Cauza C‑81/13

Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

împotriva

Consiliului Uniunii Europene

„Acțiune în anulare — Coordonarea sistemelor de securitate socială — Acordul de asociere CEE‑Turcia — Decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de asociere — Alegerea temeiului juridic — Articolul 48 TFUE — Articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE — Articolul 217 TFUE”

Sumar – Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014

Acte ale instituțiilor – Alegerea temeiului juridic – Criterii – Decizia 2012/776 privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniune referitor la coordonarea sistemelor de securitate socială în cadrul Acordului de asociere CEE‑Turcia – Adoptare doar pe temeiul articolului 48 TFUE – Inadmisibilitate – Temei juridic corespunzător – Articolele 48 TFUE și 217 TFUE – Lipsa de efecte a omiterii asupra validității deciziei

[art. 48 TFUE, art. 79 alin. (2) lit. (b) TFUE, art. 217 TFUE și art. 218 alin. (8) și (9) TFUE; Protocolul nr. 21 anexat Tratatelor UE și FUE; Acordul de asociere CEE‑Turcia; Regulamentele nr. 1408/71 și nr. 574/72 ale Consiliului; Decizia 2012/776 a Consiliului]

Alegerea temeiului juridic al unui act al Uniunii trebuie să se întemeieze pe elemente obiective, care pot fi supuse controlului jurisdicțional, printre care figurează în special scopul și conținutul proprii actului. Este lipsit de relevanță în această privință temeiul juridic care a fost reținut pentru adoptarea altor acte ale Uniunii care prezintă eventual caracteristici similare, temeiul juridic trebuind să fie determinat în considerarea scopului și a conținutului proprii acelui act. În schimb, contextul în care se inserează actul în discuție poate fi pertinent pentru alegerea temeiului său juridic.

În ceea ce privește Decizia 2012/776 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de asociere instituit prin Acordul de stabilire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, privind adoptarea de dispoziții referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială, aceasta nu putea fi adoptată în mod valabil numai în temeiul articolului 48 TFUE, întrucât a fost luată în cadrul unui acord de asociere și viza adoptarea unor măsuri de coordonare a sistemelor de securitate socială. Astfel, în principiu, acest articol conferă Uniunii competența să adopte măsuri în această materie numai în domeniul politicilor și acțiunilor interne ale Uniunii sau al acțiunilor externe care se raportează la țări terțe care pot fi asimilate unui stat membru al Uniunii. Or, Acordul CEE‑Turcia nu are ca obiectiv să realizeze în modul cel mai cuprinzător cu putință libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor între părțile contractante, astfel încât piața internă realizată pe teritoriul Uniunii să fie extinsă la Turcia, și nici chiar să realizeze între aceste părți libera circulație a persoanelor și nu extinde la Turcia libera circulație a lucrătorilor stabilită în cadrul Uniunii. În plus, se pare că părțile contractante la Acordul CEE‑Turcia nu au înțeles să aplice între ele integralitatea Regulamentului nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității și a Regulamentului nr. 574/72 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1408/71 și că Turcia nu poate fi asimilată unui stat membru în scopul aplicării acestor regulamente.

Pe de altă parte, articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE nu poate să întemeieze adoptarea unei măsuri precum Decizia 2012/776, din moment ce, având în vedere contextul particular în care se înscrie, aceasta urmărește o altă finalitate decât cea a politicii comune de imigrare.

Rezultă că temeiul juridic al Deciziei 2012/776 este eronat întrucât articolul 217 TFUE a fost omis din acesta. Totuși, eroarea săvârșită în considerentele deciziei atacate constituie un viciu pur formal care nu determină anularea acesteia, din moment ce, în conformitate cu dispozițiile articolului 218 alineatul (8) primul paragraf TFUE coroborate cu cele ale articolului 218 alineatul (9) TFUE, Consiliul trebuia, hotărând cu majoritate calificată și fără aprobarea Parlamentului European, să adopte în orice caz Decizia 2012/776. Pe de altă parte, omiterea articolului 217 TFUE nu are consecințe în ceea ce privește Protocolul nr. 21.

(a se vedea punctele 35, 36, 38, 46, 50, 57-59, 63, 64, 66 și 67)

Cauza C‑81/13

Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

împotriva

Consiliului Uniunii Europene

„Acțiune în anulare — Coordonarea sistemelor de securitate socială — Acordul de asociere CEE‑Turcia — Decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de asociere — Alegerea temeiului juridic — Articolul 48 TFUE — Articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE — Articolul 217 TFUE”

Sumar – Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014

Acte ale instituțiilor — Alegerea temeiului juridic — Criterii — Decizia 2012/776 privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniune referitor la coordonarea sistemelor de securitate socială în cadrul Acordului de asociere CEE‑Turcia — Adoptare doar pe temeiul articolului 48 TFUE — Inadmisibilitate — Temei juridic corespunzător — Articolele 48 TFUE și 217 TFUE — Lipsa de efecte a omiterii asupra validității deciziei

[art. 48 TFUE, art. 79 alin. (2) lit. (b) TFUE, art. 217 TFUE și art. 218 alin. (8) și (9) TFUE; Protocolul nr. 21 anexat Tratatelor UE și FUE; Acordul de asociere CEE‑Turcia; Regulamentele nr. 1408/71 și nr. 574/72 ale Consiliului; Decizia 2012/776 a Consiliului]

Alegerea temeiului juridic al unui act al Uniunii trebuie să se întemeieze pe elemente obiective, care pot fi supuse controlului jurisdicțional, printre care figurează în special scopul și conținutul proprii actului. Este lipsit de relevanță în această privință temeiul juridic care a fost reținut pentru adoptarea altor acte ale Uniunii care prezintă eventual caracteristici similare, temeiul juridic trebuind să fie determinat în considerarea scopului și a conținutului proprii acelui act. În schimb, contextul în care se inserează actul în discuție poate fi pertinent pentru alegerea temeiului său juridic.

În ceea ce privește Decizia 2012/776 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de asociere instituit prin Acordul de stabilire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, privind adoptarea de dispoziții referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială, aceasta nu putea fi adoptată în mod valabil numai în temeiul articolului 48 TFUE, întrucât a fost luată în cadrul unui acord de asociere și viza adoptarea unor măsuri de coordonare a sistemelor de securitate socială. Astfel, în principiu, acest articol conferă Uniunii competența să adopte măsuri în această materie numai în domeniul politicilor și acțiunilor interne ale Uniunii sau al acțiunilor externe care se raportează la țări terțe care pot fi asimilate unui stat membru al Uniunii. Or, Acordul CEE‑Turcia nu are ca obiectiv să realizeze în modul cel mai cuprinzător cu putință libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor între părțile contractante, astfel încât piața internă realizată pe teritoriul Uniunii să fie extinsă la Turcia, și nici chiar să realizeze între aceste părți libera circulație a persoanelor și nu extinde la Turcia libera circulație a lucrătorilor stabilită în cadrul Uniunii. În plus, se pare că părțile contractante la Acordul CEE‑Turcia nu au înțeles să aplice între ele integralitatea Regulamentului nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității și a Regulamentului nr. 574/72 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1408/71 și că Turcia nu poate fi asimilată unui stat membru în scopul aplicării acestor regulamente.

Pe de altă parte, articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE nu poate să întemeieze adoptarea unei măsuri precum Decizia 2012/776, din moment ce, având în vedere contextul particular în care se înscrie, aceasta urmărește o altă finalitate decât cea a politicii comune de imigrare.

Rezultă că temeiul juridic al Deciziei 2012/776 este eronat întrucât articolul 217 TFUE a fost omis din acesta. Totuși, eroarea săvârșită în considerentele deciziei atacate constituie un viciu pur formal care nu determină anularea acesteia, din moment ce, în conformitate cu dispozițiile articolului 218 alineatul (8) primul paragraf TFUE coroborate cu cele ale articolului 218 alineatul (9) TFUE, Consiliul trebuia, hotărând cu majoritate calificată și fără aprobarea Parlamentului European, să adopte în orice caz Decizia 2012/776. Pe de altă parte, omiterea articolului 217 TFUE nu are consecințe în ceea ce privește Protocolul nr. 21.

(a se vedea punctele 35, 36, 38, 46, 50, 57-59, 63, 64, 66 și 67)