98.

Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările adresate de College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în Materie Economică) după cum urmează: „1) Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că o instanță națională, sesizată cu un litigiu referitor la legalitatea unei obligații de reglementare ex ante, care ia forma unui plafon tarifar fundamentat în funcție de costuri impus de o autoritate națională de reglementare pe piața neconcurențială de gros a serviciilor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile, în temeiul Recomandării 2009/396/CE a Comisiei din 7 mai 2009 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE, care are în vedere un model de calculare a costurilor, numit «Bottom‑Up Long‑Run Incremental Costs (BULRIC) strict», ca măsură adecvată de reglementare a prețurilor pe piața respectivă, se poate îndepărta de o asemenea recomandare adoptată conform articolului 19 alineatul (1) din Directiva 2002/21, cu modificările ulterioare, în cazul în care această instanță națională consideră că motive privind circumstanțe de fapt din cauza principală, în special caracteristici specifice ale pieței din statul membru în discuție, impun acest lucru. 2) În cadrul controlului jurisdicțional al unei obligații de reglementare ex ante de natură tarifară, fundamentată în funcție de costuri, precum cea impusă de autoritatea națională de reglementare în cauza principală, o instanță națională este competentă să examineze proporționalitatea acestei obligații în raport cu obiectivele de natură politică și cu principiile de reglementare stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, și la articolul 13 din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140. Aprecierea proporționalității obligației de reglementare ex ante în discuție poate ține seama de obiectivele de promovare a intereselor utilizatorilor finali și ale consumatorilor pe piețele cu amănuntul, deschise concurenței, care se situează în aval în raport cu piața de gros a serviciilor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile pe care a fost impusă această obligație. 3) În cadrul aprecierii proporționalității unei obligații de reglementare ex ante de natură tarifară, fundamentată în funcție de costuri, precum cea impusă de autoritatea națională de reglementare în cauza principală, nu se poate impune acestei autorități să demonstreze măsura în care o asemenea obligație de reglementare ex ante îndeplinește efectiv obiectivele stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, și/sau influențează efectiv funcționarea pieței interne.”