente în 
dosar din care să rezulte că legea menționată 
întărește o înțelegere preexistentă. În sfârșit, 
instanța de trimitere nu furnizează nicio 
indicație cu privire la împrejurările în care a 
fost adoptată Legea din 1958, ceea ce ar lăsa 
să se presupună că Regatul Belgiei a delegat 
unor operatori economici responsabilitatea 
de a adopta o decizie privind publicitatea 
în domeniul serviciilor stomatologice și că 
Legea din 1958 nu reprezintă decât codifi ‑
carea acestei decizii.
74. Trebuie constatat, în această privință, că 
motivele pentru care instanța de trimitere a 
adresat Curții întrebarea preliminară exami ‑
nată nu privesc vreuna dintre ipotezele de 
aplicare coroborată a articolelor 10 CE și 81 
CE, stabilite de jurisprudență. Reamintim că 
instanța de trimitere a ridicat problema apli ‑
cării acestor articole în acțiunea principală 
din cauza posibilelor efecte ale Legii din 1958 
asupra concurenței între statele membre și 
ca urmare a faptului că domnul Doulamis 
poate fi considerat o întreprindere, potrivit 
definiției date de jurisprudență noțiunii de 
întreprindere.
75. Acesta este motivul pentru care consi ‑
derăm că Legea din 1958 nu intră în dome ‑
niul de aplicare al articolului 81 CE coroborat 
cu articolul 10 CE. Prin urmare, vom propune 
Curții să răspundă instanței de trimitere că 
articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 aline ‑
atul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea 
paragraf CE trebuie interpretat în sensul că 
I ‑ 1393DOULAMIS
nu se opune unei legi naționale care inter ‑
zice prestatorilor de servicii stomatologice, 
în cadrul unei profesii liberale sau al unui 
cabinet stomatologic, să facă orice tip de 
publicitate destinată publicului larg, în mod 
direct sau indirect, pentru serviciile prestate.
2. Cu privire la compatibilitatea Legii din 
1958 cu libertatea de stabilire și cu libera 
prestare a serviciilor
76. Activitățile medicale și paramedicale, 
în special cele care privesc serviciile stoma ‑
tologice, intră, prin urmare, în domeniul 
de aplicare al prevederilor tratatului care 
garantează libertățile de circulație. Această 
analiză este susținută, în ceea ce privește 
libertatea de stabilire, de prevederile artico ‑
lului 47 alineatul (3) CE. Aceasta corespunde, 
de asemenea, unei jurisprudențe consa ‑
crate, atât în ceea ce privește această liber ‑
tate fundamentală 40, cât și libera prestare a 
serviciilor 41.
77. Desigur, aplicarea prevederilor trata ‑
tului care privesc aceste libertăți de circulație 
este subordonată existenței unui element 
40 —  A se vedea în special Hotărârea din 1 februarie 2001, Mac 
Quen şi alţii (C‑108/96, Rec., p. I‑837, punctul 24).
41 —  A se vedea, cu privire la activităţile medicale, Hotărârea din 
31  ianuarie 1984, Luisi şi Carbone (286/82 şi 26/83, Rec., 
p.  377), precum şi, cu privire la serviciile stomatologice şi 
în special un tratament ortodontic, Hotărârea din 28 aprilie 
1998, Kohll (C‑158/96, Rec., p. I‑1931).de extraneitate. Potrivit unei jurisprudențe 
constante, aceste dispoziții nu sunt aplica ‑
bile unei situații limitate din toate punc ‑
tele de vedere la teritoriul unui singur stat 
membru 42. Astfel, resortisantul unui stat 
membru nu poate să se prevaleze de dreptul 
comunitar dacă nu și‑a exercitat profesia sau 
nu și‑a dobândit formarea într‑un alt stat al 
Uniunii Europene 43.
78. Din informațiile furnizate de instanța de 
trimitere nu reiese că acțiunea principală ar 
prezenta un element de legătură cu dreptul 
comunitar. Într‑adevăr, potrivit acestor 
informații, domnul Doulamis își exercită 
activitatea în Belgia, unde are reședința, 
și se află sub urmărire penală în acest stat 
membru pentru că a publicat anunțuri 
publicitare într‑un anuar național. În plus, 
reiese din înscrisurile de la dosar că acesta 
a obținut diplomele de tehnician pentru 
proteze dentare și de director de întreprin ‑
dere în Belgia. În sfârșit, instanța de trimitere 
nu indică faptul că domnul Doulamis s‑ar fi 
deplasat în interiorul Comunității pentru a‑și 
exercita profesia.
79. Singurul element de fapt exterior Belgiei, 
potrivit indicațiilor furnizate Curții, este 
locul nașterii domnului Doulamis, situat în 
Grecia. Cu toate acestea, în lipsa informației 
42 —  A se vedea în special Hotărârea din 16  februarie 1995, 
Aubertin şi alţii (C‑29/94‑C‑35/94, Rec., p.  I‑301, punctul 
9), Hotărârea din 21 octombrie 1999, Jägerskiöld (C‑97/98, 
Rec., p. I‑7319, punctul 42 şi jurisprudenţa citată), precum 
şi Hotărârea din 11  iulie 2002, Carpenter (C‑60/00, Rec., 
p. I‑6279, punctul 28).
43 —  A se vedea, cu privire la un terapeut, Hotărârea din 
3  octombrie 1990, Nino şi alţii (C‑54/88, C‑91/88 şi 
C‑14/89, Rec., p. I‑3537, punctul 11).
I ‑ 1394CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
privind cetățenia domnului Doulamis, doar 
locul nașterii sale nu este suficient pentru 
a se stabili că acesta se află în situația unui 
resortisant comunitar care dorește să exer ‑
cite o activitate independentă într‑un alt 
stat membru decât cel de origine. Este de 
competența instanței de trimitere să verifice 
acest aspect și să examineze dacă domnul 
Doulamis este resortisant al unui alt stat 
membru decât Regatul Belgiei.
80. În caz contrar, faptul că, dacă este cazul, 
acțiunea principală este lipsită de elemente 
de extraneitate nu trebuie totuși să dispen ‑
seze Curtea de obligația de a furniza instanței 
de trimitere elementele necesare pentru 
aprecierea compatibilității Legii din 1958 cu 
articolele 43 CE și 49 CE.
81. Astfel, reiese din jurisprudența Curții că 
aceasta acceptă să interpreteze domeniul de 
aplicare al libertăților de circulație garantate 
prin tratat, cu toate că acțiunea principală nu 
conține elemente de extraneitate, datorită 
faptului că această interpretare poate fi utilă 
instanței de trimitere pentru soluționarea 
litigiului cu care a fost sesizată, în ipoteza în 
care aceasta din urmă este obligată, potrivit 
dreptului său intern, să acorde unui resor ‑
tisant național aceleași drepturi pe care un 
resortisant al unui alt stat membru aflat în 
aceeași situație le‑ar dobândi în temeiul dreptului comunitar. Această jurisprudență, 
stabilită în ceea ce privește libertatea de 
circulație a mărfurilor prin Hotărârea din 
5 decembrie 2000, Guimont 44, a fost aplicată 
și în cazul celorlalte libertăți de circulație 45.
82. În plus, din motivele deciziei de trimi ‑
tere se poate deduce că tribunal de première 
instance de Bruxelles urmărește să aprecieze 
compatibilitatea legislației sale naționale nu 
numai în raport cu articolul 81 CE coroborat 
cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu 
articolul 10 al doilea paragraf CE, dar și cu 
normele pieței comune care au ca obiectiv 
instituirea pieței unice, ceea ce include în 
mod necesar normele privind libertățile de 
circulație.
83. În sfârșit, trebuie amintit că, în cadrul 
procedurii de cooperare prevăzute la arti ‑
colul 234 CE, misiunea Curții este de a oferi 
instanței naționale un răspuns util, care 
să îi permită acesteia să soluționeze liti ‑
giul cu care a fost sesizată 46, și că, potrivit 
unei jurisprudențe consacrate, Curtea are 
obligația de a interpreta toate dispozițiile de 
drept comunitar care sunt necesare instanței 
44 —  C‑448/98, Rec., p. I‑10663, punctul 23.
45 —  A se vedea, cu privire la libera circulaţie a capitalurilor, 
Hotărârea din 5  martie 2002, Reisch şi alţii (C‑515/99, 
C‑519/99‑C‑524/99 şi C‑526/99‑C‑540/99, Rec., p.  I‑2157, 
punctul 26), şi Hotărârea din 15  mai 2003, Salzmann 
(C‑300/01, Rec., p.  I‑4899, punctul 33). A se vedea, cu 
privire la libertatea de stabilire şi la libera prestare a 
serviciilor, Hotărârea din 30  martie 2006, Servizi Ausiliari 
Dottori Commercialisti (C‑451/03, Rec., p. I‑2941, punctul 
29), şi Hotărârea Cipolla şi alţii, citată la punctul 30.
46 —  A se vedea în special Hotărârea din 8 martie 2007, Campina 
(C‑45/06, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 30 şi 
jurisprudenţa citată).
I ‑ 1395DOULAMIS
de trimitere în acest scop, chiar dacă respec ‑
tivele dispoziții nu sunt menționate în 
întrebările adresate de această instanță, 
cu condiția ca aceasta să fi furnizat Curții 
toate elementele de fapt și de drept necesare 
acestei interpretări 47.
84. Prin urmare, considerăm că este necesar 
ca instanței de trimitere să îi fie oferite 
elementele utile privind domeniul de apli ‑
care al articolelor 43 CE și 49 CE în vederea 
soluționării acțiunii principale. Astfel, vom 
arăta în mod succesiv că o lege a unui stat 
membru cum este Legea din 1958, prin 
faptul că interzice prestatorilor de servicii 
stomatologice să facă orice tip de publicitate 
destinată publicului larg pentru serviciile lor, 
constituie o restricție în sensul acestor arti ‑
cole. Vom arăta, în continuare, în ce măsură 
poate fi justificată o astfel de restricție.
a) Existența unei restricții în sensul artico ‑
lelor 43 CE și 49 CE
85. Libertatea de stabilire instituită prin arti ‑
colul 43 CE presupune dreptul de a accede 
la o profesie independentă într‑un alt stat 
membru și de a exercita această profesie în 
statul respectiv cu titlu permanent. Potrivit 
jurisprudenței Curții, acest articol nu impune 
47 —  A se vedea în special Hotărârea din 21  februarie 2006, 
Ritter‑Coulais (C‑152/03, Rec., p.  I‑1711, punctul 29 şi 
jurisprudenţa citată).numai eliminarea măsurilor discriminatorii; 
acesta are vocația de a se aplica, potrivit 
expresiei cuprinzătoare utilizate deseori de 
către Curte, „tuturor măsurilor care interzic, 
îngreunează sau fac mai puțin atractivă exer ‑
citarea acestei libertăți” 48.
86. Astfel, printre restricțiile prevăzute la 
articolul 43 CE se află și măsurile care, deși 
sunt aplicabile în mod nediferențiat, afec ‑
tează o modalitate de exercitare a activității 
respective și care au ca efect privarea unui 
operator economic de un mijloc eficient de 
concurență pentru a pătrunde pe o piață 49.
87. Acesta pare să fie cazul legislației unui 
stat membru care interzice orice tip de publi ‑
citate în domeniul serviciilor stomatologice.
88. Importanța publicității în ceea ce 
privește accesul pe o piață a fost deja subli ‑
niată în mod repetat de Curte în domeniul 
liberei circulații a mărfurilor.
48 —  A se vedea în special Hotărârea din 5  octombrie 2004, 
CaixaBank France (C‑442/02, Rec., p. I‑8961, punctul 11 şi 
jurisprudenţa citată).
49 —  A se vedea, cu privire la reglementarea franceză care 
interzice remunerarea conturilor de depunere la vedere, 
Hotărârea CaixaBank France, citată anterior (punctul 12).
I ‑ 1396CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
89. Astfel, în Hotărârea din 9 iulie 1997, De 
Agostini și TV‑Shop 50, Curtea a apreciat 
că nu se poate exclude ca interdicția totală, 
într‑un stat membru, a unei forme de promo ‑
vare a unui produs vândut în mod licit să aibă 
un efect mai important asupra produselor 
provenind din alte state membre.
90. În Hotărârea din 8 martie 2001, Gourmet 
International Products 51, Curtea s‑a 
pronunțat cu privire la o lege care interzicea 
difuzarea oricăror mesaje publicitare pentru 
băuturi alcoolice către consumatori, în afara 
câtorva excepții neglijabile. Curtea a apre ‑
ciat că trebuie să se considere că o astfel de 
interdicție afectează mai puternic comerci ‑
alizarea produselor provenind din alte state 
membre decât pe cea a produselor naționale 
și că aceasta constituie, prin urmare, un 
obstacol în calea comerțului între statele 
membre care intră în domeniul de aplicare al 
articolului 28 CE 52.
91. Curtea și‑a întemeiat această analiză pe 
considerația potrivit căreia, în cazul produ ‑
selor cum sunt băuturile alcoolice, al căror 
consum este asociat unor practici sociale 
tradiționale, precum și unor obiceiuri și 
uzanțe locale, interdicția oricărei forme de 
publicitate destinate consumatorilor prin 
50 —  C‑34/95‑C‑36/95, Rec., p. I‑3843, punctul 42.
51 —  C‑405/98, Rec., p. I‑1795.
52 —  Punctul 25.intermediul anunțurilor în presă, la radio 
și la televiziune, prin transmiterea directă 
de materiale nesolicitate sau prin afișare pe 
drumurile publice, este de natură să îngreu ‑
neze mai mult accesul pe piață al produselor 
provenind din alte state membre decât pe 
cel al produselor naționale, cu care consu ‑
matorul este în mod spontan mai bine 
familiarizat 53.
92. În Hotărârea din 15  iulie 2004, Douwe 
Egberts 54, Curtea a ajuns la aceeași concluzie 
ca și în Hotărârea Gourmet International 
Products, citată anterior, cu privire la o lege 
națională care interzicea utilizarea, în cadrul 
publicității pentru produsele alimentare, a 
referirilor la slăbire, precum și la recoman ‑
dări, atestări, declarații și avize medicale sau 
la declarații de aprobare.
93. Motivele pentru care Curtea a ajuns 
la o astfel de concluzie, în cadrul interpre ‑
tării articolului 28 CE, în ceea ce privește 
interdicția de a face publicitate mărfurilor, 
ni se par aplicabile și în cadrul interpretării 
articolului 43 CE cu privire la legislația unui 
stat membru care interzice prestatorilor de 
servicii stomatologice să facă orice tip de 
publicitate pentru serviciile prestate.
53 —  Punctul 21.
54 —  C‑239/02, Rec., p. I‑7007, punctul 53.
I ‑ 1397DOULAMIS
94. În opinia noastră, relația dintre un 
pacient și un prestator de servicii medicale 
depășește în intensitate atașamentul față de 
un produs ce rezultă numai din obiceiurile 
privind consumul. În domeniul serviciilor 
medicale, această relație se întemeiază pe 
încrederea pacientului în persoana prestato ‑
rului sau într‑o unitate medicală și privește 
servicii pentru care exigența calității este în 
mod evident cea mai ridicată. Această încre ‑
dere se bazează inițial pe reputația prestato ‑
rului sau a unității medicale și, în general, se 
consolidează odată cu prestațiile furnizate 
pacientului.
95. Acest nivel de exigență în domeniul 
serviciilor medicale se exprimă în special 
prin faptul că profesiile din domeniul 
sănătății au fost, în mod tradițional, extrem 
de reglementate în diferitele state membre. 
Această reglementare bogată a determinat, 
de altfel, legiuitorul comunitar să adopte, în 
acest domeniu de activitate, primele direc ‑
tive sectoriale privind recunoașterea diplo ‑
melor necesare exercitării acestor profesii și 
armonizarea formării profesionale necesare 
pentru obținerea acestor diplome 55.
96. Sănătatea constituie, prin urmare, un 
domeniu în care libera circulație a cadrelor 
55 —  Primul regim sectorial de recunoaştere a diplomelor a 
fost adoptat, în ceea ce îi priveşte pe medici, încă din 
1975. Acesta a fost urmat de alte cinci regimuri sectoriale, 
adoptate între 1977 şi 1985, cu privire la asistenţii medicali 
şi la medicii stomatologi, prin Directivele 78/686 şi 78/687, 
la veterinari, moaşe şi farmacişti. Aceste directive au fost 
abrogate şi au fost înlocuite cu Directiva 2005/36.medicale a întâmpinat obstacole importante 
și în care recunoașterea reciprocă a necesitat 
o armonizare extinsă din partea legiuitorului 
comunitar.
97. Acesta este motivul pentru care apre ‑
ciem că accesul pe piața serviciilor medicale 
dintr‑un stat membru al unui cadru medical, 
persoană fizică sau juridică originară dintr‑un 
alt stat membru, este, cu siguranță, și mai 
dificil decât accesul la alte activități, cum ar fi 
cele din domeniul bancar sau al asigurărilor, 
în care miza este în orice caz mai mică, iar 
relația de încredere dintre prestator și benefi ‑
ciar nu are aceeași importanță.
98. Prin urmare, considerăm că interzicerea 
oricărei forme de publicitate pentru promo ‑
varea furnizării serviciilor medicale este de 
natură să creeze mai multe dificultăți pentru 
cadrele medicale originare din alte state 
membre decât pentru cele provenind din 
statul membru gazdă. Prin urmare, o lege a 
unui stat membru cum este Legea din 1958 
constituie, în opinia noastră, o restricție în 
sensul articolului 43 CE.
99. O astfel de măsură poate fi privită 
de asemenea ca o restricție privind libera 
prestare a serviciilor transfrontaliere.
I ‑ 1398CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
100. Într‑adevăr, articolul 49 CE, ca și arti ‑
colul 43 CE, impune eliminarea tuturor 
restricțiilor privind libera prestare a servi ‑
ciilor, chiar dacă această restricție se aplică 
fără a distinge între prestatorii naționali și 
cei din alte state membre, atunci când este 
de natură să interzică sau să împiedice în alt 
mod activitățile prestatorilor stabiliți într‑un 
alt stat membru în care aceștia furnizează în 
mod legal servicii similare. În plus, de libera 
prestare a serviciilor beneficiază atât presta ‑
torii, cât și destinatarii serviciilor 56.
101. Interzicerea oricărui tip de publici ‑
tate în domeniul serviciilor stomatologice, 
astfel cum este prevăzută de Legea din 1958, 
privează prestatorii de servicii de publicitate 
stabiliți în alt stat membru decât Belgia de 
posibilitatea de a‑și oferi serviciile presta ‑
torilor de servicii stomatologice stabiliți în 
acest stat membru. Acest lucru îi împiedică 
de asemenea pe prestatorii de servicii stoma ‑
tologice, cum este domnul Doulamis, să 
recurgă la serviciile unor astfel de prestatori.
102. În continuare, trebuie analizat dacă 
această restricție poate fi justificată.
b) Justificarea restricției
103. Guvernul belgian a prezentat moti ‑
vele care au dus la adoptarea interzicerii 
56 —  Hotărârea din 13  iulie 2004, Comisia/Franţa (C‑262/02, 
Rec., p. I‑6569, punctul 22 şi jurisprudenţa citată).oricărui tip de publicitate de către prestatorii 
de servicii stomatologice. Potrivit acestui 
guvern, practicile publicitare care urmăresc 
să câștige clienți prin propagandă ar fi incom ‑
patibile cu exigențele de protecție a sănătății 
publice și cu cele privind demnitatea profe ‑
siei. Astfel de practici ar fi, într‑adevăr, de 
natură să afecteze încrederea care trebuie să 
existe între prestatorul de servicii stomato ‑
logice și pacientul său, precum și calitatea și 
integritatea cadrelor medicale.
104. În același sens, guvernul italian a făcut 
trimitere la prevederile Directivei 2001/83, 
care interzic publicitatea destinată publicului 
larg pentru medicamentele vândute exclusiv 
pe bază de prescripție medicală și care auto ‑
rizează statele membre să interzică publi ‑
citatea pentru medicamentele compensate. 
Acesta a dedus din aceste prevederi că statele 
membre au dreptul de a interzice orice tip 
de publicitate în domeniile sănătății în care 
acest aspect nu a făcut încă obiectul unor 
măsuri de armonizare.
105. Potrivit acestui guvern, informarea 
publicului în domeniul sănătății trebuie reali ‑
zată pornind de la surse obiective, iar publi ‑
citatea făcută de către prestatorii înșiși nu ar 
îndeplini această condiție de obiectivitate.
I ‑ 1399DOULAMIS
106. Precum guvernele belgian și italian, 
apreciem că statele membre au dreptul de a 
interzice prestatorilor de servicii stomatolo ‑
gice să facă publicitate destinată publicului 
larg pentru serviciile prestate dacă această 
interdicție se limitează efectiv la promo ‑
varea acestor servicii. Ne întemeiem această 
analiză pe următoarele considerații.
107. Potrivit unei jurisprudențe constante, 
o restricție privind exercitarea libertăților 
de circulație care decurge dintr‑o măsură 
națională aplicabilă în mod nediferențiat 
poate fi justificată în cazul în care răspunde 
unei cerințe imperative de interes general, 
este de natură să asigure realizarea obiecti ‑
vului pe care îl urmărește și nu depășește ceea 
ce este necesar pentru atingerea acestuia 57.
108. Prima dintre aceste condiții este în mod 
evident îndeplinită. Într‑adevăr, protecția 
sănătății publice este menționată printre 
motivele care pot justifica o măsură discri ‑
minatorie împotriva resortisanților altor 
state membre. În această privință, Curtea 
s‑a pronunțat în sensul că sănătatea și viața 
persoanelor ocupă primul loc între intere ‑
sele protejate prin acele dispoziții ale trata ‑
tului care prevăd posibilitatea derogării de 
57 —  Hotărârea CaixaBank France, citată anterior (punctul 17 şi 
jurisprudenţa citată).la interzicerea restricțiilor privind libertățile 
de circulație 58. Protecția sănătății publice se 
numără de asemenea printre motivele impe ‑
rative de interes general care pot justifica 
restricții privind exercitarea libertăților de 
circulație garantate prin tratat 59.
109. La fel, este incontestabil că a doua 
condiție cerută de jurisprudență este de 
asemenea îndeplinită. Interdicția impusă 
prestatorilor de a face orice tip de publici ‑
tate destinată publicului larg pentru servi ‑
ciile prestate este de natură să îi împiedice 
pe aceștia să se angajeze în acțiuni de propa ‑
gandă care ar putea aduce atingere încre ‑
derii pe care le‑o acordă pacienții, afectând 
demnitatea profesiei lor și compromițând 
astfel calitatea serviciilor oferite.
110. Prin urmare, întrebarea care se 
află în centrul prezentei cauze privește 
problema dacă o astfel de interdicție nu 
este disproporționată în raport cu asemenea 
obiective sau, cu alte cuvinte, dacă aceste 
obiective pot fi atinse într‑un mod la fel de 
eficace prin măsuri mai puțin restrictive.
111. Această întrebare se pune cu atât mai 
mult cu cât, la momentul faptelor impu ‑
tate în acțiunea principală, existau deja acte 
58 —  Hotărârea din 10  noiembrie 1994, Ortscheit (C‑320/93, 
Rec., p. I‑5243, punctul 16).
59 —  Idem .
I ‑ 1400CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
comunitare care aveau ca obiect prote ‑
jarea consumatorilor împotriva exceselor 
publicității, în special împotriva publicității 
înșelătoare și a publicității televizate suscep ‑
tibile să încurajeze comportamente care 
prejudiciază sănătatea.
112. Prin urmare, existența acestei legislații 
ne determină să examinăm dacă protecția 
sănătății publice și cea a demnității profesiei 
pot justifica interdicția impusă prestatorilor 
de servicii stomatologice de a face publici ‑
tate în aceleași condiții ca orice alt prestator 
de servicii, respectiv de a promova serviciile 
pe care le oferă prin orice formă de comuni ‑
care, în scopul de a convinge consumatorii 
să le achiziționeze. De asemenea, se pune 
problema de a se stabili dacă aceste motive 
pot justifica interzicerea oricărei forme de 
publicitate destinate publicului larg.
113. Apreciem că protecția sănătății publice 
poate justifica interzicerea oricăror forme de 
comunicare atractive sau incitante destinate 
publicului larg, pentru motivele următoare.
114. În primul rând, prestările de servicii 
medicale nu constituie prestări de servicii 
obișnuite. Acestea produc efecte asupra 
integrității fizice a beneficiarului și asupra 
echilibrului său psihic. În plus, pacientul care 
recurge la acestea răspunde unei necesități 
reale privind restabilirea sănătății sale și, dacă 
este cazul, protecția vieții acestuia. Având în vedere importanța acestei mize, pacientul nu 
dispune, atunci când trebuie să decidă dacă 
recurge sau nu recurge la servicii medicale, 
de același liber arbitru de care dispune cu 
privire la alte servicii. Atunci când recurge la 
servicii medicale, pacientul nu își satisface o 
dorință, ci răspunde unei necesități.
115. În al doilea rând, domeniul serviciilor 
stomatologice, la fel ca ansamblul activităților 
din domeniul sănătății, constituie unul dintre 
domeniile în care, în opinia noastră, nivelul 
de „asimetrie a informației” dintre prestator 
și beneficiarul prestației, potrivit expre ‑
siei utilizate de Comisie în Raportul privind 
concurența în sectorul profesiilor liberale, 
citat anterior 60, este cel mai ridicat. Aceasta 
înseamnă că prestatorul dispune, în sectorul 
său de activitate, de un nivel de competență 
mult superior celui al beneficiarului, astfel 
încât acesta din urmă nu este în măsură să 
aprecieze în mod real calitatea serviciului pe 
care îl cumpără.
116. Prin urmare, având în vedere această 
asimetrie a nivelului de competență și miza 
pe care o reprezintă pentru pacient decizia de 
a recurge sau de a nu recurge la servicii medi ‑
cale, apreciem că relația de încredere dintre 
pacient și cadrul medical are un caracter 
60 —  Punctul 25.
I ‑ 1401DOULAMIS
esențial. Cu alte cuvinte, pacientul trebuie să 
fie convins că, atunci când respectivul medic 
îi prescrie sau îi recomandă un tratament 
medical, această prescripție sau recomandare 
este motivată exclusiv de protecția sănătății 
sale.
117. Acesta este motivul pentru care 
împărtășim opinia guvernelor belgian și 
italian, care arată că această relație de încre ‑
dere ar fi în mod necesar afectată dacă presta ‑
torii de servicii stomatologice ar avea dreptul 
să facă publicitate destinată publicului larg 
pentru a‑și promova serviciile. Într‑un astfel 
de caz, pacientul ar putea avea teama legitimă 
că, atunci când cadrul medical îi prescrie sau 
îi recomandă un tratament medical, această 
prescripție sau recomandare este motivată, 
cel puțin în parte, de interesul economic 
al respectivului cadru medical. Ca urmare, 
pacientul ar putea să relativizeze valoarea 
acestui sfat sau a acestei recomandări și să 
își compromită astfel starea de sănătate, prin 
refuzul sau amânarea tratamentului propus.
118. În consecință, considerăm că protecția 
sănătății publice poate justifica în mod valabil 
interdicția impusă prestatorilor de servicii 
stomatologice de a face orice formă de publi ‑
citate destinată publicului larg în scopul de 
a‑și promova serviciile. În măsura în care, 
în lipsa unor norme comune sau armonizate 
privind publicitatea în domeniul serviciilor 
stomatologice, fiecărui stat membru îi revine 
obligația de a decide cu privire la nivelul la care intenționează să asigure protecția 
sănătății publice și cu privire la modul în 
care acest nivel trebuie atins, cu respectarea, 
desigur, a principiului proporționalității 61, 
apreciem că o astfel de interdicție nu este 
contrară articolelor 43 CE și 49 CE.
119. Cu toate acestea, această interdicție 
nu poate fi nelimitată. Exercitarea activității 
de către prestatorii de servicii stomatolo ‑
gice, ca și de către ceilalți membri ai profe ‑
siilor din domeniul sănătății, impune în mod 
natural ca publicul să poată avea cunoștință 
de existența lor. Acest lucru presupune ca 
publicul să poată cunoaște identitatea presta ‑
torului, persoană fizică sau juridică, serviciile 
pe care acesta este autorizat să le exercite, 
locul de exercitare a activității, orarul de 
consultații, precum și mijloacele de a intra 
în contact cu acesta, cum ar fi numere de 
telefon, de fax sau o adresă de internet.
120. Accesul publicului la astfel de informații 
obiective este, prin urmare, necesar pentru 
punerea în aplicare a liberei circulații a 
cadrelor medicale. Acest lucru contribuie 
de asemenea la o protecție mai eficientă a 
sănătății publice, prin favorizarea mobilității 
pacienților în interiorul Uniunii. Evoluția 
61 —  A se vedea în acest sens Hotărârea din 25  iulie 1991, 
Aragonesa de Publicidad Exterior şi Publivía (C‑1/90 şi 
C‑176/90, Rec., p. I‑4151, punctul 16).
I ‑ 1402CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C‑446/05
jurisprudenței Curții începând cu Hotărârea 
Decker 62 și cu Hotărârea Kohll, citată ante ‑
rior, arată că pacienții sunt interesați din ce 
în ce mai des să primească îngrijiri medicale 
în alte state membre. Această tendință apare 
din diverse motive. Pacienții doresc, astfel, să 
beneficieze de tratamente mai puțin costisi ‑
toare sau de servicii care nu există în statul 
în care au reședința sau chiar să primească 
îngrijiri mai repede decât în statul de origine. 
Această mobilitate a pacienților, prin faptul 
că le permite să acceadă la servicii medicale 
la scară mai largă decât în statul membru de 
origine, contribuie de asemenea la protecția 
sănătății publice.
121. O lege națională care interzice presta ‑
torilor de servicii stomatologice să facă, în 
mod direct sau indirect, publicitate desti ‑
nată publicului larg pentru serviciile prestate 
nu ar trebui să interzică simpla mențiune, 
fără caracter atractiv sau incitant, făcută 
de astfel de prestatori într‑un anuar tele ‑
fonic sau în alte mijloace de informare 
accesibile publicului, a indicațiilor care fac 
posibilă cunoașterea existenței acestora ca 
profesioniști, cum ar fi identitatea acestora, 
activitățile pe care sunt autorizați să le exer ‑
cite, locul de exercitare a activității, orarul de 
funcționare și mijloacele de a intra în contact 
cu aceștia.
62 —  Hotărârea din 28  aprilie 1998 (C‑120/95, Rec., p.  I‑1831). 
Reamintim că situaţia de fapt din Hotărârea Kohll, citată 
anterior, privea respingerea cererii de autorizare a unui 
resortisant luxemburghez destinate să permită fiicei sale 
minore să beneficieze de tratamentul efectuat de un medic 
ortodont stabilit la Trier (Germania).122. În prezenta cauză, revine instanței 
naționale obligația de a aprecia dacă 
anunțurile publicate de domnul Doulamis 
în anuarul Belgacom depășesc cadrul acestei 
limite în ceea ce privește, în special, formu ‑
larea acestor anunțuri și indicațiile precum 
„Reparare imediată într‑o oră”, „Verificare și 
consiliere gratuite”, „Servicii personalizate” și 
„Vizite la domiciliu”.
123. În lumina acestor considerații, vom 
propune Curții să răspundă instanței de 
trimitere că o lege națională care inter ‑
zice prestatorilor de servicii stomatologice, 
în cadrul unei profesii liberale sau al unui 
cabinet stomatologic, să facă orice tip de 
publicitate destinată publicului larg, în mod 
direct sau indirect, pentru serviciile prestate 
constituie o restricție privind libertatea de 
stabilire și libera prestare a serviciilor în 
sensul articolelor 43 CE și 49 CE. Cu toate 
acestea, restricția este justificată de protecția 
sănătății publice în cazul în care legislația 
națională în cauză nu are ca efect interzicerea 
simplei mențiuni, fără caracter atractiv sau 
incitant, făcute de astfel de prestatori într‑un 
anuar telefonic sau în alte mijloace de infor ‑
mare accesibile publicului, a indicațiilor care 
fac posibilă cunoașterea existenței acestora 
ca profesioniști, cum ar fi identitatea aces ‑
tora, activitățile pe care sunt autorizați să 
le exercite, locul de exercitare a activității, 
orarul de funcționare și mijloacele de a intra 
în contact cu aceștia.
I ‑ 1403DOULAMIS
V — Concluzie
124. În lumina considerațiilor precedente, propunem Curții să răspundă între ‑
bării preliminare adresate de tribunal de première instance de Bruxelles după cum 
urmează:
„Articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 
al doilea paragraf CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legi naționale 
care interzice prestatorilor de servicii stomatologice, în cadrul unei profesii liberale 
sau al unui cabinet stomatologic, să facă orice tip de publicitate destinată publicului 
larg, în mod direct sau indirect, pentru serviciile prestate.
O astfel de legislație constituie, cu toate acestea, o restricție privind libertatea de 
stabilire și libera prestare a serviciilor în sensul articolelor 43 CE și 49 CE.
Această restricție este justificată de protecția sănătății publice în cazul în care 
legislația națională în cauză nu are ca efect interzicerea simplei mențiuni, fără 
caracter atractiv sau incitant, făcute de prestatorii de servicii stomatologice într‑un 
anuar telefonic sau în alte mijloace de informare accesibile publicului, a indicațiilor 
care fac posibilă cunoașterea existenței acestora ca profesioniști, cum ar fi identi ‑
tatea acestora, activitățile pe care sunt autorizați să le exercite, locul de exercitare a 
activității, orarul de funcționare și mijloacele de a intra în contact cu aceștia.”