C 349/14

Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Appeal Tribunal (Northern Ireland) – Regatul Unit) – CG/The Department for Communities in Northern Ireland

(Cauza C-709/20) (1)

(Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Resortisant al unui stat membru fără activitate economică, care are reședința pe teritoriul unui alt stat membru în temeiul dreptului național - Articolul 18 primul paragraf TFUE - Nediscriminare pe motiv de cetățenie sau naționalitate - Directiva 2004/38/CE - Articolul 7 - Condiții de obținere a unui drept de ședere pentru o perioadă mai mare de trei luni - Articolul 24 - Prestații de asistență socială - Noțiune - Egalitate de tratament - Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord - Perioadă de tranziție - Dispoziție națională care îi exclude de la beneficiul unei prestații de asistență socială pe cetățenii Uniunii care dispun de un drept de ședere pe durată determinată în temeiul dreptului național - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 1, 7 și 24)

(2021/C 349/17)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Appeal Tribunal (Northern Ireland)

Părțile din procedura principală

Apelantă: CG

Intimat: The Department for Communities in Northern Ireland

Dispozitivul

Articolul 24 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru gazdă care îi exclude de la beneficiul prestațiilor de asistență socială pe cetățenii Uniunii inactivi din punct de vedere economic care nu dispun de resurse suficiente și cărora statul membru menționat le-a acordat un drept de ședere temporară în condițiile în care aceste prestații sunt garantate resortisanților statului membru în cauză care se află în aceeași situație.

Cu toate acestea, din moment ce un cetățean al Uniunii are reședința în mod legal, în temeiul dreptului național, pe teritoriul unui alt stat membru decât cel al cărui resortisant este, autoritățile naționale competente să acorde prestații de asistență socială sunt obligate să verifice dacă un refuz de a acorda astfel de prestații întemeiat pe această reglementare nu îi expune pe cetățeanul menționat, precum și pe copiii aflați în îngrijirea sa unui risc concret și actual de încălcare a drepturilor lor fundamentale, astfel cum sunt acestea consacrate la articolele 1, 7 și 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Atunci când cetățeanul menționat nu dispune de nicio resursă pentru a se întreține și de a-și întreține copiii și este izolat, aceste autorități trebuie să se asigure că, în caz de refuz al prestațiilor de asistență socială, același cetățean poate totuși să trăiască împreună cu copiii săi în condiții demne. În cadrul acestei examinări, autoritățile menționate pot ține seama de ansamblul dispozitivelor de asistență prevăzute de dreptul național și de care cetățeanul vizat și copiii săi pot beneficia în mod efectiv.

(1) JO C 110, 29.3.2021.