Cauzele conexate T‑456/05 și T‑457/05

Gütermann AG și

Zwicky & Co. AG

împotriva

Comisiei Europene

„Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a aței industriale – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE – Amenzi – Gravitatea încălcării – Impact real asupra pieței – Durata încălcării – Circumstanțe atenuante – Cooperare în cursul procedurii administrative – Proporționalitate – Linii directoare privind metoda de stabilire a amenzilor”

Sumarul hotărârii

1. Drept comunitar – Interpretare – Acte ale instituțiilor – Motivare

2. Concurență – Înțelegeri – Interzicere – Încălcări – Acorduri și practici concertate care pot fi considerate o încălcare unică – Răspundere atribuită unei întreprinderi ca urmare a participării la încălcare privite în ansamblul său – Admisibilitate

[art. 81 alin. (1) CE]

3. Concurență – Înțelegeri – Răspundere atribuită unei întreprinderi – Răspundere pentru comportamente adoptate de alte întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări – Admisibilitate – Criterii

[art. 81 alin. (1) CE]

4. Concurență – Procedură administrativă – Încetarea încălcărilor – Competența Comisiei – Somații adresate întreprinderilor

[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 7 alin. (1)]

5. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Cuantum maxim

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2) și Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2)]

6. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea și durata încălcării – Posibilitate de a majora cuantumul amenzilor pentru a consolida efectul descurajator al acestora

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2) și Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2)]

7. Concurență – Amenzi – Cuantum – Caracter adecvat – Control jurisdicțional

[art. 229 CE și 253 CE, Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 17 și Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 31]

8. Acțiune în anulare – Control jurisdicțional – Limitele sesizării

(art. 233 CE)

9. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Impact real asupra pieței – Criterii de apreciere

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei]

10. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Durata încălcării – Încălcări de lungă durată

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, pct. 1 B primul paragraf]

11. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Circumstanțe atenuante – Neaplicarea în practică a unui acord – Apreciere cu privire la comportamentul individual al fiecărei întreprinderi

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, pct. 1 A primul paragraf și pct. 3]

12. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Circumstanțe atenuante – Rol pasiv sau imitativ al întreprinderii

[art. 81 CE; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15, Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, pct. 2 și 3]

13. Procedură – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului – Condiții – Motiv nou – Noțiune

[Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 48 alin. (2)]

14. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Reducerea cuantumului amenzii în schimbul cooperării întreprinderii incriminate – Condiții – Puterea de apreciere a Comisiei

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului; Comunicarea 96/C 207/04 a Comisiei, secțiunea D pct. 2]

15. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Stabilirea amenzii proporțional cu elementele de apreciere a gravității încălcării

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2)]

1. Dispozitivul unui act este indisociabil de motivarea acestuia, astfel încât trebuie interpretat, dacă este nevoie, ținând cont de motivele care au condus la adoptarea sa.

(a se vedea punctul 41)

2. O încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE poate rezulta nu numai dintr‑un act izolat, ci și dintr‑o serie de acte sau chiar dintr‑un comportament continuu. Această interpretare nu poate fi contestată pentru motivul că unul sau mai multe elemente din această serie de acte sau din acest comportament continuu ar putea constitui în sine și în mod izolat o încălcare a acestei dispoziții.

Încălcarea unică și continuă regrupează frecvent o serie de acte realizate în ordine cronologică și care, în sine, în momentul în care sunt săvârșite, pot constitui de asemenea o încălcare a normelor de concurență. Particularitatea acestor acte constă în faptul că se înscriu într‑o strategie de ansamblu.

(a se vedea punctele 45 și 46)

3. O întreprindere care a participat la o încălcare unică și complexă a normelor de concurență prin comportamente proprii, care intră în sfera de aplicare a noțiunilor de acord sau de practică concertată având un obiect anticoncurențial în sensul articolului 81 alineatul (1) CE și care au drept scop să contribuie la realizarea încălcării în ansamblul său, poate fi de asemenea răspunzătoare, pentru toată perioada participării sale la încălcarea menționată, pentru comportamentele altor întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări. Această situație se regăsește atunci când se stabilește că întreprinderea în cauză cunoaște comportamentele ilicite ale celorlalți participanți sau că aceasta poate în mod rezonabil să le prevadă și că este pregătită să accepte riscul.

O întreprindere poate încălca interdicția prevăzută la articolul 81 alineatul (1) CE atunci când comportamentul acesteia, astfel cum se coordonează cu cel al altor întreprinderi, are drept scop să restrângă concurența pe o anumită piață relevantă în interiorul pieței comune, fără ca aceasta să presupună în mod necesar să fie ea însăși activă pe piața relevantă menționată.

(a se vedea punctele 50 și 53)

4. Competența Comisiei de a emite somații trebuie exercitată în funcție de natura încălcării constatate.

În măsura în care o întreprindere nu mai desfășoară activități în sectorul avut în vedere, aceasta nu este vizată, în fapt, de somația de a înceta încălcările. Prin urmare, nu se poate aduce atingere principiului proporționalității.

Aplicarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat poate presupune interdicția de a continua anumite activități, practici sau situații a căror nelegalitate a fost constatată, dar și interdicția de a adopta un comportament viitor similar sau de a lua orice măsură care poate avea un obiect sau un efect echivalent.

Din moment ce întreprinderea în cauză nu s‑a angajat să nu mai repete comportamentul anticoncurențial, Comisia este cu atât mai mult îndreptățită să includă somația de a se abține în viitor de la orice măsură care poate avea un obiect sau un efect echivalent, chiar dacă această întreprindere nu mai desfășoară activități în sectorul avut în vedere de înțelegere.

Astfel de măsuri nu trebuie să depășească totuși limitele a ceea ce este corespunzător și necesar pentru a atinge scopul urmărit.

(a se vedea punctele 61, 63, 65 și 67)

5. Pentru stabilirea noțiunii „exercițiu financiar precedent”, Comisia trebuie să aprecieze, în fiecare caz și ținând cont de context, precum și de obiectivele urmărite prin regimul de sancțiuni instituit prin Regulamentul nr. 17 și prin Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, impactul asupra întreprinderii în cauză, ținând cont în special de o cifră de afaceri care reflectă situația economică reală a acesteia în perioada în care a fost săvârșită încălcarea.

Totuși, atât din obiectivele sistemului în care se integrează articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003, cât și din jurisprudență rezultă că aplicarea plafonului de 10 % presupune, pe de o parte, cunoașterea de către Comisie a cifrei de afaceri pentru ultimul exercițiu financiar care precedă data adoptării deciziei și, pe de altă parte, ca aceste date să reprezinte un exercițiu complet de activitate economică normală într‑o perioadă de 12 luni.

Astfel, în cazul în care exercițiul financiar s‑a încheiat înainte de adoptarea deciziei, însă conturile anuale ale întreprinderii în cauză nu au fost încă realizate sau încă nu au fost comunicate Comisiei, aceasta din urmă are dreptul, chiar obligația, să recurgă la cifra de afaceri din exercițiul financiar anterior pentru a aplica articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003. De asemenea, în cazul în care, în urma unei reorganizări sau a unei modificări a practicilor contabile, o întreprindere a prezentat, pentru exercițiul financiar precedent, conturi care privesc o perioadă mai mică de 12 luni, Comisia este îndreptățită să recurgă la cifra de afaceri dintr‑un exercițiu complet anterior pentru a aplica aceste dispoziții. Același lucru este valabil și în situația în care o întreprindere nu a exercitat o activitate economică în cursul exercițiului financiar precedent și, prin urmare, Comisia nu dispune de o cifră de afaceri care să reprezinte o activitate economică exercitată de întreprinderea în cauză cu ocazia exercițiului respectiv. Astfel, cifra de afaceri pentru această perioadă nu oferă niciun indiciu privind importanța întreprinderii respective, contrar cerințelor impuse de jurisprudență, și, prin urmare, nu poate servi drept bază pentru stabilirea plafonului prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003.

Chiar și în cazul exercitării normale de activități economice, este posibil ca cifra de afaceri a unei întreprinderi să scadă într‑o măsură importantă, chiar esențială, în comparație cu anii precedenți, pentru diverse motive, precum un context economic dificil, o criză în sectorul respectiv, un sinistru sau o grevă. Totuși, din moment ce o întreprindere a realizat, în fapt, o cifră de afaceri în cursul unui exercițiu complet în care au fost desfășurate activități economice, deși într‑o măsură redusă, Comisia trebuie să ia în considerare această cifră de afaceri pentru a stabili plafonul prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003. Prin urmare, cel puțin în situațiile în care nu există niciun indiciu care să arate că o întreprindere și‑a încetat activitățile comerciale sau a deturnat cifra de afaceri pentru a evita aplicarea unei amenzi importante, trebuie considerat că, pentru stabilirea limitei maximale a amenzii, Comisia are obligația să țină seama de cifra de afaceri cea mai recentă care reflectă un an complet de activitate economică.

(a se vedea punctele 89, 90 și 94-97)

6. Competența Comisiei de a aplica amenzi, în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, constituie unul dintre mijloacele acordate Comisiei pentru a‑i permite să își îndeplinească misiunea de supraveghere care îi este conferită de dreptul comunitar.

Această misiune include sarcina de a investiga și de a sancționa încălcări individuale, precum și obligația de a promova o politică generală care urmărește aplicarea, în materia concurenței, a principiilor stabilite de tratat și orientarea în acest sens a comportamentului întreprinderilor. Astfel, aceasta include de asemenea sarcina de a reprima comportamente ilicite și pe aceea de a preveni repetarea acestora.

Prin urmare, Comisia trebuie să asigure caracterul descurajator al amenzilor.

(a se vedea punctele 79 și 91)

7. În ceea ce privește acțiunile îndreptate împotriva deciziilor Comisiei prin care aceasta aplică amenzi întreprinderilor pentru încălcarea normelor de concurență, instanța comunitară este competentă să aprecieze, în cadrul competenței de fond care îi este conferită prin articolul 229 CE, prin articolul 17 din Regulamentul nr. 17 și prin articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, caracterul adecvat al cuantumului amenzilor. Această apreciere poate justifica prezentarea și luarea în considerare a unor informații suplimentare, a căror menționare în decizia prin care este aplicată amenda nu este impusă în sine în temeiul obligației de motivare prevăzute la articolul 253 CE.

(a se vedea punctele 105 și 106)

8. Dacă un destinatar al unei decizii hotărăște să formuleze o acțiune în anulare, instanța comunitară nu este sesizată decât cu elementele deciziei care îl privesc pe acesta. În schimb, cele care privesc alți destinatari și care nu au fost atacate nu intră în obiectul litigiului pe care instanța comunitară este chemată să îl soluționeze.

(a se vedea punctul 112)

9. Pentru a aprecia impactul real al unei încălcări asupra pieței, este de competența Comisiei să se raporteze la concurența care ar fi existat în mod normal în lipsa încălcării. Pentru a concluziona că există un impact asupra pieței, este suficient ca prețurile convenite să fi servit ca bază pentru stabilirea prețurilor contractelor individuale, limitând astfel marja de negociere a clienților.

În schimb, nu se poate impune Comisiei, dacă s‑a stabilit punerea în aplicare a unei înțelegeri, să demonstreze în mod sistematic că acordurile au permis efectiv întreprinderilor implicate să atingă un nivel al prețului tranzacției mai mare decât cel care ar fi prevalat în lipsa înțelegerii. Ar fi disproporționat să se impună o astfel de demonstrație care ar consuma resurse considerabile, dat fiind că aceasta ar necesita folosirea unor calcule ipotetice, bazate pe modele economice a căror exactitate nu poate fi verificată decât cu dificultate de către instanță și al căror caracter sigur nu este dovedit în niciun fel. Astfel, pentru a aprecia gravitatea încălcării, este decisiv să se știe că membrii înțelegerii au făcut tot ce puteau pentru a da un efect concret intențiilor lor. Ceea ce s‑a întâmplat ulterior, cu privire la prețurile de piață efectiv obținute, putea fi influențat și de alți factori, ce nu se aflau sub controlul membrilor înțelegerii. Membrii înțelegerii nu pot invoca în propriul beneficiu factori externi care s‑au opus eforturilor lor, făcând din aceștia elemente care să justifice reducerea amenzii.

Comportamentul efectiv pe care o întreprindere pretinde că l‑a adoptat este lipsit de relevanță pentru evaluarea impactului unei înțelegeri asupra pieței. Trebuie luate în considerare numai efectele rezultate din încălcare în ansamblul său. Astfel, luarea în considerare a comportamentului ilicit al unei întreprinderi în cauză asupra concurenței intervine pentru a aprecia situația individuală a acesteia, însă nu poate influența clasificarea încălcării în categoria încălcărilor „foarte grave”.

În ceea ce privește încălcările de lungă durată, este puțin probabil ca întreprinderile în cauză să fi putut considera că practicile imputate erau lipsite în totalitate de eficacitate și de utilitate.

Natura încălcării joacă un rol primordial, în special în caracterizarea încălcărilor ca fiind „foarte grave”. În această privință, din descrierea încălcărilor foarte grave în Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO rezultă că acorduri sau practici concertate care urmăresc în special stabilirea prețurilor pot duce, pentru simplul motiv al naturii proprii, la calificarea lor ca fiind „foarte grave”, fără să fie necesar ca aceste comportamente să fie caracterizate printr‑un impact sau printr‑o întindere geografică deosebită. Descrierea încălcărilor „foarte grave” nu menționează nicio cerință cu privire la un impact real asupra pieței și nici cu privire la producerea unor efecte într‑o zonă geografică determinată.

(a se vedea punctele 126, 128-130, 133, 134, 136 și 137)

10. Durata încălcării constituie unul dintre elementele care trebuie luate în considerare pentru stabilirea cuantumului amenzii care urmează să fie aplicată întreprinderilor care au încălcat normele de concurență. În ceea ce privește încălcările de lungă durată, Comisia poate aplica în mod automat rata maximă de majorare pe an de 10 % din cuantumul reținut pentru gravitatea încălcării. Astfel, deși punctul 1 B primul paragraf a treia liniuță din Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO nu prevede o majorare automată, dispozițiile acestuia lasă o marjă de apreciere Comisiei în această privință.

Nimic din liniile directoare nu interzice luarea în considerare a duratei reale a încălcării în cadrul calculului cuantumului amenzii. O astfel de abordare este perfect logică și rezonabilă și se înscrie în cadrul puterii de apreciere a Comisiei.

Atunci când s‑a dovedit că o întreprindere cunoștea comportamentele ilicite ale celorlalți participanți sau că putea în mod rezonabil să le prevadă și că era pregătită să accepte riscul ce decurge din comportamentele respective, se consideră de asemenea că, pentru toată perioada în care a participat la încălcare, aceasta este responsabilă pentru comportamentele adoptate de alte întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări. În mod întemeiat Comisia poate să considere în mod implicit că durata încălcării nu trebuie împărțită în funcție de intensitatea participării la încălcare a întreprinderii reclamante pe piețele relevante. Dacă rolul avut în înțelegere de întreprinderea în cauză a fost luat în considerare în mod corect pentru stabilirea cuantumului de plecare al amenzii, faptul că întreprinderea nu a participat la toate elementele constitutive ale înțelegerii nu poate fi luat în considerare încă o dată pentru stabilirea duratei încălcării.

Majorarea cuantumului amenzii în funcție de durata încălcării se realizează prin aplicarea la cuantumul de plecare a unui anumit procentaj, care se stabilește în funcție de gravitatea întregii încălcări și care deja reflectă, așadar, diferitele intensități ale încălcării. Astfel, nu ar fi logic să se ia în considerare, pentru majorarea acestui cuantum în temeiul duratei încălcării, o variație a intensității încălcării în perioada avută în vedere. Este important să se facă întotdeauna o distincție între durata funcționării efective a înțelegerii și gravitatea înțelegerii, astfel cum rezultă aceasta din natura sa proprie.

(a se vedea punctele 147, 148, 150, 152, 156, 157, 159 și 160)

11. Toate circumstanțele atenuante prevăzute la punctul 3 din Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO sunt întemeiate pe comportamentul propriu fiecărei întreprinderi. Pentru evaluarea acestora, nu trebuie luate în considerare efectele care rezultă din ansamblul încălcării, de care trebuie să se țină seama pentru a aprecia impactul real al unei încălcări asupra pieței în vederea evaluării gravității încălcării, ci comportamentul individual al fiecărei întreprinderi, în scopul examinării gravității relative a participării fiecărei întreprinderi la încălcare.

Întreprinderile trebuie, așadar, să invoce alte argumente de natură să dovedească faptul că, în perioada în care au aderat la acordurile ilicite, s‑au sustras în mod efectiv de la aplicarea acestora prin adoptarea unui comportament concurențial pe piață sau, cel puțin, că au încălcat în mod clar și în mare măsură obligațiile privind punerea în aplicare a înțelegerii, astfel încât au perturbat însăși funcționarea acesteia.

(a se vedea punctele 178 și 180)

12. Un rol pasiv implică adoptarea de către întreprinderea în cauză a unei „atitudini rezervate”, cu alte cuvinte, lipsa participării active la elaborarea acordului sau a acordurilor anticoncurențiale. Dintre elementele de natură să evidențieze rolul pasiv al unei întreprinderi în cadrul unei înțelegeri, pot fi luate în considerare caracterul mult mai sporadic al participărilor acesteia la reuniuni în raport cu membrii obișnuiți ai înțelegerii, precum și intrarea tardivă a întreprinderii pe piața care a făcut obiectul încălcării, independent de durata participării la aceasta, sau, de asemenea, existența unor declarații exprese în acest sens din partea reprezentanților întreprinderilor terțe care au participat la încălcare.

Numai în anumite circumstanțe speciale dimensiunea redusă a unei întreprinderi constituie un element important care trebuie luat în considerare. În cazul în care organele de conducere ale acesteia își asumă rolul de președinte cu ocazia mai multor reuniuni și le organizează, Comisia concluzionează în mod întemeiat cu privire la lipsa unui comportament pasiv: este cert că faptul de a convoca reuniuni, de a propune o ordine de zi, de a distribui documente pregătitoare în vederea reuniunilor este incompatibil cu un rol pasiv de imitator care adoptă o atitudine rezervată, astfel de inițiative reflectând o atitudine favorabilă și activă a întreprinderilor în cauză în ceea ce privește elaborarea, continuarea și controlul înțelegerii.

Comisia nu este obligată să respecte o practică decizională: faptul că, în unele cauze anterioare, Comisia a ținut seama de situația economică a sectorului ca fiind o circumstanță atenuantă nu înseamnă că aceasta trebuie în mod obligatoriu să continue să respecte această practică. Comisia este obligată să analizeze în mod individual circumstanțele proprii fiecărei cauze, fără a fi obligată să respecte deciziile anterioare care privesc alți operatori economici, alte piețe de produse și de servicii sau alte piețe geografice în momente diferite.

(a se vedea punctele 184, 185, 189 și 193-195)

13. Din dispozițiile articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului rezultă că, pe parcursul procesului, invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în care acestea se bazează pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul procedurii.

Cu toate acestea, un motiv care constituie dezvoltarea unui motiv enunțat anterior, direct sau implicit, în cererea introductivă de instanță și care prezintă o legătură strânsă cu acesta trebuie declarat admisibil.

(a se vedea punctele 198 și 199)

14. În ceea ce privește metoda de calcul al amenzilor, Comisia dispune de o putere de apreciere largă și, în această privință, poate să țină cont de elemente multiple, între care figurează cooperarea întreprinderilor în cauză în cursul investigației realizate de serviciile acestei instituții. Cooperarea unei întreprinderi cu Comisia poate justifica reducerea amenzii în temeiul Comunicării privind neaplicarea unor amenzi sau reducerea cuantumului acestora în cauzele având ca obiect înțelegeri numai dacă facilitează sarcina Comisiei de a constata existența unei încălcări și de a dispune încetarea acesteia.

Comisia nu este obligată să respecte o practică decizională anterioară atunci când acordă o anumită rată de reducere pentru un comportament determinat; aceasta nu este obligată să acorde aceeași reducere proporțională cu ocazia aprecierii unui comportament similar în cadrul unei proceduri administrative ulterioare.

Comisia dispune de o marjă de apreciere largă pentru a evalua calitatea și utilitatea cooperării unei întreprinderi, în special în raport cu contribuțiile altor întreprinderi. În acest cadru, Comisia trebuie să efectueze aprecieri de fapt complexe, precum cele care privesc cooperarea fiecărei întreprinderi menționate. Lista împrejurărilor care determină reducerea amenzii, prevăzută în secțiunea D punctul 2 din comunicarea privind cooperarea, nu este decât indicativă.

Comisia nu poate face abstracție de utilitatea informației furnizate, care depinde în mod necesar de elementele de probă de care dispune deja. Atunci când o întreprindere nu face decât să confirme, într‑un mod mai puțin precis și explicit, informațiile deja furnizate de o altă întreprindere, nu facilitează sarcina Comisiei în mod semnificativ și exclude o reducere a cuantumului amenzii în temeiul cooperării.

Clemența este o recompensă acordată de Comisie întreprinderii pentru faptul de a fi facilitat dovedirea încălcării, indiferent de stadiul la care a intervenit ajutorul furnizat de întreprindere și indiferent dacă acest ajutor a constat în furnizarea de informații noi și de elemente de probă noi sau în recunoașterea unor elemente de fapt ori a calificării juridice a acestora din urmă.

Reducerea amenzii în temeiul cooperării depinde în principal de calitatea și de utilitatea cooperării furnizate, pe care Comisia o evaluează în cadrul puterii sale largi de apreciere, numai o utilizare vădit excesivă a acestei marje putând fi cenzurată.

În cadrul aprecierii cooperării furnizate de întreprinderile în cauză, Comisia nu poate ignora principiul egalității de tratament, care este încălcat atunci când situații comparabile sunt tratate în mod diferit sau situații diferite sunt tratate în mod identic, cu excepția cazului în care un asemenea tratament este justificat în mod obiectiv.

Evaluarea utilității cooperării nu se bazează deloc pe o formulă aritmetică ce implică din oficiu o reducere de cel puțin 20 % dacă sunt luate în considerare ambele liniuțe ale secțiunii D din comunicarea privind cooperarea.

(a se vedea punctele 219-225, 238, 246 și 248)

15. Principiul proporționalității impune ca actele instituțiilor comunitare să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru a atinge scopul urmărit.

În contextul calculului amenzilor, gravitatea încălcărilor trebuie stabilită în funcție de numeroase elemente și nu trebuie atribuită niciunuia dintre aceste elemente o importanță disproporționată în raport cu celelalte elemente de apreciere.

Principiul proporționalității implică în acest context că amenda trebuie stabilită de Comisie proporțional cu elementele luate în considerare pentru a aprecia gravitatea încălcării și că, în această privință, Comisia trebuie să aplice aceste elemente în mod coerent și cu o justificare obiectivă.

Astfel, Comisia nu este obligată ca, la stabilirea cuantumului amenzii, să țină seama de situația financiară deficitară a unei întreprinderi, având în vedere că recunoașterea unei asemenea obligații ar echivala cu conferirea unui avantaj concurențial nejustificat întreprinderilor care sunt cel mai puțin adaptate condițiilor pieței. În orice caz, presupunând că provoacă falimentul întreprinderii sub forma sa juridică în cauză, o măsură adoptată de o autoritate comunitară, chiar dacă poate aduce atingere intereselor financiare ale proprietarilor, ale acționarilor sau ale deținătorilor de părți sociale, nu înseamnă totuși că și elementele personale, materiale și nemateriale reprezentate de întreprindere și‑ar pierde valoarea.

Astfel, nici Regulamentul nr. 17, nici Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, nici Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO nu prevăd că valoarea amenzilor trebuie stabilită în mod direct în funcție de mărimea pieței afectate, acest factor nefiind decât un element pertinent printre altele.

Dacă liniile directoare nu prevăd că, pentru calculul cuantumului amenzilor, trebuie ținut seama de cifra de afaceri globală sau de cifra de afaceri realizată de întreprinderi pe piața relevantă, acestea nici nu interzic luarea în considerare a unei astfel de cifre de afaceri în vederea stabilirii cuantumului amenzii, în scopul de a respecta principiile generale ale dreptului comunitar și atunci când împrejurările speței o impun. Cifra de afaceri care provine din mărfuri care fac obiectul încălcării este de natură să dea o indicație corectă privind amploarea încălcării și răspunderea fiecărui participant la înțelegere pe piețele relevante. Constituie astfel un element obiectiv care exprimă în mod corect nocivitatea practicii în cauză pentru concurența normală și reprezintă, așadar, un bun indicator al capacității fiecăreia dintre întreprinderile vizate de a cauza un prejudiciu. Cu toate acestea, nu există un principiu de aplicare generală potrivit căruia sancțiunea trebuie să fie proporțională cu cifra de afaceri realizată de întreprindere din vânzarea produsului care face obiectul încălcării.

Comisia nu este obligată să garanteze că, în cazul în care sunt aplicate amenzi mai multor întreprinderi implicate în aceeași încălcare, cuantumurile finale ale amenzilor la care s‑a ajuns prin calculul efectuat pentru întreprinderile în cauză reflectă orice diferențiere între acestea în ceea ce privește cifrele lor de afaceri globale sau cifrele lor de afaceri pe piața relevantă a produsului. Comisia nu trebuie să fixeze cuantumul amenzii în funcție de dimensiunea întreprinderilor vizate; nu există niciun motiv pentru a trata întreprinderile mici și mijlocii diferit de celelalte întreprinderi, acestea nefiind scutite de obligația de a respecta normele de concurență.

(a se vedea punctele 260, 261, 264, 266, 267, 275 și 277-283)

HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a cincea)

28 aprilie 2010( )

„Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a aței industriale – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE – Amenzi – Gravitatea încălcării – Impact real asupra pieței – Durata încălcării – Circumstanțe atenuante – Cooperare în cursul procedurii administrative – Proporționalitate – Linii directoare privind metoda de stabilire a amenzilor”

În cauzele conexate T‑456/05 și T‑457/05,

Gütermann AG, cu sediul în Gutach-Breisgau (Germania), reprezentată de J. Burrichter, B. Kasten și S. Orlikowski-Wolf, avocați,

reclamantă în cauza T‑456/05,

Zwicky & Co. AG, cu sediul în Wallisellen (Elveția), reprezentată de J. Burrichter, B. Kasten și S. Orlikowski-Wolf, avocați,

reclamantă în cauza T‑457/05,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată inițial de domnii F. Castillo de la Torre, M. Schneider și doamna K. Mojzesowicz și ulterior de domnul Castillo de la Torre și de doamna Mojzesowicz, în calitate de agenți,

pârâtă,

având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei C (2005) 3452 a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/38.337 PO/Thread), astfel cum a fost modificată prin Decizia C (2005) 3765 a Comisiei din 13 octombrie 2005, și, în subsidiar, o cerere de reducere a amenzilor aplicate reclamantelor prin această decizie,

TRIBUNALUL (Camera a cincea),

compus din domnii M. Vilaras, președinte, M. Prek (raportor) și V. M. Ciucǎ, judecători,

grefier: doamna T. Weiler, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 17 decembrie 2008,

pronunță prezenta

Hotărâre

Istoricul cauzei

1. Obiectul litigiului

1 Prin Decizia C (2005) 3452 din 14 septembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.337 PO/Thread, denumită în continuare „decizia atacată”), astfel cum a fost modificată prin decizia C (2005) 3765 a Comisiei din 13 octombrie 2005, și al cărei rezumat este publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 26 ianuarie 2008 (JO C 21, p. 10), Comisia Comunităților Europene a constatat că reclamantele, Gütermann AG (denumită în continuare „Gütermann”) și Zwicky & Co. AG (denumită în continuare „Zwicky”), au participat la un ansamblu de acorduri și de practici concertate pe piața aței destinate industriei din Benelux și din țările nordice, pentru perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și septembrie 2001 în ceea ce privește Gütermann și pentru perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și noiembrie 2000 în ceea ce privește Zwicky.

2 Comisia a aplicat o amendă în valoare de 4,021 milioane de euro întreprinderii Gütermann și o amendă în valoare de 0,174 milioane de euro întreprinderii Zwicky pentru participarea acestora la cartelul privind ața industrială în Benelux și în țările nordice.

2. Procedura administrativă

3 La 7 și la 8 noiembrie 2001, Comisia a efectuat verificări, în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81 CE] și [82 CE] (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3), în localurile mai multor producători de ață de cusut. Aceste verificări au fost făcute în urma unor informații furnizate în august 2000 de The English Needle & Tackle Co. Ltd.

4 La 26 noiembrie 2001, Coats Viyella plc (denumită în continuare „Coats”) a depus o cerere de clemență în temeiul Comunicării Comisiei privind neaplicarea unor amenzi sau reducerea cuantumului acestora în cauzele având ca obiect înțelegeri (JO 1996, C 207, p. 4, denumită în continuare „comunicarea privind cooperarea”), la care erau anexate documente prezentate pentru a dovedi existența înțelegerilor următoare: în primul rând, o înțelegere pe piața aței destinate industriei automobilelor în Spațiul Economic European (SEE), în al doilea rând, o înțelegere pe piața aței destinate industriei în Regatul Unit și, în al treilea rând, o înțelegere pe piața aței destinate industriei în țările Benelux, precum și în Danemarca, în Finlanda, în Norvegia și în Suedia (denumite în continuare, împreună, „țările nordice”).

5 Pe baza documentelor ridicate cu ocazia inspecțiilor și a celor comunicate de Coats, Comisia a adresat întreprinderilor în cauză cereri de informații în martie și în august 2003, în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul nr. 17.

6 La 15 martie 2004, Comisia a adoptat o comunicare privind obiecțiunile pe care a adresat‑o mai multor întreprinderi, întrucât acestea au participat la una sau la mai multe dintre înțelegerile vizate la punctul 4 de mai sus, printre care se numără înțelegerea privind piața aței destinate industriei în Benelux și în țările nordice.

7 Toate întreprinderile destinatare ale comunicării privind obiecțiunile au prezentat observații scrise. Gütermann a răspuns în nume propriu și în numele întreprinderii Zwicky.

8 La 19 și la 20 iulie 2004 a avut loc o audiere.

9 La 24 septembrie 2004, părților li s‑a acordat dreptul de a avea acces la versiunea neconfidențială a răspunsurilor la comunicarea privind obiecțiunile și la observațiile prezentate de părți în ședință și au primit un termen pentru a formula alte observații.

10 La 14 septembrie 2005, Comisia a adoptat decizia atacată.

3. Decizia atacată

Definiția piețelor relevante

Piața produselor

11 În decizia atacată, Comisia arată că sectorul aței poate fi divizat în două segmente, și anume, pe de o parte, cel al aței utilizate în industrie pentru a coase sau pentru a broda diferite tipuri de articole de îmbrăcăminte sau de altă natură, precum articolele din piele, capitonări textile pentru industria automobilelor și saltele, și, pe de altă parte, cel al aței de uz casnic, utilizat de particulari pentru lucrări de croitorie sau de reparații și pentru activități recreative.

12 În ceea ce privește segmentul aței industriale, acesta poate fi divizat în trei categorii, în funcție de utilizarea dată: ața de cusut, destinată confecțiilor, care este utilizată pentru diferite tipuri de haine, ața de brodat, care este utilizată la mașinile de brodat industriale informatizate pentru a orna haine, încălțăminte sport și textile pentru casă, și ața specială, care este utilizată în diverse sectoare precum cel al încălțămintei, cel al articolelor din piele și cel al automobilelor.

13 În opinia Comisiei, se poate considera, din punctul de vedere al ofertei, că ața industrială constituie o piață a unui produs unică, din moment ce nu există o corespondență strictă între utilizarea finală și tipul de fibră și/sau structura firului.

14 Comisia efectuează totuși o distincție între ața destinată industriei automobilelor, pe de o parte, și cea destinată industriei cu excepția sectorului automobilelor, pe de altă parte. Astfel, aceasta consideră că, deși procesele de producție ale acestor două tipuri de ață sunt similare sau ușor interschimbabile, cererea din industria automobilelor provine de la clienți importanți, care impun specificații tehnice de un nivel mai ridicat pentru anumite produse pe care le utilizează – de exemplu, ața utilizată pentru centura de siguranță – și care țin la uniformitatea produselor în diferitele țări în care au nevoie de aceste fire pentru industria lor.

15 În prezentele cauze, piața produselor din perspectiva căreia este examinată încălcarea reproșată reclamantelor este cea a aței industriale cu excepția sectorului automobilelor (denumită în continuare „ața industrială”).

Piețele geografice

16 În decizia atacată, Comisia constată că, potrivit informațiilor furnizate de părți, piața geografică relevantă pentru ața industrială este de dimensiune regională. Aceasta adaugă faptul că regiunea poate acoperi, în funcție de caz, mai multe țări din SEE, de exemplu, țările din Benelux ori țările nordice sau o singură țară, de exemplu, Regatul Unit.

17 În speță, piața geografică vizată de încălcarea reproșată reclamantelor este cea din Benelux și din țările nordice.

Mărimea și structura piețelor relevante

18 Reiese din decizia atacată că cifra de vânzări a aței industriale în Benelux și în țările nordice era de aproximativ 50 de milioane de euro în 2000 și de aproximativ 40 de milioane în 2004.

19 De asemenea, reiese că la sfârșitul anilor ’90 principalii furnizori de ață industrială în Benelux și în țările nordice erau în special Gütermann, Zwicky, Amann und Söhne GmbH & Co. KG (denumită în continuare „Amann”), Barbour Threads Ltd, înainte de a fi achiziționată de Coats, Belgian Sewing Thread NV (denumită în continuare „BST”) și Coats.

Descrierea comportamentelor ilicite

20 Comisia indică, în decizia atacată, că evenimentele referitoare la înțelegerea pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice s‑au desfășurat în cursul anilor 1990-2001.

21 În opinia Comisiei, întreprinderile în cauză s‑au întâlnit cel puțin o dată pe an, iar aceste reuniuni au fost organizate în două sesiuni, una consacrată pieței din țările Benelux, cealaltă consacrată pieței din țările nordice, obiectivul principal al acestora fiind menținerea prețurilor la un nivel ridicat pe fiecare dintre aceste două piețe.

22 Participanții ar fi făcut schimb de liste de prețuri și de informații privind rabaturile, privind aplicarea de majorări prețurilor de catalog, privind diminuarea rabaturilor și privind majorarea prețurilor speciale aplicabile anumitor clienți. De asemenea, ar fi fost încheiate acorduri privind viitoarele liste de prețuri, privind nivelul maximal al rabaturilor, privind diminuarea rabaturilor și privind majorarea prețurilor speciale aplicabile anumitor clienți, precum și acorduri având ca obiect evitarea concurenței reciproce prin preț în avantajul furnizorului deja stabilit și împărțirea clienților [decizia atacată, considerentele (99)-(125)].

Dispozitivul deciziei atacate

23 La articolul 1 alineatul (1) din decizia atacată, Comisia a constatat că opt întreprinderi, prin care se numără Gütermann și Zwicky, au încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE participând la un ansamblu de acorduri și de practici concertate pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice, în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și septembrie 2001 în ceea ce privește Gütermann și în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și noiembrie 2000 în ceea ce privește Zwicky.

24 Potrivit articolului 2 primul paragraf din decizia atacată, următoarele amenzi au fost aplicate, pentru înțelegerea de pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice, printre altele, întreprinderilor enumerate mai jos:

– Coats: 15,05 milioane de euro;

– Amann: 13,09 milioane de euro;

– BST: 0,979 milioane de euro;

– Gütermann: 4,021 milioane de euro;

– Zwicky: 0,174 milioane de euro.

25 La articolul 3 din decizia atacată, Comisia a somat întreprinderile vizate în această decizie să înceteze imediat încălcările constatate, în cazul în care nu au făcut‑o deja. De asemenea, Comisia le‑a obligat să se abțină să repete oricare dintre actele menționate la articolul 1 din decizia atacată și orice act sau practică având un obiect sau un efect echivalent.

Procedura și concluziile părților

26 Prin cererile introductive depuse la grefa Tribunalului la 30 decembrie 2005, reclamantele au introdus prezentele acțiuni.

27 În cauza T‑456/05, Gütermann solicită Tribunalului:

– anularea articolului 1 din decizia atacată în măsura în care Comisia constată în acest articol că Gütermann a încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE pe piața din Finlanda, din Norvegia și din Suedia în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și septembrie 2001 și, în subsidiar, în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și decembrie 1993 inclusiv;

– anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care Comisia îi aplică o amendă în valoare de 4,021 milioane de euro sau, în subsidiar, reducerea în mod corespunzător a cuantumului acestei amenzi;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

28 Comisia solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea întreprinderii Gütermann la plata cheltuielilor de judecată.

29 În cauza T‑457/05, Zwicky solicită Tribunalului:

– anularea articolului 1 din decizia atacată în măsura în care Comisia constată în acest articol că Zwicky a încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE pe piața din Finlanda, din Norvegia și din Suedia în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și noiembrie 2000 și, în subsidiar, în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și decembrie 1993 inclusiv;

– anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care Comisia îi aplică o amendă în valoare de 0,174 milioane de euro sau, în subsidiar, reducerea în mod corespunzător a cuantumului acestei amenzi;

– anularea articolului 3 din decizia atacată în ceea ce o privește;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

30 Comisia solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea întreprinderii Zwicky la plata cheltuielilor de judecată.

31 Prin Ordonanța din 9 decembrie 2008, președintele Camerei a cincea a Tribunalului a decis, după ascultarea părților, conexarea cauzelor T‑456/05 și T‑457/05 pentru buna desfășurare a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii, conform articolului 50 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

În drept

32 În primul rând, două motive referitoare la comportamentul ilicit sunt invocate de reclamante. Acestea invocă mai întâi un motiv întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167). Zwicky se prevalează în continuare de un motiv întemeiat pe caracterul nejustificat al somațiilor de a înceta încălcarea și de a se abține de la a o repeta.

33 În al doilea rând, reclamantele invocă o serie de motive prin care urmăresc să obțină anularea sau reducerea amenzii. Pe de o parte, Zwicky reproșează Comisiei că aceasta din urmă i‑a aplicat o amendă al cărei cuantum depășește plafonul de 10 % din cifra sa de afaceri. Pe de altă parte, reclamantele invocă cinci motive, întemeiate pe o apreciere greșită a gravității încălcării din perspectiva efectelor acesteia, pe o apreciere greșită a duratei încălcării, pe o neluare în considerare a anumitor circumstanțe atenuante, pe o aplicare greșită a comunicării privind cooperarea și pe caracterul disproporționat al amenzii.

1. Cu privire la motivele prin care se contestă constatarea existenței unui comportament ilicit și somațiile de a înceta încălcarea și de a nu o repeta

Cu privire la motivul, invocat de Gütermann și de Zwicky, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003

Argumentele părților

34 În opinia reclamantelor, Comisia a încălcat articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003, care prevede că, „[a]tunci când Comisia, acționând ca urmare a unei plângeri sau din oficiu, constată că există o încălcare a articolului 81 [CE] ou 82 [CE], poate solicita printr‑o decizie întreprinderilor și asociațiilor de întreprinderi în cauză să înceteze respectiva încălcare”. Astfel, prin faptul că le‑a reproșat comiterea unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE pe motivul participării acestora la acorduri și la practici concertate pe piețele aței industriale în Benelux și în țările nordice, în perioada cuprinsă între ianuarie 1990 și septembrie 2001 pentru Gütermann și între ianuarie 1990 și noiembrie 2000 pentru Zwicky, Comisia ar fi omis să ia în considerare faptul că Acordul privind SEE nu a intrat în vigoare decât la 1 ianuarie 1994 și că, în consecință, înainte de această dată, dispozițiile acestui acord nu se aplicau Finlandei, Norvegiei și Suediei. De asemenea, întrucât Finlanda și Suedia nu au aderat la Comunitatea Europeană decât la 1 ianuarie 1995, articolul 81 CE nu ar fi fost de aplicare directă decât de la această dată.

35 Pe de altă parte, în opinia reclamantelor, Comisia a considerat în mod întemeiat că o încălcare în sensul juridic al termenului, și anume o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE care rezultă din comportamentul acestora, nu putea exista, în ceea ce privește Finlanda, Norvegia și Suedia, decât începând cu 1 ianuarie 1994. Comisia ar fi săvârșit, așadar, o eroare plecând, din punct de vedere juridic, de la existența unei încălcări care nu făcea altceva decât să crească în intensitate. Comisia nu ar efectua o distincție între aprecierea materială a comportamentului reclamantelor ca înțelegere unică și continuă, din ianuarie 1990 până în septembrie 2001 pentru Gütermann și din ianuarie 1990 până în noiembrie 2000 pentru Zwicky, și aprecierea juridică a acestui comportament ca încălcare a normelor de concurență în aceste două perioade.

36 Pe de altă parte, reclamantele consideră că motivul întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 este admisibil. Astfel, Comisia s‑ar prevala în mod greșit de inadmisibilitatea acestui motiv susținând că reclamantele nu ar invoca existența unei erori vădite de apreciere în calificarea comportamentului acestora drept înțelegere unică și continuă. În opinia acestora, Comisia a calificat comportamentul lor drept înțelegere unică și continuă din punctul de vedere al faptelor, ceea ce acestea nu contestă în cadrul prezentului motiv. În schimb, articolul 1 alineatul (1) din decizia atacată ar conține o apreciere juridică greșită, dat fiind, pe de o parte, că Zwicky nu era prezentă pe piața aței industriale în țările nordice și, pe de altă parte, că, în ceea ce privește Finlanda, Norvegia și Suedia, nu putea exista o încălcare a normelor de concurență între ianuarie 1990 și decembrie 1993.

37 Comisia se prevalează, în principal, de inadmisibilitatea prezentului motiv invocat de reclamante și, în subsidiar, contestă temeinicia acestuia.

Aprecierea Tribunalului

38 Tribunalul consideră că trebuie apreciată temeinicia motivului întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 fără a fi necesar să se examineze admisibilitatea acestuia.

39 În primul rând, trebuie subliniat că, în articolul 1 alineatul (1) literele (g) și (h) din decizia atacată, Comisia constată existența unei încălcări, din partea reclamantelor, a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, având în vedere participarea acestora, din ianuarie 1990 până în septembrie 2001 pentru Gütermann și din ianuarie 1990 până în noiembrie 2000 pentru Zwicky, la practici concertate privind piețele aței industriale în Benelux și în țările nordice.

40 Trebuie constatat că, analizat izolat, acest articol ar putea lăsa să se înțeleagă faptul că existența unei încălcări comise de reclamante a fost reținută de Comisie având în vedere participarea acestora la practici concertate pe piața aței industriale în Finlanda, în Norvegia și în Suedia între ianuarie 1990 și decembrie 1993, și anume înainte de intrarea în vigoare a Acordului privind SEE. Or, este cert că în această perioadă nu exista niciun temei juridic care să permită Comisiei să constate existența unei astfel de încălcări din partea reclamantelor.

41 Totuși, rezultă din jurisprudență că dispozitivul unui act este indisociabil de motivarea acestuia, astfel încât trebuie interpretat, dacă este nevoie, ținând cont de motivele care au condus la adoptarea sa (Hotărârea Curții din 15 mai 1997, TWD/Comisia, C‑355/95 P, Rec., p. I‑2549, punctul 21, Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2000, EPAC/Comisia, T‑204/97 și T‑270/97, Rec., p. II‑2267, punctul 39).

42 În această privință, reiese în mod clar din considerentele (246), (295)-(298) și (331) ale deciziei atacate că, în măsura în care înțelegerea viza Finlanda, Norvegia și Suedia, aceasta nu a constituit o încălcare a normelor comunitare de concurență și a normelor din SEE privind concurența decât începând cu 1 ianuarie 1994, dată la care a intrat în vigoare Acordul privind SEE. Prin urmare, articolul 1 alineatul (1) literele (g) și (h) din decizia atacată trebuie interpretat în lumina acestei motivări clare și lipsite de orice ambiguitate. Astfel, trebuie considerat că dispozitivul deciziei atacate trebuie interpretat în sensul că elementele încălcării unice și continue, referitoare la Finlanda, la Norvegia și la Suedia, nu au existat decât începând cu 1 ianuarie 1994.

43 În al doilea rând, reclamantele se prevalează în mod inutil, în esență, de o pretinsă distincție efectuată de Comisie, în decizia atacată, între aprecierea juridică a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, pe de o parte, și aprecierea materială, în considerentele (264)-(277) ale deciziei atacate, a comportamentului lor drept încălcare unică și continuă, pe de altă parte. Acestea conchid, tot în mod greșit, că, din moment ce o încălcare „în sensul juridic al termenului” nu a putut exista în ceea ce privește Finlanda, Norvegia și Suedia decât începând cu 1 ianuarie 1994, Comisia a săvârșit o eroare constatând existența unei încălcări care nu a făcut decât să crească în intensitate.

44 În primul rând, este important să se sublinieze că reclamantele nu au contestat nicidecum caracterul unic și continuu al încălcării pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice.

45 În continuare, trebuie amintit că o încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE poate rezulta nu numai dintr‑un act izolat, ci și dintr‑o serie de acte sau chiar dintr‑un comportament continuu. Această interpretare nu poate fi contestată pentru motivul că unul sau mai multe elemente din această serie de acte sau din acest comportament continuu ar putea constitui în sine și în mod izolat o încălcare a acestei dispoziții (Hotărârea Curții din 8 iulie 1999, Comisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rec., p. I‑4125, punctul 81, Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2006, Degussa/Comisia, T‑279/02, Rec., p. II‑897, punctul 155).

46 Astfel, încălcarea unică și continuă regrupează frecvent o serie de acte realizate în ordine cronologică și care, prin ele însele, în momentul în care sunt săvârșite, pot constitui de asemenea o încălcare a normelor de concurență. Particularitatea acestor acte constă în faptul că se înscriu într‑o strategie de ansamblu. Este, în esență, ceea ce Comisia a constatat în considerentele (264)-(277) ale deciziei atacate în ceea ce privește înțelegerea privind piața aței industriale în Benelux și în țările nordice.

47 Contrar celor susținute de reclamante, considerațiile enunțate în considerentele citate anterior ale deciziei atacate nu constau numai într‑o simplă constatare a unor elemente de fapt, ci enunță motive obiective care impun Comisiei să conchidă că încălcarea pe piața aței industriale în țările nordice a format, împreună cu cea de pe piața aței industriale în Benelux, o încălcare unică și continuă.

48 Faptul că temeiul juridic pe care s‑a întemeiat Comisia pentru a constata încălcarea pe piețele aței industriale în Finlanda, în Norvegia și în Suedia nu a existat decât după începerea încălcării nu produce efecte în această privință, din moment ce, astfel cum reiese din motivarea deciziei atacate, comportamentul reclamantelor pe această piață nu a fost luat în considerare decât începând cu 1 ianuarie 1994.

49 În al doilea rând, obiecția ridicată de Zwicky, întemeiată pe faptul că aceasta nu era prezentă pe piața țărilor nordice, trebuie respinsă. Astfel cum s‑a amintit la punctul 44 de mai sus, Zwicky a confirmat că nu contestă calificarea drept încălcare unică și continuă a înțelegerii pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice.

50 Or, reiese din jurisprudență că o întreprindere care a participat la o încălcare unică și complexă prin comportamente proprii, care intră în sfera de aplicare a noțiunilor de acord sau de practică concertată având un obiect anticoncurențial în sensul articolului 81 CE și care au drept scop să contribuie la realizarea încălcării în ansamblul său, poate fi de asemenea răspunzătoare, pentru toată perioada participării sale la încălcarea menționată, pentru comportamentele altor întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări. Această situație se regăsește atunci când se stabilește că întreprinderea în cauză cunoaște comportamentele ilicite ale celorlalți participanți sau că aceasta poate în mod rezonabil să le prevadă și că este pregătită să accepte riscul ce decurge din comportamentele respective (Hotărârea Comisia/Anic Partecipazioni, punctul 45 de mai sus, punctul 203, Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2002, Brugg Rohrsysteme/Comisia, T‑15/99, Rec., p. II‑1613, punctul 73).

51 În speță, Zwicky nu contestă că a participat în mod regulat la reuniunile consacrate aței industriale pe piața din țările nordice, nu a contestat deloc afirmația Comisiei potrivit căreia a fost activă pe această piață a aței industriale în țările nordice înainte de începerea încălcării unice, nu a negat că a participat la elemente din încălcarea privind piața aței industriale în Benelux și, în plus, nu a contestat că acele elemente din încălcare se înscriau într‑o strategie de ansamblu și, prin urmare, nu constituiau decât o parte din elementele componente ale încălcării unice și continue de pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice.

52 Rezultă că lipsa întreprinderii Zwicky de pe piața aței industriale în țările nordice în perioada în care a fost comisă încălcarea unică și continuă nu poate, în sine, să o scutească de răspunderea sa pentru comportamentele puse în aplicare pe această piață geografică de celelalte întreprinderi în cadrul acestei încălcări.

53 Pe de altă parte, în măsura în care obiecția ridicată de Zwicky trebuie interpretată în sensul că numai întreprinderile active în calitate de concurente, de ofertanți sau de solicitanți pe piața geografică a țărilor nordice și‑ar putea coordona comportamentul în calitate de întreprinderi (co)autoare ale unei încălcări, trebuie subliniat că o întreprindere poate încălca interdicția prevăzută la articolul 81 alineatul (1) CE atunci când comportamentul acesteia, astfel cum se coordonează cu cel al altor întreprinderi, are drept scop să restrângă concurența pe o anumită piață relevantă în interiorul pieței comune, fără ca aceasta să presupună în mod necesar să fie ea însăși activă pe piața relevantă menționată (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului 8 iulie 2008, AC‑Treuhand/Comisia, T‑99/04, Rep., p. II‑1501, punctul 122).

54 Având în vedere constatările menționate la punctul 51 de mai sus, Zwicky nu poate contesta în mod valabil faptul că este în egală măsură răspunzătoare, în calitate de coautor, pentru comiterea unei încălcări a normelor de concurență în ceea ce privește înțelegerea privind ața industrială pe piața din țările nordice.

55 În consecință, motivul întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 trebuie respins.

Cu privire la motivul, invocat de Zwicky, întemeiat pe caracterul nejustificat al somațiilor de a înceta încălcarea și de a se abține de la a o repeta

Argumentele părților

56 Zwicky arată că, la articolul 3 din decizia atacată, Comisia a somat întreprinderile în cauză să înceteze imediat încălcările constatate, în cazul în care nu au făcut‑o deja, și să se abțină în viitor de la orice act de tipul încălcărilor constatate sau de la orice comportament care are un obiect similar.

57 Or, Zwicky susține că, nu numai că din noiembrie 2000 nu mai este prezentă pe piețele vizate în decizia atacată, ci, în plus, a renunțat la toate activitățile comerciale pentru a se limita să gestioneze bunuri imobiliare. Aceasta apreciază că somațiile menționate anterior încalcă principiul proporționalității și consideră că articolul 3 din decizia atacată este nelegal. În opinia acesteia, în măsura în care Comisia avea posibilitatea să constate, fără a trebui să efectueze verificări suplimentare, că încălcările au încetat și că nu exista niciun risc de a fi repetate, aceasta din urmă nu avea niciun interes legitim să emită o somație. Zwicky se întemeiază în această privință pe Hotărârea Curții din 2 martie 1983, GVL/Comisia (7/82, Rec., p. 483, punctul 24 și următoarele).

58 Comisia solicită respingerea acestui motiv.

Aprecierea Tribunalului

59 Trebuie arătat că, prin prezentul motiv, Zwicky solicită anularea articolului 3 din dispozitivul deciziei atacate în măsura în care o privește.

60 Trebuie constatat că articolul 3 din dispozitivul deciziei atacate conține, în fapt, două somații.

61 Mai întâi, această dispoziție impune întreprinderilor în cauză să înceteze imediat, în cazul în care nu au făcut‑o deja, încălcările avute în vedere la articolul 1 din dispozitivul deciziei atacate. În această privință, în măsura în care Zwicky nu mai desfășura activități pe piața aței industriale în momentul adoptării deciziei atacate, argumentația prezentată împotriva acestei dispoziții este în mod evident lipsită de orice fundament. Astfel, chiar dacă se numără printre întreprinderile enumerate la articolul 1 din decizia atacată, Zwicky, prin încetarea activităților, pusese deja capăt încălcării și, prin urmare, nu mai era vizată, în fapt, de somația în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 20 aprilie 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, T‑305/94-T‑307/94, T‑313/94-T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 și T‑335/94, Rec., p. II‑931, punctul 1247). Această împrejurare lipsește de efect și argumentul prezentat de Zwicky referitor la încălcarea principiului proporționalității în această privință (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului 18 iunie 2008, Hoechst/Comisia, T‑410/03, Rep., p. II‑881, punctul 196).

62 În al doilea rând, articolul 3 din decizia atacată impune întreprinderilor enumerate la articolul 1 să se abțină pe viitor de la a repeta oricare dintre actele sau comportamentele descrise la articolul 1, precum și orice măsură care are un obiect sau un efect echivalent.

63 Trebuie amintit că aplicarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 poate presupune interdicția de a continua anumite activități, practici sau situații a căror nelegalitate a fost constatată, dar și interdicția de a adopta un comportament viitor similar. Cu toate acestea, astfel de obligații care se află în sarcina întreprinderilor nu trebuie să depășească limitele a ceea ce este corespunzător și necesar pentru a atinge scopul urmărit (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2000, Cimenteries CBR și alții/Comisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95-T‑32/95, T‑34/95-T‑39/95, T‑42/95-T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95-T‑65/95, T‑68/95-T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 și T‑104/95, Rec., p. II‑491, punctele 4704 și 4705 și jurisprudența citată). Pe de altă parte, competența Comisiei de a emite somații trebuie exercitată în funcție de natura încălcării constatate (Hotărârea Curții din 6 martie 1974, Istituto Chemioterapico Italiano și Commercial Solvents/Comisia, 6/73 și 7/73, Rec., p. 223, punctul 45, Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 1999, Irish Sugar/Comisia, T‑228/97, Rec., p. II‑2969, punctul 298, și Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2000, Aéroports de Paris/Comisia, T‑128/98, Rec., p. II‑3929, punctul 82).

64 În speță, Comisia a constatat, la articolul 1 din decizia atacată, că Zwicky, împreună cu alte întreprinderi, a încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE, participând, în plus, pentru o perioadă foarte lungă, la acorduri și la practici concertate în sectorul aței industriale în Benelux și în țările nordice, în cadrul cărora aceasta și celelalte întreprinderi au stabilit de comun acord viitoarele liste de prețuri, nivelul maximal al rabaturilor, diminuarea rabaturilor și majorarea prețurilor speciale aplicabile anumitor clienți, precum și evitarea concurenței reciproce prin preț în avantajul furnizorului deja stabilit și împărțirea clienților. Zwicky nu contestă considerațiile enunțate în această privință în decizia atacată.

65 În aceste condiții, prin somarea întreprinderilor în cauză să se abțină în viitor, pe piața aței industriale în Benelux și în țările nordice, de la orice măsură care poate avea un obiect sau un efect echivalent, Comisia nu a depășit competențele care îi sunt conferite prin articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Hoechst/Comisia, punctul 61 de mai sus, punctul 199).

66 Faptul că Zwicky nu mai exercita activități în sectorul aței industriale în ziua adoptării deciziei atacate nu poate repune în discuție această concluzie. Astfel, o somație precum cea din speță este preventivă prin natura sa și nu depinde de situația întreprinderilor în cauză în momentul adoptării deciziei atacate.

67 Comisia era cu atât mai mult îndreptățită să includă această somație în dispozitivul deciziei atacate cu cât Zwicky nu s‑a angajat să nu mai repete comportamentul anticoncurențial (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 11 martie 1999, Thyssen Stahl/Comisia, T‑141/94, Rec., p. II‑347, punctul 678).

68 În plus, Hotărârea GVL/Comisia, punctul 57 de mai sus, invocată de Zwicky, nu este pertinentă în speță. Astfel, dincolo de faptul că împrejurările acestei cauze sunt diferite de cele din prezenta speță, s‑a demonstrat, la punctele 60-67 de mai sus, pe de o parte, că Zwicky nu era vizată de somația de a înceta imediat încălcările menționate la articolul 1 din decizia atacată și, pe de altă parte, că Comisia avea un interes perfect legitim să o someze să se abțină în viitor de la orice act de tipul încălcărilor constatate sau de la orice comportament care are un obiect similar.

69 Pentru toate aceste argumente, prezentul motiv trebuie respins.

2. Cu privire la motivele ce vizează contestarea amenzii și cuantumul acesteia

Cu privire la motivul, invocat de Zwicky, întemeiat pe depășirea plafonului de 10 % din cifra de afaceri

Argumentele părților

70 După ce a indicat că și‑a încetat activitățile comerciale privind ața industrială în noiembrie 2000, Zwicky reproșează mai întâi Comisiei că și‑a întemeiat calculul cuantumului maximal de 10 % din cifra de afaceri pe cifra de afaceri realizată de Gütermann. Astfel, această din urmă întreprindere ar fi preluat numai o parte din activitățile sale și nu ar fi supusă controlului acesteia. Numai cifra de afaceri realizată de Zwicky ar fi, așadar, determinantă. Din moment ce Zwicky nu mai realizează o cifră de afaceri din 2001, nu i‑ar putea fi aplicată nicio amendă în temeiul articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003. Astfel, Regulamentul nr. 1/2003 ar viza cifra de afaceri globală a ultimului exercițiu financiar anterior adoptării deciziei. Faptul de a lega amenda de această din urmă cifră ar permite luarea în considerare a importanței și a influenței întreprinderii pe piață. Prin urmare, situația actuală a întreprinderilor în raport cu cifra lor de afaceri ar fi determinantă. O întreprindere care nu mai realizează o cifră de afaceri nu ar mai avea influență pe piață și, în consecință, nu i s‑ar mai putea aplica amenzi.

71 În continuare, aceasta arată că Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia (T‑33/02, Rec., p. II‑4973), invocată de Comisie, trebuie interpretată în sensul că luarea în considerare a unei cifre de afaceri care nu este aceea a exercițiului financiar complet care precedă adoptarea deciziei este posibilă atunci când întreprinderea în cauză și‑a încetat activitățile comerciale sau a deturnat cifra de afaceri pentru a evita aplicarea unei amenzi importante. Această situație nu se regăsește în prezenta cauză. Zwicky susține în această privință că activitățile sale au fost vândute cu un an înaintea verificărilor efectuate de Comisie, în urma unei degradări a situației sale concurențiale.

72 În plus, Zwicky subliniază că, în speță, Gütermann i‑a achiziționat activitatea comercială în cadrul unei cumpărări de active (asset deal) și că, prin urmare, veniturile legate de activitatea astfel preluată ar fi trebuit transferate întreprinderii Gütermann și să majoreze cifra de afaceri a acesteia care trebuie luată în considerare pentru aplicarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003. În plus, aceasta susține că vânzarea activităților sale către Gütermann nu constituie o simplă reorganizare internă a întreprinderii.

73 În sfârșit, faptul că reclamantele au trimis un singur document ca răspuns la comunicarea privind obiecțiunile s‑ar explica prin împrejurarea că activitățile din sectorul aței industriale au fost preluate de Gütermann și că președintele consiliului de administrație al Zwicky a fost numit membru al consiliului de administrație al Gütermann în urma acestei operațiuni. Totuși, aceasta nu ar schimba cu nimic faptul că Zwicky este independentă de Gütermann și că aceasta din urmă nu a devenit acționara celei dintâi.

74 Comisia arată că acest motiv este inoperant în măsura în care, chiar dacă argumentul prezentat de Zwicky ar fi exact, aceasta a determinat plafonul amenzii luând în considerare cifra de afaceri a exercițiului financiar precedent, ceea ce ar fi făcut deja în alte cauze. Or, Comisia constată că cifra de afaceri globală a Zwicky pentru anul 1999 era de 4,5 milioane de euro și că amenda în valoare de 0,174 milioane de euro nu depășește deloc plafonul de 10 % din această cifră de afaceri.

75 În subsidiar, Comisia susține mai întâi că, deși Gütermann a cumpărat, în noiembrie 2000, activitățile întreprinderii Zwicky care priveau înțelegerea pe piața aței industriale, aceasta a ținut cont de faptul că Zwicky a fost implicată în această încălcare timp de zece ani și a considerat că, după vânzarea de către Zwicky a activităților sale comerciale, faptul de a continua să existe din punct de vedere juridic sub forma unei „cochilii goale” constituia o manevră realizată în scopul specific de a se sustrage de la sancțiunile aplicate pentru încălcarea normelor de concurență. În plus, aceasta arată că Zwicky nu a contestat jurisprudența potrivit căreia revine în principiu persoanei fizice sau juridice care conducea întreprinderea respectivă în momentul săvârșirii încălcării să răspundă pentru aceasta. Comisia mai adaugă faptul că, din moment ce președintele consiliului de administrație al Zwicky era prezent în cadrul consiliului de conducere al Gütermann și dispunea astfel de cunoștințe precise privind participarea celor două întreprinderi la înțelegere, considerațiile care au motivat decizia de a menține existența întreprinderii Zwicky pot fi ușor de înțeles.

76 Comisia consideră în continuare că interpretarea articolului 23 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 1/2003 efectuată de Zwicky nu este compatibilă cu principiul efectului util, întrucât permite întreprinderilor să evite asumarea răspunderii efectuând reorganizări pur interne. Acesta ar fi modul în care Tribunalul abordează chestiunea în Hotărârea Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus.

77 În sfârșit, Comisia susține că legăturile strânse dintre Zwicky și Gütermann reies din redactarea unui răspuns comun la comunicarea privind obiecțiunile și din prezența acelorași avocați pentru a le apăra în fața Tribunalului.

Aprecierea Tribunalului

78 Potrivit articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia poate aplica întreprinderilor amenzi care nu depășesc 10 % din cifra de afaceri din exercițiul financiar care precedă adoptarea deciziei. Acest plafon de 10 % urmărește să evite ca amenzile să fie disproporționate în raport cu importanța întreprinderii și, în special, aplicarea unor amenzi pe care se poate prevedea că întreprinderile nu vor fi în măsură să le achite. Întrucât numai cifra de afaceri globală poate da în mod efectiv un indiciu aproximativ în această privință, acest procentaj trebuie interpretat în sensul că se referă la cifra de afaceri globală (Hotărârea Curții din 7 iunie 1983, Musique diffusion française și alții/Comisia, 100/80-103/80, Rec., p. 1825, punctul 119).

79 Mai trebuie subliniat că articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 au ca obiect să acorde Comisiei competența de a aplica amenzi pentru a‑i permite să își îndeplinească misiunea de supraveghere care îi este conferită de dreptul comunitar (Hotărârea Musique diffusion française și alții/Comisia, punctul 78 de mai sus, punctul 105, și Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2003, Archer Daniels Midland și Archer Daniels Midland Ingredients/Comisia, T‑224/00, Rec., p. II‑2597, punctul 105). Această misiune include sarcina de a investiga și de a sancționa încălcări individuale, precum și obligația de a promova o politică generală care urmărește aplicarea, în materia concurenței, a principiilor stabilite de tratat și orientarea în acest sens a comportamentului întreprinderilor. Prin urmare, Comisia trebuie să asigure caracterul descurajator al amenzilor (Hotărârea Archer Daniels Midland și Archer Daniels Midland Ingredients/Comisia, citată anterior, punctele 105 și 106).

80 Pe de altă parte, trebuie arătat că „exercițiul financiar precedent” în sensul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003 vizează, în principiu, ultimul exercițiu complet al fiecărei întreprinderi în cauză la data adoptării deciziei (Hotărârea Curții din 7 iunie 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, C‑76/06 P, Rep., p. I‑4405, punctul 32).

81 În speță, decizia atacată fiind adoptată la 14 septembrie 2005, exercițiul financiar precedent era cel de la 1 iulie 2004 la 30 iunie 2005. Or, Zwicky a cesionat întreprinderii Gütermann activitățile pe care le desfășura în domeniul aței industriale în noiembrie 2000. În consecință, Comisia a considerat că, în momentul adoptării deciziei atacate, nu dispunea, în ceea ce privește Zwicky, de o cifră de afaceri care să reprezinte o activitate economică exercitată de aceasta cu ocazia exercițiului financiar precedent. Întemeindu‑se, în plus, în considerentul (383) al deciziei atacate, pe pretinsa existență a unei legături de la societate‑mamă la filială între Gütermann și Zwicky în urma cesionării activităților referitoare la ața industrială de la a doua către prima, aceasta consideră că se poate întemeia pe cifra de afaceri a Gütermann pentru a aplica plafonul de 10 %.

82 Trebuie distinse două aspecte ale obiecțiilor formulate de Zwicky: pe de o parte, alegerea efectuată de Comisie în sensul de a lua în considerare cifra de afaceri a Gütermann și, pe de altă parte, neluarea în considerare a cifrei sale de afaceri din exercițiul financiar încheiat la 30 iunie 2005, chiar dacă aceasta ar fi fost egală cu zero.

83 În ceea ce privește primul aspect al obiecțiilor ridicate de Zwicky, trebuie recunoscut că cifra de afaceri a întreprinderii Gütermann a fost reținută în mod greșit de Comisie pentru a stabili plafonul de 10 % din cifra de afaceri care nu trebuie depășit la calculul amenzii aplicate întreprinderii Zwicky.

84 Astfel, Gütermann nu a făcut altceva decât să preia, în noiembrie 2000, activitățile întreprinderii Zwicky în domeniul aței industriale. În cadrul ședinței, Zwicky a explicat că această cesionare a activităților a fost efectuată în două moduri, și anume, pe de o parte, prin încheierea, în Elveția, a unui contract de transfer de active precum depozitele și mașinile și, pe de altă parte, prin vânzarea de acțiuni în Germania.

85 Comisia a recunoscut totuși în cadrul ședinței că Gütermann nu a încorporat deloc Zwicky și că, prin urmare, prima nu a devenit proprietara celei de a doua. Astfel, cesionarea activităților referitoare la ața industrială nu a afectat deloc independența juridică și economică a Zwicky.

86 Argumentele potrivit cărora președintele consiliului de administrație al Zwicky a devenit membru al comitetului de direcție al Gütermann, cele două întreprinderi consultă același avocat și au prezentat un răspuns comun la comunicarea privind obiecțiunile nu pot, în speță, să justifice prin ele însele poziția Comisiei în ceea ce privește existența unei legături de la societate‑mamă la filială între cele două întreprinderi.

87 În plus, Comisia nu a demonstrat deloc motivul pentru care informațiile furnizate de Zwicky, la cererea sa de informații privind cesionarea activităților și legăturile sale cu Gütermann, ar fi indus‑o în eroare.

88 Rezultă că, prin faptul de a se referi la cifra de afaceri a Gütermann, Comisia a săvârșit o eroare de apreciere ale cărei consecințe vor fi prezentate la punctul 104 și următoarele de mai jos.

89 În ceea ce privește al doilea aspect al obiecțiilor ridicate de Zwicky, și anume neluarea în considerare a cifrei sale de afaceri nulă care rezultă din pretinsa sa activitate economică în cursul anului care precedă adoptarea deciziei atacate, acesta implică examinarea modului în care Comisia trebuie să definească noțiunea „exercițiu financiar precedent” în cazurile în care unele schimbări esențiale în ceea ce privește situația economică a întreprinderii în cauză au intervenit între sfârșitul perioadei în care a fost comisă încălcarea și data adoptării deciziei Comisiei prin care se aplică amenda.

90 În ceea ce privește noțiunea „exercițiu financiar precedent”, trebuie arătat că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, pentru interpretarea unei dispoziții de drept comunitar, trebuie să se țină cont nu doar de termenii acesteia, ci, în egală măsură, de contextul său și de obiectivele urmărite prin reglementarea din care face parte această dispoziție (Hotărârea Curții din 7 iunie 2005, VEMW și alții, C‑17/03, Rec., p. I‑4983, punctul 41, Hotărârea Curții din 1 martie 2007, Jan De Nul, C‑391/05, Rep., p. I‑1793, punctul 20, și Hotărârea Curții din 7 iunie 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 80 de mai sus, punctul 21).

91 În această privință, astfel cum s‑a amintit la punctul 79 de mai sus, articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003 au ca obiect să acorde Comisiei competența de a aplica amenzi pentru a‑i permite să își îndeplinească misiunea de supraveghere care îi este conferită de dreptul comunitar. Această misiune include printre altele sarcina de a reprima comportamente ilicite și pe aceea de a preveni repetarea acestora (Hotărârea Curții din 15 iulie 1970, ACF Chemiefarma/Comisia, 41/69, Rec., p. 661, punctul 173).

92 Trebuie adăugat că, în conformitate cu articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și cu articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia trebuie să ia în considerare gravitatea și durata încălcării respective.

93 Având în vedere aceste elemente, plafonul privind cifra de afaceri prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și la articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003 are drept scop să evite ca amenzile aplicate de Comisie să fie disproporționate în raport cu importanța întreprinderii vizate (Hotărârea Musique diffusion française și alții/Comisia, punctul 78 de mai sus, punctul 119).

94 Din considerațiile de mai sus rezultă că, pentru stabilirea noțiunii „exercițiu financiar precedent”, Comisia trebuie să aprecieze, în fiecare caz și ținând cont de context, precum și de obiectivele urmărite prin regimul de sancțiuni instituit prin Regulamentul nr. 17 și prin Regulamentul nr. 1/2003, impactul asupra întreprinderii în cauză, ținând cont în special de o cifră de afaceri care reflectă situația economică reală a acesteia în perioada în care a fost săvârșită încălcarea (a se vedea Hotărârea din 7 iunie 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 80 de mai sus, punctul 25).

95 Totuși, atât din obiectivele sistemului în care se integrează articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003, cât și din jurisprudența citată la punctul 80 de mai sus rezultă că aplicarea plafonului de 10 % presupune, pe de o parte, cunoașterea de către Comisie a cifrei de afaceri pentru ultimul exercițiu financiar care precedă data adoptării deciziei și, pe de altă parte, ca aceste date să reprezinte un exercițiu complet de activitate economică normală într‑o perioadă de 12 luni (a se vedea Hotărârea din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus, punctul 38).

96 Astfel, în cazul în care exercițiul financiar s‑a încheiat înainte de adoptarea deciziei, însă conturile anuale ale întreprinderii în cauză nu au fost încă realizate sau încă nu au fost comunicate Comisiei, aceasta din urmăare dreptul, chiar obligația, să recurgă la cifra de afaceri din exercițiul financiar anterior pentru a aplica articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003. De asemenea, în cazul în care, în urma unei reorganizări sau a unei modificări a practicilor contabile, o întreprindere a prezentat, pentru exercițiul financiar precedent, conturi care privesc o perioadă mai mică de 12 luni, Comisia este îndreptățită să recurgă la cifra de afaceri dintr‑un exercițiu complet anterior pentru a aplica aceste dispoziții (a se vedea Hotărârea din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus, punctul 39). Același lucru este valabil și în situația în care o întreprindere nu a exercitat o activitate economică în cursul exercițiului financiar precedent și, prin urmare, Comisia nu dispune de o cifră de afaceri care să reprezinte o activitate economică exercitată de întreprinderea în cauză cu ocazia exercițiului respectiv. Astfel, cifra de afaceri pentru această perioadă nu oferă niciun indiciu privind importanța întreprinderii respective, contrar cerințelor impuse de jurisprudență, și, prin urmare, nu poate servi drept bază pentru stabilirea plafonului prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (a se vedea Hotărârea din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus, punctul 42).

97 Mai trebuie amintit că, potrivit Hotărârii din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus (punctul 49), aplicabil prin analogie în prezenta cauză, chiar și în cazul exercitării normale de activități economice, este posibil ca cifra de afaceri a unei întreprinderi să scadă într‑o măsură importantă, chiar esențială, în comparație cu anii precedenți, pentru diverse motive, precum un context economic dificil, o criză în sectorul respectiv, un sinistru sau o grevă. Totuși, din moment ce o întreprindere a realizat, în fapt, o cifră de afaceri în cursul unui exercițiu complet în care au fost desfășurate activități economice, deși într‑o măsură redusă, Comisia trebuie să ia în considerare această cifră de afaceri pentru a stabili plafonul prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003. Prin urmare, cel puțin în situațiile în care nu există niciun indiciu care să arate că o întreprindere și‑a încetat activitățile comerciale sau a deturnat cifra de afaceri pentru a evita aplicarea unei amenzi importante, trebuie considerat că, pentru stabilirea limitei maximale a amenzii, Comisia are obligația să țină seama de cifra de afaceri cea mai recentă care reflectă un an complet de activitate economică (Hotărârea din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus, punctul 49).

98 Potrivit opiniei exprimate de Zwicky, Comisia nu ar fi demonstrat că Zwicky a deturnat cifra de afaceri și, astfel, ar fi aplicat în mod greșit excepția de la principiul luării în considerare a cifrei de afaceri din ultimul exercițiu financiar. Totuși, astfel cum aceasta ar fi precizat în cadrul ședinței, Comisia nu reproșează deloc întreprinderii Zwicky faptul că a acționat în mod abuziv pentru a evita aplicarea unei amenzi importante, ci se limitează să constate că, în fapt, aceasta și‑a încetat activitatea și că există astfel sub forma unei „cochilii goale”.

99 În înscrisurile sale, Zwicky a menționat că din 2001 se limita să gestioneze imobile și a subliniat că din acel an nu a mai realizat o cifră de afaceri. În consecință, trebuie constatat că Zwicky nu a realizat o cifră de afaceri nici în cursul exercițiului financiar complet care precedă decizia atacată, și anume cel din perioada cuprinsă între 1 iulie 2004 și 30 iunie 2005. Întrebată fiind, în cadrul ședinței, cu privire la natura exactă a activităților sale, aceasta și‑a reiterat afirmațiile cu privire la exercitarea unei activități de gestiune a imobilelor rămase în continuare în proprietatea sa. Zwicky a precizat că parcul său imobiliar se compunea din imobile ocupate anterior prin activitatea sa în domeniul aței industriale și care au rămas goale din momentul cesionării activității respective întreprinderii Gütermann, precum și din locuințe închiriate unor foști salariați. Zwicky a susținut că acestea vor putea fi utilizate în scopuri locative și că vor fi făcute investiții în acest sens. Aceasta a mai prezentat un plan de dezvoltare elaborat în comun cu autoritățile locale. În sfârșit, Zwicky a admis că de la încetarea activităților sale pe piața aței industriale nu a mai avut niciun salariat.

100 Deși este cert că Zwicky a continuat să existe din punct de vedere juridic după cesionarea activităților sale întreprinderii Gütermann, trebuie constatat că indicii serioase, precum o cifră de afaceri nulă timp de mai mulți ani, lipsa salariaților sau, mai mult, lipsa unor probe concrete privind o exploatare a imobilelor sale sau a unor proiecte de investiții în vederea exploatării acestora din urmă, permit să se presupună că Zwicky nu a continuat să exercite o activitate economică normală în sensul jurisprudenței citate anterior, în special între 1 iulie 2004 și 30 iunie 2005.

101 Răspunsurile furnizate de Zwicky în înscrisurile sale și în cadrul ședinței au rămas vagi și, prin urmare, nu au permis Tribunalului să constate existența unei „activități economice normale”. În plus, Zwicky a confirmat conținutul extrasului dintr‑un document care prezintă o sinteză economică a situației sale, citit de Comisie în cadrul ședinței, din care rezultă o cifră de afaceri nulă, beneficii nule și lipsa salariaților și nu contestă că aceasta a fost situația în special în perioada care a urmat cesionării activităților sale privind ața industrială întreprinderii Gütermann până la 30 iunie 2005.

102 În această privință, și contrar afirmațiilor făcute de Zwicky în cadrul ședinței, simplul fapt că un consiliu de administrație și un gerant se ocupă de planul de dezvoltare al societății, a cărui realitate nu este până în prezent demonstrată, nu poate fi suficient pentru a constitui o dovadă determinantă a existenței unei activități economice normale a societății respective în interpretarea dată de Tribunal în Hotărârea din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisia, punctul 71 de mai sus.

103 Prin urmare, Comisia era obligată să ia în considerare o cifră de afaceri globală realizată de Zwicky anterioară cifrei de afaceri din exercițiul financiar încheiat la 30 iunie 2005.

104 În ceea ce privește consecințele erorii de apreciere săvârșite de Comisie, care a constat în a se referi la cifra de afaceri globală a Gütermann, trebuie stabilit dacă aceasta justifică, în beneficiul întreprinderii Zwicky, reducerea cuantumului amenzii sau chiar anularea acesteia de către instanța comunitară.

105 În această privință, trebuie subliniat că, în ceea ce privește acțiunile îndreptate împotriva deciziilor Comisiei prin care aceasta aplică amenzi întreprinderilor pentru încălcarea normelor de concurență, Tribunalul are competență în baza a două temeiuri. Pe de o parte, în temeiul articolului 230 CE, are sarcina să controleze legalitatea acestora (Hotărârea Curții din 16 noiembrie 2000, SCA Holding/Comisia, C‑297/98 P, Rec., p. I‑10101, punctele 53 și 54).

106 Pe de altă parte, Tribunalul este competent să aprecieze, în cadrul competenței de fond care îi este conferită prin articolul 229 CE, prin articolul 17 din Regulamentul nr. 17 și prin articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003, caracterul adecvat al cuantumului amenzilor. Această din urmă apreciere poate justifica prezentarea și luarea în considerare a informațiilor suplimentare a căror menționare în decizie nu este impusă în sine în temeiul obligației de motivare prevăzute la articolul 253 CE (Hotărârea SCA Holding/Comisia, punctul 105 de mai sus, punctul 55).

107 În speță, Tribunalul, în exercitarea competenței sale de fond, consideră că nu trebuie făcută referire la cifra de afaceri a Gütermann, ci la cifra de afaceri a Zwicky.

108 Pentru motivele expuse mai sus și în lumina jurisprudenței Britannia Alloys & Chemicals/Comisia (punctele 71 și 80 de mai sus), ultima cifră de afaceri a întreprinderii Zwicky care rezultă din activitățile economice reale ale acesteia și la care Comisia ar fi trebuit să se refere este cea din exercițiul financiar de la 1 iulie 1999 la 30 iunie 2000. Reiese din considerentul (76) al deciziei atacate că această cifră de afaceri se ridica la 4,5 milioane de euro. Cuantumul amenzii aplicate de Comisie întreprinderii Zwicky se ridică la 205 000 de euro și, așadar, nu depășește nicidecum 10 % din această cifră de afaceri.

109 În plus, trebuie arătat că, în cadrul ședinței, Zwicky a susținut că soluția subsidiară care consta în a se referi la cifra sa de afaceri din exercițiul financiar încheiat la 30 iunie 2000 ar fi inadmisibilă pentru motivul că aceasta ar însemna ca cifra sa de afaceri să fie luată în considerare de două ori. Astfel, întrucât activitățile exercitate de Zwicky cu privire la ața industrială au fost preluate de Gütermann, cifra de afaceri generată de aceste activități ar fi fost deja luată în considerare de Comisie în ansamblul cifrei de afaceri a Gütermann. Comisia a susținut că acest argument era nou și că, prin urmare, trebuia respins.

110 Acest argument al Zwicky trebuie respins întrucât este lipsit de temei.

111 Astfel, argumentul prezentat de Zwicky constă în a susține că soluția subsidiară ar presupune să se atribuie întreprinderii Zwicky cifra de afaceri deja atribuită întreprinderii Gütermann. Or, Tribunalul consideră că singura întrebare care se pune în speță este aceea de a stabili care este cifra de afaceri pertinentă care trebuie reținută pentru calcularea plafonului de 10 % din amenda aplicată întreprinderii Zwicky. Astfel cum s‑a demonstrat mai sus, singura cifră de afaceri admisibilă în acest scop este aceea de 4,5 milioane de euro, referitoare la exercițiul financiar al Zwicky cuprins între 1 iulie 1999 și 30 iunie 2000.

112 Chiar dacă s‑ar presupune că trebuie admis că această soluție se traduce prin dubla luare în considerare a cifrei de afaceri a Zwicky în această etapă a calculului amenzii aplicate întreprinderilor Gütermann și Zwicky, ar trebui să se considere că nelegalitatea a fost comisă în detrimentul întreprinderii Gütermann. Astfel, argumentele prezentate de Zwicky ar presupune în realitate să solicite Tribunalului să verifice legalitatea cuantumului amenzii stabilite pentru Gütermann. Or, Zwicky nu se poate prevala de un drept de a exercita o acțiune în această privință. Astfel, dacă un destinatar al unei decizii hotărăște să formuleze o acțiune în anulare, instanța comunitară nu este sesizată decât cu elementele deciziei care îl privesc pe acesta. În schimb, cele care privesc alți destinatari și care nu au fost atacate nu intră în obiectul litigiului pe care instanța comunitară este chemată să îl soluționeze (Hotărârea Curții din 14 septembrie 1999,Comisia/AssiDomän Kraft Products și alții, C‑310/97 P, Rec., p. I‑5363, punctul 53).

113 În lumina acestor considerații, motivul invocat de Zwicky, întemeiat pe încălcarea articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și a articolului 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003, trebuie respins.

Cu privire la motivul, invocat de Gütermann și de Zwicky, întemeiat pe o apreciere greșită a gravității încălcării din perspectiva efectelor acesteia

Argumentele părților

114 În primul rând, reclamantele susțin că, potrivit Liniilor directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) [CO] (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69, denumite în continuare „liniile directoare”) și unei practici decizionale constante, aprecierea gravității încălcării depinde în mod expres de impactul real al încălcării asupra pieței. Principiul proporționalității ar obliga Comisia să ia în considerare un astfel de impact cu ocazia aprecierii gravității încălcării. Reclamantele precizează că, prin această obiecție, nu urmăresc să conteste încălcarea în sine, ci să repună în discuție clasificarea acesteia în categoria încălcărilor foarte grave.

115 În al doilea rând, reclamantele au în vedere problema impactului real al încălcării asupra pieței și conchid în sensul lipsei acestuia. Prin urmare, Gütermann și Zwicky apreciază că acest impact nu putea fi utilizat de Comisie pentru a califica drept foarte gravă încălcarea respectivă. Deși acestea admit că majorările de prețuri care figurează pe listele stabilite în cursul reuniunilor au fost aplicate, de cele mai multe ori, de diferitele întreprinderi, totuși, reclamantele consideră că aceste majorări de prețuri nu au condus la o majorare a prețurilor nete reale. Considerațiile enunțate de Comisie la punctul 4.1.4 din decizia atacată nu ar permite să se ajungă la concluzia unui astfel de impact. Faptul că întreprinderile s‑au întrunit timp de 11 ani nu ar fi suficient, în sine, pentru a conchide că majorările de prețuri au avut o influență asupra prețurilor nete. Astfel, reclamantele apreciază că au dovedit că reuniunile aveau drept scop principal schimbul legal de informații. Însăși Comisia ar recunoaște că nu dispune de dovezi pentru a demonstra existența unui impact real.

116 Din cauza particularităților stabilirii prețurilor în sectorul aței industriale – clienților nu li se facturau aproape niciodată prețurile care figurau pe liste –, reclamantele apreciază că punerea în aplicare a acordului nu permite deloc, în speță, să se conchidă în sensul existenței unui impact real asupra pieței. Dimpotrivă, prețurile medii reale de pe piață nu ar fi evoluat și chiar ar fi scăzut.

117 În al treilea rând, reclamantele se prevalează de împrejurarea că încălcarea nu ar fi avut un impact real asupra prețurilor medii reale practicate de acestea, susțin că încălcarea nu ar fi trebuit calificată drept foarte gravă pe plan individual și arată astfel că ar fi trebuit să le fie acordat de către Comisie beneficiul acestei circumstanțe.

118 Având în vedere disparitatea considerabilă de dimensiune între întreprinderile în cauză și cifra de afaceri redusă pe care acestea au realizat‑o pe piața relevantă, reclamantele susțin că lipsa unui impact real al încălcării asupra prețurilor nete practicate ar fi trebuit să fie reținută de Comisie drept circumstanță atenuantă, conform punctului 1A din liniile directoare.

119 Acestea reproșează Comisiei că s‑a mulțumit să compare importanța relativă a întreprinderilor pe piață întemeindu‑se pe cifra lor de afaceri și că, astfel, nu a luat în considerare decât capacitatea economică abstractă a diferitelor întreprinderi de a influența concurența, iar nu impactul real al comportamentului diferitelor întreprinderi asupra prețurilor nete.

120 În al patrulea rând, Comisia ar fi reținut în mod greșit în ceea ce privește întreprinderea Zwicky o participare la încălcări pe piața aței industriale în țările nordice, întrucât aceasta nu a exercitat niciodată activități pe piața aței industriale în aceste țări.

121 Comisia solicită respingerea acestui motiv.

Aprecierea Tribunalului

122 Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în ceea ce privește aprecierea gravității încălcării în sine, liniile directoare indică următoarele la punctul 1 A primul și al doilea paragraf:

„La evaluarea gravității încălcării, trebuie să se țină seama de natura sa, de impactul real asupra pieței, atunci când acesta poate fi măsurat, și de mărimea pieței geografice relevante.

Încălcările sunt, așadar, împărțite în trei categorii: încălcări minore, încălcări grave și încălcări foarte grave.”

123 În decizia atacată, Comisia a scos în evidență următoarele trei elemente:

– încălcarea în cauză a constat în esență în a schimba informații sensibile privind listele de prețuri și/sau prețurile în funcție de client, în a se înțelege cu privire la majorarea prețurilor și/sau a prețurilor‑țintă și în a evita concurența reciprocă prin preț în avantajul furnizorului deja stabilit, astfel de practici constituind, prin însăși natura lor, tipul cel mai grav de încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE și a articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE [decizia atacată, considerentul (345)];

– acordurile coluzive au fost aplicate și au avut un impact asupra pieței SEE pentru produsul în cauză, însă acest impact nu poate fi măsurat cu precizie [decizia atacată, considerentul (351)];

– cartelul acoperea mai multe părți la Acordul privind SEE, și anume țările din Benelux și țările nordice [decizia atacată, considerentul (352)].

124 Concluzia Comisiei este formulată astfel [decizia atacată, considerentul (353)]:

„Având în vedere toți acești factori, Comisia consideră că întreprinderile în cauză în [decizia atacată] au comis o încălcare foarte gravă a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE.”

125 Reclamantele contestă caracterul foarte grav al încălcării, pe de o parte, arătând că, deși nu a putut dovedi, Comisia a conchis în sensul existenței unui impact real asupra pieței și, pe de altă parte, susținând că nu a existat niciun impact asupra prețurilor nete sau, cel puțin, niciun impact real asupra prețurilor medii reale.

126 În primul rând, trebuie amintit că, pentru aprecierea impactului real al unei încălcări asupra pieței, Comisia are obligația să se raporteze la concurența care ar fi existat în mod normal în lipsa încălcării (Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2008, Schunk și Schunk Kohlenstoff-Technik/Comisia, T‑69/04, Rep., p. II‑2567, punctul 165; a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 14 mai 1998, Mayr-Melnhof/Comisia, T‑347/94, Rec., p. II‑1751, punctul 235, și Hotărârea Tribunalului Thyssen Stahl/Comisia, punctul 67 de mai sus, punctul 645).

127 În speță, este important să se sublinieze că aplicarea înțelegerii nu a fost deloc contestată de reclamante. Dimpotrivă, reiese din cuprinsul punctului 40 din cererea introductivă formulată de Gütermann și din cuprinsul punctului 46 din cererea introductivă formulată de Zwicky că acestea au „recunoscut în mod expres, atât în răspunsul la comunicarea privind obiecțiunile, cât și în cadrul prezentării faptelor care figurează [în aceste cereri introductive]”, că „majorările prețurilor de pe listele stabilite în cursul reuniunilor au fost puse în aplicare, de cele mai multe ori, de diferitele întreprinderi”.

128 În ceea ce privește, în special, o înțelegere cu privire la prețuri, este legitim să se deducă de către Comisie că încălcarea a avut efecte, din faptul că membrii înțelegerii au luat măsuri pentru aplicarea prețurilor convenite, de exemplu, majorând prețurile de catalog ce servesc drept bază pentru calcularea prețurilor reale, renunțând la rabaturi, majorând prețurile speciale și exercitând presiuni, prin intermediul plângerilor, asupra întreprinderii care încalcă acordul ce consta în a nu‑și face concurență prin prețuri în avantajul furnizorului deja stabilit. Astfel, pentru a concluziona că există un impact asupra pieței, este suficient ca prețurile convenite să fi servit ca bază pentru stabilirea prețurilor contractelor individuale, limitând astfel marja de negociere a clienților (Hotărârea Schunk și Schunk Kohlenstoff-Technik/Comisia, punctul 126 de mai sus, punctul 166; a se vedea în acest sens Hotărârea Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, punctul 61 de mai sus, punctele 743-745).

129 În schimb, nu se poate impune Comisiei, dacă s‑a stabilit punerea în aplicare a unei înțelegeri, să demonstreze în mod sistematic că acordurile au permis efectiv întreprinderilor implicate să atingă un nivel al prețului tranzacției mai mare decât cel care ar fi prevalat în lipsa înțelegerii (Hotărârea Hoechst/Comisia, punctul 61 de mai sus, punctul 348; a se vedea în acest sens Hotărârea Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, punctul 61 de mai sus, punctele 743-745). Ar fi disproporționat să se impună o astfel de demonstrație care ar consuma resurse considerabile, dat fiind că aceasta necesită folosirea unor calcule ipotetice, bazate pe modele economice a căror exactitate nu poate fi verificată decât cu dificultate de către instanță și al căror caracter sigur nu este dovedit în niciun fel (Hotărârea Schunk și Schunk Kohlenstoff-Technik/Comisia, punctul 126 de mai sus, punctul 167).

130 Astfel, pentru a aprecia gravitatea încălcării, este decisiv să se știe că membrii înțelegerii au făcut tot ce puteau pentru a da un efect concret intențiilor lor. Ceea ce s‑a întâmplat ulterior, cu privire la prețurile de piață efectiv obținute, putea fi influențat și de alți factori, ce nu se aflau sub controlul membrilor înțelegerii. Membrii înțelegerii nu pot invoca în propriul beneficiu factori externi care s‑au opus eforturilor lor, făcând din aceștia elemente care să justifice reducerea amenzii (Hotărârea Schunk și Schunk Kohlenstoff-Technik/Comisia, punctul 126 de mai sus, punctul 168).

131 În plus, la punctul 4.1.4 din decizia atacată, Comisia a enumerat o serie de indicii concrete și credibile prin care a urmărit să demonstreze că înțelegerea a avut un impact real asupra pieței. În această privință, trebuie mai întâi admise considerațiile Comisiei de la punctul 164 din decizia atacată, potrivit cărora majorările prețurilor de catalog, confirmate de altfel de însăși Gütermann, s‑au tradus prin creșteri ale prețuri