ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

În urma unui control, administrația fiscală italiană a considerat că cesiunea uzufructului în favoarea Olivetti & C. este fictivă și că dividendele distribuite acesteia de 3M Italia fuseseră în realitate încasate de Shearson Lehman Hutton Special Financing, societate nerezidentă în Italia. În consecință, aceasta a hotărât că dividendelor respective trebuie să li se aplice cota de impozit de 32,4 % prevăzută de legislația italiană referitoare la impozitarea veniturilor rezultate din dreptul de proprietate, în loc de cota de 10 % și creditul fiscal aferent, aplicabile contribuabililor rezidenți în Italia. În plus, administrația fiscală a apreciat că responsabilitatea pentru aplicarea incorectă a impozitelor poate reveni 3M Italia. Prin urmare, i-a solicitat acesteia plata sumelor de 20089887000 ITL pentru anul 1989, 12960747000 ITL pentru anul 1990 și 9806820000 ITL pentru anul 1991, plus penalități de întârziere și dobânzi.
8

În cursul acestei proceduri, NDS a adresat solicitări de clarificare a ofertei către două grupuri de întreprinderi, care figurau printre candidați. Erau astfel vizate, pe de o parte, SAG ELV Slovensko a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s. și TESLA Stropkov a.s. (denumite în continuare „SAG ELV și alții”), precum și, pe de altă parte, Autostrade per l’Italia SpA, EFKON AG și Stalexport Autostrady SA (denumită în continuare „Slovakpass”). În afară de întrebările specifice fiecăreia dintre oferte, legate de aspectele lor tehnice, se solicitau celor două grupuri de întreprinderi clarificări cu privire la prețurile anormal de scăzute propuse. La aceste solicitări au fost furnizate răspunsuri.
4

Articolul 10 alineatele (2) și (3) din A șasea directivă prevede: „(2) Faptul generator intervine și taxa devine exigibilă atunci când sunt livrate bunurile sau sunt prestate serviciile. […] Prin derogare de la dispozițiile de mai sus, statele membre pot prevedea ca taxa să devină exigibilă, pentru anumite operațiuni sau anumite categorii de persoane impozabile: — fie cel târziu la data emiterii facturii sau a documentului care ține locul acesteia, — fie cel târziu la data încasării prețului, — fie, atunci când nu se emite sau când este emisă târziu factura sau documentul care îi ține locul, într-un termen specificat de la data faptului generator. (3) Evenimentul generator are loc și taxa devine eligibilă în momentul importării bunurilor. Dacă bunurile sunt plasate într-unul dintre regimurile menționate la articolul 7 alineatul (3) la intrarea în Comunitate, evenimentul generator are loc și taxa devine exigibilă doar atunci când bunurile ies de sub incidența regimurilor în cauză. Cu toate acestea, dacă bunurile importate fac obiectul unor drepturi vamale, prelevări agricole sau al unor taxe cu efect echivalent instituite în temeiul unei politici comune, evenimentul generator are loc și taxa devine exigibilă în momentul în care are loc evenimentul generator pentru taxele comunitare în cauză și când drepturile respective devin exigibile. Dacă bunurile importate nu sunt supuse niciuneia dintre aceste taxe comunitare, statele membre aplică dispozițiile în vigoare care reglementează drepturile vamale în ceea ce privește momentul în care are loc evenimentul generator și momentul în care taxa devine exigibilă.” [traducere neoficială]
5

Articolul 4 din Legea privind medicamentele are următorul cuprins: „1. Sub rezerva dispozițiilor alineatelor 3 și 4, medicamentele importate din afara Poloniei pot fi introduse pe piață fără a fi necesară obținerea autorizației pentru acestea dacă utilizarea lor este indispensabilă pentru viața sau pentru sănătatea pacientului, cu condiția ca în țara din care a fost importat medicamentul în discuție să fie permisă comercializarea sa și acesta să dispună de o autorizație de introducere pe piață valabilă. 2. Temeiul importului medicamentului menționat la alineatul 1 îl constituie solicitarea din partea spitalului sau a unui medic curant extern, confirmată de un specialist din domeniul medical în cauză. 3. Nu pot fi introduse pe piață în conformitate cu alineatul 1 următoarele medicamente: (1) cele cu privire la care ministrul competent în domeniul sănătății a emis o decizie prin care a respins eliberarea sau prelungirea valabilității autorizației ori a revocat autorizația și (2) cele care prezintă aceeași substanță activă sau aceleași substanțe active, același dozaj și aceeași formă precum medicamentele care au obținut autorizația, sub rezerva dispozițiilor alineatului 3a. 3a. Regula prevăzută la alineatul 3 punctul (2) nu se aplică în cazul medicamentelor menționate la alineatul 1 al căror preț este competitiv în raport cu prețul medicamentului care a fost autorizat potrivit articolului 3 alineatul 1 sau 2, cu condiția ca solicitarea să fi fost făcută de un medic din domeniul asigurărilor de sănătate și să fi fost confirmată de un specialist din domeniul medical vizat, iar ministrul competent în domeniul sănătății să își fi exprimat printr-o decizie acordul cu privire la importul acestor medicamente. 4. Nu pot fi introduse pe piață nici medicamentele menționate la alineatul 1 care, având în vedere siguranța în utilizarea acestora sau volumul importului, trebuie să obțină autorizația de introducere pe piață prevăzută la articolul 3 alineatul 1. 5. Farmaciile, comercianții angrosiști și spitalele care se ocupă cu comercializarea medicamentelor menționate la alineatul 1 trebuie să țină un registru cu medicamentele respective. 6. Pe baza registrului respectiv, fiecare distribuitor angrosist de produse farmaceutice trebuie să transmită ministrului competent în domeniul sănătății, în termen de cel mult 10 zile de la terminarea fiecărui trimestru, o listă recapitulativă a medicamentelor importate.”
10

Articolul 1 alineatele (1) și (2) din regulamentul definitiv prevede: „(1) Se impune o taxă antidumping definitivă asupra importurilor de mandarine preparate sau conservate (inclusiv tangerine și satsuma), clementine, wilking și alți hibrizi similari de citrice fără adaos de alcool, cu sau fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori și astfel cum sunt definite la poziția 2008 din NC, originare din Republica Populară Chineză, care sunt încadrate la codurile NC 2008 30 55, 2008 30 75 și ex 2008 30 90 (coduri TARIC 2008 30 90 61, 2008 30 90 63, 2008 30 90 65, 2008 30 90 67, 2008 30 90 69). (2) Nivelul taxei antidumping definitive aplicabile produselor descrise la alineatul (1), fabricate de societățile următoare, se stabilește după cum urmează: Societatea EUR/tonă greutate netă a produsului Cod adițional TARIC Yichang Rosen Foods Co., Ltd, Yichang, Zhejianf 531,2 A886 Huangyan No.1 Canned Food Factory, Huangyan, Zhejiang 361,4 A887 Zhejiang Xinshiji Foods Co., Ltd, Sanmen, Zhejiand și producătorul său afiliat Hubei Xinshiji Foods Co., Ltd, Dangyang City, Hubei Province 490,7 A888 Producători-exportatori cooperanți care nu au fost incluși în eșantion, astfel cum se stabilește în anexă 499,6 A889 Toate celelalte societăți 531,2 A999
26

În această privință, trebuie amintită jurisprudența constantă a Curții potrivit căreia, întrucât nu are un conținut identic în diferitele domenii de aplicare ale dreptului Uniunii, noțiunea de forță majoră are o semnificație care trebuie determinată în funcție de cadrul legal în care este destinată a-și produce efectele (Hotărârea din 18 decembrie 2007, Société Pipeline Méditerranée et Rhône, C-314/06, Rep., p. I-12273, punctul 25 și jurisprudența citată).
(97)

Astfel, deși un stat membru poate, în plus față de exercitarea funcției sale de putere publică, să exercite și o funcție de acționar, el nu poate combina funcțiile sale de stat care exercită puterea publică și de stat acționar. A autoriza statele membre să își utilizeze prerogativele de putere publică în serviciul investițiilor lor în întreprinderi active pe piețele deschise concurenței ar însemna să se priveze de orice efect util normele comunitare din domeniul ajutoarelor de stat. În plus, deși, în temeiul articolului 295, tratatul este neutru în privința proprietății asupra capitalului, nu este mai puțin adevărat că întreprinderile publice trebuie să fie supuse acelorași norme ca și întreprinderile private. Or, nu ar mai exista egalitate de tratament între întreprinderile publice și întreprinderile private dacă statul ar utiliza în folosul întreprinderilor al căror acționar este prerogativele sale de putere publică.”
8

Articolul 5 din regulamentul menționat are următorul cuprins: „(1) Abaterile intenționate sau cele săvârșite din neglijență pot să atragă următoarele sancțiuni administrative: (a) plata unei amenzi administrative; (b) plata unei sume mai mari decât sumele primite nejustificat sau sustrase, la care se adaugă dobânda, dacă este cazul; această sumă suplimentară este calculată sub formă de procentaj stabilit prin reguli specifice și nu poate depăși nivelul strict necesar pentru a constitui un factor de descurajare; (c) retragerea totală sau parțială a unui avantaj acordat prin norme comunitare, chiar dacă agentul economic a beneficiat în mod nejustificat numai de o parte din avantajul respectiv; (d) excluderea sau retragerea unui avantaj pentru o perioadă ulterioară săvârșirii abaterii; (e) retragerea temporară a aprobării sau a recunoașterii necesare pentru a participa la un sistem de ajutor comunitar; (f) pierderea unei garanții sau a unui depozit constituit în vederea conformării cu condițiile stabilite prin reguli sau reconstituirea unei garanții eliberate în mod nejustificat; (g) alte sancțiuni cu caracter pur economic, având o natură și un domeniu de aplicare echivalente, prevăzute în normele sectoriale adoptate de către Consiliu în lumina cerințelor specifice ale sectoarelor interesate și potrivit atribuțiilor executive conferite Comisiei de către Consiliu. (2) Fără a aduce atingere dispozițiilor prevăzute de normele sectoriale existente la data intrării în vigoare a prezentului regulament, alte abateri pot să atragă numai acele sancțiuni care nu sunt echivalente unei sancțiuni penale, prevăzute la alineatul (1), cu condiția ca sancțiunile respective să fie esențiale pentru aplicarea corectă a acestor norme.”
27

Or, în prezenta procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, trebuie să se constate, pe de o parte, că, în cererea sa introductivă, în special la punctul 25 din aceasta, Comisia a subliniat că, „[a]tunci când legislația unui stat membru prevede un prag sub care se consideră că contribuabilul nu dispune de mijloacele necesare pentru a finanța cheltuielile publice, nu există niciun motiv să se facă o distincție între acești contribuabili, al căror venit este inferior pragului fixat, în funcție de reședința lor”. Astfel, Comisia a indicat în mod clar că, în opinia sa, pentru a stabili dacă nerezidentul care primește o pensie pentru limită de vârstă în acest stat membru are dreptul la deducerea prevăzută pentru impozitul pe venit, Republica Estonia trebuia să țină seama de pragul de deducere stabilit de Legea privind impozitul.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Lebara Ltd (denumită în continuare „Lebara”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (denumiți în continuare „Commissioners”), pe de altă parte, cu privire la o decizie de impunere emisă de aceștia din urmă și referitoare la taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) pe care Lebara ar datora-o ca urmare a serviciilor de telecomunicații furnizate de aceasta în luna martie 2005.
39

Având în vedere aceste observații prealabile și circumstanțele cauzei principale, instanța de trimitere solicită, în esență, prin intermediul unor întrebări care trebuie examinate împreună, să se stabilească dacă Regulamentul nr. 343/2003 trebuie interpretat în sensul că retragerea unei cereri de azil în sensul articolului 2 litera (c) din acesta, care are loc înainte ca statul membru responsabil de examinarea acestei cereri să fi acceptat preluarea solicitantului, are ca efect inaplicabilitatea acestui regulament.
17

Cererea domnului Neidel având ca obiect plata unei indemnizații în cuantumul menționat pentru concediul neefectuat a fost respinsă printr-o decizie a Stadt Frankfurt am Main pentru motivul că dreptul german al funcției publice nu prevede plata zilelor de concediu neefectuat. În opinia Stadt Frankfurt am Main, articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 nu este aplicabil funcționarilor. Acesta arată în plus că o pensionare nu ține de noțiunea „încetarea relației de muncă” în sensul dispoziției menționate.
42

Astfel, Comisia a vizat expres, în scrisoarea sa de punere în întârziere, în avizul motivat și în cererea introductivă, nu doar situația resortisanților țărilor terțe care solicită acordarea statutului de rezident pe termen lung, care intră sub incidența capitolului II din Directiva 2003/109, ci și pe cea a resortisanților țărilor terțe care au dobândit deja acest statut în alt stat membru și care solicită, pentru ei sau pentru membrii familiei lor, dreptul de ședere pe teritoriul olandez, situație care intră sub incidența capitolului III din această directivă. Pe de altă parte, întinderea acțiunii reiese foarte clar din concluziile avizului motivat, din care rezultă că, prin citarea articolelor 7, 8, 15 și 16 din directiva menționată, Comisia a intenționat să vizeze obligațiile fiscale impuse pentru cererile având ca obiect titluri de ședere care intră sub incidența atât a capitolului II, cât și a capitolului III din aceeași directivă.
67

Deși este adevărat că anumite versiuni lingvistice ale articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126 și în special versiunea în limba germană a acestuia („einer Person [...], deren Führerschein [...] eingeschränkt, ausgesetzt oder entzogen worden ist”) sunt formulate într-un asemenea mod încât nu exclud ca măsurile menționate la această dispoziție să își fi epuizat efectele, nu este mai puțin adevărat că un mare număr de alte versiuni lingvistice ale articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, precum cele în limbile franceză și engleză („à une personne dont le permis de conduire fait l’objet, sur son territoire, d’une restriction, d’une suspension ou d’un retrait” și „to a person whose driving licence is restricted, suspended or withdrawn in the former State’s territory”), exprimă ideea potrivit căreia respectivele măsuri trebuie să fie în desfășurare la momentul la care permisul de conducere este eliberat unei persoane al cărei permis face obiectul, pe teritoriul unui stat membru, al uneia dintre măsurile pentru care acel stat membru are obligația de a refuza recunoașterea permisului.
16

În această privință, trebuie amintit că întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Respingerea de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i-au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea din 7 iunie 2007, van der Weerd și alții, C-222/05-C-225/05, Rep., p. I-4233, punctul 22, și Hotărârea din 4 iunie 2009, Pometon, C-158/08, Rep., p. I-4695, punctul 13).
16

Potrivit articolului 132 din Legea C din 2003 privind comunicațiile electronice: „1. Regulile referitoare la încheierea contractului de abonament se aplică în cazul modificării fiecărui contract de abonament. Condițiile generale ale contractului pot permite ca modificarea fiecărui contract de abonament să se efectueze în conformitate cu dispozițiile alineatului 2. 2. Prestatorul de servicii nu poate modifica unilateral contractul de abonament decât în următoarele cazuri: a) în cazul în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute de fiecare contract de abonament sau condițiile generale ale contractului, dacă modificarea nu implică nicio modificare substanțială a condițiilor contractului, în măsura în care legea sau reglementarea referitoare la comunicațiile electronice nu prevede altfel, b) în cazul în care modificarea este justificată de o schimbare a legislației sau de o decizie a autorităților sau c) în cazul în care modificarea este justificată de o schimbare substanțială a situației de fapt. 3. Constituie o modificare substanțială o schimbare referitoare la condițiile care trebuie îndeplinite pentru a beneficia de serviciu sau la indicatorii care corespund unui obiectiv de calitate. 4. În cazul în care are posibilitatea să modifice unilateral condițiile generale ale contractului în cazurile stabilite de acestea, prestatorul de servicii este obligat să informeze abonații cu privire la modificare, în condițiile stabilite de prezenta lege, cu respectarea unui preaviz de cel puțin 30 de zile înainte ca respectiva modificare să își producă efectele; prestatorul de servicii are de asemenea obligația de a informa abonații cu privire la condițiile aplicabile posibilității de reziliere care rezultă ca urmare a modificării. Într-un astfel de caz, abonatul are dreptul să rezilieze cu efect imediat contractul în termen de 8 zile de la trimiterea notificării privind modificarea. 5. În cazul în care modificarea conține prevederi defavorabile abonatului, acesta are dreptul să rezilieze contractul de abonament, fără alte consecințe juridice, în termen de 15 zile de la momentul notificării menționate. Cu toate acestea, abonatul nu poate rezilia contractul de abonament în cazul în care și-a asumat obligația de a utiliza serviciul pentru o perioadă determinată, dacă a încheiat contractul având în vedere avantajele rezultate din acesta și dacă modificarea nu afectează avantajele obținute. În cazul în care modificarea afectează avantajele obținute și abonatul reziliază contractul de abonament, prestatorul de servicii nu poate cere ca abonatul să plătească valoarea avantajului corespunzătoare perioadei ulterioare rezilierii contractului. […]”
26

În acest context, Administrativen sad Varna a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Articolul 80 alineatul (1) litera (c) din Directiva [TVA] trebuie interpretat în sensul că, în cazul unor livrări de bunuri sau prestări de servicii între părți legate între ele, în măsura în care contrapartida este mai mare decât valoarea de piață, baza de impozitare este considerată valoarea de piață a operațiunii numai atunci când furnizorul nu are drept complet de deducere a TVA-ului aferent achiziționării și, respectiv, vânzării bunurilor care fac obiectul livrării? 2) Articolul 80 alineatul (1) litera (c) din Directiva [TVA] trebuie interpretat în sensul că, dacă furnizorul și-a exercitat dreptul complet de deducere a TVA-ului aferent bunurilor și serviciilor care fac obiectul unei livrări de bunuri sau al unei prestări de servicii ulterioare între părți legate între ele, la o valoare care depășește valoarea de piață, și acest drept de deducere a TVA-ului aferent intrărilor nu a fost regularizat conform articolelor 173-177 din directivă, statul membru nu poate să prevadă măsuri potrivit cărora baza de impozitare o constituie exclusiv valoarea de piață? 3) La articolul 80 alineatul (1) din Directiva [TVA] sunt enumerate în mod exhaustiv cazurile în care sunt îndeplinite condițiile în care statul membru poate să adopte măsuri conform cărora baza de impozitare aferentă livrărilor de bunuri sau prestărilor de servicii o constituie valoarea de piață a operațiunii? 4) Este admisibilă o reglementare de drept național, precum articolul 27 alineatul (3) punctul 1 din [ZDDS], în alte cazuri decât cele enumerate la articolul 80 alineatul (1) literele (a)-(c) din Directiva [TVA]? 5) Într-o situație precum cea în speță, dispoziția de la articolul 80 alineatul (1) litera (c) din Directiva [TVA] are efect direct și trebuie aplicată în mod direct de instanța națională?”
18

În vederea examinării admisibilității trimiterii preliminare în întregime sau, respectiv, a celei de a treia și a celei de a patra întrebări, trebuie amintită jurisprudența constantă potrivit căreia întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i-au fost adresate (Hotărârea din 22 iunie 2010, Melki și Abdeli, C-188/10 și C-189/10, Rep., p. I-5667, punctul 27 și jurisprudența citată).
68

Prin intermediul celei de a treia întrebări în cauza C-23/11, instanța de trimitere urmărește să afle, în esență, dacă articolul 5 alineatul (7) din Regulamentul nr. 800/1999, precum și reglementarea vamală a Uniunii trebuie interpretate în sensul că biroul vamal competent pentru efectuarea plății restituirii la export are dreptul, într-o situație precum cea din acțiunea principală și în ipoteza în care nu ar fi ținut, potrivit dreptului național, de rectificarea efectuată de biroul vamal de export, să ia ca atare mențiunea care figurează la rubrica 2 din declarația de export și să opună un refuz cererii de restituire la export pentru motivul că autorul acestei cereri nu este exportatorul produselor vizate de cererea menționată. Această instanță solicită în plus să se stabilească dacă același birou vamal are obligația, atunci când există o contradicție între desemnarea exportatorului la rubrica 2 din declarația de export și documentul precedent la care se face referire la rubrica 40 din această declarație și/sau titularul licenței de export indicat la rubrica 44 din declarația menționată, să solicite clarificări în legătură cu acest aspect de la autorul cererii de restituire. În sfârșit, instanța amintită urmărește să se stabilească, dacă este cazul, dacă biroul vamal trebuie să rectifice din oficiu mențiunea de la rubrica 2 din declarația de export.
(p)

instituție de la locul de reședință și instituție de la locul de ședere înseamnă instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă are reședința și, respectiv, instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă locuiește, conform legislației administrate de instituția respectivă sau, în lipsa unei astfel de instituții, instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru respectiv;
20

Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere urmărește, în esență, să afle elementele care permit stabilirea cuantumului „remunerației echitabile” datorate în conformitate cu articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2100/94 de către un agricultor care nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (3) a patra și a șasea liniuță din acest regulament. Mai exact, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă trebuie să considere ca bază de calcul a acestei remunerații taxa datorată pentru producția sub licență de material săditor din același soi în aceeași regiune, cunoscută sub numele „licența C”, sau taxa pentru cultivarea autorizată prevăzută la articolul 14 alineatul (3) a patra liniuță din Regulamentul nr. 2100/94, care, în temeiul articolului 5 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1768/95, este de 50 % din sumele datorate pentru producția sub licență de material săditor.