3

Situația de fapt este expusă la punctele 2-18 din hotărârea atacată după cum urmează: „2 [La Poste], care își desfășoară activitatea în cadrul unui monopol legal în sectorul curieratului obișnuit, făcea parte integrantă din administrația franceză până la sfârșitul anului 1990. Începând cu 1 ianuarie 1991, aceasta a fost organizată ca persoană juridică de drept public, conform dispozițiilor Legii 90-568 din 2 iulie 1990 privind organizarea serviciului public de poștă și de telecomunicații (JORF din 8 iulie 1990, p. 8069, denumită în continuare «Legea 90-568»). Această lege îi permite să exercite anumite activități deschise concurenței, în special expedierea curieratului expres. 3 Société française de messagerie internationale (denumită în continuare «SFMI») este o societate de drept privat căreia i s-a încredințat gestionarea serviciului de curierat expres al La Poste începând cu sfârșitul anului 1985. Această întreprindere a fost constituită cu un capital social de 10 milioane de franci francezi (FRF) (aproximativ 1524490 de euro), repartizat între Sofipost (66 %), societate financiară deținută în totalitate de La Poste, și TAT Express (34 %), filială a companiei aeriene Transport aérien transrégional (denumită în continuare «TAT»). 4 Modalitățile de exploatare și de comercializare a serviciului de curierat expres pe care SFMI îl asigura sub denumirea EMS/Chronopost au fost definite prin Instrucțiunile din 19 august 1986 ale Ministerului Poștelor și Telecomunicațiilor din Franţa. Potrivit acestor instrucțiuni, La Poste trebuia să furnizeze SFMI asistență logistică și comercială. Relațiile contractuale dintre La Poste și SFMI erau guvernate de convenții, dintre care prima datează din 1986. 5 În 1992, structura activității de curierat expres desfășurată de SFMI a fost modificată. Sofipost și TAT au constituit o nouă societate, [Chronopost], deținută de acestea tot în proporție de 66 % și, respectiv, 34 %. Societatea Chronopost, care până la 1 ianuarie 1995 a avut acces exclusiv la rețeaua La Poste, s-a reorientat asupra curieratului expres național. SFMI a fost achiziționată de GD Express Worldwide France, filiala unei întreprinderi comune internaționale care regrupează societatea australiană TNT și societăți poștale din cinci țări, concentrare economică autorizată prin Decizia Comisiei din 2 decembrie 1991 (Cazul IV/M.102 — TNT/Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste și Sweden Post) (JO C 322, p. 19). SFMI a continuat să desfășoare activitatea de curierat expres internațional, utilizând Chronopost drept agent și prestator de servicii pentru manipularea, în Franța, a trimiterilor poștale din această țară cu destinație internațională (denumită în continuare «SFMI-Chronopost»). 6 Syndicat français de l’express international (SFEI) […] este un sindicat profesional de drept francez care regrupează cvasitotalitatea societăților prestatoare de servicii de curierat expres concurente ale SFMI-Chronopost. 7 La 21 decembrie 1990, SFEI a adresat Comisiei [Comunităților Europene] o plângere în special pentru motivul că asistența logistică și comercială furnizată de La Poste în favoarea [SFMI-Chronopost] reprezenta ajutor de stat în sensul articolului 92 din Tratatul CE (devenit, după modificare, articolul 87 CE). În cadrul plângerii se denunța în principal faptul că remunerația plătită de SFMI pentru asistența furnizată de La Poste nu corespundea condițiilor normale de piață. Diferența dintre prețul de piață pentru achiziționarea unor astfel de servicii și prețul plătit în mod efectiv de [SFMI-Chronopost] ar reprezenta ajutor de stat. În scopul de a evalua cuantumul ajutorului în perioada 1986-1989, la plângere s-a anexat un studiu economic realizat de societatea de consultanță Braxton associés [denumită în continuare «Braxton»] la cererea SFEI. 8 Prin scrisoarea din 10 martie 1992, Comisia a informat SFEI cu privire la clasarea plângerii acesteia. La 16 mai 1992, SFEI și alte întreprinderi au introdus la Curte o acțiune în anulare împotriva acestei decizii. În urma Deciziei Comisiei din 9 iulie 1992 de a revoca Decizia din 10 martie 1992, Curtea a statuat că nu era necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei (Ordonanța Curții din 18 noiembrie 1992, SFEI și alții/Comisia, C-222/92, nepublicată în Recueil). 9 La cererea Comisiei, Republica Franceză a transmis acesteia informații prin scrisoarea din 21 ianuarie, prin faxul din 3 mai și prin scrisoarea din 18 iunie 1993. 10 La 16 iunie 1993, SFEI și alte întreprinderi au introdus la tribunal de commerce de Paris (Tribunalul Comercial din Paris) o acțiune împotriva SFMI, Chronopost, La Poste și alții. La această acțiune a fost anexat al doilea studiu efectuat de [Braxton], care actualiza datele conținute în primul studiu și extindea perioada de estimare a ajutorului până la sfârșitul anului 1991. Prin Hotărârea din 5 ianuarie 1994, tribunal de commerce de Paris a adresat Curții mai multe întrebări preliminare cu privire la interpretarea articolului 92 din tratat și a articolului 93 din Tratatul CE (devenit articolul 88 CE), dintre care o întrebare privea noțiunea de ajutor de stat în împrejurările din prezenta cauză. Guvernul francez a depus la Curte, în anexa la observațiile sale din 10 mai 1994, un studiu economic realizat de societatea Ernst & Young. Prin Hotărârea din 11 iulie 1996, SFEI și alții (C-39/94, Rec., p. I-3547 […]), Curtea a declarat că «[f]urnizarea unei asistențe logistice și comerciale de către o întreprindere publică filialelor sale de drept privat care desfășoară o activitate deschisă liberei concurențe poate reprezenta ajutor de stat în sensul articolului 92 din tratat dacă remunerația primită în schimb este inferioară celei care ar fi putut fi solicitată în condiții normale de piață» (punctul 62). 11 Între timp, prin scrisoarea Comisiei din 20 martie 1996, Republica Franceză a fost informată cu privire la inițierea procedurii prevăzute la articolul 93 alineatul (2) din tratat. La 30 mai 1996, Republica Franceză a adresat Comisiei observațiile sale în această privință. […] 13 La 17 august 1996, SFEI a prezentat Comisiei observațiile sale ca răspuns la această comunicare. Acesta a anexat la observații un nou studiu economic, realizat de cabinetul Bain & Co. În plus, SFEI a extins conținutul plângerii sale din 21 decembrie 1990 la anumite elemente noi, în special în ceea ce privește utilizarea imaginii mărcii La Poste, accesul privilegiat la emisiunile difuzate de Radio France, privilegiile vamale și fiscale și investițiile efectuate de La Poste în platforme de mesagerie. 14 Comisia a transmis Republicii Franceze observațiile prezentate de SFEI în septembrie 1996. Drept răspuns, Republica Franceză a trimis Comisiei o scrisoare la care a anexat un studiu economic realizat de societatea de consultanță Deloitte Touche Tohmatsu (denumit în continuare «raportul Deloitte»). […] 18 La 1 octombrie 1997, Comisia a adoptat decizia [în litigiu] […]”