Nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 alineatul (1) CE un stat membru care supune dividendele distribuite societăților stabilite în alte state membre unui regim de impozitare mai puțin favorabil decât cel aplicat dividendelor distribuite societăților rezidente, prin scutirea de impozitare, până la o valoare de 95%, a dividendelor distribuite unor societăți rezidente și prin aplicarea la dividendele distribuite unor societăți nerezidente a unei rețineri la sursă în valoare de 27%, o parte din această sumă putând fi, de altfel, rambursată la cerere.

Într-adevăr, o astfel de diferență de tratament nu este pusă în discuție prin aplicarea unor convenții pentru evitarea dublei impuneri. Este cert că nu este exclus ca un stat membru să reușească să garanteze respectarea obligațiilor sale rezultate din tratat prin încheierea unei convenții pentru evitarea dublei impuneri cu un alt stat membru. În acest scop, este totuși necesar ca aplicarea convenției pentru evitarea dublei impuneri să permită compensarea efectelor diferenței de tratament rezultate din legislația națională. Astfel, diferența de tratament dintre dividendele distribuite societăților stabilite în alte state membre și dividendele distribuite societăților rezidente dispare în întregime numai în ipoteza în care impozitul reținut la sursă în aplicarea legislației naționale poate fi dedus din impozitul datorat în celălalt stat membru cu o valoare egală cu cea a diferenței de tratament rezultate din legislația națională. Din moment ce o astfel de deducere a impozitului datorat în celălalt stat membru nu este garantată prin legislația națională în cauză, iar alegerea de a impozita, în celălalt stat membru, veniturile provenind din statul membru în cauză unde nivelul la care se aplică impozitarea nu depinde de acest stat, ci de modalitățile de impozitare definite de celălalt stat membru, deducerea impozitului reținut la sursă din impozitul datorat în celălalt stat membru, în aplicarea prevederilor din convențiile pentru evitarea dublei impuneri, nu permite în toate situațiile compensarea diferenței de tratament rezultate din aplicarea legislației naționale.

Nici această diferență de tratament nu este pusă în discuție pentru motivul că ar trebui să se țină seama de ansamblul sistemului fiscal național, al cărui obiectiv ar fi să asigure în mod direct sau indirect impozitarea persoanelor fizice care sunt beneficiarele finale ale dividendelor, și să ia în considerare în special faptul că persoana fizică rezidentă și acționară este supusă la plata impozitului pe venit, astfel încât nivelul de impozitare al acționarului persoană fizică rezidentă și cel al acționarului nerezident ar fi în realitate echivalente. Astfel, aici sunt comparate regimuri și situații care nu sunt comparabile, și anume, pe de o parte, persoane fizice beneficiare ale dividendelor naționale și regimul impozitului pe venit și, pe de altă parte, societățile de capitaluri beneficiare ale dividendelor distribuite în afara țării și reținerea la sursă percepută de statul membru respectiv. În această privință, nu are nicio consecință faptul că legislația acestui stat ar urmări să corecteze un eventual dezechilibru la nivelul impozitării persoanelor fizice care dețin participații în societățile la care dividendele sunt plătite.

Or, o astfel de diferență de tratament este susceptibilă să descurajeze societățile stabilite în alte state membre să investească în statul membru în cauză și constituie, prin urmare, o restricție privind libera circulație a capitalurilor interzisă, în principiu, de articolul 56 alineatul (1) CE.

Este adevărat că acționarii beneficiari rezidenți nu se găsesc în mod inevitabil într-o situație comparabilă cu cea a acționarilor beneficiari rezidenți într-un alt stat membru din punctul de vedere al măsurilor prevăzute de un stat membru în vederea prevenirii sau a atenuării impozitării în lanț sau a dublei impuneri economice a beneficiilor distribuite de o societate rezidentă. Cu toate acestea, din momentul în care un stat membru, în mod unilateral sau pe cale convențională, supune impozitului pe venit nu numai acționarii rezidenți, ci și acționarii nerezidenți, pentru dividendele percepute de la o societate rezidentă, situația acestor acționari nerezidenți se apropie de cea a acționarilor rezidenți. Astfel, simpla exercitare de către acest stat membru a competenței sale fiscale, independent de orice impozitare într-un alt stat membru, generează un risc de impozitare în lanț sau de dublă impunere economică. Într-un asemenea caz, pentru ca beneficiarii nerezidenți să nu se confrunte cu o restricție privind libera circulație a capitalurilor, interzisă, în principiu, de articolul 56 CE, statul de reședință al societății distribuitoare trebuie să se asigure că nerezidenții sunt supuși unui tratament echivalent cu cel de care beneficiază rezidenții, din punctul de vedere al mecanismului prevăzut de dreptul său național în vederea evitării ori a atenuării impozitării în lanț sau a dublei impuneri economice. Astfel, atunci când acest stat membru a ales să își exercite competența fiscală cu privire la dividendele distribuite societăților stabilite în alte state membre, nerezidenții beneficiari ai acestor dividende se regăsesc într-o situație comparabilă cu cea a rezidenților în ceea ce privește riscul de dublă impunere economică a dividendelor distribuite de societățile rezidente, astfel încât beneficiarii nerezidenți nu pot fi tratați diferit față de beneficiarii rezidenți.

Tratamentul mai puțin favorabil în cauză nu poate fi justificat prin necesitatea de a asigura coerența sistemului fiscal sau menținerea unei repartizări echilibrate a competenței de impozitare. În plus, acesta nu poate fi justificat prin combaterea fraudei fiscale. Într-adevăr, o astfel de justificare nu este admisibilă decât dacă urmărește aranjamente pur artificiale al căror scop este eludarea legii fiscale, ceea ce exclude orice prezumție generală de fraudă. Or, toate dividendele distribuite societăților stabilite în alte state membre sunt supuse, în mod general, unui regim fiscal mai puțin favorabil. De altfel, Directiva 77/799 privind asistența reciprocă acordată de către autoritățile competente ale statelor membre în domeniul impozitării directe și indirecte poate fi invocată de statul membru pentru a obține de la autoritățile competente ale unui alt stat membru toate informațiile necesare pentru a-i permite să stabilească în mod corect cuantumul taxelor care intră sub incidența directivei menționate.

Așadar, tratamentul mai puțin favorabil la care legislația națională în cauză supune dividendele distribuite societăților stabilite în alte state membre constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor incompatibilă cu articolul 56 alineatul (1) CE.

(a se vedea punctele 32, 36-40, 42-45, 51-54, 56, 58-61 și 64 și dispozitiv 1)