ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
În materie de concurență, atunci când întreprinderile care au sediul în afara Spațiului Economic European (SEE), dar care produc bunuri care sunt vândute terților în SEE, se concertează cu privire la prețurile pe care le acordă clienților lor stabiliți în SEE și pun în aplicare această concertare prin vânzări la prețuri coordonate în mod efectiv, participă la o concertare care are ca obiect și ca efect restrângerea concurenței pe piața internă, în sensul articolului 101 TFUE, și cu privire la care Comisia are competență teritorială de investigare. Astfel, o încălcare a articolului 101 TFUE implică două elemente privind comportamentul, mai precis formarea înțelegerii și punerea în aplicare a acesteia. Faptul ca aplicabilitatea interdicțiilor prevăzute de dreptul concurenței să depindă de locul formării înțelegerii ar conduce în mod evident la punerea la dispoziția întreprinderilor a unui mijloc facil de a se sustrage de la interdicțiile respective. Prin urmare, ceea ce este important este locul în care înțelegerea este pusă în aplicare.

Pe de altă parte, pentru a determina dacă acest loc este situat în SEE, nu contează că participanții la înțelegere au recurs sau nu au recurs la filiale, agenți, subagenți sau sucursale stabilite în SEE pentru a pune bazele unor contacte între ei și cumpărătorii care sunt stabiliți în SEE. Din moment ce condiția privind punerea în aplicare este îndeplinită, competența Comisiei de a aplica normele de concurență ale Uniunii în privința unor astfel de comportamente este acoperită de principiul teritorialității care este universal recunoscut în dreptul internațional public.

Atunci când o înțelegere de dimensiune mondială are un obiect anticoncurențial, aceasta este pusă în aplicare pe piața internă prin simplul fapt că produsele care fac obiectul cartelului sunt comercializate pe această piață. Astfel, punerea în aplicare a unei înțelegeri nu implică în mod necesar ca ea să producă efecte reale. În realitate, problema dacă înțelegerea a avut efecte concrete asupra prețurilor practicate de participanți nu este relevantă decât în cadrul stabilirii gravității înțelegerii, în vederea calculului amenzii, cu condiția ca Comisia să decidă să se întemeieze pe acest criteriu. Noțiunea de punere în aplicare se întemeiază, în esență, pe noțiunea de întreprindere din dreptul concurenței, căreia trebuie să i se recunoască un rol determinant în stabilirea limitelor competenței teritoriale a Comisiei de a aplica dreptul concurenței. În special, dacă o întreprindere a participat la o înțelegere concepută în afara SEE, Comisia trebuie să poată să cerceteze repercusiunile pe care le‑a avut comportamentul acestei întreprinderi asupra concurenței pe piața internă și să îi aplice o amendă proporțională cu nocivitatea acestei înțelegeri asupra concurenței de pe piața respectivă.

(a se vedea punctele 58-60, 66, 67, 69, 70 și 75)
RO
Repertor iuljur isprudenței
ECLI:EU:T:2012 :295 1INFORMAȚIIPRIVIND D ECIZIILENEPUBLICATE
Hotărârea T r ibunalului (Camera a t reia) din 1 3 iunie 2 0 1 2  — Ho tel Reser vation Se r vice Robert 
Ragge/OAPI – Promotora Imperial (iHotel)
(Cauza T-2 7 7 / 1 1 )
„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a m ărcii comunitare verbale 
iHotel — Marca comunitară figurativă anterioară i-hotel — Motiv relativ de refuz — Risc de 
confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ”
Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Motive relative de r efuz — 
Opoziție a t itularului u nei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau 
servicii identice sau similare — Risc de c onfuzie cu m arca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 a l 
Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se v edea punctele 34, 42, 73, 93 ș i 96)
Obiectul
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a O API din 24 februarie 2011 ( cauza 
R 832/2010 -1), cu privire la o p rocedură de opoziție di ntre Promotora I mpe rial, SA ş i Hotel 
Reservation S ervice Robert Ragge GmbH
Dispozitivul
1) Respinge acțiunea.
2) Hotel Reservation S ervice Robert Ragge GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum 
şi cheltuielile de judecată efectuate de OAPI.
Articolul 143 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2342/2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene, privind în ceea ce privește modalitățile de depunere a ofertelor în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă, nu încalcă principiul general al proporționalității. Astfel, obligația de a depune oferta în două plicuri prevăzută la articolul 143 alineatul (3) permite să se considere garantată confidențialitatea ofertelor pe care comisia de deschidere a ofertelor le găsește în două plicuri sigilate intacte. Această regulă contribuie astfel la securitatea juridică, prin eliminarea oricărui risc de apreciere arbitrară la deschiderea ofertelor, pentru un cost marginal neglijabil din punctul de vedere al mijloacelor financiare și tehnice, având în vedere toate costurile determinate de pregătirea unei oferte.

În plus, principiul proporționalității nu poate fi aplicat decât în cazurile în care autorul actului contestat dispune de o marjă de apreciere. Nu aceasta este situația în ceea ce privește o ofertă care nu este conformă cu prevederile articolului 143 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2342/2002. Or, articolul 145 din Regulamentul nr. 2342/2002 se opune deschiderii ofertelor care nu respectă dispozițiile articolului 143. Prin urmare, autoritatea contractantă nu poate deschide o astfel de ofertă fără a încălca articolul 145.

Pe de altă parte, nicio dispoziție din Regulamentele nr. 1605/2002 și nr. 2342/2002 nu prevede că autoritatea contractantă este obligată să solicite punctul de vedere al unui ofertant înainte de a respinge oferta acestuia pentru neconformitate cu cerințele de formă prevăzute de documentația procedurii de achiziție, a cărei respectare are un caracter substanțial. De asemenea, în măsura în care o decizie de respingere a unei oferte care nu este conformă cu cerințele de formă precizate în mod clar în anunțul de participare pe care trebuie să le respecte ofertanții nu se întemeiază pe nicio considerație de fapt sau de drept pe care un ofertant ar putea să o ignore în mod legitim, nu se poate susține în mod valabil că autoritatea contractantă are obligația de a‑l asculta înainte de adoptarea unei astfel de decizii. În plus, întrucât autoritatea contractantă este obligată să respingă o ofertă care nu este conformă cu cerințele de formă prevăzute în anunțul de participare, posibilitatea ofertantului de a prezenta observații nu este susceptibilă să aibă nici cea mai mică influență asupra deciziei adoptate cu privire la oferta sa.

(a se vedea punctele 84, 85, 99, 101, 117, 119 și 120)
Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 27 iunie 2013 – Beifa Group/OAPI – Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Instrumente de scris)

(Cauza T-608/11)

„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un instrument de scris — Mărci naționale figurativă și tridimensională anterioare — Motiv de declarare a nulității — Utilizarea în cadrul desenului sau al modelului industrial comunitar a unui semn anterior a cărui utilizare poate fi interzisă de titularul acestuia — Articolul 25 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Decizie adoptată ca urmare a anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare”

1. Acțiune în anulare — Hotărâre de anulare — Efecte — Obligația de a adopta măsuri de executare — Întindere — Luare în considerare atât a motivării, cât și a dispozitivului hotărârii (art. 266 TFUE) (a se vedea punctul 33)

2. Desene sau modele industriale comunitare — Procedura căii de atac — Cale de atac formulată împotriva unei decizii adoptate de un organ al Oficiului — Examinare de către camera de recurs — Întindere [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 25 alin. (1) și art. 60 alin. (1)] (a se vedea punctele 37 și 56)

3. Desene sau modele industriale comunitare — Dispoziții de procedură — Deciziile Oficiului — Respectarea dreptului la apărare — Conținutul principiului (Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 62) (a se vedea punctele 42 și 51)

4. Desene sau modele industriale comunitare — Procedura căii de atac — Cale de atac formulată împotriva unei decizii a unei unități a oficiului — Examinare de către camera de recurs — Întindere (Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 63) (a se vedea punctul 46)

5. Desene sau modele industriale comunitare — Cauze de nulitate — Utilizarea unui semn distinctiv în cuprinsul unui desen sau al unui model industrial ulterior — Dovada utilizării semnului distinctiv — Cerere formulată în mod expres și în timp util de către solicitant — Posibilitate de a prezenta cererea pentru prima oară în fața camerei de recurs — Excludere [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 25 alin. (1) lit. (e)] (a se vedea punctele 58, 59, 89 și 90)

6. Desene sau modele industriale comunitare — Dispoziții de procedură — Motivarea deciziilor (Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 62) (a se vedea punctele 67 și 68)

7. Acțiune în anulare — Motive — Motiv inoperant — Noțiune (a se vedea punctul 106)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 9 august 2011 (cauza R 1838/2010-3), privind o procedură de declarare a nulității între Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG și Ningbo Beifa Group Co., Ltd

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
2)

Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Bank Kargoshaei, de Bank Melli Iran Investment Company, de Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, de Cement Investment & Development Co., de Mazandaran Cement Company, de Melli Agro‑chemical Company și de Shomal Cement Co.
Nu există o legătură imediată între termenul de trei luni prevăzut la articolul 2 alineatul (7) litera (c) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1225/2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene și eventuala cunoaștere de către Comisie a efectului unei decizii privind statutul de întreprindere care funcționează în condiții de economie de piață asupra marjei de dumping a unei întreprinderi. Pe de altă parte, nu se poate exclude ca, chiar în absența oricărei depășiri a termenului în cauză la adoptarea deciziei privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață, Comisia să adopte o astfel de decizie, deși era deja în posesia informațiilor care îi permiteau calcularea efectului acesteia asupra marjei de dumping a întreprinderii vizate.

În aceste condiții, presupunând chiar că faptul că Comisia, din cauza nerespectării termenului de trei luni prevăzut la articolul 2 alineatul (7) litera (c) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1225/2009, a putut avea cunoștință de efectul unei decizii privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață în privința reclamantelor asupra marjei de dumping a acestora poate fi relevant, în măsura în care s‑ar considera că Comisia ar fi putut fi influențată de această cunoaștere la adoptarea unei astfel de decizii, în plus, trebuie ca actul atacat de reclamante să poată avea un conținut diferit în absența pretinsei neregularități care afectează procesul de adoptare a deciziei privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață. În această privință, simpla cunoaștere a efectului unei decizii privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață asupra marjei de dumping a unei întreprinderi nu implică în mod necesar că o astfel de decizie – și, pe cale de consecință, regulamentul de instituire a unei taxe antidumping – ar fi putut avea un conținut diferit dacă această decizie ar fi fost adoptată în termenul de trei luni prevăzut la articolul 2 alineatul (7) litera (c) al doilea paragraf din regulamentul menționat.

(a se vedea punctele 70, 71, 79 și 81)
Keywords

Subject of the case

Dizpozitiv



Keywords

Acte ale instituțiilor – Motivare – Obligație – Conținut – Decizie a Comisiei în materia ajutoarelor de stat – Control jurisdicțional [art. 107 alin. (1) TFUE și art. 296 TFUE] (a se vedea punctele 32, 43-45, 48, 50 și 51)

2. Acțiune în anulare – Motive – Nemotivare sau insuficiența motivării – Motiv distinct de cel al legalității pe fond (art. 263 TFUE și 296 TFUE) (a se vedea punctele 33 și 36)

3. Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal – Ajutor acordat cu încălcarea normelor de procedură prevăzute la articolul 108 TFUE – Încredere legitimă eventuală a beneficiarilor – Inexistență, cu excepția unor împrejurări excepționale [art. 107 alin. (1) TFUE și art. 108 TFUE] (a se vedea punctele 58-62)

4. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Acordarea unui avantaj beneficiarilor – Criterii de apreciere [art. 107 alin. (1) TFUE] (a se vedea punctele 66-71)

5. Ajutoare acordate de state – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Atingere adusă concurenței – Criterii de apreciere [art. 107 alin. (1) TFUE] (a se vedea punctele 72-80)

6. Ajutoare acordate de state – Interzicere – Derogări – Ajutoare care pot beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE – Ajutor pentru funcționare – Excludere [art.107 alin. (3) lit. (c) TFUE; Comunicarea 98/C 74/06 a Comisiei] (a se vedea punctele 84-86)

7. Dreptul Uniunii Europene – Principii – Principiul bunei administrări – Obligația de diligență – Procedură administrativă (a se vedea punctul 100)

Subject of the case

Obiectul

Cu titlu principal, cerere de anulare, în ceea ce privește reclamanta, a Deciziei 2011/746/UE a Comisiei din 23 februarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Italia în favoarea Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA și Syndial SpA [Măsurile de ajutor de stat C 38/B/04 (ex NN 58/04) și C 13/06 (ex N 587/05)] (JO L 309, p. 1), cu titlu subsidiar, cerere de anulare a articolelor 2 și 3 din decizia menționată, în măsura în care în acest din urmă articol se dispune ca reclamanta să restituie ajutoarele care i‑au fost acordate, și, cu titlu încă mai subsidiar, cerere de anulare a articolului 3 din aceeași decizie, tot în ceea ce privește reclamanta

Dizpozitiv

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.

2) Obligă Eurallumina SpA la plata cheltuielilor de judecată.
2)

Anulează, în ceea ce privește IRISL Maritime Training Institute, Kheibar Co., Kish Shipping Line Manning Co. și IRISL Multimodal Transport Co.: — Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului; — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr.°1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului; — Regulamentul nr.°267/2012.
În plus, atunci când, pe de o parte, comportamentul imputat unei instituții se inserează într‑un proces mai vast la care au participat terții și, pe de altă parte, prejudiciul pretins are drept cauză imediată o intervenție a unuia dintre acești terți, este de competența instanței să verifice dacă această intervenție era considerată inevitabilă doar prin adoptarea comportamentului imputat sau dacă, dimpotrivă, aceasta constituia manifestarea unei voințe autonome. În cazul unei voințe autonome, este de competența instanței să constate întreruperea legăturii de cauzalitate. Pe de altă parte, jurisprudența cu privire la articolul 340 al doilea paragraf TFUE limitează răspunderea Uniunii la prejudiciile care decurg în mod direct, chiar suficient de direct, din comportamentul nelegal al instituției în cauză, ceea ce exclude în special ca răspunderea amintită să acopere prejudiciile care ar reprezenta doar o consecință îndepărtată a acestui comportament. În această logică, simplul fapt că acel comportament nelegal a constituit o condiție necesară a producerii prejudiciului, în sensul că acesta nu s‑ar fi produs în lipsa comportamentului respectiv, nu este suficientă pentru a demonstra existența unei legături de cauzalitate.

Instanța Uniunii rămâne competentă să decidă cu privire la răspunderea instituției atunci când aceasta a cauzat, singură sau împreună cu un terț, un prejudiciu unui funcționar. Astfel, modul de redactare a articolului 24 din statut demonstrează că natura răspunderii unui terț nu are niciun impact asupra obligației in solidum care revine instituției coautor al unui prejudiciu produs unui funcționar în exercitarea atribuțiilor sale. Această dispoziție demonstrează că instanța Uniunii poate fi solicitată să soluționeze un litigiu cu privire la problema răspunderii in solidum a unei instituții pentru fapta unui terț, natura răspunderii terțului neavând niciun impact asupra competenței instanței Uniunii de a se pronunța asupra răspunderii in solidum a unei instituții.

(a se vedea punctul 113)
O măsură de relaxare fiscală care, cu titlu de excepție față de o normă care limitează posibilitatea reportării pierderilor în cazul achiziționării a 25 % sau mai mult din părțile sociale ale unor societăți, permite, în anumite condiții, o reportare a pierderilor atunci când achiziționarea unei întreprinderi aflate în dificultate are loc în scop de restructurare este selectivă prima facie deoarece nu vizează toate întreprinderile al căror acționariat a fost modificat în mod substanțial, ci se aplică unei categorii clar determinate de întreprinderi, și anume întreprinderile care la momentul achiziționării sunt în insolvență sau acumulează datorii excesive ori se află sub amenințarea insolvenței sau a unor datorii excesive. Această măsură, în cadrul căreia anumite condiții nu sunt în legătură cu obiectivul de prevenire a abuzurilor și care nu acoperă toate întreprinderile care se află într‑o situație de fapt și de drept comparabilă în raport cu obiectivul regimului fiscal în discuție, are ca efect favorizarea întreprinderilor aflate în dificultate. Prin urmare, Comisia nu a săvârșit o eroare atunci când a considerat că măsura respectivă instituia diferențieri între operatorii care se află, în raport cu obiectivul atribuit regimului fiscal, într‑o situație de fapt și de drept comparabilă.

Această măsură fiscală nu este justificată nici de natura sau de economia generală a regimului fiscal, întrucât obiectivul său principal, de a facilita restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate, nu face parte din principiile fondatoare sau directoare ale regimului fiscal și, prin urmare, nu este interior, ci exterior acestuia, fără a fi necesar să se verifice dacă măsura în litigiu este proporțională cu obiectivul urmărit.

(a se vedea punctele 130, 131, 133, 134, 165 și 166)
O măsură de relaxare fiscală care, cu titlu de excepție față de o normă care limitează posibilitatea reportării pierderilor în cazul achiziționării a 25 % sau mai mult din părțile sociale ale unor societăți, permite, în anumite condiții, o reportare a pierderilor atunci când achiziționarea unei întreprinderi aflate în dificultate are loc în scop de restructurare este selectivă prima facie deoarece nu vizează toate întreprinderile al căror acționariat a fost modificat în mod substanțial, ci se aplică unei categorii clar determinate de întreprinderi, și anume întreprinderile care la momentul achiziționării sunt în insolvență sau acumulează datorii excesive ori se află sub amenințarea insolvenței sau a unor datorii excesive. Această măsură, în cadrul căreia anumite condiții nu sunt în legătură cu obiectivul de prevenire a abuzurilor și care nu acoperă toate întreprinderile care se află într‑o situație de fapt și de drept comparabilă în raport cu obiectivul regimului fiscal în discuție, are ca efect favorizarea întreprinderilor aflate în dificultate. Prin urmare, Comisia nu a săvârșit o eroare atunci când a considerat că măsura respectivă instituia diferențieri între operatorii care se află, în raport cu obiectivul atribuit regimului fiscal, într‑o situație de fapt și de drept comparabilă.

Această măsură fiscală nu este justificată nici de natura sau de economia generală a regimului fiscal, întrucât obiectivul său principal, de a facilita restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate, nu face parte din principiile fondatoare sau directoare ale regimului fiscal și, prin urmare, nu este interior, ci exterior acestuia, fără a fi necesar să se verifice dacă măsura în litigiu este proporțională cu obiectivul urmărit.

(a se vedea punctele 138, 139, 141, 142, 159 și 160)
Atunci când Comisia examinează rapoarte de expertiză întocmite ulterior unei operațiuni de vânzare pentru a stabili dacă prețul de vânzare al unui bun nu ar fi putut să fie obținut de cumpărător în condiții normale de piață, are obligația să compare prețul de vânzare plătit efectiv cu prețul reținut de aceste rapoarte și să stabilească dacă prețul de vânzare plătit efectiv deviază de la prețul reținut în rapoarte astfel încât ar fi trebuit să concluzioneze în sensul existenței unui avantaj. Această metodă permite să se țină seama de caracterul aleatoriu pe care îl poate avea stabilirea, prin natura sa retrospectivă, a unor asemenea prețuri de piață.

În plus, deși Comisia are posibilitatea, fără ca, de altfel, să aibă obligația, să recurgă la concursul unor experți externi, nu este însă exonerată de aprecierea activității acestora. Astfel, responsabilitatea centrală și exclusivă de a asigura respectarea articolului 107 TFUE și punerea în aplicare a articolului 108 TFUE, sub controlul instanței Uniunii, revine Comisiei, iar nu experților respectivi. Așadar, Comisia nu este obligată să țină seama fără discernământ de rezultatele prezentate în cadrul unui raport de expertiză, ci, în schimb, trebuie să le verifice și să analizeze activitatea experților.

(a se vedea punctele 90, 91 și 105)
1)

Anulează Decizia C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care privește Japan Airlines Co. Ltd și Japan Airlines Corp.
1)

Anulează Decizia C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care privește Singapore Airlines Ltd și Singapore Airlines Cargo Pte Ltd.
27

În plus, împrejurarea că solicitantul are sau trebuie să aibă cunoștință de faptul că un terț utilizează de multă vreme cel puțin într-un stat membru un semn identic sau similar pentru un produs identic sau similar care poate conduce la confuzie cu semnul a cărui înregistrare se cere nu este suficientă în sine pentru a stabili existența relei-credințe a solicitantului (Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul 9 de mai sus, punctul 40). Astfel, nu este exclus totuși ca, atunci când mai mulți producători utilizează pe piață semne identice sau similare pentru produse identice sau similare care pot conduce la confuzie cu semnul a cărui înregistrare se cere, solicitantul să urmărească un obiectiv legitim prin înregistrarea acestui semn (Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, punctul 9 de mai sus, punctul 48). După cum a arătat intervenienta, acesta poate fi cazul în special atunci când solicitantul are cunoștință, la momentul depunerii cererii de înregistrare, că o întreprindere terță utilizează marca ce face obiectul înregistrării creând în rândul clientelei sale iluzia că distribuie în mod oficial produsele vândute sub această marcă, deși nu a obținut autorizarea.