Keywords

Summary



Keywords

1. Apropierea legislațiilor – Mărci – Interpretarea Regulamentului nr. 40/94 și a Directivei 89/104 – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic pentru produse identice – Obiectiv – Limite

[Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 9 alin. (1) lit. (a); Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]

2. Apropierea legislațiilor – Mărci – Interpretarea Regulamentului nr. 40/94 și a Directivei 89/104 – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic pentru produse identice – Publicitate în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet

[Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 9 alin. (1) lit. (a); Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]

3. Apropierea legislațiilor – Mărci – Interpretarea Regulamentului nr. 40/94 și a Directivei 89/104 – Marcă de renume – Publicitate în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet

[Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 9 alin. (1) lit. (c); Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (2)]

Summary

1. Din textul articolului 5 alineatul (1) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci și din al zecelea considerent al acesteia rezultă că ordinea juridică a statelor membre a fost armonizată în sensul că dreptul exclusiv conferit de o marcă oferă titularului acesteia o protecție „absolută” împotriva utilizării de către terți a unor semne identice cu această marcă pentru produse sau servicii identice, în timp ce, în situația în care această dublă identitate lipsește, numai existența unui risc de confuzie permite titularului să invoce în mod util dreptul său exclusiv. Această distincție între protecția acordată de alineatul (1) litera (a) al articolului menționat și cea prevăzută la același alineat (1) litera (b) a fost preluată, în ceea ce privește marca comunitară, în cuprinsul celui de al șaptelea considerent și în articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară.

Deși legiuitorul Uniunii a considerat „absolută” protecția împotriva utilizării neautorizate a unor semne identice cu marca pentru produse și servicii identice cu cele pentru care este înregistrată aceasta, Curtea a analizat această calificare subliniind că, oricât de importantă ar fi, protecția acordată de articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 nu vizează decât să permită titularului mărcii să își protejeze interesele specifice în calitate de titular al acesteia, cu alte cuvinte, să garanteze că marca își poate îndeplini funcțiile specifice. Curtea a dedus din aceasta că exercitarea dreptului exclusiv conferit de marcă trebuie să fie rezervată pentru cazurile în care utilizarea semnului de către un terț aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii și, în special, funcției sale esențiale, care este aceea de a garanta consumatorilor proveniența produsului.

Această interpretare a articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 și a articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 a fost precizată în sensul că dispozițiile menționate permit titularului mărcii să invoce dreptul său exclusiv în caz de atingere sau de risc de atingere adusă uneia dintre funcțiile mărcii, indiferent dacă este vorba despre funcția esențială de indicare a originii produsului sau a serviciului protejat de marcă sau despre una dintre celelalte funcții ale acesteia, precum aceea care constă în garantarea calității acestui produs sau acestui serviciu ori aceea de comunicare, de investiție sau de publicitate.

Desigur, o marcă trebuie să îndeplinească întotdeauna funcția de indicare a originii, pe când celelalte funcții le îndeplinește numai în măsura în care titularul său o utilizează în acest sens, în special în scop de publicitate sau de investiție. Totuși, această diferență între funcția esențială a mărcii și celelalte funcții ale sale nu pot justifica deloc faptul că, atunci când o marcă îndeplinește una sau mai multe dintre aceste funcții, atingerile aduse acestora din urmă sunt excluse din domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94. La fel, nu se poate considera că numai mărcile de renume pot avea alte funcții decât aceea de indicare a originii.

(a se vedea punctele 36-38 și 40)

2. Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci este îndreptățit să interzică unui concurent să își facă publicitate, pornind de la un cuvânt‑cheie identic cu această marcă pe care concurentul l‑a selectat în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet fără consimțământul titularului respectiv, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca menționată, atunci când această utilizare este de natură să aducă atingere uneia dintre funcțiile mărcii. O asemenea utilizare:

- aduce atingere funcției mărcii de indicare a originii atunci când publicitatea afișată pornind de la respectivul cuvânt‑cheie nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului de internet normal informat și suficient de atent să afle dacă produsele sau serviciile vizate de anunț provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta sau, dimpotrivă, de la un terț;

- nu aduce atingere, în cadrul unui serviciu de referențiere care are caracteristicile celui în cauză în acțiunea principală, funcției de publicitate a mărcii;

- aduce atingere funcției de investiție a mărcii în cazul în care îngreunează în mod substanțial folosirea de către respectivul titular a mărcii sale pentru a dobândi sau pentru a conserva o reputație de natură să atragă și să fidelizeze consumatorii.

Cu privire la funcția de indicare a originii, atunci când anunțul terțului sugerează existența unei legături economice între acest terț și titularul mărcii, trebuie să se concluzioneze că se aduce atingere funcției de indicare a originii a acestei mărci. De asemenea, trebuie să se concluzioneze că se aduce atingere respectivei funcții a mărcii atunci când anunțul, deși nu sugerează existența unei legături economice, rămâne atât de vag în ceea ce privește originea produselor sau a serviciilor în cauză, încât un internaut normal informat și suficient de atent nu este în măsură să își dea seama, pe baza linkului promoțional și a mesajului comercial care îi este asociat, dacă persoana care publică anunțul este un terț în raport cu titularul mărcii sau dacă, dimpotrivă, este legat din punct de vedere economic de acesta.

În ceea ce privește funcția de publicitate, simplul fapt că utilizarea de către un terț a unui semn identic cu o marcă pentru produse și servicii identice cu cele pentru care această marcă este înregistrată constrânge titularul acestei mărci să își intensifice eforturile publicitare pentru a‑și menține sau pentru a‑și crește vizibilitatea în rândul consumatorilor nu este suficient, în orice caz, pentru a se conchide că există o atingere adusă funcției de publicitate a mărcii respective. În această privință, deși marca constituie un element esențial al sistemului concurențial nedenaturat pe care dreptul Uniunii urmărește să îl stabilească, ea nu are totuși ca obiect să îl protejeze pe titularul său împotriva practicilor inerente jocului concurenței. Or, publicitatea pe internet pornind de la cuvinte‑cheie care corespund unor mărci constituie o asemenea practică în sensul că, în general, aceasta are ca scop doar de a propune utilizatorilor de internet alternative în raport cu produsele sau serviciile titularilor respectivelor mărci.

Cu privire la funcția de investiție, nu se poate admite ca titularul unei mărci să poată împiedica un concurent să utilizeze, în condiții de concurență loială și cu respectarea funcției mărcii de indicare a originii, un semn identic cu marca pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată aceasta, dacă respectiva utilizare are drept consecință numai să oblige titularul acestei mărci să își adapteze eforturile pentru a dobândi sau pentru a conserva o reputație de natură să atragă și să fidelizeze consumatorii. La fel, împrejurarea că utilizarea menționată poate determina anumiți consumatori să renunțe la produse sau la servicii protejate de respectiva marcă nu poate fi invocată în mod util de titularul acesteia din urmă.

(a se vedea punctele 45, 57, 58, 62, 64 și 66 și dispozitiv 1)

3. Articolul 5 alineatul (2) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci și articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci de renume este îndreptățit să interzică unui concurent să își facă publicitate pornind de la un cuvânt‑cheie care corespunde cu această marcă, pe care concurentul l‑a selectat în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet fără consimțământul titularului respectiv, atunci când respectivul concurent obține astfel un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii (parazitism) sau atunci când publicitatea aduce atingere acestui caracter distinctiv (diluare) sau acestui renume (defăimare).

O publicitate pornind de la un astfel de cuvânt‑cheie aduce atingere caracterului distinctiv al mărcii de renume (diluare) în special dacă contribuie la transformarea acestei mărci în termen generic.

În schimb, titularul unei mărci de renume nu este îndreptățit să interzică, printre altele, anunțuri publicitare afișate de concurenți pornind de la cuvinte‑cheie care corespund acestei mărci și care propun, fără să ofere o simplă imitație a produselor sau a serviciilor titularului respectivei mărci, fără să cauzeze o diluare sau o defăimare și, în sfârșit, fără să aducă atingere funcțiilor mărcii de renume, o alternativă în raport cu produsele sau cu serviciile titularului acesteia.

(a se vedea punctele 93-95 și dispozitiv 2)