RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 141/44

Acțiune introdusă la 23 martie 2009 — Zhejiang Xinshiji Foods și Hubei Xinshiji Foods/Consiliul

(Cauza T-122/09)

2009/C 141/95

Limba de procedură: engleza

Părțile

Reclamante: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd și Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (reprezentanți F. Carlin, Barrister, A. MacGregor, Solicitor, N. Niejahr și Q. Azau, avocați)

Pârât: Consiliul Uniunii Europene

Concluziile reclamantelor

— Anularea regulamentului în măsura în care acesta impune taxe antidumping asupra produselor fabricate și exportate de reclamante;

— obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată și a tuturor celorlalte cheltuieli efectuate de reclamante în legătură cu prezenta procedură.

Motivele și principalele argumente

Prin cererea formulată, reclamantele solicită anularea, în temeiul articolului 230 CE, a Regulamentului (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (1) (denumit în continuare „regulamentul final”), în măsura în care acesta privește reclamantele.

Reclamantele susțin că regulamentul final trebuie anulat în măsura în care le privește, deoarece acesta încalcă dreptul la apărare al reclamantelor, obligația de motivare precum și principiul bunei administrări.

Reclamantele arată că dreptul lor la apărare a fost încălcat:

(i) prin neinformarea la timp cu privire la faptele esențiale, după cum prevede articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) al Consiliului nr. 384/96 (2), precum și prin nefurnizarea de explicații corespunzătoare cu privire la discrepanțele cuprinse în datele cu privire la volumul de vânzări industriale comunitare, ceea ce a avut drept consecință faptul că reclamantele nu au putut să își exprime opinia sau să își apere interesele în mod util;

(ii) în contextul determinării prejudiciului, în care Comisia: (a) nu a oferit niciun răspuns la întrebările reclamantelor cu privire la discrepanțele cuprinse de datele asupra volumului de vânzări industriale comunitare, într-un termen care să permită reclamantelor să își exprime opinia înainte ca regulamentul final să fie adoptat de Consiliu (b) nu a oferit explicațiile solicitate de reclamante în ceea ce privește refuzul de a lua în considerare în mod corespunzător impactul prețurilor asupra materiilor prime; (c) nu a explicat modul în care a calculat valoarea de 2 % pentru majorarea costurilor de import și a marjei importatorului.

(iii) prin săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de apreciere deoarece nu s-a ținut cont în mod corespunzător de discrepanțele importante cuprinse în cadrul datelor privind vânzările industriale comunitare la determinarea prejudiciului.

Reclamantele susțin că regulamentul final încalcă deopotrivă articolul 253 CE întrucât nu motivează suficient un element esențial de fapt pe care se întemeiază, mai exact valoarea de 2 % a majorării costurilor de import și a marjei importatorului, relevantă în contextul constatărilor efectuate în cadrul regulamentului definitiv care au condus la impunerea taxelor antidumping definitive aplicabile reclamantelor.

În sfârșit, reclamantele pretind că, din perspectiva celor indicate de acestea pe parcursul întregii proceduri cu privire la incapacitatea dovedită în numeroase rânduri de Comisie cât privește necesitatea de a oferi explicații adecvate pentru temeiurile factuale indicate pentru adoptarea măsurilor antidumping definitive și în vederea ocrotirii corespunzătoare a dreptului la apărare al reclamantelor, Consiliul a încălcat principiul bunei administrări la adoptarea regulamentului final în forma propusă de Comisie.

(1) JO L 350, p. 35

(2) Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene