ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
53

În plus, reiese din scrisoarea comitetului pentru personal din 19 februarie 2015 adresată directorului de personal al SEAE că respectivul comitet a emis un aviz pozitiv în privința Deciziei din 23 februarie 2015, sub rezerva a două observații. Prin intermediul primei observații, acest comitet menționează lipsa consultării șefilor de delegație din Africa de Vest și din Europa și solicită tocmai ca evaluarea privind delegația din Ghana să fie declarată ca fiind sub observație. Prin cea de a doua observație, același comitet subliniază că, în cadrul consultării grupului tehnic, este indispensabil ca membrii grupului să primească documentația cu cel puțin 10 zile înainte de data reuniunii pentru a putea să o analizeze în mod corect.
75

În ceea ce privește postul de Funktionsoberärztin, ocupat din martie 2008 până în iunie 2012, pe care reclamanta îl descrie ca un post de „medic cu responsabilități de conducere”, Comisia arată în duplică, referindu‑se la un articol din doctrina germană, că Funktionsoberärztin nu înseamnă „medic cu responsabilități de conducere” și că nu există o descriere bine definită a atribuțiilor efectuate de o Funktionsoberärztin în spitalele germane. Or, din interpretarea articolului furnizat de Comisie reiese că un asemenea post poate fi definit în două moduri. Pe de o parte, Funktionsoberärztin poate ocupa rolul unui consultant sub supravegherea unor medici mai experimentați. Pe de altă parte, în anumite spitale germane, rolul unei Funktionsoberärztin poate corespunde unui rol de „medic senior” cu toate responsabilitățile care însoțesc această calitate. Or, din răspunsurile reclamantei rezultă că, în situația din speță, aceasta se află mai degrabă în a doua categorie, și anume de medic care are responsabilitatea, dacă nu de „șef”, cel puțin de conducător al unei echipe sau de medic învestit cu responsabilități specifice.
47

Trebuie subliniat, în plus, că, în cauzele privind site‑uri internet în care au fost pronunțate hotărârile menționate de EUIPO în memoriul său în răspuns [Hotărârea din 21 iunie 2012, Fruit of the Loom/OAPI – Blueshore Management (FRUIT), T‑514/10, nepublicată, EU:T:2012:316, punctele 59-67, Hotărârea din 21 noiembrie 2012, PHOTOS.COM, T‑338/11, nepublicată, EU:T:2012:614, punctele 48-61, și Hotărârea din 19 noiembrie 2014, Out of the blue/OAPI – Dubois și alții (FUNNY BANDS), T‑344/13, nepublicată, EU:T:2014:974, punctele 26-31], elementele prezentate de titularii mărcilor sau ai drepturilor respective ori contextul și împrejurările erau foarte diferite de cele din prezenta speță. Astfel, în prima dintre aceste cauze, ce privea o procedură de decădere din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene FRUIT, titularul acestei mărci dispunea în mod cert de un site internet la adresa „www.fruit.com”, însă nu a reușit să aducă niciun element de probă cu privire la utilizarea serioasă a acestei mărci, nici chiar pe baza informațiilor prezentate pe acest site internet, care indicau o altă marcă. Site‑ul internet nu îndeplinea, așadar, o funcție comercială, nici măcar una de simplă publicitate, pentru produsele vizate de marca în discuție. În a doua dintre aceste cauze, care privea refuzul înregistrării mărcii Uniunii Europene PHOTOS.COM, deși solicitantul comercializa fotografii prin intermediul site‑ului internet cu adresa „www.photo.com”, camera de recurs și Tribunalul au apreciat că elementele de probă prezentate de solicitantul respectiv pentru a stabili dobândirea prin utilizare a unui caracter distinctiv al mărcii în discuție erau fie insuficiente sau inoperante din punct de vedere geografic, cantitativ sau temporal, fie inadecvate pentru a stabili o legătură între accesarea acestui site și identificarea originii comerciale a fotografiilor care erau propuse și eventual vândute acolo. Tribunalul a indicat însă că nu era exclusă înregistrarea unei mărci compuse din semne sau din indicații care erau de altfel utilizate pentru a desemna un nume de domeniu. În sfârșit, în a treia cauză, care privea o procedură de opoziție la înregistrarea mărcii Uniunii Europene FUNNY BANDS pentru motivul existenței anterioare a unei denumiri comerciale neînregistrate identice, preluată în numele de domeniu internet „www.funny‑bands.com”, oponentul a încercat să dovedească o utilizare a denumirii menționate a cărei sferă nu era doar locală. În ceea ce privește site‑ul internet de la adresa corespunzătoare, el a dovedit însă numai existența sa și a furnizat câteva ilustrații cu conținutul său, dar niciun element care să permită să se aprecieze intensitatea utilizării sale comerciale. În această privință, Tribunalul a indicat că aceasta din urmă putea fi dovedită în special printr‑un anumit număr de conectări pe site, prin mesaje electronice primite prin intermediul site‑ului sau prin volumul de afaceri generate.
167

În plus, reiese din lectura articolului 16 alineatul (1) litera (c) coroborat cu alineatul (2) litera (a) din Regulamentul de bază că, în cazul în care din procesul de supraveghere desfășurat de BCE rezultă că fondurile proprii și lichiditățile deținute de o instituție de credit nu asigură o administrare sănătoasă și o acoperire a riscurilor, BCE are dreptul de a solicita unei instituții de credit să dețină fonduri proprii în plus față de cerințele minime.
50

Mai întâi, trebuie subliniat că nici anunțul pentru ocuparea unui post vacant în cauză, nici ghidul pentru candidați nu conțineau elemente care le‑ar fi permis candidaților să realizeze că Fusion for Energy nu dorea să organizeze o probă scrisă și că indicațiile care figurau în ghid și care priveau organizarea unei probe scrise erau rezultatul unei erori administrative. Astfel, contrar celor afirmate de Fusion for Energy, simplul fapt că reieșea din punctul 5 din ghidul pentru candidați că detalii suplimentare privind procedura de selecție urmau să fie precizate în convocare nu permite să se considere că exista o îndoială cu privire la faptul că urma să se organizeze o probă scrisă. Astfel, la punctul 5 secțiunea (1) din ghidul menționat, intitulată „Evaluarea candidaturilor”, se indica la al cincilea paragraf că informații mai detaliate privind data, orele și adresa la care urmau să aibă loc probele, scrisă și orală, urmau să fie indicate în convocare. Nu se putea deduce însă că nu era prevăzută nicio probă scrisă sau că Fusion for Energy putea să renunțe la organizarea unei astfel de probe.
135

Or, atunci când renumele unei mărci este demonstrat, este lipsit de relevanță să se demonstreze caracterul distinctiv intrinsec al acestei mărci pentru ca ea să fie considerată ca având caracter distinctiv (Ordonanța privind recursul, punctele 75 și 76). Astfel, o marcă anterioară poate avea un caracter distinctiv particular nu doar intrinsec, ci și grație notorietății de care se bucură în rândul publicului (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, punctul 24), astfel încât, atunci când o marcă a dobândit un caracter distinctiv particular grație notorietății sale, un argument întemeiat pe faptul că ea nu are decât un caracter distinctiv intrinsec scăzut este inoperant în contextul aprecierii existenței unei legături între mărcile în conflict și, prin urmare, a unei atingeri în sensul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 (a se vedea prin analogie Hotărârea din 17 iulie 2008, L & D/OAPI, C‑488/06 P, EU:C:2008:420, punctele 67 și 68).
88

Astfel, consultările inter‑servicii, materializate, în speță, prin documentele în litigiu, dar care au fost însoțite de convorbiri telefonice, constituie lucrări pregătitoare indispensabile pentru buna funcționare a acestei instituții. Or, franchețea, obiectivitatea, exhaustivitatea, precum și celeritatea acestor consultări juridice, date cu urgență – după cum atestă, printre altele, orele uneori târzii la care au fost transmise e‑mailurile în cauză, de membrii Serviciului Juridic către președintele Comisiei și către DG aflate sub autoritatea membrului Comisiei însărcinat cu afacerile interne – ar fi fost afectate, în speță, dacă autorii unor astfel de consultări, care au fost redactate sub presiune pentru a pregăti reuniuni între responsabilii acestei instituții și cei ai unui stat membru și ai unui stat terț, ar fi trebuit să anticipeze că astfel de e‑mailuri pot fi puse la dispoziția publicului.
94

Or, franchețea, obiectivitatea, exhaustivitatea, precum și celeritatea acestor consultări juridice, date cu urgență – după cum atestă, printre altele, orele uneori târzii la care au fost transmise e‑mailurile în cauză, de membrii Serviciului Juridic către președintele Comisiei și către DG aflate sub autoritatea membrului Comisiei însărcinat cu afacerile interne – ar fi fost afectate, în speță, dacă autorii unor astfel de consultări, care au fost redactate sub presiune pentru a pregăti reuniuni între responsabilii acestei instituții și cei ai unui stat membru și ai unui stat terț, ar fi trebuit să anticipeze că astfel de e‑mailuri pot fi puse la dispoziția publicului.
59

În al patrulea și în ultimul rând, argumentul pe care misiunea încearcă să îl preia din conținutul e‑mailului adresat șefului misiunii la 30 august 2015 trebuie să fie de asemenea respins. Este adevărat că, în acest e‑mail, reclamantul precizează că „confirmă în mod formal că nu a formulat o plângere” cu privire la „faptul că ancheta preliminară pe care [șeful misiunii] [a dispus‑o] nu a avut loc sau are loc fără mărturia [s]a”. Or, astfel cum a subliniat reclamantul la ședință, observația respectivă nu poate fi considerată o renunțare la posibilitatea de a formula o acțiune la Tribunal. Astfel, o asemenea renunțare ar trebui să fie clară și fără echivoc pentru a putea repune în discuție admisibilitatea unei acțiuni. Or, această situație nu se regăsește în speță. În această privință, este suficient să se arate că observația citată de misiune nu face nicio trimitere la posibilitatea de a introduce o acțiune în fața Tribunalului.
107

Astfel, Ombudsmanul a scris în decizia atacată: „Prin șeful de cabinet, [comitetul consultativ] mi‑a comunicat apoi o listă a 12 cele mai bune candidaturi clasate în ordine alfabetică […] Pe baza actelor de candidatură și a acelorași opt criterii ca cele utilizate de [comitetul consultativ], eu însumi am selecționat opt candidați care să fie chemați la un interviu la 17 aprilie 2015 și am făcut cunoscută alegerea mea răspunzând e‑mailului șefului de cabinet. Am ales să nu invit decât 8 candidați, deoarece evaluarea mea a candidaturilor m‑a determinat să consider că ceilalți candidați incluși în listă nu întruneau calitățile necesare pentru a fi recrutați pentru postul vacant. Țin să subliniez că evaluarea mea comparativă a fost efectuată independent de clasamentul și de notele stabilite de [comitetul consultativ]. Nu consider că acest clasament mi se impunea atunci când am procedat la selecția candidaților pe care doream să îi primesc pentru un interviu.”
81

În ceea ce privește primul motiv, cuprins în considerentul (43) al deciziei atacate, reclamanta susține că Comisia a concluzionat în mod eronat că autoritățile din Canare nu aveau obligația să considere operarea unor infrastructuri portuare ca fiind o activitate economică decât de la pronunțarea Hotărârii din 12 decembrie 2000, Aéroports de Paris/Comisia (T‑128/98, EU:T:2000:290). Or, interpretarea domeniului de aplicare al articolului 107 alineatul (1) TFUE dată de instanța Uniunii Europene în această hotărâre ar avea o valoare pur declarativă și, în plus, ar fi coerentă cu jurisprudența anterioară, potrivit căreia finanțarea publică a unor activități economice poate constitui un ajutor de stat. În consecință, simpla împrejurare că adaptarea infrastructurii portuare a Puerto de Las Nieves la traficul comercial a intervenit după pronunțarea Hotărârii din 12 decembrie 2000, Aéroports de Paris/Comisia (T‑128/98, EU:T:2000:290), nu ar fi exonerat autoritățile competente să asigure încă din acea perioadă un acces deschis și nediscriminatoriu la acest port pentru a evita situația în care condițiile sale de utilizare să determine acordarea unor ajutoare de stat. În orice caz, raționamentul urmat de Comisie nu ar fi de natură să justifice acordarea de ajutoare intervenientei de la pronunțarea acestei hotărâri, iar aceasta din urmă ar fi, în plus, nepertinentă din moment ce privește calificarea drept activitate economică a gestionării unei infrastructuri, iar nu, precum în speță, a utilizării acestei infrastructuri în scopuri comerciale.
2

La 30 octombrie 2004, Comisia Europeană a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene avizul de deschidere a unei proceduri antidumping privind importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (JO 2004, C 267, p. 4). Această procedură a avut drept rezultat adoptarea Regulamentului (CE) nr. 130/2006 al Consiliului din 23 ianuarie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (JO 2006, L 23, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 170). Potrivit articolului 1 alineatele (1) și (2) din acest regulament, se instituie un drept antidumping definitiv la importurile de acid tartric clasificate la codul ex29181200 (codul TARIC NC 2918120090) și originare din China, prevăzând o cotă de la 0 % la 34,9 %. În regulamentul menționat, a fost acordat Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd (denumită în continuare „Hangzhou Bioking”) statutul de societate care funcționează în condițiile economiei de piață. O cotă zero a taxei a fost aplicată la importurile de acid tartric produs de Hangzhou Bioking.
65

Or, potrivit raționamentului Comisiei, impactul organismelor modificate genetic asupra sănătății publice și a protecției animalelor, precum impactul potențial asupra valorii nutriționale, ar intra sub incidența dreptului mediului în ipoteza în care cultivarea ar fi avut loc în cadrul Uniunii. În schimb, dacă cultivarea a avut loc în afara Uniunii, aceste consecințe nu ar intra sub incidența dreptului mediului. Efectuarea unei asemenea distincții este artificială și ar risca lipsirea articolului 10 din Regulamentul nr. 1367/2006 de efectul său util.
76

Reclamanta susține că marca Benelux anterioară nr. 882400 nu are decât un slab caracter distinctiv intrinsec și, în consecință, ar trebui să beneficieze de o protecție mai redusă. Aceasta ar fi situația dat fiind faptul că marca ar consta dintr‑un semn foarte obișnuit și comun, și anume litera majusculă „K” sau o formă care ar putea fi considerată ca fiind litera majusculă „K” înconjurată numai de un contur negru. Or, ca regulă generală, o litera a alfabetului izolată ar fi un element cu un slab caracter intrinsec distinctiv al unui semn deoarece nu ar atrage atenția consumatorilor și nici nu ar putea fi considerată drept inventivă. Reclamanta susține că, potrivit jurisprudenței, mărcile compuse dintr‑o singură literă trebuie să fie considerate ca având un caracter distinctiv slab care nu poate fi consolidat prin faptul că această literă nu are, în general, vreo semnificație într‑un anumit sector. În opinia sa, caracterul foarte puțin inventiv al mărcii anterioare nu îi poate crește caracterul distinctiv. În plus, utilizarea de contururi negre pentru litere ar fi destul de frecventă în cadrul mărcilor figurative.
41

În cadrul primului motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 din Directiva 2013/36 și a articolului L. 511‑13 din CMF, reclamantele susțin că, prin asimilarea noțiunii de conducere efectivă cu cea de conducere superioară, BCE a modificat sensul acestor două dispoziții. În această privință, ele subliniază în special că utilizarea expresiei „persoane [care] administrează în mod efectiv activitatea” la articolul 13 alineatul (1) din Directiva 2013/36 nu face trimitere la definiția noțiunii „conducere superioară” care figurează la articolul 3 alineatul (1) punctul 9 din aceeași directivă și deduc din aceasta că un „manager responsabil” nu este neapărat un membru al conducerii superioare. Termenul „efectiv” ar trebui înțeles în sensul său literal, și anume ca desemnând ceea ce este „real” sau „ceea ce există în mod efectiv, cu adevărat”. În plus, articolul 3 alineatul (1) punctul 9 din Directiva 2013/36 nu s‑ar opune ca dreptul național să prevadă ca persoane care exercită o funcție de supraveghere să dispună de asemenea de funcții executive și nu ar implica faptul că doar membrii conducerii superioare pot fi calificați drept „manageri responsabili” sau că aceștia trebuie să fie însărcinați cu administrarea curentă a instituției de credit. În plus, noțiunea „manager responsabil” ar trimite la conducerea unei instituții de credit, care are o dublă dimensiune, și anume o funcție de supraveghere și o funcție executivă. De asemenea, acestea consideră că BCE a dedus în mod greșit din alte dispoziții din CMF că numai managerii care dispun de competențe executive pot fi calificați drept responsabili. În sfârșit, reclamantele susțin că hotărârea pronunțată de Conseil d’État (Consiliul de Stat) la 30 iunie 2016 nu poate fi invocată în mod util pentru a justifica refuzul de a le desemna președinții consiliului de administrație ca „manageri responsabili” întrucât hotărârea menționată s‑ar întemeia pe o interpretare greșită a statutului acestora de bancă cooperativă.
44

În plus, trebuie amintit că, în temeiul articolului 32 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 36/2012, în cazul în care Consiliul decide să aplice măsurile restrictive vizate unei persoane fizice sau juridice, unei entități sau unui organism, acesta modifică în consecință anexa II sau anexa IIa la regulamentul menționat și că, pe de altă parte, în cazul în care se prezintă dovezi substanțiale noi, Consiliul își reexaminează decizia și informează în consecință persoana fizică în cauză. În plus, el va trebui să revizuiască listele cuprinse în aceste anexe periodic și cel puțin la fiecare 12 luni, în conformitate cu alineatul (4) al aceluiași articol. Rezultă din ceea ce precedă că Consiliul are obligația să reexamineze listele în cauză și are dreptul, dacă sunt prezentate elemente de probă substanțiale noi, precum în cauza de față, să modifice motivele sau să includă din nou numele reclamantului în aceste liste. În consecință, întrucât actele atacate sunt rezultatul reexaminării pe care trebuie să o facă Consiliul în privința măsurilor luate împotriva reclamantului, trebuie să se considere că acesta a acționat în conformitate cu puterile care i‑au fost conferite.
65

În plus, este necesar să se arate că articolul 11 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de procedură al Parlamentului are în vedere „comportamentul” deputaților și prevede că acesta trebuie să respecte anumite obligații, și anume să fie inspirat de respect reciproc, să se bazeze pe valorile și principiile Uniunii, să păstreze demnitatea Parlamentului, să nu compromită buna desfășurare a lucrărilor și nici ordinea în clădirile Parlamentului. În mod similar, articolul 166 alineatul (2) din regulamentul menționat are de asemenea în vedere comportamentul deputaților și prevede că, în vederea aprecierii acestuia, trebuie să se ia în considerare caracterul excepțional, recurent sau permanent, precum și gradul de gravitate a acestuia, pe baza anexei XV la orientările anexate la regulamentul amintit. În schimb, declarațiile, luările de cuvânt sau discursurile nu sunt menționate și, prin urmare, nu pot face ca atare obiectul unei măsuri de sancționare.
113

În plus, trebuie să se sublinieze că elementele invocate de Comisie, presupunând că ar fi stabilite, nu sunt, în orice caz, susceptibile să stabilească decât faptul că concurența dintre transportatorul comercial și transportatorul efectiv este scăzută, dar nu dovedesc că acordul de partajare a codurilor are ca efect restrângerea concurenței între cele două companii pentru zborurile pe care le efectuează ele însele. Cu alte cuvinte, deși acordul de partajare a codurilor nu face posibilă decât o concurență redusă pentru vânzarea de bilete cu partajarea codurilor, Comisia nu invocă în schimb niciun element de natură să dovedească faptul că acordul de partajare a codurilor are drept efect reducerea concurenței dintre zborurile operate de fiecare dintre cele două companii. Chiar și dacă Comisia susține că a constatat că prețurile oferite de transportatorul efectiv sunt aproape identice cu prețurile oferite de transportatorul comercial pentru locurile cu partajare de coduri pentru același zbor, reclamanta invocă, la rândul său, fără a fi contrazisă, o diferențiere de preț între zborurile operate de transportatori diferiți în aceeași zi. Or, concurența dintre zborurile operate de Swiss și de SAS este mai degrabă decisivă în aprecierea existenței unei concurențe între cele două companii aeriene.
175

În ceea ce privește în special încălcarea obligației de solicitudine, administrația ar fi trebuit să pună capăt oricărei proceduri interne de verificare și să adopte un eventual act de rectificare și de restituire a unor eventuale plăți nedatorate într‑un termen care să nu depășească un an de la adoptarea de avizului nr. 2. În plus, la adoptarea unei decizii de modificare a drepturilor de pensie ale reclamanților, administrația ar fi trebuie să ia în considerare particularitățile împrejurărilor din speță, în special prezența unor copii minori, mutarea familiei la Parma, dificultatea de a reveni asupra deciziei de a fi detașat în continuare la EFSA după un anumit timp. Astfel, pe de o parte, administrația ne poate pretinde că nu cunoaște aceste împrejurări, având în vedere numeroasele luări de contact inițiate de domnul Alberto Spagnolli și atestate de un schimb de corespondență electronică între lunile noiembrie 2011 și aprilie 2012, prezentat de reclamanți, Pe de altă parte, administrația nu poate susține că nu cunoștea normele și principiile care, chiar în dreptul Uniunii, guvernează situația minorilor care se mută dintr‑un stat membru în altul. Aceste norme și principii ar rezulta, în particular, din articolul 12 din Convenția asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii, încheiată la Haga la 25 octombrie 1980, și din articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO 2003, L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183), potrivit cărora un minor poate, în principiu, să fie considerat integrat în mediul social al statului pe teritoriul căruia se află, după un an de la deplasare, și care prevăd cerința ca situația și drepturile acestuia să fie definite rapid, într‑un termen care, în mod normal, să nu depășească un an. În sfârșit, reclamanții adaugă că scăderea venitului fictiv (valoarea A) consecutiv contabilizării veniturilor domnului Alberto Spagnolli în calculul veniturilor fictiv și real (valorile A și B) constituie o încălcare a obligației de solicitudine, întrucât rezultă dintr‑o alegere discreționară a administrației, iar nu din exercitarea unei competențe reglementate ale acesteia, contrar celor susținute de Comisie.