Articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2006/123/CE privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretat în sensul că, sub rezerva verificărilor care trebuie efectuate de instanța națională, o activitate care constă în a presta, cu titlu oneros, un serviciu de preluare a unor pasageri pe o ambarcațiune pentru a le asigura vizitarea unui oraș pe căi navigabile în scopul organizării unor evenimente nu constituie un serviciu în „domeniul transportului”, în sensul acestei dispoziții, exclus din domeniul de aplicare al directivei menționate.

În această privință, pentru a înțelege domeniul de aplicare al excluderii prevăzute la articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2006/123, noțiunea „servicii în domeniul transportului” trebuie interpretată prin raportare nu doar la modul de redactare a acestei dispoziții, ci și la finalitatea și la structura sa, în contextul regimului instituit prin această directivă.

În ceea ce privește modul de redactare a respectivului articol 2 alineatul (2) litera (d), noțiunea „servicii în domeniul transportului” adoptată de legiuitorul Uniunii în cadrul Directivei 2006/123 corespunde serviciilor care intră sub incidența titlului VI din partea a treia din Tratatul FUE, care conține articolele 90-100 din acest tratat, privind politica comună în materie de transporturi, care sunt excluse, în temeiul articolului 58 alineatul (1) TFUE, din cadrul dispozițiilor tratatului menționat referitoare la libera prestare a serviciilor. Or, deși dispozițiile respectivului titlu VI nu conțin definiția noțiunii „transport”, din articolul 100 alineatul (1) TFUE reiese că transportul „pe căi navigabile” intră sub incidența acestui titlu. Astfel, mai multe servicii de transport maritim au făcut obiectul unor norme comune specifice adoptate de legiuitorul Uniunii în temeiul articolului 100 alineatul (2) TFUE. În ceea ce privește finalitatea și structura articolului 2 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2006/123, excluderea serviciilor din domeniul transporturilor urmărește să acopere în special serviciile de transport urban. Din această excludere nu reiese însă că orice serviciu care constă în a asigura deplasarea pe căi navigabile trebuie calificat în mod automat drept „transport” sau drept „transport urban” în sensul directivei menționate.

Deși activitatea în cauză constituie, la prima vedere, un caz de „navigație interioară” în sensul articolului 100 alineatul (1) TFUE, aceasta urmărește să le procure beneficiarilor acestui serviciu mai degrabă contextul plăcut al unui eveniment festiv decât transportul dintr‑un punct în altul al unui oraș. În această privință, serviciul menționat nu intră sub incidența niciuneia dintre normele comune specifice adoptate de legiuitorul Uniunii în temeiul articolului 100 alineatul (2) TFUE. Rezultă de aici, revenind însă instanței de trimitere sarcina să verifice, că o astfel de activitate nu are ca obiect principal prestarea unui serviciu de transport în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2006/123 și că, prin urmare, respectiva activitate intră, în lipsa aplicării celorlalte excluderi prevăzute la respectivul articol 2 alineatul (2), în domeniul de aplicare al acestei directive.

(a se vedea punctele 46-50, 56-59 și dispozitiv 1)