Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. Prezentele cauze ar trebui să determine Curtea să precizeze dacă, în vederea examinării compatibilității unui ajutor de stat regional cu piața internă, caracterul prealabil executării lucrărilor al unei cereri de ajutoare este o condiție indispensabilă a dovezii efectului de stimulare și, prin urmare, a necesității ajutorului.

2. Aceste cauze au ca obiect recursurile formulate de HGA Srl și alții(2) (C-630/11 P), Regione autonoma della Sardegna (C-631/11 P), Timsas Srl(3) (C-632/11 P) și Grand Hotel Abi d’Oru SpA(4) (C-633/11 P) (denumite în continuare, împreună, „recurentele”), care solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 20 septembrie 2011, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia (T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08)(5), prin care s-au respins acțiunile acestora având ca obiect anularea Deciziei 2008/854/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind schema de ajutor de stat „Legea regională nr. 9 din 1998 – utilizarea abuzivă a ajutorului N 272/98” C 1/04 (ex NN 158/03 și CP 15/2003)(6) .

3. În decizia în litigiu, Comisia Europeană a considerat că ajutoarele de stat acordate în temeiul unei legi regionale italiene, cu încălcarea obligației privind anterioritatea cererii de ajutoare față de executarea lucrărilor, prevăzută de Orientările privind ajutoarele de stat regionale(7), erau, din această cauză, incompatibile cu piața internă.

4. Întrucât acest aspect constituie elementul esențial al dezbaterii, nu vom concentra concluziile decât asupra acestui aspect al litigiului, întrucât, în opinia noastră, celelalte dispoziții ale hotărârii atacate sunt confirmate fără să poată fi contestate.

I – Cadrul juridic relevant

5. Orientările au codificat practica Comisiei în materia punerii în aplicare a derogărilor prevăzute la articolul 107 alineatul (3) TFUE.

6. Comisia a publicat în anul 1998 orientări privind ajutoarele de stat regionale. La punctul 4.2 ultimul paragraf din Orientările din 1998 se arată că „schemele de ajutoare trebuie să prevadă că cererea de ajutor trebuie introdusă înainte de începerea executării proiectelor”.

7. La punctul 6.1 din aceste orientări se precizează următoarele:

„[…] Comisia apreciază compatibilitatea ajutoarelor regionale cu piața comună pe baza prezentelor orientări, de la adoptarea acestora. Totuși, proiectele de ajutoare notificate înainte de comunicarea către statele membre a prezentelor orientări și în privința cărora Comisia nu a adoptat încă o decizie finală sunt apreciate pe baza criteriilor aflate în vigoare la momentul notificării.” [traducere neoficială]

II – Situația de fapt aflată la originea litigiului

8. La 10 martie 1998 au fost publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene noile orientări edictate de Comisie privind ajutoarele de stat regionale. În considerarea aspectului care face obiectul exclusiv al prezentelor concluzii, este util să amintim dispozițiile punctului 4.2 din aceste orientări, care impun că schemele de ajutor trebuie să prevadă că cererea de ajutor trebuie introdusă înainte de începerea executării proiectelor.

9. La 11 martie 1998, Regione autonoma della Sardegna a adoptat, pentru o dată de intrare în vigoare stabilită la 5 aprilie 1998, Legea regională nr. 9 privind măsuri de stimulare a renovării și a adaptării structurilor hoteliere și dispoziții de modificare și de completare a Legii regionale nr. 40 din 14 septembrie 1993 [legge regionale n. 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera)](8), prin care se acordă ajutoare pentru investiții inițiale în favoarea întreprinderilor din sectorul hotelier în Sardinia (Italia).

10. Această schemă inițială de ajutoare regionale, materializată prin Legea nr. 9/1998, a fost notificată Comisiei de autoritățile italiene prin scrisoarea din 6 mai 1998.

11. În urma unei solicitări de informații suplimentare din partea Comisiei, autoritățile italiene au informat-o, prin scrisoarea din 22 iunie 1998, că dispozițiile de aplicare a schemei inițiale de ajutoare nu vor fi adoptate decât după eventuala aprobare a schemei respective de către ea.

12. Prin scrisoarea din 28 septembrie 1998, autoritățile italiene au informat Comisia că acordarea ajutoarelor nu ar putea privi decât proiecte care trebuie realizate „ulterior” și că această condiție ar fi confirmată de dispozițiile de aplicare a Legii nr. 9/1998.

13. Prin scrisoarea din 12 noiembrie 1998, Comisia a decis să aprobe schema de ajutoare regionale(9), considerând-o compatibilă cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (a) TFUE. În această decizie de aprobare, Comisia a arătat în mod special că cererile de finanțare trebuie formulate înainte de începerea executării proiectelor.

14. În continuare, Regione autonoma della Sardegna a adoptat, la 29 aprilie 1999, Decretul nr. 285 de aplicare a Legii nr. 9/1998(10) . Acest decret prevedea că schema inițială de ajutoare trebuia să fie aplicată în cadrul unei proceduri de invitație la prezentarea de cereri, că ajutoarele acordate trebuiau să privească proiecte care trebuie realizate după prezentarea cererilor de ajutoare și că cheltuielile eligibile trebuiau să fie posterioare cererilor menționate. Cu toate acestea, printre dispozițiile tranzitorii, figura și cea care prevedea că, în mod contrar Orientărilor din 1998, edictate cu puțin mai mult de un an înainte, în stadiul primei aplicări a Decretului nr. 285/1999, erau eligibile cheltuielile efectuate după 5 aprilie 1998, mai precis după data intrării în vigoare a Legii nr. 9/1998.

15. La 27 iulie 2000, Regione autonoma della Sardegna a adoptat deliberarea nr. 33/3 (deliberazione n. 33/3), care abrogă Decretul nr. 285/1999 pentru vicii de formă, și deliberarea nr. 33/4 (deliberazione n. 33/4) de stabilire a noilor dispoziții de aplicare a schemei inițiale de ajutoare, respectând de această dată prevederile de la punctul 4.2 ultimul paragraf din Orientările din 1998, prin eliminarea dispoziției „tranzitorii”.

16. În aceeași zi, Regione autonoma della Sardegna a adoptat deliberarea nr. 33/6 (deliberazione n. 33/6), care prevedea că, în măsura în care publicarea Decretului nr. 285/1999, care conținea dispoziții neconforme cu normele de drept al Uniunii, putea să fi creat, în privința beneficiarilor potențiali ai unui ajutor, speranța că toate lucrările efectuate după 5 aprilie 1998 vor fi considerate eligibile, se impunea să fie luate în considerare, cu ocazia primei aplicări a Legii nr. 9/1998, lucrările efectuate ulterior acestei date, în măsura în care făcuseră obiectul cererii de ajutoare în cadrul primei invitații anuale la prezentarea de cereri.

17. Drept răspuns la o solicitare din partea Comisiei cu privire la compatibilitatea schemelor de ajutor existente cu Orientările din 1998, aplicabile începând de la 1 ianuarie 2000, autoritățile italiene au confirmat Comisiei, într-o scrisoare datată 2 noiembrie 2000, că respectaseră principiul necesității ajutorului, făcând referire la deliberarea nr. 33/4, care prevede în mod expres eligibilitatea cheltuielilor efectuate după cererea de ajutoare, fără a menționa deliberarea nr. 33/6.

18. După publicarea primei invitații la prezentarea de cereri de către Regione autonoma della Sardegna la 29 decembrie 2000, Comisia a solicitat autorităților italiene, prin scrisoarea din 28 februarie 2001, informații suplimentare în ceea ce privește modul în care fusese respectată condiția cererii de ajutoare prealabile executării proiectului în cadrul mecanismului invitațiilor.

19. Prin scrisoarea din 25 aprilie 2001, autoritățile italiene au reconfirmat faptul că schema de ajutoare era conformă cu Orientările din 1998, anexând din nou deliberarea nr. 33/4, însă fără să mai menționeze o dată deliberarea nr. 33/6.

20. În urma unei plângeri, la 21 februarie 2003, prin care se denunța o aplicare greșită a schemei inițiale de ajutoare, Comisia a solicitat informații suplimentare autorităților italiene care, la 22 martie 2003, au menționat pentru prima dată deliberarea nr. 33/6.

21. A urmat o decizie a Comisiei din 3 februarie 2004, de deschidere a procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE privind utilizarea abuzivă a schemei inițiale de ajutoare(11) . Considerând că autoritățile italiene nu respectaseră nici obligația conținută în decizia de aprobare, nici condițiile prevăzute în Orientările din 1998, Comisia a concluzionat că ar fi putut exista o utilizare abuzivă a schemei inițiale de ajutoare, în sensul articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999(12) și a exprimat îndoieli cu privire la compatibilitatea ajutoarelor acordate în favoarea proiectelor de investiții demarate înainte de data cererii de ajutoare.

22. Autoritățile italiene și Grand Hotel Abi d’Oru au comunicat observațiile lor Comisiei, primele la 19 aprilie 2004 și la 25 iunie 2005, iar cea de a doua la 30 aprilie 2004.

23. La 22 noiembrie 2006, Comisia a notificat Republicii Italiene decizia sa de rectificare și de extindere a procedurii pendinte C 1/2004 inițiată în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE(13) . Ea a indicat în această decizie, printre altele, că deliberarea nr. 33/6 nu era menționată în decizia de deschidere, deși pe baza acestei deliberări, iar nu pe baza deliberării nr. 33/4, fuseseră acordate, în 28 de cazuri, ajutoare pentru proiectele de investiții demarate înainte de data cererii de ajutoare. În plus, Comisia a relevat că noțiunea de utilizare abuzivă a unui ajutor, în sensul articolului 16 din Regulamentul nr. 659/1999, la care face trimitere decizia de deschidere, se referă la situațiile în care beneficiarul unui ajutor autorizat îl aplică într-o manieră contrară condițiilor stabilite în decizia de acordare și nu se referă la situațiile în care un stat membru, prin modificarea schemei de ajutoare de stat existente, creează un ajutor nou ilegal [articolul 1 literele (c) și (f) din Regulamentul nr. 659/1999].

24. Comisia a adoptat decizia în litigiu în care a concluzionat că schema de ajutoare de stat, astfel cum este aplicată, nu respectă decizia de aprobare și că, prin urmare, trebuie să se considere că proiectele de ajutoare care au început să fie executate înainte de formularea unei cereri de ajutoare sunt ilegale.

25. Dispozitivul deciziei în litigiu are următorul cuprins:

„ Articolul 1

Ajutoarele de stat acordate în temeiul Legii regionale [nr. 9 din 1998], aplicată ilegal de către [Republica Italiană] prin [deliberarea] nr. 33/6 și prin prima invitație de depunere a candidaturilor, sunt incompatibile cu piața comună, exceptând cazul în care beneficiarul a prezentat o cerere de ajutoare pe baza acestei scheme înainte de demararea lucrărilor aferente unui proiect de investiții inițial.

[…]”

III – Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată

26. Prin cererile introductive depuse la grefa Tribunalului la 16 și, respectiv, la 25 septembrie 2008, precum și la 3 și la 6 octombrie 2008, Regione autonoma della Sardegna, SF Turistico Immobiliare Srl, Timsas și Grand Hotel Abi d’Oru au formulat acțiuni în anularea deciziei în litigiu în tot sau în parte.

27. Aceste reclamante, potrivit hotărârii atacate, au invocat mai multe motive, printre care și cel în discuție în prezent, mai precis cel întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește existența unui efect de stimulare. În opinia reclamantelor, Comisia nu apreciase în mod corect efectul de stimulare al schemei în litigiu, având în vedere caracteristicile pieței locale și în lumina concepției subiective dobândite de operatorii economici în ceea ce privește funcționarea mecanismelor de susținere. În această privință, ele au invocat mai multe argumente întemeiate pe inaplicabilitatea Orientărilor din 1998, pe dispozițiile referitoare la o schemă de ajutoare de stat precedentă, pe contextul legislativ național, pe certitudinea pe care o aveau întreprinderile, de la adoptarea Legii nr. 9/1998, că vor putea beneficia de ajutoarele prevăzute de aceasta, precum și pe situația specială sau pe comportamentul beneficiarilor ajutoarelor în litigiu.

28. După ce a amintit, la pun ctele 213-215 din hotărârea atacată, că simpla constatare a anteriorității cererii de ajutor în raport cu începerea executării proiectelor constituie un criteriu simplu, pertinent și adecvat, care permite Comisiei să prezume existența unui efect de stimulare, Tribunalul a continuat cu precizarea potrivit căreia în cadrul acestui motiv nu mai este vorba de a pune în discuție acest criteriu, ci doar de a examina dacă reclamantele au demonstrat existența, în speță, a unor împrejurări susceptibile să asigure efectul de stimulare al schemei în litigiu, chiar în absența introducerii cererii anterior începerii executării proiectelor în cauză(14) .

29. Tribunalul a respins argumentele reclamantelor legate de situația lor specială sau de comportamentul acestora înainte de a le analiza pe cele care se referă, în general, la schema în litigiu.

30. În ceea ce privește argumentul potrivit căruia simpla intrare în vigoare a Legii nr. 9/1998 conferea întreprinderilor certitudinea că vor putea beneficia de ajutor, Tribunalul a amintit că aprecierea compatibilității cu piața internă a unor măsuri de ajutor sau a unei scheme de ajutor este de competența exclusivă a Comisiei, care acționează sub controlul instanței Uniunii(15), și că, în lipsa unei decizii a acesteia privind compatibilitatea, simpla adoptare a unor dispoziții legale naționale care prevăd introducerea unei scheme de ajutoare de stat nu este susceptibilă să confere o certitudine beneficiarilor potențiali ai acestei scheme că vor putea beneficia de ajutoarele prevăzute de aceasta(16) .

31. Tribunalul a dedus că această situație se regăsește în cazul dispozițiilor Legii nr. 9/1998. În plus, el a menționat că decizia de aprobare a pus capăt oricărei speranțe eventuale pe care ar fi putut-o nutri beneficiarii potențiali cu privire la admisibilitatea proiectelor demarate înainte de prezentarea cererilor de ajutoare, deoarece această decizie excludea expres acordarea de ajutoare, în temeiul schemei introduse prin Legea nr. 9/1998, pentru asemenea proiecte(17) .

32. Tribunalul a respins acțiunile formulate de reclamante și le-a obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie, cu excepția celor efectuate de aceasta ca urmare a intervenției, precum și a propriilor cheltuieli de judecată.

IV – Procedura în fața Curții și concluziile părților

33. Prin Ordonanța președintelui Curții din 29 martie 2012, cauzele C-630/11 P-C-633/11 P au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii scrise și orale, precum și în vederea pronunțării hotărârii, conform articolului 54 din Regulamentul de procedură al Curții.

34. HGA și alții și Regione autonoma della Sardegna solicită Curții:

– anularea și/sau reformarea hotărârii atacate;

– anularea deciziei în litigiu.

35. Timsas și Grand Hotel Abi d’Oru solicită Curții:

– anularea hotărârii atacate;

– anularea deciziei în litigiu;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în primă instanță.

36. Comisia solicită Curții:

– respingerea recursurilor;

– obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în primă instanță.

V – Cu privire la recursuri

A – Argumentele recurentelor cu privire la motivul întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește existența unui efect de stimulare

37. HGA și alții, prin intermediul celui de al patrulea motiv, și Regione autonoma della Sardegna, prin intermediul primului motiv, reproșează Tribunalului că a încălcat principiile necesității ajutorului și efectului de stimulare. Potrivit acestora, hotărârea atacată este afectată de nelegalitate, întrucât Tribunalul a considerat că, pentru a exclude efectul de stimulare și necesitatea ajutorului, era suficient să se aplice a priori criteriul referitor la prezentarea cererii de ajutoare înainte de începerea executării proiectelor, în opinia sa, pertinent și adecvat pentru aprecierea efectului de stimulare al unei scheme de ajutor(18) . În opinia acestora, Tribunalul ar fi trebuit să afirme că simpla lipsă de formulare a cererii de ajutoare înainte de începerea executării proiectelor nu poate fi considerată suficientă pentru a exclude caracterul stimulativ și necesar al ajutorului.

38. În opinia HGA și alții, precum și a Regione autonoma della Sardegna, alte circumstanțe ar fi putut fi luate în considerare de către Comisie în aprecierea acesteia cu privire la compatibilitatea ajutorului, în măsura în care solicitarea prealabilă a ajutorului nu ar fi o obligație legală, ci un simplu criteriu de apreciere.

39. Mai întâi, în primul rând, ele se referă la faptul că recurentele dobândiseră certitudinea obținerii ajutorului încă înainte de a formula cererea, dat fiind că îndeplineau în mod clar toate condițiile prevăzute de Legea nr. 9/1998.

40. În al doilea rând, HGA și alții și Regione autonoma della Sardegna pretind că faptul că știau că erau îndeplinite condițiile de aplicare a articolului 107 alineatul (3) litera (a) și/sau litera (c) TFUE dovedește că exista într-adevăr un efect de stimulare.

41. În al treilea rând, ele invocă faptul că ar fi putut pune în executare programe de renovare în temeiul unor scheme de ajutor diferite de cea prevăzută de Legea nr. 9/1998.

42. Regione autonoma della Sardegna susține, în continuare, că, întrucât Orientările din 1998 fuseseră elaborate concomitent cu Legea nr. 9/1998, nu au putut fi, prin urmare, luate în considerare de către întreprinderi și că, până la data deciziei de aprobare, sistemul anterior în vigoare nu impunea anterioritatea cererii de ajutoare.

43. În sfârșit, HGA și alții, Regione autonoma della Sardegna, precum și Timsas se bazează pe jurisprudența Graphischer Maschinenbau/Comisia(19), potrivit căreia Comisia nu poate deduce din simplul fapt că lucrările au demarat înainte de data notificării ajutorului care trebuia să le finanțeze că acest ajutor nu îndeplinește criteriul referitor la stimulare(20) .

44. Comisia respinge ansamblul argumentelor recurentelor ca fiind nefondate sau inadmisibile.

B – Aprecierea noastră

45. Trebuie mai întâi să se sublinieze că jurisprudența Graphischer Maschinenbau/Comisia, citată anterior, nu este nicidecum aplicabilă în prezenta cauză.

46. Această jurisprudență invocată de HGA și alții, de Regione autonoma della Sardegna, precum și de Timsas, potrivit căreia Comisia nu poate deduce din simplul fapt că lucrările au demarat înainte de data notificării ajutorului care trebuia să le finanțeze că acest ajutor nu îndeplinește criteriul referitor la stimulare(21), nu este aplicabilă în prezentele cauze, în măsura în care, în cauza în care s-a stabilit jurisprudența respectivă contextul era complet diferit, în această cauză fiind vorba despre Liniile directoare comunitare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate(22) . Întreprinderea în cauză, a cărei situație economică era de așa natură încât avea nevoie să i se acorde un ajutor de stat pentru restructurare pentru a-și asigura viabilitatea, nu putea să aștepte să aibă certitudinea absolută a plății acestui ajutor de stat pentru a-și pune în aplicare programul de restructurare pentru o revenire la viabilitate.

47. În continuare, trebuie să se arate că, astfel cum subliniază Comisia în memoriul în răspuns, în opinia noastră, HGA și alții, precum și Regione autonoma della Sardegna dau o interpretare eronată hotărârii atacate.

48. Astfel, ele susțin, contrar afirmațiilor Tribunalului, că simpla lipsă de formulare a cererii de ajutoare înainte de începerea executării proiectelor nu poate fi considerată suficientă pentru a exclude caracterul stimulativ și necesar al ajutorului.

49. Or, amintim că, după ce a subliniat că criteriul anteriorității cererii de ajutoare în raport cu începerea executării proiectului de investiție constituie un criteriu simplu, pertinent și adecvat, care permite Comisiei să prezume existența unui efect de stimulare(23), Tribunalul a adăugat că trebuie să se examineze dacă recurentele demonstraseră aptitudinea schemei în litigiu de a garanta efectul de stimulare, chiar în absența introducerii cererii anterior începerii executării proiectului de investiție(24) .

50. Astfel, Tribunalul a examinat diferitele împrejurări invocate de reclamante și a concluzionat că acestea nu erau susceptibile să asigure efectul de stimulare al schemei de ajutoare de stat.

51. În consecință, contrar afirmațiilor reclamantelor, Tribunalul nu a reținut că criteriul referitor la neprezentarea cererii de ajutoare înainte de începerea executării lucrărilor trebuia să aibă drept rezultat în mod obligatoriu excluderea efectului de stimulare fără a se putea face proba contrară.

52. Cu toate acestea, în pofida acestei interpretări eronate date de reclamante pasajelor pertinente din hotărârea atacată, prin motivul pe care îl invocă, ele intenționează totuși să repună în discuție aprecierea efectuată de Tribunal cu privire la existența sau la inexistența unui efect de stimulare al ajutorului.

53. În analiza sa, Tribunalul transformă criteriul referitor la prezentarea cererii de ajutoare înainte de începerea executării proiectelor într-o prezumție de existență a unui efect de stimulare, și nu într-o condiție indispensabilă a necesității ajutorului.

54. Chiar dacă suntem de acord cu rezultatul la care ajunge Tribunalul în cele din urmă, mai precis respingerea cererii recurentelor, considerăm totuși că, în motivele invocate, acesta a săvârșit o eroare de drept care trebuie să fie corectată în interesul acțiunilor viitoare.

55. Pentru a fi declarat compatibil cu piața internă, în temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE, un ajutor trebuie să respecte anumite principii de bază, printre care se numără și cel al necesității ajutorului.

56. În general, Comisia este cea care, sub rezerva controlului de fond pe care instanța Uniunii este chemată să îl exercite într-o cale de atac, deține în mod exclusiv puterea de apreciere a compatibilității ajutorului cu piața internă. Prin evaluarea structurii generale a schemei propuse în raport cu obiectivul vizat, Comisia trebuie să stabilească admisibilitatea globală a acesteia.

57. Principiul necesității ajutorului a fost afirmat de Curte în Hotărârea Philip Morris Holland/Comisia(25) . În temeiul acestui principiu, ajutoarele în lipsa cărora beneficiarii ar fi urmărit în orice caz obiectivul pretins vizat nu pot fi declarate compatibile cu piața internă(26) .

58. Efectul de stimulare asupra întreprinderilor al ajutorului examinat nu este în cele din urmă decât reflectarea concretă a necesității acestuia. Ajutorul de stat autorizat de Comisie este ceea ce a stimulat întreprinderile să participe la lucrări? În acest caz, cum să caracterizăm acest efect de stimulare? Și aceasta într-un mod cu atât mai puțin contestabil cu cât este dovada necesității ajutorului, condiție fundamentală pentru compatibilitatea schemei examinate cu tratatul.

59. Principiul necesității ajutorului a fost formalizat în mod obiectiv de Comisie în Orientările din 1998. Aceste orientări contribuie la asigurarea transparenței, a previzibilității și a securității juridice a acțiunii Comisiei(27) .

60. Astfel, de exemplu, în caz de cumul, de succesiune sau de suprapunere a mai multor scheme de ajutor privind aceeași regiune, criteriul anteriorității cererii, care, prin natură, ni se pare că trebuie să facă referire la o schemă precisă și aprobată de Comisie(28), pare a fi un criteriu care exclude orice îndoială, orice litigiu, orice incertitudine juridică. Vom observa, de altfel, că acest criteriu nu defavorizează întreprinderile, deoarece anterioritatea cererii are drept rezultat că, odată îndeplinită această condiție, necesitatea, care este o condiție esențială, este demonstrată în mod automat, fără să se poată contesta acest aspect.

61. Astfel cum Tribunalul subliniază în mod întemeiat la punctul 208 din hotărârea atacată, rezultă din partea introductivă a Orientărilor din 1998 că acestea fixează, în general și în mod abstract, criteriile pe care Comisia le aplică în vederea aprecierii compatibilității cu piața internă a ajutoarelor regionale, în temeiul articolului 107 alineatul (3) literele (a) și (c) TFUE și asigură, în consecință, securitatea juridică a statelor membre care acordă asemenea ajutoare. Condiția prevăzută la punctul 4.2 din aceste orientări, potrivit căreia schemele de ajutor trebuie să prevadă că cererea de ajutor trebuie introdusă înainte de începerea executării proiectelor, se aplică tuturor ajutoarelor vizate de orientările menționate, indiferent de obiectul, de forma sau de cuantumul lor, și, prin urmare, considerăm că îndeplinește pe deplin cerința securității și că ține seama de natura exactă a rolului Comisiei, astfel cum se impune acesta prin natura lucrurilor.

62. Astfel cum Tribunalul arată în mod întemeiat la punctul 215 din hotărârea atacată, aplicarea criteriului prevăzut la punctul 4.2 vizează să stabilească dacă o măsură de ajutoare prezintă un efect de stimulare și, prin urmare, un caracter necesar, într-o situație în care nu este posibil să se procedeze la o examinare completă a tuturor aspectelor economice ale deciziei individuale de investiție a viitorilor beneficiari ai ajutorului. Tribunalul precizează în această privință că reiese din cuprinsul punctului 2 al doilea-al patrulea paragraf din Orientările din 1998 că Comisia nu aprobă, în principiu, ajutoarele cu finalitate regională decât sub formă de scheme de ajutoare, deoarece consideră că ajutoarele individuale ad-hoc nu îndeplinesc condiția potrivit căreia trebuie să fie asigurat echilibrul între denaturările concurenței care decurg din ajutoare și avantajele ajutoarelor în termeni de dezvoltare a unei regiuni defavorizate. Or, continuă Tribunalul, cu ocazia examinării compatibilității cu piața internă a unei scheme de ajutoare de stat notificate, împrejurările speciale proprii diferiților beneficiari potențiali ai schemei și proiectelor concrete pentru care aceștia vor putea solicita subvenții sunt, prin definiție, necunoscute de Comisie. Tribunalul deduce de aici că aceasta din urmă trebuie să se întemeieze, pentru a aprecia compatibilitatea cu piața internă a unei scheme de ajutoare de stat, pe criterii care sunt fie independente de împrejurări particulare proprii viitorilor beneficiari, fie uniforme pentru toți viitorii beneficiari. Faptul de a pretinde ca cererea de ajutoare să preceadă începerea executării proiectului subvenționat permite să se garanteze că întreprinderea respectivă și-a manifestat în mod clar voința de a beneficia de schema de ajutoare de stat în cauză înainte de a demara executarea respectivului proiect. Aceasta permite, așadar, să se evite să fie prezentate ex post cereri pentru proiecte a căror realizare a fost demarată independent de existența unei scheme de ajutoare de stat.

63. Rezultă din considerațiile precedente, pe care ni le însușim, că Comisia avea dreptul să instituie un criteriu obiectiv menit să dovedească existența efectului de stimulare și că criteriul reținut, și anume anterioritatea cererii de ajutoare în raport cu începerea executării proiectelor, constituie un mijloc adaptat și pertinent de constatare a efectului de stimulare al ofertei, iar nu o simplă prezumție.

64. În plus, Tribunalul menționează, la punctul 169 din hotărârea atacată, că rezultă atât din procedura precontencioasă dintre Comisie și Regione autonoma della Sardegna, cât și din comportamentul acesteia în fața Tribunalului, că era conștientă de condiția referitoare la prezentarea cererii de ajutoare înainte de începerea lucrărilor. Astfel, Tribunalul precizează că, după cum Comisia subliniază în mod întemeiat, Regione autonoma della Sardegna nu a negat niciodată, nici în corespondența sa cu Comisia, nici în fața Tribunalului, că și-a luat angajamentul de a acorda ajutorul doar unor proiecte inițiate după introducerea cererii de ajutoare.

65. Astfel, considerăm că recunoașterea implicită a caracterului indispensabil al condiției constând în solicitarea prealabilă a ajutorului este confirmată de schimburile de corespondență dintre Comisie și autoritățile italiene în cursul procedurii precontencioase. Din aceste schimburi de corespondență rezultă că, în repetate rânduri, Comisia a solicitat autorităților italiene să respecte principiul necesității ajutorului, autorități care au confirmat de fiecare dată că respectă criteriul cererii prealabile(29) . În cursul schimburilor de corespondență amintite, realizate în cadrul articolului 4 alineatul (3) TUE care prevede că, în temeiul principiului cooperării loiale, Uniunea Europeană și statele membre se respectă și se ajută reciproc în îndeplinirea misiunilor care decurg din tratate, autoritățile italiene, în loc să negocieze cu Comisia un acord cu privire la schema tranzitorie instituită prin deliberarea nr. 33/6, au ascuns pur și simplu existența acesteia. Prin adoptarea Decretului nr. 285/1999 și a deliberării nr. 33/6, autoritățile italiene știau exact că acționau contrar deciziei de aprobare, întrucât, astfel cum arată Tribunalul la punctul 168 din hotărârea atacată, în partea din decizia de aprobare consacrată descrierii schemei aprobate, Comisia a indicat fără ambiguitate că „[î]ntreprinderile trebuie să fi prezentat o cerere de finanțare înainte de începerea executării proiectelor de investiții”.

66. Având în vedere toate aceste elemente, considerăm că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care ar fi trebuit să statueze, nu astfel cum a afirmat la punctele 215 și 226 din hotărârea atacată, că criteriul cererii prealabile este un criteriu simplu, pertinent și adecvat, care permite Comisiei să prezume existența unui efect de stimulare, ci că, dimpotrivă, caracterul prealabil executării proiectelor al cererii de ajutoare, după aprobarea de către Comisie, este o condiție indispensabilă a necesității acestora. Acest caracter indispensabil nu ar putea să fie repus în discuție și să determine admisibilitatea examinării altor împrejurări decât în cazul în care, în cadrul examinării compatibilității unei scheme individuale de ajutor, unele elemente (corespondență, declarații, decizii, notificări etc.) emise numai de Comisie ar fi fost de natură să inducă în eroare cu privire la aplicabilitatea sau la condițiile de aplicare în cazul schemei în cauză a dispozițiilor punctului 4.2 ultimul paragraf din Orientările din 1998. În opinia noastră, această apreciere este confirmată de măsurile de precauție suplimentare prevăzute de Comisie în Liniile directoare privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013(30) .

67. Deși Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, constatarea acestei erori nu este însă de natură să determine anularea hotărârii atacate.

68. Astfel, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței constante, în cazul în care motivarea unei hotărâri a Tribunalului relevă o încălcare a dreptului Uniunii, însă dispozitivul acesteia apare ca fiind temeinic pentru alte motive de drept, recursul trebuie respins(31) .

69. În consecință, în măsura în care, în opinia noastră, respingerea de către Tribunal a acțiunii în anulare formulate de recurente este întemeiată pentru motivul lipsei efectului de stimulare și pentru celelalte motive referitoare la argumente pe care nu le-am examinat, eroarea de drept vizată la punctele 215 și 226 din hotărârea atacată nu este de natură să anuleze această hotărâre(32) .

70. În consecință, considerăm că recursurile trebuie respinse.

VI – Cu privire la cheltuielile de judecată

71. Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat sau când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. În conformitate cu articolul 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată, iar acestea din urmă au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată.

VII – Concluzie

72. În lumina considerațiilor precedente, propunem Curții să se pronunțe după cum urmează:

1) Respinge recursurile.

2) Obligă HGA Srl și alții, Regione autonoma della Sardegna, Timsas Srl și Grand Hotel Abi d’Oru SpA la plata cheltuielilor de judecată.

(1) .

(2) – Denumită în continuare „HGA și alții”.

(3) – Denumită în continuare „Timsas”.

(4) – Denumit în continuare „Grand Hotel Abi d’Oru”.

(5) – Rep., p. II-6255, denumită în continuare „hotărârea atacată”.

(6) – JO L 302, p. 9, denumită în continuare „decizia în litigiu”.

(7) – JO 1998, C 74, p. 9, denumite în continuare „Orientările din 1998”.

(8) – Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna nr. 9 din 21 martie 1998, denumită în continuare „Legea nr. 9/1998”.

(9) – Denumită în continuare „decizia de aprobare”.

(10) – Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna nr. 15 din 8 mai 1999, denumit în continuare „Decretul nr. 285/1999”.

(11) – JO C 79, p. 4, denumită în continuare „decizia de deschidere”.

(12) – Regulamentul Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

(13) – JO 2007, C 32, p. 2.

(14) – Punctul 226 din hotărârea atacată.

(15) – Hotărârea din 22 martie 1977, Steinike & Weinlig (78/76, Rec., p. 595, punctul 9), Hotărârea din 21 noiembrie 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires și Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Rec., p. I-5505, punctul 14), precum și Hotărârea din 18 iulie 2007, Lucchini (C-119/05, Rep., p. I-6199, punctul 52).

(16) – A se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 1990, Comisia/Germania (C-5/89, Rec., p. I-3437, punctul 14), și Hotărârea din 14 ianuarie 1997, Spania/Comisia (C-169/95, Rec., p. I-135, punctul 51).

(17) – Punctele 233 și 234 din hotărârea atacată.

(18) – Punctul 226 din hotărârea atacată.

(19) – Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2002 (T-126/99, Rec., p. II-2427).

(20) – Punctul 43.

(21) – Idem .

(22) – JO 1997, C 283, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 187.

(23) – Punctul 215 din hotărârea atacată.

(24) – Punctul 226 din hotărârea atacată.

(25) – Hotărârea din 17 septembrie 1980 (730/79, Rec., p. 2671).

(26) – Punctul 17.

(27) – Hotărârea din 7 martie 2002, Italia/Comisia (C-310/99, Rec., p. I-2289, punctul 52).

(28) – Nu înțelegem de fapt modul în care o cerere de autorizare neacceptată de Comisie ar putea avea vreun efect de stimulare, având în vedere că nu este, așadar, decât un simplu proiect.

(29) – Punctele 12 și 17-19 din prezentele concluzii.

(30) – JO 2006, C 54, p. 13, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 231.

(31) – Hotărârea din 19 aprilie 2012, Artegodan/Comisia (C-221/10 P, punctul 94 și jurisprudența citată).

(32) – A se vedea în acest sens Hotărârea din 26 aprilie 2007, Alcon/OAPI (C-412/05 P, Rep., p. I-3569, punctul 41 și jurisprudența citată).