HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șaptea)

17 decembrie 2015( )

„Ajutoare de stat – Ajutoare puse în aplicare de Franța în favoarea Sernam SCS – Ajutoare pentru restructurare și recapitalizare, garanții și ștergerea datoriilor Sernam față de SNCF – Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă – Aplicare abuzivă a ajutorului – Recuperare – Continuitate economică – Criteriul investitorului privat”

În cauza T‑242/12,

Société nationale des chemins de fer français (SNCF), cu sediul în Paris (Franța), reprezentată de P. Beurier, de O. Billard și de V. Landes, avocați,

reclamantă,

susținută de

Republica Franceză, reprezentată inițial de D. Colas și de J. Gstalter, ulterior de D. Colas și de J. Rossi și în final de D. Colas și de J. Bousin, în calitate de agenți,

intervenientă,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată de T. Maxian Rusche și de B. Stromsky, în calitate de agenți,

pârâtă,

susținută de

Mory SA, în lichidare, cu sediul în Pantin (Franța),

și

Mory Team, în lichidare, cu sediul în Pantin,

reprezentate de B. Vatier și de F. Loubières, avocați,

interveniente,

având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei 2012/398/UE a Comisiei din 9 martie 2012 privind ajutorul de stat SA. 12522 (C 37/08) – Franța – Punerea în aplicare a [D]eciziei Sernam 2 (JO L 195, p. 19),

TRIBUNALUL (Camera a șaptea),

compus din domnul M. van der Woude, președinte, doamna I. Wiszniewska‑Białecka și domnul I. Ulloa Rubio (raportor), judecători,

grefier: doamna S. Bukšek Tomac, administrator,

având în vedere faza scrisă a procedurii și în urma ședinței din 12 februarie 2015,

pronunță prezenta

Hotărâre

Istoricul cauzei

1. Cu privire la reclamantă și la Sernam în perioada faptelor

1 După ce a fost constituită, în anul 1938, cu statutul unei societăți pe acțiuni, Société nationale des chemins de fer (SNCF) (denumită în continuare „SNCF” sau „reclamanta”) a devenit o întreprindere publică industrială și comercială (ÎPIC) începând cu 1 ianuarie 1983, în temeiul Legii 82‑1153 din 30 decembrie 1982 de orientare a transporturilor interne. Întregul capital (constituit printr‑o contribuție de la buget, iar nu prin aport de acțiuni) aparține statului.

2 De la constituirea sa, în anul 1970, de către reclamantă ca serviciu intern al acesteia, activitățile întreprinderii Sernam constau în activități de mesagerie și de transport expres de colete și de paleți.

3 În anul 1993, o reorganizare s‑a finalizat cu constituirea Sernam Domaine și a filialei Sernam Transport SA. Sernam Domaine a rămas serviciu intern al SNCF, în timp ce Sernam Transport a fost constituită ca filială deținută integral de SNCF și care, la rândul său, deținea 24 de filiale prin intermediul cărora își desfășura activitățile de transport rutier.

4 La 1 februarie 2000, Sernam Domaine a fost transformată într‑o nouă societate în comandită simplă, Sernam SCS, având personalitate juridică și fiind filială deținută integral de SNCF. Sernam SCS deținea printre altele titluri de participare la Sernam Transport, devenită filiala sa deținută integral.

5 În luna decembrie 2001, Sernam SCS a devenit Sernam SA. În anul 2005, Sernam avea 10 filiale operaționale, precum și o societate de servicii de transport rutier, denumită Sernam Transport Route (fostă Sernam Transport).

2. Cu privire la Decizia Sernam 1

6 Prin Decizia NN 122/00 (ex N 140/00) din 23 mai 2001 (denumită în continuare „Decizia Sernam 1”), Comisia Comunităților Europene a considerat că măsurile de asistență comercială și de reorganizare a Sernam SCS puse în aplicare de reclamantă și care trebuiau să fie efectuate în intervalul cuprins între începutul anului 2001 și sfârșitul anului 2004 constituiau ajutoare de stat compatibile cu Tratatul CE. Cuantumul total al acestora a fost de 503 milioane de euro. De asemenea, Comisia „a regretat că [Republica Franceză] a pus în aplicare ajutorul în discuție, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) din tratat”.

7 Ajutorul de 503 milioane de euro a fost autorizat în special pe baza unui angajament al Republicii Franceze ca întreprinderea să facă obiectul unei vânzări. Astfel, Sernam SCS trebuia să fie preluată, la nivelul de 60 % din capitalul acesteia, de Geodis SA. Geodis ar fi trebuit să își asume în totalitate și în mod nelimitat datoriile Sernam SCS și să acopere cheltuielile de restructurare suplimentare, în valoare de 67 de milioane de euro. La rândul său, Sernam SCS se angaja să își reducă numărul centrelor de exploatare de la 107 la 72 în perioada 1999-2004, să își reducă cifra de afaceri cu 18 %, să își reducă efectivele de personal și să pună în aplicare restructurarea cu bugetul menționat și în termenul acordat.

3. Cu privire la Decizia Sernam 2

8 Prin scrisoarea din 17 iunie 2002, autoritățile franceze au informat Comisia că ajutoarele autorizate prin Decizia Sernam 1 fuseseră puse în aplicare în condiții diferite de cele pe baza cărora Comisia adoptase decizia.

9 Prin scrisoarea din 30 aprilie 2003, Comisia a informat Republica Franceză cu privire la decizia de a deschide împotriva acestor ajutoare procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE [decizie intitulată „Ajutoare de stat – Franța – Invitație de a prezenta observații în temeiul articolului 88 alineatul (2) din Tratatul CE privind ajutorul C 32/03 (ex NN 122/2000) – Sernam 2: Revizuirea ajutoarelor pentru restructurare”, JO C 182, p. 2].

10 Comisia a efectuat o nouă analiză a întregului dosar pe baza unui plan complet de restructurare, actualizat și care reflecta noile circumstanțe Comisia a analizat împrejurările noi pentru a constata în ce măsură acestea erau sau nu erau conforme cu Decizia Sernam 1 și a verificat în ce măsură noua situație de fapt existentă la data deciziei, în ansamblu, era – prin comparație cu Decizia Sernam 1 –compatibilă cu Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (JO 1999, C 288, p. 2), în special în raport cu principiul ajutorului unic.

11 Prin Decizia 2006/367/CE din 20 octombrie 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare parțial de Franța în favoarea întreprinderii Sernam (JO 2006, L 140, p. 1, denumită în continuare „Decizia Sernam 2”), Comisia a concluzionat că Decizia Sernam 1 nu a fost respectată, fapt ce reprezenta un ajutor abuziv în sensul articolului 1 litera (g) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41) și al punctului 43 din Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate.

12 Cu toate acestea, Comisia a constatat că autoritățile franceze realizaseră mai multe dintre obiectivele lor în conformitate cu Decizia Sernam 1 și că ajutorul examinat îndeplinea criteriile de modificare a planului de restructurare prevăzute la punctul 3.2.4 din Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate. Comisia a confirmat, așadar, că ajutorul autorizat prin Decizia Sernam 1, în valoare de 503 milioane de euro, era compatibil cu piața comună, cu respectarea unor condiții noi.

13 Comisia a constatat de asemenea că un ajutor suplimentar în cuantum de 41 de milioane de euro, plătit Sernam de reclamantă și consecință directă a aplicării abuzive a ajutorului autorizat prin Decizia Sernam 1, trebuia să fie declarat incompatibil cu piața comună și recuperat, împreună cu dobânzile aferente.

14 Partea dispozitivă finală a Deciziei Sernam 2 are următorul cuprins:

„Articolul 1

(1) Ajutorul de stat în favoarea societății Sernam autorizat în luna mai 2001, în valoare de 503 milioane de euro, este compatibil cu piața comună în condițiile prevăzute la articolele 3 și 4.

(2) Ajutorul de stat pus în aplicare de [Republica Franceză] în favoarea societății Sernam, în valoare de 41 de milioane de euro, este incompatibil cu piața comună.

Articolul 2

(1) [Republica Franceză] ia toate măsurile necesare pentru a recupera de la beneficiar ajutorul prevăzut la articolul 1 alineatul (2) și pus deja la dispoziția acestuia în mod nelegal.

(2) Recuperarea are loc fără întârziere conform procedurilor de drept național, în măsura în care acestea permit executarea imediată și efectivă a prezentei decizii. Ajutoarele care urmează a fi recuperate sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului până la data recuperării lor efective. Dobânzile se calculează pe baza ratei de referință utilizate pentru calculul echivalentului‑subvenție din cadrul ajutoarelor regionale.

Articolul 3

(1) Sub rezerva alineatului (2), trebuie îndeplinite următoarele condiții:

(a) Sernam va putea să desfășoare numai activitățile sale de mesagerie pe cale ferată, în conformitate cu conceptul privind Train Bloc Express («TBE»). În acest sens, SNCF garantează punerea la dispoziția oricărui alt operator care solicită acest lucru a unor condiții identice cu cele acordate societății Sernam pentru dezvoltarea transportului feroviar de mărfuri «TBE».

(b) În schimb, Sernam va trebui să înlocuiască integral, în cursul următorilor doi ani începând cu data notificării prezentei decizii, mijloacele proprii și serviciile de transport rutier cu mijloacele și serviciile de transport rutier aparținând uneia sau mai multor întreprinderi independente de SNCF din punct de vedere juridic și economic și selecționate în urma unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii.

«Mijloace proprii și servicii de transport rutier» ale Sernam înseamnă ansamblul mijloacelor rutiere – respectiv vehiculele de transport rutier – aflate în proprietatea societății Sernam sau deținute în baza unui contract de leasing/de închiriere.

Întreprinderile care vor prelua activitățile rutiere ale societății Sernam vor trebui să asigure ansamblul serviciilor de transport rutier din resurse proprii.

(2) În cazul în care Sernam își vinde activele în bloc, până la 30 iunie 2005, la prețul pieței, unei societăți independente din punct de vedere juridic de SNCF, pe baza unei proceduri transparente și deschise, condițiile de la alineatul (1) nu se aplică.

Articolul 4

Orice vânzare parțială sau integrală a Sernam trebuie efectuată la prețul pieței și printr‑o procedură transparentă și deschisă pentru toți concurenții. În aceste condiții, rambursarea ajutorului în valoare de 41 milioane de euro va reveni societății Sernam, în cazul în care aceasta continuă să existe.

[…]”

4. Cu privire la transmiterea activelor în bloc ale Sernam către Financière Sernam și evenimentele ulterioare

15 În urma Deciziei Sernam 2, autoritățile franceze au efectuat o vizită la Comisie la 24 noiembrie 2004 și i‑au transmis o scrisoare oficială la 21 decembrie 2004 pentru a o informa cu privire la opțiunea de vânzare a activelor în bloc ale Sernam, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2.

16 Reclamanta a organizat o cerere de ofertă, fiind asistată de o bancă (denumită în continuare „banca X”). Au fost contactate 34 de grupuri.

17 Conform autorităților franceze, situația economică a Sernam nu a permis obținerea unor propuneri de evaluare pozitivă a activelor. Toate ofertele depuse în cadrul acestei proceduri au prezentat în concluzie o valoare extrem de negativă:

– candidatul nr. 1 (ofertă preliminară): − 120 de milioane de euro;

– candidatul nr. 2 (ofertă preliminară): − 90,4 milioane de euro;

– candidatul nr. 3 (ofertă preliminară): − 90,4 milioane de euro;

– candidatul nr. 4 (ofertă neangajantă în etapa a doua): − 65,2 milioane de euro;

– candidatul nr. 5 (ofertă neangajantă în etapa a doua): − 56,4 milioane de euro.

18 Nu a fost depusă nicio ofertă fermă. Cu toate acestea, doi ofertanți, candidatul nr. 4 și candidatul nr. 5, acesta din urmă fiind asociat cu echipa de conducere a Sernam, au exprimat un interes sporit la finalizarea celei a doua etape. Decizia luată a fost aceea de continuare a discuțiilor numai cu consorțiul format din candidatul nr. 5 asociat cu echipa de conducere a Sernam (denumit în continuare „consorțiul”).

19 Candidatul nr. 5 a înștiințat verbal reclamanta, la 15 iunie 2005, cu privire la incapacitatea sa de a depune o ofertă de preluare, chiar condițională, înainte de 30 iunie 2005.

20 Echipa de conducere a Sernam, prin intermediul unei societăți care trebuia să fie constituită și denumită mai întâi Bidco, iar apoi Financière Sernam, a decis, în aceste condiții, să facă o ofertă de preluare autonomă, transmisă reclamantei la 30 iunie 2005 și acceptată, în principiu, în aceeași zi de direcția generală a reclamantei.

21 Protocolul de înțelegere care a fost convenit între reclamantă, Sernam, SAS Sernam Xpress (una dintre cele 10 filiale deținute integral de Sernam, constituită în anul 2002) și conducerea viitoarei societăți Financière Sernam a fost semnat la data de 21 iulie 2005 (denumit în continuare „protocolul de înțelegere din 21 iulie 2005”).

22 Procesul de cesiune a avut loc în patru etape:

– reclamanta a recapitalizat Sernam, filiala pe care o deținea integral, cu suma de 57 de milioane de euro;

– Sernam a efectuat ulterior, în favoarea filialei sale deținute integral Sernam Xpress, un aport parțial de active (denumit în continuare „aportul”), supus regimului divizării prevăzut la articolele L 236‑16-L 236‑21 din Codul comercial francez, în schimbul căruia Sernam a primit o parte din Sernam Xpress având o valoare nominală de 100 de euro (întrucât remunerarea unui aport parțial de active se face sub formă de titluri de participare). Acest aport a privit toate elementele de activ, inclusiv suma de 57 de milioane de euro provenită din recapitalizare, și de pasiv ale Sernam, cu excepția unor pasive financiare care au reprezentat o sumă globală de 38,5 milioane de euro (denumite în continuare, împreună, „pasivele financiare”) și care cuprindeau:

– datoria aferentă împrumutului de capital contractat de Sernam cu grupul SNCF la 21 decembrie 2001;

– elementele de activ și de pasiv aferente rezilierii contractului „IBM – GPS”;

– imediat după realizarea aportului, Sernam Xpress a efectuat o majorare de capital de 2 milioane de euro, care a fost subscrisă în totalitate de reclamantă. În urma acestei operațiuni, reclamanta a deținut majoritatea părților sociale ale Sernam Xpress;

– Sernam și reclamanta i‑au cedat ulterior Financière Sernam, în schimbul sumei de 2 milioane de euro, toate părțile sociale deținute la Sernam Xpress, reprezentând capitalul total al acesteia din urmă.

23 În plus, au fost prevăzute un mecanism de suplimentare a prețului în cazul unui transfer ulterior către un terț, în totalitate sau în parte, al capitalului sau al activelor societății cedate și o clauză rezolutorie în cazul unei decizii negative a Comisiei în termen de cinci ani de la încheierea protocolului de înțelegere din 21 iulie 2005.

24 Cu ocazia cesiunii, reclamanta a acordat și garanții.

25 Acordul privind aportul parțial de active dintre Sernam și Sernam Xpress este datat 14 septembrie 2005. Financière Sernam a fost înregistrată în registrul comerțului la 14 octombrie 2005.

26 Diferitele operațiuni ale procesului de cesiune, descrise la punctul 22 de mai sus, au avut loc în aceeași zi, 17 octombrie 2005, dată denumită „closing”.

27 La 15 decembrie 2005, Sernam SA a intrat în lichidare judiciară. Suma de 41 de milioane de euro care urma să fie rambursată reclamantei în temeiul Deciziei Sernam 2 a fost înregistrată la pasivul acestei lichidări, ca și suma de 38,5 milioane de euro de pasive financiare excluse de la aport (a se vedea punctul 22 a doua liniuță de mai sus).

28 În cursul anului 2006, un fond de investiții a dobândit 51,8 % din capitalul Sernam Xpress.

29 În luna mai 2011, Sernam Xpress a adus marca Sernam ca aport la filiala sa operațională, Sernam Services.

30 La 30 iunie 2011, Sernam Xpress a fost dizolvată, iar Financière Sernam, asociat unic, a absorbit patrimoniul acesteia (operațiune denumită „transmitere universală a patrimoniului”).

31 La data deciziei atacate, grupul Sernam era constituit din Financière Sernam și din filialele fostei Sernam Xpress: Sernam Services și Aster (denumită anterior Sernam Transport Route).

32 La 31 ianuarie 2012 a fost inițiată o procedură de administrare judiciară a Financière Sernam și a Sernam Services. La 3 februarie 2011, filiala Aster a intrat în lichidare, urmând ca temporar să își continue activitatea.

33 Considerând că planul de continuare a grupului Sernam nu părea credibil, administratorul judiciar desemnat a inițiat o procedură de identificare a unor candidați în vederea preluării.

5. Cu privire la procedura care s‑a finalizat prin adoptarea deciziei atacate

34 Încă din 24 iunie 2005, o primă persoană a formulat plângere (denumită în continuare „prima persoană care a formulat plângere”), denunțând Comisiei aplicarea incorectă a Deciziei Sernam 2.

35 La 22 februarie 2006, prima persoană care a formulat plângere a introdus împotriva Comisiei o acțiune pentru constatarea abținerii de a acționa.

36 Prin scrisorile din 10 aprilie 2006 și din 23 aprilie 2007, Comisia a fost sesizată cu o altă plângere, formulată de o a doua parte interesată (denumită în continuare „a doua persoană care a formulat plângere”).

37 Cele două persoane care au formulat plângere au considerat, în esență, că Decizia Sernam 2 fusese aplicată în mod abuziv.

38 Prin Decizia din 16 iulie 2008, intitulată „Ajutor de stat – Franța – Ajutor de stat C 37/08 – Aplicarea deciziei Sernam 2 – Invitație de a prezenta observații în temeiul articolului [108 alineatul (2) TFUE]” (JO 2009, C 4, p. 5, denumită în continuare „decizia de deschidere”), Comisia a deschis procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE.

39 La 29 aprilie 2009, Tribunalul a constatat că nu era necesar să se pronunțe cu privire la acțiunea în constatarea abținerii de a acționa, formulată împotriva Comisiei de prima persoană care a formulat plângere (Ordonanța din 29 aprilie 2009, HALTE/Comisia, T‑58/06, EU:T:2009:125).

40 La 9 martie 2012, Comisia a adoptat Decizia 2012/398/UE privind ajutorul de stat SA. 12522 (C 37/08) – Franța – Punerea în aplicare a [D]eciziei Sernam 2 (JO L 195, p. 19, denumită în continuare „decizia atacată”). Aceasta a fost transmisă autorităților franceze la 10 martie 2012. Autoritățile franceze au transmis‑o reclamantei la 26 martie 2012.

6. Decizia atacată

41 Cu titlu introductiv, Comisia a arătat că procedura a fost deschisă în temeiul articolului 16 din Regulamentul nr. 659/1999 întrucât avea informații potrivit cărora Republica Franceză pusese în aplicare în mod abuziv ajutorul autorizat în condițiile prevăzute în Decizia Sernam 2, și aceasta după o punere în aplicare abuzivă a ajutorului autorizat, dar supus de asemenea unor condiții, prin Decizia Sernam 1.

Cu privire la punerea în aplicare abuzivă a ajutorului de stat autorizat prin Decizia Sernam 2

42 Comisia a apreciat că, întrucât autoritățile franceze au confirmat că nu fuseseră respectate condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (1) din Decizia Sernam 2, se putea limita să verifice dacă Republica Franceză a respectat condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2.

43 Comisia a considerat că nu fuseseră respectate numeroase cerințe prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2.

44 În primul rând, la punctul 3.2.1 din decizia atacată, Comisia a considerat că la 30 iunie 2005 nu fusese realizat transferul activităților.

45 În al doilea rând, la punctul 3.2.2 din decizia atacată, Comisia a apreciat că, întrucât prețul era negativ, transferul activităților nu constituia o vânzare și că, tot pentru acest motiv, articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu fusese respectat.

46 În al treilea rând, la punctul 3.2.3 din decizia atacată, Comisia a considerat că transferul activităților nu constituia o vânzare de active, ci un transfer al Sernam (active și pasive) în integralitate, deoarece, pe de o parte, transferul consta într‑un transfer în bloc al activelor și al pasivelor în cadrul unui grup, urmat de o vânzare a acțiunilor (share deal) filialei care le primise [considerentele (108)-(112) ale deciziei atacate], și, pe de altă parte, transferul nu se limitase la active, ci cuprindea Sernam în integralitate (active și pasive) [considerentele (113)-(116) ale deciziei atacate].

47 În al patrulea rând, la punctul 3.2.4 din decizia atacată, Comisia a apreciat că transferul nu se limitase la activele care erau deținute de Sernam la momentul Deciziei Sernam 2, ci că recapitalizarea cu o sumă netă de 57 de milioane de euro constituia o suplimentare de active care nu era autorizată la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2.

48 În al cincilea rând, la punctul 3.2.5 din decizia atacată, Comisia a apreciat că transferul activităților nu se realizase printr‑o procedură transparentă și deschisă.

49 În al șaselea rând, la punctul 3.2.6 din decizia atacată, Comisia a apreciat că finalitatea vânzării de active nu fusese respectată.

50 În concluzie, Comisia a considerat că articolul 3 din decizia Sernam 2 nu fusese respectat și că, în consecință, ajutorul de 503 milioane de euro fusese pus în aplicare în mod abuziv.

51 Comisia a considerat că, întrucât fusese utilizat de beneficiar cu încălcarea Deciziei Sernam 2, ajutorul de 503 milioane de euro nu era compatibil cu piața internă pe baza Deciziei Sernam 2. Comisia a considerat că, întrucât Republica Franceză nu a invocat niciun motiv de compatibilitate, acest ajutor era incompatibil și trebuia să fie recuperat împreună cu dobânzile aferente de la data punerii acestuia la dispoziția Financière Sernam și filialelor acesteia, în special Sernam Services și Aster, care, potrivit Comisiei, continuau activitatea economică care a beneficiat de ajutor, anterior desfășurată de Sernam, iar apoi de Sernam Xpress (al cărei patrimoniu fusese absorbit de Financière Sernam ca urmare a transmiterii universale a patrimoniului la 30 iunie 2011).

Cu privire la recuperarea ajutorului de 41 de milioane de euro

52 În considerentele (132)-(151) ale deciziei atacate, Comisia a verificat dacă Republica Franceză recuperase în mod corect ajutorul de 41 de milioane de euro, declarat incompatibil în Decizia Sernam 2, prin înscrierea acestuia la pasivul lichidării Sernam și dacă se impunea, având în vedere jurisprudența Uniunii în materie de recuperare, extinderea acestei recuperări la Financière Sernam și la filialele sale, Sernam Services și Aster. Comisia a făcut trimitere în special la Hotărârea din 8 mai 2003, Italia și SIM 2 Multimedia/Comisia (C‑399/00 și C‑328/99, Rec., denumită în continuare „Hotărârea Seleco”, EU:C:2003:252), la Hotărârea din 29 aprilie 2004, Germania/Comisia (C‑277/00, Rec., denumită în continuare „Hotărârea SMI”, EU:C:2004:238), și la Hotărârea din 19 octombrie 2005, CDA Datenträger Albrechts/Comisia (T‑324/00, Rec., denumită în continuare „Hotărârea CDA”, EU:T:2005:364).

53 În primul rând, în considerentele (144)-(148) ale deciziei atacate, Comisia a apreciat că transferul activităților de la Sernam la Sernam Xpress a avut drept consecință păstrarea de către Sernam Xpress a avantajului concurențial conferit de ajutorul primit deoarece a existat o continuitate economică între cele două societăți, iar transferul activităților de la Sernam la Sernam Xpress corespundea unei eludări a ordinului de recuperare impus Sernam.

54 În al doilea rând, în considerentul (149) al deciziei atacate, Comisia a amintit că, potrivit jurisprudenței, vânzarea de către un acționar unui terț de acțiuni ale unei societăți care a beneficiat de un ajutor ilegal nu afecta în niciun fel obligația de recuperare de la societatea beneficiară. În consecință, în speță, obligația rambursării ajutorului de 41 de milioane de euro revenea tot Sernam Xpress, după vânzarea părților sociale ale acesteia către Financière Sernam.

55 În al treilea rând, în considerentul (150) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că fuziunea dintre Sernam Xpress și Financière Sernam, intervenită la 30 iunie 2011, a avut ca efect transferul beneficiului conferit de ajutorul de 41 milioane de euro, și deci al obligației de recuperare, către Financière Sernam și filialele sale, în special Sernam Services și Aster, care continuau activitatea Sernam și Sernam Xpress.

Cu privire la ajutoarele noi acordate Sernam Xpress‑Financière Sernam

56 Comisia a considerat că măsurile prevăzute de protocolul de înțelegere din 21 iulie 2005 constituiau ajutoare de stat noi. Aceste măsuri sunt recapitalizarea Sernam cu suma netă de 57 de milioane de euro, efectuată de reclamantă, ștergerea a două datorii în valoare totală de 38,5 milioane de euro pe care Sernam le avea către reclamantă și patru garanții acordate de reclamantă în favoarea Sernam Xpress‑Financière Sernam.

57 Comisia a prezentat mai întâi, în considerentele (154)-(158) ale deciziei atacate, motivele pentru care decisese să nu aplice criteriul investitorului privat în economia de piață în cadrul calificării acestor măsuri în raport cu articolul 107 alineatul (1) TFUE.

58 În primul rând, în considerentul (154) al deciziei atacate, Comisia a considerat că într‑o situație de recuperare a ajutorului nu trebuia aplicat criteriul investitorului privat.

59 În al doilea rând, în considerentul (155) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că, în articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, vânzarea activelor era echivalentul măsurilor compensatorii impuse la articolul 3 alineatul (1) din decizia menționată. Or, potrivit punctului 40 din Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (JO 2004, C 244, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 187, denumite în continuare „Liniile directoare privind salvarea și restructurarea”), cesionarea unei activități care produce pierderi nu putea fi considerată măsură compensatorie. Comisia a menționat că prețul negativ ar arăta că era vorba despre cesionarea unei activități care produce pierderi ce nu putea fi echivalentul măsurii compensatorii și că, în speță, prețul negativ corespundea unui ajutor operațional acordat întreprinderii, care, prin urmare, nu putea reduce denaturările concurenței.

60 În ceea ce privește calificarea drept ajutor de stat, în considerentul (159) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că măsurile fuseseră acordate prin intermediul resurselor unei întreprinderi publice, și anume reclamanta. Întrucât reclamanta constituia un organism de drept public, o ÎPIC, supusă unei supravegheri foarte stricte de către stat, acordarea avantajului era imputabilă, așadar, și statului. Din cauză că Sernam Xpress și Financière Sernam desfășurau activități în transportul rutier, deschis concurenței în cadrul UE, exista riscul ca avantajul să creeze denaturări ale concurenței și să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. Comisia a arătat că nu era necesar să efectueze o diferențiere între avantajele acordate Sernam Xpress și Financière Sernam, deoarece acestea fuzionaseră.

61 Întrucât Republica Franceză nu a invocat niciun argument în favoarea compatibilității acestor ajutoare cu piața internă, Comisia a concluzionat că aceste ajutoare erau incompatibile cu piața internă și că trebuiau să fie recuperate, la o valoare majorată cu dobânda aferentă.

62 Partea dispozitivă a deciziei atacate are următorul cuprins:

„Articolul 1

(1) Ajutorul de stat în valoare de 503 milioane [de euro] acordat de [Republica Franceză] societății Sernam SCS (devenită [Sernam]) și aprobat de Comisie prin [Decizia Sernam 2] a fost utilizat în mod abuziv. Acest ajutor este incompatibil cu piața internă. De acest ajutor au beneficiat Sernam Xpress, precum și Financière Sernam și filialele acesteia, Sernam Services și Aster.

(2) De ajutorul de stat de 41 de milioane [de euro] acordat de [Republica Franceză] societății Sernam SCS, declarat incompatibil prin [D]ecizia Sernam 2, au beneficiat, de asemenea, Sernam Xpress, Financière Sernam și filialele acesteia, în special Sernam Services și Aster.

(3) Recapitalizarea [Sernam] cu 57 de milioane [de euro] de către SNCF, ștergerea datoriilor [Sernam] față de SNCF în valoare de 38,5 milioane [de euro] și garanțiile acordate de SNCF la momentul transferării activităților [Sernam] societății Financière Sernam, cu excepția garanției acordate lucrătorilor feroviari, reprezintă ajutoare de stat incompatibile cu piața internă.

Articolul 2

(1) [Republica Franceză] trebuie să recupereze de la Financière Sernam și filialele ei, Sernam Services și Aster, ajutoarele vizate la articolul 1.

(2) Sumele de recuperat sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului până în momentul recuperării lor efective.

(3) Dobânzile se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004.

Articolul 3

(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.

(2) [Republica Franceză] asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.

(3) Atunci când pune în aplicare decizia, [Republica Franceză] poate să ia în considerare orice sume recuperate de SNCF ca urmare a lichidării [Sernam] în condițiile prezentate anterior.

Articolul 4

(1) În termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, [Republica Franceză] comunică următoarele informații Comisiei:

(a) data la care fiecare ajutor a fost pus la dispoziția beneficiarului și suma totală (principalul și dobânda) care trebuie recuperată de la beneficiar în legătură cu fiecare măsură de ajutor;

(b) o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea respectării prezentei decizii;

(c) documentele care să demonstreze că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.

(2) [Republica Franceză] informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii până la recuperarea completă a ajutorului vizat la articolul 1. [Republica Franceză] transmite imediat, la simpla solicitare a Comisiei, orice informație referitoare la măsurile deja întreprinse și la cele prevăzute pentru a se conforma prezentei decizii. De asemenea, [Republica Franceză] furnizează informații detaliate privind sumele recuperate de la beneficiar reprezentând ajutorul și dobânzile aferente acestor sume.

Articolul 5

Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.”

7. Cu privire la faptele ulterioare deciziei atacate

63 În urma adoptării deciziei atacate, autoritățile franceze au solicitat Comisiei, la 23 martie 2012, să confirme că obligația de rambursare a ajutoarelor de stat care fusese impusă societăților din grupul Sernam prin articolul 2 din decizia atacată nu se extinde la societățile din grupul Geodis (care aparține reclamantei) și din grupul BMV, în cazul preluării de către acestea a unei părți din activele societăților Sernam în cadrul administrării lor judiciare.

64 În Decizia din 4 aprilie 2012 privind ajutorul de stat SA. 34547 (2012/N) – Franța – Preluarea activelor grupului Sernam în cadrul administrării sale judiciare (denumită în continuare „Decizia Sernam 4”), Comisia a concluzionat că nu exista o continuitate economică între grupul Sernam și cesionarii unei părți din activele acestuia din urmă, Geodis și BMV, și că nu era necesară extinderea recuperării ajutoarelor declarate ilegale și incompatibile în decizia atacată la Geodis și la BMV.

65 La 13 aprilie 2012, Financière Sernam și Sernam Services au intrat în lichidare judiciară. În aceeași zi, Geodis a depus o ofertă și a fost desemnată de tribunal de commerce de Nanterre (Tribunalul Comercial Nanterre, Franța) drept cesionar al activelor grupului Sernam.

Procedura și concluziile părților

66 Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 4 iunie 2012, reclamanta a introdus prezenta acțiune.

67 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 18 octombrie 2012, Republica Franceză a formulat o cerere de intervenție în susținerea reclamantei. Prin Ordonanța din 26 noiembrie 2012, președintele Camerei a șasea a Tribunalului a admis această intervenție. Republica Franceză a depus memoriul în intervenție la 11 februarie 2013.

68 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 14 februarie 2013, reclamanta a solicitat depunerea la dosar a unei noi propuneri de probe. La 26 februarie 2013, președintele Camerei a șasea a depus la dosar noua propunere de probe. Comisia a depus observații cu privire la noua propunere de probe la 14 martie 2013. Republica Franceză a comunicat că nu avea observații de formulat.

69 Întrucât compunerea camerelor Tribunalului a fost modificată, judecătorul raportor a fost repartizat la Camera a șaptea, căreia, în consecință, i‑a fost atribuită prezenta cauză la 23 septembrie 2013.

70 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 25 noiembrie 2013, Mory SA, Mory Team și Superga Invest au formulat cerere de intervenție în prezenta cauză în susținerea concluziilor Comisiei.

71 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 14 februarie 2013, reclamanta a solicitat acordarea regimului de confidențialitate anumitor elemente și fragmente din actele de procedură, în ipoteza în care, în mod excepțional, ar fi admisă cererea intervenientelor de acces la toate actele de procedură. În acest scop, reclamanta a depus o versiune neconfidențială a actelor de procedură în discuție.

72 Prin Ordonanța din 23 mai 2014, președintele Camerei a șaptea a Tribunalului a admis intervenția Mory și a Mory Team în temeiul articolului 116 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului din 2 mai 1991 și a respins cererea de intervenție a Superga Invest. Decizia referitoare la cererea de acordare a regimului de confidențialitate formulată de reclamantă a fost amânată.

73 Prin scrisoarea din 23 octombrie 2014, în temeiul măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură al Tribunalului din 2 mai 1991, Tribunalul a adresat întrebări scrise reclamantei, Comisiei și Republicii Franceze, invitându‑le să răspundă în scris la acestea, și a invitat reclamanta și Comisia să depună anumite documente. Părțile au dat curs acestei solicitări în termenul stabilit.

74 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 17 noiembrie 2014, reclamanta a solicitat depunerea la dosar a unei a doua noi propuneri de probe. Președintele Camerei a șaptea a Tribunalului a depus‑o la dosar la 21 noiembrie 2014, invitând Comisia și Republica Franceză să își prezinte observațiile cu privire la aceasta în cursul ședinței.

75 Prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 27 noiembrie 2014, reclamanta a prezentat observații cu privire la răspunsurile Comisiei la întrebări. Prin decizia din 3 decembrie 2014, președintele Camerei a șaptea a Tribunalului a decis să nu depună la dosar această scrisoare.

76 Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința care s‑a desfășurat la 12 februarie 2015.

77 Reclamanta, susținută de Republica Franceză, solicită Tribunalului:

– anularea deciziei atacate;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

78 Comisia solicită Tribunalului:

– declararea acțiunii ca inadmisibilă și, cu titlu subsidiar, ca nefondată;

– obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

79 Mory și Mory Team solicită Tribunalului respingerea acțiunii ca inadmisibilă și, cu titlu subsidiar, ca nefondată.

În drept

80 În susținerea cererii de anulare, reclamanta invocă șase motive. Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a dreptului său la apărare, în sensul că, în decizia atacată, Comisia a formulat o luare de poziție în ceea ce privește inaplicabilitatea criteriului investitorului privat care nu figura în decizia de deschidere. În această privință, Republica Franceză susține că, pentru aceleași motive, a fost încălcat și dreptul său la apărare. Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului protecției încrederii legitime. Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de respectare a unui termen rezonabil și a principiului securității juridice. Al patrulea motiv este întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că a considerat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam nu a respectat condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. Al cincilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Comisie în sensul că a considerat că obligația de recuperare a ajutorului de stat de 41 de milioane de euro, declarat incompatibil prin Decizia Sernam 2, fusese transferată Financière Sernam și filialelor sale. Al șaselea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Comisie în sensul că a considerat că măsurile prevăzute în protocolul de înțelegere din 21 iulie 2015 constituiau ajutoare de stat noi în favoarea Sernam Xpress‑Financière Sernam.

81 Tribunalul consideră că trebuie examinate mai întâi ultimele trei motive și, în continuare, primele trei motive, referitoare la încălcări ale principiilor generale ale dreptului Uniunii, întrucât numeroase chestiuni invocate în cadrul acestora din urmă depind de aprecierea celui de al patrulea, a celui de al cincilea și a celui de al șaselea motiv.

1. Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că a considerat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam nu a respectat condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2

82 Al patrulea motiv invocat de reclamantă cuprinde șase aspecte. Primul aspect este întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (97) și (98) ale deciziei atacate, a considerat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam nu fusese efectuată până la 30 iunie 2005. Al doilea aspect este întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (99)-(102) ale deciziei atacate, a apreciat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam la un preț negativ nu reprezenta o vânzare. Al treilea aspect este întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (103)-(106) ale deciziei atacate, a apreciat că operațiunea reprezenta un transfer al Sernam „în integralitate”. Al patrulea aspect este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Comisie în sensul că, în considerentul (117) al deciziei atacate, a apreciat că transferul nu se limitase la activele Sernam, ci fusese majorat cu suma de 59 de milioane de euro (sau cu suma netă de 57 de milioane de euro). Al cincilea aspect este întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (118) și (119) ale deciziei atacate, a apreciat că vânzarea activelor în bloc ale Sernam nu s‑a desfășurat prin intermediul unei proceduri transparente și deschise. Al șaselea aspect este întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (121)-(123) ale deciziei atacate, a apreciat că nu fusese respectată finalitatea unei vânzări de active.

83 În materia aplicării abuzive a ajutoarelor, din coroborarea articolului 108 alineatul (2) TFUE cu articolul 1 litera (g) din Regulamentul nr. 659/1999 și cu articolul 16 din același regulament rezultă că, în principiu, Comisia are obligația să demonstreze că toate ajutoarele sau o parte a acestora, pe care le‑a autorizat anterior în temeiul unei decizii precedente, au fost utilizate de beneficiar în mod abuziv. Astfel, în lipsa acestei demonstrări, ajutoarele ar trebui să fie considerate că sunt acoperite de decizia sa precedentă de autorizare (Hotărârea din 11 mai 2005, Saxonia Edelmetalle și ZEMAG/Comisia, T‑111/01 și T‑133/01, Rec., EU:T:2005:166, punctul 86).

Cu privire la primul aspect, întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (97) și (98) ale deciziei atacate, a considerat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam nu fusese efectuată până la 30 iunie 2005

84 În primul rând, reclamanta impută Comisiei că, în considerentul (98) al deciziei atacate, aceasta a deformat textul Deciziei Sernam 2 afirmând că „transferarea activităților [Sernam] către Financière Sernam nu [se] efectua[se] până la data limită de 30 iunie 2005, astfel cum impunea condiția prevăzută prin [D]ecizia Sernam 2”. Ea susține că articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 menționa doar „vânzarea”, iar nu „transferarea” propriu‑zisă a activităților. În al doilea rând, reclamanta impută Comisiei că, în considerentul (97) al deciziei atacate, a apreciat că acceptarea de către președintele SNCF, la 30 iunie 2005, a ofertei ferme prezentate de Financière Sernam nu era suficientă, în raport cu dreptul francez, pentru încheierea vânzării. Ea susține că, în dreptul francez, acordul dintre cumpărător și vânzător cu privire la bun și la preț, indiferent de forma juridică a acestuia, permite încheierea unui act de vânzare irevocabil, chiar dacă bunul nu a fost predat, iar prețul nu a fost plătit.

85 În considerentele (97) și (98) ale deciziei atacate, Comisia a arătat că, la 30 iunie 2005, conducerea reclamantei acceptase doar oferta fermă a Financière Sernam. Ea a constatat că protocolul de înțelegere care angaja toate părțile participante la tranzacție fusese totuși semnat abia la 21 iulie 2005 și că diversele operațiuni de transfer fuseseră executate abia la 17 octombrie 2005. Având în vedere aceste împrejurări, Comisia a concluzionat că transferarea activităților Sernam către Financière Sernam nu fusese efectuată până la data limită de 30 iunie 2005, astfel cum impunea condiția prevăzută în Decizia Sernam 2, și că doar acest motiv unic era suficient deja să se concluzioneze că Republica Franceză aplicase în mod abuziv ajutorul autorizat în mod condiționat prin Decizia Sernam 2.

86 Conform unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte (Hotărârea din 17 noiembrie 1983, Merck, 292/82, Rec., EU:C:1983:335, punctul 12, și Hotărârea din 21 februarie 2013, RVS Levensverzekeringen, C‑243/11, Rep., EU:C:2013:85, punctul 23).

87 Reiese de asemenea dintr‑o jurisprudență constată că dispozitivul unui act nu poate fi disociat de motivarea acestuia, astfel încât trebuie să fie interpretat, dacă este necesar, luându‑se în considerare motivele care au condus la adoptarea lui (Hotărârea din 15 mai 1997, TWD/Comisia, C‑355/95 P, Rec., EU:C:1997:241, punctul 21).

88 În ceea ce privește primul argument al reclamantei, potrivit căruia Comisia ar fi deformat textul Deciziei Sernam 2, trebuie să se arate că articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 prevede cazul în care Sernam „[și‑ar] vinde activele în bloc până la 30 iunie 2005”.

89 Considerentul (217) al Deciziei Sernam 2 precizează că, „[î]n schimb, dacă Sernam ar trebui să își vândă activele «în bloc», Comisia amintește că [cele două condiții prevăzute la articolul 3 alineatul (1)], referitoare la restructurarea companiei, nu [ar fi] aplicabile, întrucât Sernam nu [ar] mai activ[a] în forma sa juridică actuală și [ar] eliber[a] cotele sale de piață în favoarea cumpărătorului independent (care [ar putea] de facto să își continue activitățile cu activele Sernam)”.

90 În consecință, astfel cum subliniază Comisia, în speță, momentul care trebuie luat în considerare pentru a aprecia dacă vânzarea a fost efectuată era în mod obligatoriu cel al transferului efectiv de active, dat fiind că obiectivul urmărit la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, interpretat în lumina considerentului (217) al acesteia, era acela de a impune Sernam să înstrăineze toate activele sale și să elibereze cotele sale de piață. O interpretare contrară și formalistă a articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 ar paraliza efectele acesteia, cu riscul ca transferul efectiv al activelor să se prelungească mult timp după încheierea „vânzării”, în sensul juridic al termenului.

91 Prin urmare, este suficient să se rețină că Comisia a constatat în mod întemeiat că diferitele operațiuni de transfer fuseseră efectuate abia în ziua denumită „closing”, la 17 octombrie 2005, și că, în consecință, nu a fost respectată data limită de 30 iunie 2005, stabilită la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2.

92 Așadar, trebuie să se arate că al doilea argument al reclamantei, referitor la momentul exact la care a fost încheiată „vânzarea” în raport cu dreptul francez, este inoperant.

93 Prin urmare, primul aspect al celui de al patrulea motiv trebuie respins.

Cu privire la al doilea aspect, întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (99)-(102) ale deciziei atacate, a apreciat că cesionarea activelor în bloc ale Sernam la un preț negativ nu reprezenta o vânzare

94 Reclamanta, susținută de Republica Franceză, arată, în esență, că Comisia a săvârșit erori de drept și de fapt, în sensul că, în considerentele (99)-(102) ale deciziei atacate, a apreciat că articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 fusese încălcat deoarece contractul încheiat de ea cu Financière Sernam nu reprezenta o vânzare întrucât prețul era negativ.

95 Considerentul (124) al deciziei atacate, de asemenea criticat de reclamantă, privește o altă chestiune decât cea vizată în considerentele (99)-(102) ale acestei decizii, deoarece se referă la împărțirea operațiunii în două etape (aportul Sernam la Sernam Xpress, urmat de o cesiune a părților sociale ale Sernam Xpress către Financière Sernam) și la faptul că, în esență, Comisia a refuzat să accepte ca aceste operațiuni diferite, privite în ansamblu, să fie considerate echivalente unei vânzări de „active în bloc”. Întrucât considerentul (124) conține argumente analoge argumentelor din considerentele (108)-(112) ale deciziei atacate, Tribunalul apreciază că argumentele reclamantei împotriva acestor diferite considerente trebuie examinate împreună, în cadrul celui de al treilea aspect al prezentului motiv (a se vedea punctele 140-149 de mai jos).

96 În considerentele (99) și (100) ale deciziei atacate, Comisia a apreciat că o „vânzare” constă în transferul proprietății asupra unui bun în schimbul plății unui preț, acest preț trebuind să fie un preț pozitiv, și că o tranzacție prin care persoana care dorește să transmită proprietatea asupra unuia sau mai multor bunuri oferă o sumă de bani persoanei care le primește nu constituie o vânzare, ci un alt tip de contract. În considerentul (101) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că, în speță, reclamanta plătise 59 de milioane de euro, prin recapitalizarea Sernam cu 57 de milioane de euro și, respectiv, a Sernam Xpress cu 2 milioane de euro și prin acordarea unor diverse garanții în favoarea Financière Sernam. Comisia a considerat că plata de 2 milioane de euro efectuată de Financière Sernam în favoarea reclamantei și Sernam neutraliza recapitalizarea Sernam Xpress, însă nu și celelalte elemente ale tranzacției. În considerentul (102) al deciziei atacate, Comisia a concluzionat că contractul încheiat între reclamantă și Financière Sernam nu constituia o vânzare și că, pentru același motiv, nici articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu fusese respectat.

97 În această privință, reclamanta, susținută de Republica Franceză, invocă în esență trei argumente.

98 În primul rând, reclamanta arată că utilizarea termenului generic „vânzare” în Decizia Sernam 2 nu avea legătură cu tipul de contract încheiat, din moment ce efectul operațiunii era cel așteptat, și anume transferul proprietății asupra activelor în bloc ale Sernam către un terț independent de reclamantă. În al doilea rând, reclamanta precizează că unele constrângeri prevăzute în dreptul francez, precum interdicția unei vânzări la un preț negativ, sunt cele care au obligat‑o să structureze operațiunea în modul în care a acționat și să recapitalizeze în prealabil Sernam, dar că prețul negativ este totuși un preț de piață, singura condiție impusă la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. În al treilea rând, reclamanta și Republica Franceză invocă precedente care ilustrează faptul că, în practica sa decizională, Comisia a acceptat calificarea ca „vânzare” a unei cesionări de active sau de acțiuni care fusese realizată la un preț negativ.

99 Comisia contestă aceste argumente și, primo, consideră că reclamanta admite implicit că operațiunea nu este o vânzare în sensul articolului 1582 din Codul civil francez, întrucât a pus în aplicare mecanisme de eludare a interdicției unei vânzări la preț negativ, prevăzută în dreptul francez. Secundo, Comisia consideră că transferarea unor activități la un preț negativ nu are același impact economic ca vânzarea de active la un preț pozitiv, deoarece în primul caz un operator este plătit pentru a face viabile o activitate și o întreprindere care ar trebui să dispară, iar în celălalt caz, un bun care are o valoare reală, pozitivă, este cedat pentru a fi exploatat într‑un mod economic rațional. Această situație ar avea o importanță fundamentală în special în raport cu cerințele de disciplină a ajutoarelor și cu finalitatea Deciziei Sernam 2. Tertio, Comisia amintește că, potrivit unei jurisprudențe constante, practica decizională a Comisiei referitoare la alte cauze nu poate afecta validitatea deciziei contestate, care poate fi apreciată numai în raport cu normele obiective ale tratatului. În esență, Comisia arată în continuare că deciziile invocate de Republica Franceză și de reclamantă nu sunt aplicabile în prezenta cauză, în special fiindcă sunt ulterioare realizării operațiunii și întrucât au fost în discuție vânzări de acțiuni, în timp ce scenariul ales în speță a fost cel al unei vânzări de active.

100 În primul rând, trebuie să se observe că, pe baza unei interpretări literale a articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, s‑a prevăzut necesitatea unei „vânzări a activelor în bloc” ale Sernam și că singura cerință referitoare la preț era cea a unui preț de piață prin intermediul unei proceduri deschise și transparente.

101 Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 86 de mai sus, pentru interpretarea Deciziei Sernam 2, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea economică din care face parte.

102 În consecință, Comisia nu se poate întemeia numai pe noțiuni sau pe forme juridice pentru a deduce din acestea că nu au fost respectate condițiile de compatibilitate a unui ajutor pentru restructurare impuse în una dintre deciziile sale. Mai mult, trebuie să se arate că noțiunea juridică de vânzare este o noțiune proprie dreptului fiecărui stat membru.

103 Așadar, reclamanta subliniază în mod întemeiat că dreptul ajutoarelor de stat nu privește formele juridice pe care le pot avea tranzacțiile, ci realitatea lor economică.

104 În consecință, argumentele formaliste ale Comisiei, întemeiate pe dreptul francez, trebuie respinse.

105 În al doilea rând, trebuie să se constate că reclamanta susține într‑un mod convingător că o recapitalizare prealabilă vânzării este o modalitate care permite să nu fie vizată de interdicția, prevăzută de dreptul francez, de a stipula un preț negativ într‑un contract de vânzare.

106 Chestiunea impactului economic în speță al acestei vânzări la un preț negativ va fi examinată în cadrul celor de al treilea-al șaselea aspect ale prezentului motiv.

107 În al treilea rând, trebuie să se sublinieze că deciziile citate de reclamantă și de Republica Franceză ilustrează posibilitatea vânzării de acțiuni ale unor întreprinderi la „prețuri negative”, cu alte cuvinte, prin intermediul unor recapitalizări prealabile efectuate de vânzător (a se vedea Decizia din 13 iulie 2009, referitoare la ajutorul pentru restructurare în favoarea Combus AS, și Decizia din 28 august 2009, privind ajutorul de stat C 6/09 (ex N 663/08), referitor la măsurile în favoarea Austrian Airlines).

108 Prin urmare, trebuie să se constate că este eronat raționamentul urmat de Comisie în considerentele (99)-(102) ale deciziei atacate, potrivit căruia, întrucât prețul transferului era negativ, nu a existat o vânzare și, pentru același motiv, nici articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu a fost respectat.

109 Așadar, trebuie admis al doilea aspect al celui de al patrulea motiv.

Cu privire la al treilea aspect, întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (103)-(106) ale deciziei atacate, a apreciat că operațiunea reprezenta un transfer (active și pasive) al Sernam „în integralitate”

110 Reclamanta invocă două critici în susținerea celui de al treilea aspect. În primul rând, ea impută Comisiei că în considerentele (103) și (113)-(116) ale deciziei atacate a apreciat că transferul pe care l‑a realizat nu se limitase la active, ci privea Sernam (active și pasive) în integralitate și că, pentru același motiv, condiția referitoare la vânzarea de active în bloc ale Sernam, prevăzută la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu fusese respectată. În al doilea rând, reclamanta impută, în esență, Comisiei că în considerentele (108)-(112) și (124) ale deciziei atacate a împărțit în mod artificial vânzarea activelor în bloc ale Sernam în două operațiuni distincte – o primă operațiune constituită de aportul parțial de active efectuat de Sernam la Sernam Xpress și o a doua operațiune, constituită de vânzarea acțiunilor Sernam Xpress către Financière Sernam – deși, în realitate, ar fi vorba despre o operațiune unică, efectuată integral în același timp și indisociabilă, realizată printr‑o „voință instantanee” în cadrul aceluiași act, care a urmărit un unic și același obiectiv, și anume vânzarea activelor în bloc ale Sernam către Financière Sernam.

Cu privire la prima critică, întemeiată pe faptul că în mod eronat Comisia a apreciat, în considerentele (103) și (113)-(116) ale deciziei atacate, că transferul pe care l‑a realizat nu se limitase la active, ci privea Sernam (active și pasive) în integralitate

111 Reclamanta invocă, în esență, trei argumente. În primul rând, apreciază că Comisia a interpretat în mod eronat articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 întrucât a presupus, în considerentul (103) al deciziei atacate, că vânzarea de active în bloc trebuia să privească numai activele Sernam, excluzând pasivele. În al doilea rând, reclamanta invocă anumite constrângeri din dreptul național pentru a explica faptul că a fost necesară adăugarea unor pasive, în special pasivele de exploatare, cu unicul scop de a nu i se putea opune exercitarea dreptului de opoziție al creditorilor, astfel cum este prevăzut de legea franceză. În al treilea rând, reclamanta susține că, spre deosebire de afirmația Comisiei din considerentul (116) al deciziei atacate, cesiunea nu privea Sernam în „integralitate” (active și pasive), ipoteză care ar fi confirmată de fragmentele contradictorii din decizia atacată referitoare la delimitarea exactă a obiectului cesiunii.

– Cu privire la primul argument, potrivit căruia Comisia a interpretat în mod eronat articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 întrucât a presupus, în considerentul (103) al deciziei atacate, că vânzarea de active în bloc trebuia să privească numai activele Sernam, excluzând pasivele

112 Primo, reclamanta susține că noțiunea de vânzare de active în bloc impunea, prin definiție, ca vânzarea să cuprindă toate activele Sernam și cele care ar fi vândute „în bloc”, și anume un ansamblu, către un unic și același cumpărător, însă aceasta nu presupunea ca activele respective să fie vândute în mod obligatoriu individual.

113 Din considerentul (103) din decizia atacată reiese că „[c]hiar dacă se consideră că transferul activităților [Sernam] către Financière Sernam constituie o vânzare, respectarea articolului 3 alineatul (2) din [D]ecizia Sernam 2 presupune că această vânzare se referă numai la active, și nu la [Sernam] în integralitatea ei (active și pasive)”, și că „[a]cest lucru rezultă din considerentul (217) din decizia Sernam 2”. În considerentul (113) al deciziei atacate, Comisia a explicat deopotrivă că „[c]onsiderentul (217) din [D]ecizia Sernam 2 […] stabilește o deosebire clară între, pe de o parte, o vânzare de active și, pe de altă parte, vânzarea societății [Sernam] în integralitate (active și pasive)”.

114 Conform jurisprudenței menționate la punctul 97 de mai sus, dispozitivul unui act nu poate fi disociat de motivarea acestuia, astfel încât trebuie să fie interpretat, dacă este necesar, luându‑se în considerare motivele care au condus la adoptarea lui.

115 Cele două alineate alternative ale articolului 3 din Decizia Sernam 2 au următorul cuprins:

„(1) Sub rezerva alineatului (2), trebuie îndeplinite următoarele condiții:

(a) Sernam va putea să desfășoare numai activitățile sale de mesagerie pe cale ferată, în conformitate cu conceptul privind Train Bloc Express («TBE») […]

(b) În schimb, Sernam va trebui să înlocuiască integral, în cursul următorilor doi ani începând cu data notificării prezentei decizii, mijloacele proprii și serviciile de transport rutier cu mijloacele și serviciile de transport rutier aparținând uneia sau mai multor întreprinderi independente de SNCF din punct de vedere juridic și economic și selecționate în urma unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii […]

(2) În cazul în care Sernam își vinde activele în bloc, până în data de 30 iunie 2005, la prețul pieței, unei societăți independente din punct de vedere juridic de SNCF, pe baza unei proceduri transparente și deschise, condițiile de la alineatul (1) nu se aplică.”

116 Considerentul (217) al deciziei Sernam 2 are următorul cuprins:

„De asemenea, Comisia reamintește că, în cazul vânzării societății Sernam în integralitate (active și pasive), avută în vedere de autoritățile franceze, trebuie să se aplice, în orice caz, condițiile deciziei (preluarea activităților rutiere ale Sernam de către alte întreprinderi și diversificarea activităților Sernam în direcția transportului feroviar de marfă). În schimb, dacă Sernam își vinde în bloc acțiunile, Comisia reamintește că cele două condiții menționate anterior referitoare la restructurarea companiei nu se vor aplica, întrucât Sernam nu va mai opera în forma juridică actuală și va elibera cotele sale de piață în favoarea cumpărătorului independent (care va putea, de facto, să își continue activitățile cu activele Sernam).”

117 Din acest mod de redactare rezultă că Decizia Sernam 2 diferențiază în mod clar „vânzarea Sernam în integralitatea ei (active și pasive)” de „vânzarea de active în bloc” ale Sernam.

118 În consecință, în mod întemeiat Comisia a considerat că vânzarea de active în bloc, în sensul articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, interpretată în lumina considerentului (217) al aceleiași decizii, trebuia să privească numai activele și să excludă pasivele.

119 A interpreta această dispoziție în mod contrar ar echivala cu negarea diferenței dintre cele două condiții alternative enunțate la articolul 3 alineatele (1) și (2) din Decizia Sernam 2 [și cele două scenarii de vânzare avute în vedere în considerentul (217) al deciziei menționate]. Astfel, trebuie să se arate că, în ipoteza în care vânzarea de active în bloc ar trebui să fie interpretată în sensul că include și pasivele, în această situație ar fi ilogic și lipsit de coerență să fie prevăzute condiții diferite la alineatul (1) și la alineatul (2) ale articolului 3 din Decizia Sernam 2.

120 Secundo, reclamanta susține că, dacă ar trebui diferențiată o operațiune de vânzarea de active în bloc, aceasta ar fi vânzarea de active în mod separat, iar nu vânzarea Sernam (active și pasive) în „integralitatea” ei, astfel cum însăși Comisia ar fi afirmat în cauzele care au condus la pronunțarea Hotărârii SMI, punctul 52 de mai sus (EU:C:2004:238, punctele 68 și 70), și a Hotărârii CDA, punctul 52 de mai sus (EU:T:2005:364, punctul 73).

121 Acest argument trebuie respins, întrucât practica decizională a Comisiei cu privire la alte cauze nu poate afecta validitatea unei decizii contestate, care nu poate fi apreciată decât în raport cu normele obiective ale tratatului (Hotărârea din 20 mai 2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, Rep., EU:C:2010:291, punctul 21).

122 În speță, este vorba despre interpretarea Deciziei Sernam 2 în lumina propriei motivări, iar nu în raport cu poziția Comisiei referitoare la alte cauze. Or, trebuie să se constate că diferențierea între vânzarea de active în bloc și vânzarea de active în mod separat nu se regăsește în Decizia Sernam 2.

123 Tertio, reclamanta susține că, în cazul în care aceasta era voința sa, Comisia ar fi trebuit să precizeze în mod expres în Decizia Sernam 2 că vânzarea de active în bloc excludea pasivele și s‑a referit în ședință, în această privință, la deciziile ulterioare adoptate într‑o cauză cunoscută sub numele „șantiere poloneze”, care erau mai detaliate în ceea ce privește condițiile impuse – reclamanta a făcut trimitere în special la considerentele (349), (350) și (354) ale Deciziei Comisiei din 6 noiembrie 2008 privind ajutorul de stat C 19/05 (ex N 203/05) acordat de Polonia în favoarea Stocznia Szczecińska (JO 2010, L 5, p. 1) și la considerentele (401)-(410) ale Deciziei Comisiei din 6 noiembrie 2008 privind ajutorul de stat C 17/05 (ex N 194/05 și PL 34/04) acordat de Polonia societății Stocznia Gdynia (JO 2010, L 33, p. 1).

124 Or, în afară de faptul că Decizia Sernam 2 este definitivă și nu poate fi repusă în discuție în cadrul acțiunii, din considerentul (217) al acesteia reiese că Decizia Sernam 2 era suficient de clară, întrucât a diferențiat între condițiile aferente vânzării (active și pasive) a Sernam în integralitate și condițiile aferente vânzării activelor în bloc ale Sernam, cu privire la faptul că vânzarea de active în bloc excludea pasivele. În orice caz, întrucât Comisia avea obligația să efectueze o analiză detaliată a împrejurărilor proprii fiecărei cauze, aceasta nu are obligația să ia în considerare alte decizii, cu atât mai puțin deciziile ulterioare.

125 Prin urmare, primul argument trebuie respins.

– Cu privire la al doilea argument, întemeiat pe faptul că anumite constrângeri din dreptul național au fost cele care au obligat reclamanta să adauge unele pasive la activele Sernam (cu excepția pasivelor financiare)

126 Reclamanta susține că a fost obligată să adauge pasivele de exploatare la activele Sernam cu scopul unic de a împiedica exercitarea dreptului de opoziție al creditorilor, prevăzut de legea franceză. Aceasta susține că dreptul francez permite creditorilor să se opună operațiunilor de aport sau de cesiune și să obțină fie rambursarea imediată a creanțelor lor, fie constituirea de garanții. Mai mult, în cazul deschiderii unei proceduri colective ulterioare, creditorii ar putea să conteste actele de diminuare a patrimoniului debitorului lor care sunt efectuate cu 18 luni înainte de deschiderea procedurii colective. Astfel, potrivit reclamantei, dacă ar fi fost vândute numai activele Sernam, creditorii Sernam ar fi devenit creditori ai unei societăți deposedate de toate activele și având un grad foarte mare de îndatorare, ceea ce i‑ar fi lipsit de orice perspectivă de rambursare și, în consecință, foarte probabil s‑ar fi opus cesiunii doar a activelor în bloc ale Sernam sau, dacă ar fi acceptat această cesiune doar a activelor, ar fi contestat‑o în mod cert în cadrul lichidării subsecvente care ar fi intervenit. În opinia reclamantei, având în vedere aceste împrejurări, ar fi rezultat necesitatea adăugării pasivelor de exploatare pentru a permite realizarea cesiunii activelor Sernam.

127 În această privință, în afara faptului că reclamanta nu demonstrează că vânzarea doar a activelor ar fi lipsit creditorii de orice posibilitate de rambursare, întrucât această vânzare ar fi trebuit să genereze în mod normal venituri pentru Sernam, trebuie să se arate că acest tip de argument, întemeiat pe caracteristicile specifice dreptului național, are la bază premisa eronată conform căreia Comisia ar fi impus respectarea condițiilor enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, deși exista posibilitatea optării între cele două alineate ale articolului 3 din aceeași decizie.

128 Astfel cum subliniază Comisia în apărare, în cazul în care reclamanta și statul membru ar avea dificultăți în punerea în aplicare a articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 din cauza unor obstacole practice sau a unor obstacole întâlnite în dreptul național, acestea aveau mai multe opțiuni, și anume, aplicarea condițiilor enunțate la articolul 3 alineatul (1) din Decizia Sernam 2, comunicarea acestor dificultăți Comisiei, pentru ca aceasta să ia la cunoștință despre ele și pentru a discuta despre o eventuală modificare a acestei condiții în conformitate cu Liniile directoare privind salvarea și restructurarea, sau chiar recurgerea la recuperarea ajutoarelor ilegale incompatibile, eventual prin lichidarea Sernam.

129 În consecință, reclamanta nu poate invoca în speță constrângeri existente în dreptul național pentru a justifica eludarea condiției pentru care a optat.

130 Prin urmare, al doilea argument trebuie respins.

– Cu privire la al treilea argument, întemeiat pe faptul că transferul nu privea, în realitate, Sernam (active și pasive) „în integralitate”

131 În primul rând, reclamanta susține că, spre deosebire de afirmația Comisiei din considerentul (116) al deciziei atacate, transferul nu privea Sernam (active și pasive) „în integralitate”, întrucât pasivele financiare și cuantumul obligației de rambursare a ajutorului de 41 de milioane de euro, declarat incompatibil prin Decizia Sernam 2, nu fuseseră cedate Financière Sernam. În al doilea rând, reclamanta evidențiază fragmente contradictorii ale deciziei atacate în ceea ce privește delimitarea exactă a obiectului cesiunii, precum „integralitate (active și pasive)” la punctul 3.2.3.2 și în considerentul (113) al deciziei menționate, „totalitatea activelor și pasivelor [Sernam…], cu unele excepții”, în considerentul (114) al aceleiași decizii, „activele și pasivele”, în considerentul (115) al deciziei atacate și „[Sernam] (active și pasive) în integralitatea ei, cu unele excepții”, în considerentul (116) al deciziei atacate.

132 În considerentele (114) și (115) ale deciziei atacate, Comisia a arătat următoarele:

„[…] Financière Sernam, prin achiziționarea societății Sernam Xpress, a dobândit totalitatea activelor și pasivelor [Sernam] […], cu unele excepții: pe de o parte, activele au crescut prin injecțiile de 57 de milioane de euro în favoarea [Sernam] și de 2 milioane de euro în favoarea Sernam Xpress […] și, pe de altă parte, pasivele s‑au redus cu suma care a constituit împrumutul de capital obținut de [Sernam] de la grupul SNCF, [cu] pasiv[ul] legat de rezilierea contractului „IBM – GPS”, dar și cu suma reprezentând obligația de rambursare a ajutorului incompatibil de 41 de milioane de euro.

Or, aceste ajustări marginale nu pot ascunde faptul că activele și pasivele [Sernam] au fost efectiv transferate mai întâi întreprinderii Sernam Xpress și apoi societății Financière Sernam.”

133 Comisia a concluzionat în considerentul (116) al deciziei atacate că „transferul activităților nu constitui[a] o vânzare de active, ci o vânzare a [Sernam] în integralitatea ei (active și pasive), cu unele excepții. În consecință și inclusiv din această cauză, nu [fuseseră] respectate condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din decizia Sernam 2”.

134 Primo, trebuie să se arate că reclamanta nu contestă faptul că, în cadrul aportului, a alăturat la ansamblul activelor Sernam aproape toate pasivele sale, cu excepția anumitor pasive financiare (acestea având o valoare totală de 38,5 milioane de euro) și a obligației de a rambursa suma de 41 de milioane de euro reprezentând ajutorul de stat declarat ilegal și incompatibil prin Decizia Sernam 2.

135 Această concluzie reiese și din ansamblul dosarului. Astfel, protocolul de înțelegere din 21 iulie 2005 prevedea că Sernam trebuia să aducă ca aport la Sernam Xpress „toate elementele de activ și de pasiv ale Sernam, cu excluderea [pasivelor financiare]”. Reiese de asemenea din acordul privind aportul parțial de active din 14 septembrie 2005 că au fost adăugate în special (referitor la cele mai importante pasive) o diferență de achiziție negativă (badwill) consecutivă (valoarea negativă a fondului de comerț), provizioane pentru pierderi intermediare, datorii de exploatare, datorii diverse, precum și datorii aferente participațiilor. Avizul conform 2005‑AC din 22 iulie 2005 al comitetului reclamantei pentru participații și transferuri, care privește transferul activelor Sernam către sectorul privat, amintește și faptul că reclamanta a decis să efectueze o „cesiune în bloc a activelor și a pasivelor de exploatare ale societății”. În plus, raportul băncii X prezintă în mod clar că, „[î]n practică, [s]ocietatea [c]edată va regrupa toate activele și pasivele de exploatare ale [Sernam] (inclusiv toate filialele și marca), cu excluderea pasivelor financiare”.

136 Secundo, contrar celor afirmate de reclamantă, excluderea aportului de pasive financiare și a obligației de rambursare a sumei de 41 de milioane de euro reprezentând ajutor ilegal și incompatibil nu este de natură să repună în discuție concluzia potrivit căreia articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu a fost respectat, întrucât reiese din cuprinsul punctului 118 de mai sus că simplul fapt că nu s‑a limitat la vânzarea doar a activelor Sernam și că a adăugat cea mai mare parte a pasivelor era suficientă pentru demonstrarea încălcării acestei dispoziții. În această privință, trebuie să se arate că cele câteva variații de natură redacțională din decizia atacată, evidențiate de reclamantă, din considerentele (114), (115) sau (116) ale deciziei menționate rămân coerente și nu afectează validitatea deciziei atacate.

137 Așadar, Comisia nu a săvârșit nicio eroare de drept sau de fapt în ceea ce privește obiectul tranzacției prin faptul că, în considerentul (116) al deciziei atacate, a afirmat că transferul activităților nu constituia o vânzare de active, ci o vânzare a Sernam (active și pasive) în integralitate, cu unele excepții.

138 Prin urmare, al treilea argument trebuie respins.

139 Reiese din cele de mai sus că prima critică a reclamantei trebuie respinsă.

Cu privire la a doua critică, întemeiată pe faptul că, în considerentele (108)-(112) și (124) ale deciziei atacate, Comisia a considerat în mod eronat că transferul a constat într‑un transfer în bloc al activelor și al pasivelor în cadrul unui grup, urmat de o vânzare a acțiunilor (share deal) a filialei care le‑a primit

140 Prin intermediul numeroaselor argumente invocate tot în cadrul celui de al doilea aspect (a se vedea punctul 95 de mai sus), reclamanta urmărește să demonstreze, în esență, că împărțirea, efectuată de Comisie, a vânzării activelor în bloc ale Sernam în două etape (aportul efectuat de Sernam la Sernam Xpress, urmat de o cesiune a titlurilor Sernam Xpress către Financière Sernam) ar fi artificială și nu ar corespunde realității tranzacției unice, efectuată în totalitate în același timp și indisociabilă, realizată printr‑o „voință instantanee” în cadrul aceluiași act, care a urmărit un unic și același obiectiv, și anume transferul de proprietate asupra activelor în bloc ale Sernam către Financière Sernam. În această privință, reclamanta subliniază că un aport parțial de active urmat de o cesiune a titlurilor societății care le‑a primit este calificat „vânzare” în dreptul francez.

141 Trebuie să se arate că aceste argumente sunt inoperante, întrucât din examinarea primei critici reiese că, chiar dacă operațiunea realizată ar fi analizată, astfel cum dorește reclamanta, ca o operațiune unică de vânzare, în orice caz, „rezultatul” final al acestor două etape nu corespunde unei vânzări doar a activelor și că obiectul vânzării nu a fost respectat, după cum Comisia a arătat în mod întemeiat în considerentele (103) și (113)-(116) ale deciziei atacate.

142 În orice caz, trebuie să se arate că, în analiza sa, Comisia nu a săvârșit o eroare considerând că aceste două operațiuni nu îndeplineau condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, indiferent dacă sunt analizate separat, în considerentele (108)-(112) ale deciziei atacate, sau global, în considerentele (113)-(116) ale deciziei atacate.

143 Este vorba despre a examina dacă efectul diferitor operațiuni de transfer era cel așteptat, și anume transferul efectiv, cel mai târziu la 30 iunie 2005, al activelor în bloc ale Sernam la prețul pieței către o societate care nu avea o legătură juridică cu reclamanta, prin intermediul unei proceduri transparente și deschise. Or, interpretând decizia atacată, reiese că etapele vânzării au fost apreciate de Comisie în mod corect în raport cu efectele acesteia, atât individuale, cât și combinate.

144 Astfel, din examinarea primei critici reiese că, în considerentele (109) și (110) ale deciziei atacate, Comisia a constatat în mod întemeiat că operațiunea denumită „«aport parțial de active» (în realitate, de active și pasive) […] nu ar putea fi calificată drept «vânzare de active unui terț»”, în special deoarece aceasta din urmă nu implica „doar active, ci integralitatea pasivelor, cu excepția anumitor datorii ale [Sernam] față de [reclamantă și că, p]rin urmare, operațiunea consta în transferul integral (active și pasive) al [Sernam], și nu doar dintr‑o vânzare de active” și că „[întrucât] acest transfer a avut loc [în favoarea unei] filial[e] deținut[e] integral, Sernam Xpress, […] de acest aport nu a beneficiat o întreprindere terță și independentă de [reclamantă]”.

145 În considerentele (108)-(111) ale deciziei atacate, Comisia a constatat, de asemenea în mod întemeiat, că acțiunile Sernam Xpress fuseseră vândute Financière Sernam, ceea ce constituia un „share deal” sau vânzare de acțiuni.

146 Astfel, a intervenit o vânzare de acțiuni sau, mai specific, o vânzare de părți sociale ale unei societăți–scoică, Sernam Xpress, la care fuseseră aduse în prealabil ca aport toate activele Sernam, precum și pasivele sale de exploatare, respectiv Sernam în cvasiintegralitate.

147 În consecință, Comisia nu a săvârșit nicio eroare în considerentul (111) al deciziei atacate prin faptul că a apreciat că această vânzare de acțiuni nu constituia nici o vânzare de active către un terț.

148 Prin urmare, Comisia nu a săvârșit nicio eroare de fapt sau de drept și a analizat în mod întemeiat în decizia atacată efectele economice ale întregii operațiuni, precum și ale părților sale constitutive, pentru a verifica dacă cerințele de compatibilitate prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 fuseseră respectate.

149 Având în vedere cele de mai sus, a doua critică trebuie de asemenea să fie respinsă.

150 Prin urmare, al treilea aspect al celui de al patrulea motiv trebuie respins.

Cu privire la al patrulea aspect, întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Comisie în sensul că, în considerentul (117) al deciziei atacate, a apreciat că transferul nu se limitase la activele Sernam, ci fusese majorat cu 57 de milioane de euro

151 Reclamanta impută Comisiei că a apreciat, în considerentul (117) al deciziei atacate, că suma netă de 57 de milioane de euro fusese adăugată la activele Sernam. Primo, în opinia reclamantei, Comisia ar face o confuzie între obiectul vânzării (activele) și prețul plătit pentru ele și că acest preț negativ net de 57 de milioane de euro ar fi un preț de piață rezultat dintr‑o procedură de cerere de ofertă deschisă, transparentă, necondiționată și nediscriminatorie, confirmat de mai multe expertize independente. Secundo, reclamanta susține că, știind perfect că Sernam era în pierdere, Comisia ar fi trebuit să precizeze în Decizia Sernam 2 că interzicea cesiunea la un preț negativ.

152 În considerentul (117) al deciziei atacate, Comisia a apreciat, în esență, că prin recapitalizările Sernam și Sernam Xpress, la activele Sernam fusese adăugată o sumă netă de 57 de milioane de euro și că articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 nu autoriza o asemenea suplimentare de active.

153 În primul rând, este suficient să se constate că Comisia nu a făcut nicio confuzie între obiectul vânzării și prețul vânzării. Suma netă de 57 de milioane de euro, prin recapitalizările succesive ale Sernam și Sernam Xpress, s‑a adăugat astfel la activele Sernam, ulterior ale Sernam Xpress.

154 În al doilea rând, din analiza celui de al treilea aspect reiese că reclamanta apreciază în mod eronat că Comisia ar fi trebuit să precizeze că nu dorea un preț negativ, dată fiind situația în pierdere a Sernam, întrucât prețul negativ rezultă din nerespectarea obligației de a vinde doar activele Sernam, fără pasive.

155 Astfel, reclamanta, răspunzând la o întrebare adresată de Tribunal în ședință, a admis că atunci când un activ este cedat în mod individual, prin definiție, acesta are o valoare care poate fi pozitivă sau nulă, însă care nu poate fi negativă.

156 În această privință, Comisia subliniază că, la sfârșitul primei etape a cererii de ofertă, candidaților li s‑a solicitat o evaluare a activelor Sernam, „cash free, debt free”, cu alte cuvinte, fără a lua în considerare sumele în numerar și datoriile, împrejurare care a determinat ca toate propunerile de preț să fie pozitive.

157 Această situație nu a fost contestată de reclamantă, care totuși replică în sensul că aceste oferte preliminare, neangajante, erau doar reflectarea unei simple tehnici de valorificare și că nu avea nicidecum semnificația că activitatea va fi cedată fără datorii și fără sume în numerar, ci doar că se solicitase candidaților să își exprime aprecierea cu privire la valoarea întreprinderii, independent de nivelul de îndatorare și de disponibilitățile în numerar ale societății țintă, pentru a permite o comparare obiectivă a ofertelor prezentate.

158 În consecință, astfel cum subliniază Comisia, aceste evaluări pozitive „cash free, debt free” (fără luarea în considerare a disponibilităților în numerar și a datoriilor) demonstrează că, în cazul în care reclamanta s‑ar fi limitat să vândă activele fără pasive, prețul de vânzare al acestora ar fi fost pozitiv sau nul, însă nu negativ.

159 Prin urmare, al patrulea aspect al celui de al patrulea motiv trebuie respins.

Cu privire la al cincilea aspect, întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie în sensul că, în considerentele (118) și (119) ale deciziei atacate, a apreciat că vânzarea activelor în bloc ale Sernam nu fusese efectuată printr‑o procedură transparentă și deschisă

160 Reclamanta, susținută de Republica Franceză, arată că în considerentele (118) și (119) ale deciziei atacate Comisia a săvârșit erori. Reclamanta, susținută de Republica Franceză, invocă, în esență, patru critici, iar Republica Franceză invocă o critică.

161 Înainte de a analiza aceste critici, trebuie amintit că considerentele (118) și (119) ale deciziei atacate au următorul cuprins:

„Într‑o primă etapă, autoritățile franceze au organizat o licitație transparentă și deschisă. Cu toate acestea, la finalul acestei proceduri, [reclamanta] nu primise nicio ofertă fermă.

Având în vedere că procedura transparentă și deschisă a fost un eșec, contractul privind diferitele operațiuni de transfer al activităților [Sernam] a fost încheiat cu societatea Financière Sernam. Întrucât Financière Sernam nu a participat ca atare și în mod independent la procedura transparentă și deschisă, în cele din urmă transferul activităților nu a avut loc în baza unei proceduri transparente și deschise.”

Cu privire la prima critică, întemeiată pe faptul că echipa de conducere a participat de la început la cererea de ofertă

162 Reclamanta și Republica Franceză susțin, în esență, că oferta echipei de conducere a Sernam constituia finalizarea unui proces transparent și deschis, întrucât echipa de conducere a participat la procesul de cerere de ofertă încă de la început, în cadrul consorțiului format cu candidatul nr. 5, și a depus singură o ofertă, care inițial fusese comună cu candidatul nr. 5, după ce partenerul său informase, la 15 iunie 2005, despre incapacitatea sa de a depune o ofertă fermă în termenul stabilit.

163 În primul rând, trebuie să se constate că consorțiul format din candidatul nr. 5 și echipa de conducere este cel care a participat inițial la cererea de ofertă și care a depus o ofertă preliminară, iar nu membrii săi individuali.

164 Astfel, trebuie subliniat că conținutul proiectului depus de consorțiul condus de candidatul nr. 5, în mod global, este cel care a fost selecționat inițial în raport cu proiectul candidatului nr. 4 la finalizarea celei de a doua etape a cererii de ofertă. Autoritățile franceze au subliniat acest fapt în mod clar, în răspunsul din 6 ianuarie 2012 la întrebările adresate de Comisie:

„[Î]n ceea ce privește propunerea [candidatului nr. 5], aceasta s‑a întemeiat pe mai multe mari principii, și anume în special asumarea de către [reclamantă] a necesităților Sernam de sume în numerar, estimate de [candidatul nr. 5] la [un cuantum semnificativ], neasumarea datoriilor financiare ale Sernam ([…] de euro, care, adăugate la asumarea [cuantumului semnificativ] de necesități în numerar, a determinat un preț negativ de − 56,4 milioane de euro) și un parteneriat în capital cu echipa de conducere a Sernam.

Perspectivele de cerere de recapitalizare prealabilă din partea [candidatului nr. 5] au fost inferioare față de cele previzibile în negocierea cu [candidatul nr. 4]. Astfel, [candidatul nr. 4] s‑a referit implicit la necesitatea unei recapitalizări prealabile a Sernam de către [reclamantă] într‑un [cuantum mai mare decât cel estimat de candidatul nr. 5], care, adăugat la asumarea datoriilor financiare, a determinat un preț negativ de − 65,2 milioane de euro.

În consecință, decizia luată de [reclamantă] a fost de a continua discuțiile numai cu [candidatul nr. 5] și cu managementul Sernam.”

165 În al doilea rând, trebuie să se constate că oferta fermă a echipei de conducere era foarte departe de oferta din a doua etapă făcută de consorțiul condus de candidatul nr. 5 și mult mai nefavorabilă pentru vânzător.

166 Din răspunsul autorităților franceze menționat la punctul 164 de mai sus, precum și din scrisorile consorțiului din 29 martie 2005 și din 7 aprilie 2005 (cea din 7 aprilie 2005 reluând termenii principali ai ofertei sale din 29 martie 2005 prin încorporarea modificărilor discutate ulterior depunerii acesteia) reiese că oferta consorțiului din a doua etapă estima la un cuantum semnificativ, în acel stadiu, necesitățile de recapitalizare de către reclamantă, în timp ce echipa de conducere le‑a estimat în final într‑un cuantum mult mai mare, și anume la 59 de milioane de euro (sau valoarea netă de 57 de milioane de euro) în oferta sa finală. Astfel cum a subliniat Comisia în ședință, trebuie comparate cuantumul semnificativ estimat în oferta din a doua etapă depusă de consorțiul condus de candidatul nr. 5 și cuantumul evident superior de 57 de milioane de euro din oferta fermă depusă de echipa de conducere, deoarece aceste două cuantumuri corespund necesităților previzionale de recapitalizare a societății țintă de către reclamantă. La aceste necesități de sume în numerar s‑a adăugat ulterior ștergerea datoriilor, estimate la cuantumuri destul de similare în oferta din a doua etapă a consorțiului și în oferta fermă a echipei de conducere.

167 În consecință, în luna aprilie 2005, oferta negativă din a doua etapă a consorțiului (fără a lua în considerare injecția de capital semnificativă pe care candidatul nr. 5 a propus să o realizeze printr‑o subscriere la majorarea de capital) a fost de maximum − 56,4 milioane de euro (ofertă „totul inclus”, respectiv recapitalizarea și ștergerea de către reclamantă a datoriilor), în timp ce oferta echipei de conducere a fost de aproximativ − 95,5 milioane de euro, încadrată identic (și anume, valoarea netă de 57 de milioane de euro constituind recapitalizarea, la care se adăuga valoarea de 38,5 milioane de euro reprezentând ștergerea datoriilor de către reclamantă).

168 Din cele de mai sus reiese că, în mod întemeiat, Comisia nu a considerat echivalente, în termeni de credibilitate și de soliditate, oferta unui investitor financiar, candidatul nr. 5, care, mai mult, propunea o injecție de capital la capitalul Sernam într‑un cuantum semnificativ, și oferta celor 84 de salariați, funcționari și membri ai conducerii, care au finanțat din resursele lor personale un cuantum scăzut, și anume 2 milioane de euro din preț.

169 În al treilea rând, reclamanta și Republica Franceză subliniază că caracterul transparent și deschis al unei proceduri nu încetează odată ce, în final, a fost reținut cel mai bun candidat, iar ceilalți, prin definiție, au fost respinși și odată ce discuțiile continuă cu „ultima parte interesată”.

170 Pe de o parte, „ultima persoană interesată” în procedura de cerere de ofertă transparentă și deschisă era candidatul nr. 4. Astfel, din cuprinsul punctului 164 de mai sus reiese că oferta fermă a echipei de conducere, și anume oferta de − 95,5 milioane de euro, era deopotrivă mai puțin interesantă pentru vânzător decât oferta preliminară din a doua etapă a candidatului nr. 4, și anume prețul negativ de − 65,2 milioane de euro, încadrată identic (cu alte cuvinte, adăugând recapitalizarea și ștergerea de datorii de către reclamantă). Or, după cum subliniază Comisia în înscrisurile sale, după retragerea candidatului nr. 5, ar fi fost necesar astfel să se revină la candidatul nr. 4, care participa de la început la procedură și care de asemenea își manifestase interesul la finalul celei de a doua etape.

171 Pe de altă parte, oferta echipei de conducere nu poate fi considerată ca fiind oferta „ultimei părți interesate”, întrucât aceasta nu a participat în mod autonom la procedura transparentă și deschisă.

172 În al patrulea rând, reclamanta susține că nu este relevant să se compare oferta fermă a echipei de conducere cu oferta care nu este fermă a consorțiului din care făcea parte, deoarece este valabilă doar oferta fermă, chiar dacă aceasta nu este mai bună.

173 Acest argument trebuie respins, întrucât problema ridicată în acest context este aceea dacă oferta fermă a echipei de conducere rezulta dintr‑o procedură de cerere de ofertă, ceea ce implică în mod obligatoriu examinarea ofertelor neangajante depuse în timpul procedurii de cerere de ofertă.

174 Prin urmare, argumentul prin care se urmărește să se demonstreze că echipa de conducere a participat de la început la cererea de ofertă trebuie respins, întrucât aceasta nu a participat în mod autonom și nu a depus în mod individual oferta pe care o depusese inițial cu candidatul nr. 5. Așadar, oferta sa nu poate fi considerată că rezultă dintr‑o procedură transparentă și deschisă.

175 În consecință, prima critică trebuie respinsă.

Cu privire la a doua critică, întemeiată pe validitatea ofertei Financière Sernam, deși aceasta nu era constituită încă la momentul depunerii ofertei de către echipa de conducere

176 Reclamanta precizează că, pe de o parte, constituirea unei societăți după acceptarea ofertei ar corespunde unei practici obișnuite în materia cererilor de ofertă și, pe de altă parte, persoanele fizice care formează echipa de conducere aveau la rândul lor o existență juridică proprie, suficientă pentru a depune o ofertă.

177 Trebuie să se arate că aceste argumente sunt inoperante, întrucât din decizia atacată nu reiese că Comisia a imputat Financière Sernam lipsa personalității sale juridice în timpul procedurii de cerere de ofertă, ci faptul că oferta echipei de conducere și, așadar, a Financière Sernam nu rezulta dintr‑o procedură de cerere de ofertă transparentă și deschisă.

178 Prin urmare, a doua critică trebuie respinsă.

Cu privire la a treia critică, întemeiată pe faptul că toți candidații au avut ocazia să prezinte o ofertă, că au fost tratați în mod egal și că au avut posibilități de informare și condiții privind termenul identice

179 Reclamanta, susținută de Republica Franceză, susține că, potrivit practicii decizionale a Comisiei și jurisprudenței, caracterul deschis și transparent al unei cereri de ofertă presupune ca toate părțile care pot fi interesate să fi avut ocazia să prezinte o ofertă și, pentru a proceda astfel, să fi avut posibilități de informare și condiții privind termenul identice, situație care ar fi existat în speță.

180 Acest argument, întemeiat pe egalitatea de tratament a participanților, trebuie respins, întrucât oferta echipei de conducere nu făcea parte din această procedură de cerere de ofertă.

181 Prin urmare, a treia critică trebuie respinsă.

Cu privire la a patra critică, întemeiată pe faptul că, potrivit jurisprudenței, împrejurarea, precum în speță, că o vânzare de active a fost precedată de încercări nereușite cu o altă societate ar constitui un „indiciu de natură să demonstreze că procedura urmată a fost suficient de deschisă și de transparentă”

182 Reclamanta arată că în Hotărârea SMI, punctul 52 de mai sus (EU:C:2004:238), și în Hotărârea CDA, punctul 52 de mai sus (EU:T:2005:364), împrejurarea că o vânzare de active a fost precedată de încercări nereușite cu o altă societate ar constitui un „indiciu de natură să demonstreze că procedura urmată a fost suficient de deschisă și de transparentă” (Hotărârea SMI, punctul 52 de mai sus, EU:C:2004:238, punctul 95, și Hotărârea CDA, punctul 52 de mai sus, EU:T:2005:364, punctul 110). Reclamanta consideră că o asemenea situație există și în speță, deoarece vânzarea către echipa de conducere a fost precedată de încercări nereușite cu consorțiul format cu candidatul nr. 5.

183 Trebuie arătat că, deși, în anumite situații, asemenea împrejurări pot constitui un indiciu că procedura urmată a fost suficient de deschisă și de transparentă, acestea nu constituie o probă concludentă. În speță, Comisia nu putea să fie satisfăcută de existența eventuală a unui asemenea indiciu pentru a verifica dacă era îndeplinită condiția unei proceduri transparente și deschise, impusă explicit la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. Or, din analiza primei critici, efectuată la punctele 162-175 de mai sus, rezultă că această condiție nu era îndeplinită.

184 Prin urmare, a patra critică trebuie respinsă.

Cu privire la critica formulată de Republica Franceză, întemeiată pe faptul că prețul negativ de 57 de milioane de euro ar fi fost validat de expertizele depuse ca fiind un preț de piață

185 Republica Franceză susține că prețul negativ de 57 de milioane de euro ar fi fost confirmat de expertizele depuse, a căror valoare este recunoscută de jurisprudență pentru a se stabili dacă o vânzare a fost efectuată în condițiile normale ale pieței.

186 Această critică trebuie respinsă ca inoperantă, întrucât în acest context este vorba despre verificarea respectării articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, în sensul că prin acesta a fost impusă o procedură transparentă și deschisă, iar nu despre verificarea prețului printr‑o expertiză.

187 Având în vedere cele de mai sus, al cincilea aspect al celui de al patrulea motiv trebuie respins.

Cu privire la al șaselea aspect, întemeiat pe erori de drept și de fapt săvârșite de Comisie, în sensul că, în considerentele (121)-(123) ale deciziei atacate, a apreciat că finalitatea unei vânzări de active nu fusese respectată

188 Reclamanta invocă, în esență, două critici. Prin intermediul primei critici, reclamanta susține că finalitatea articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 a fost respectată, deoarece activitatea Sernam a încetat. Prin intermediul celei de a doua critici, reclamanta consideră că noțiunea de vânzare a activelor în bloc permitea, în realitate, continuarea activității.

Cu privire la prima critică, întemeiată pe faptul că finalitatea articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 a fost respectată, deoarece activitatea Sernam a încetat

189 Din considerentele (121)-(123) ale deciziei atacate reiese că Comisia a apreciat că finalitatea unei vânzări de active ca cea prevăzută în considerentul (217) al Deciziei Sernam 2 era aceea de a elibera cotele de piață și activele Sernam, precum și de a permite unui terț să utilizeze aceste active și că, în consecință, vânzarea de active viza încetarea activității economice a Sernam. În considerentul (123) al deciziei atacate, Comisia a apreciat că, în speță, Sernam fusese dobândită în integralitate de personalul acesteia, reconstituit în viitoarea Financière Sernam, și că continuitatea economică era totală. În plus, Comisia a apreciat că întreprinderea s‑a eliberat de o parte importantă din datorie și a primit o nouă injecție de capital de 59 de milioane de euro, din care suma 57 de milioane de euro rămânea, din punct de vedere economic, în sarcina reclamantei. Din aceste împrejurări, Comisia a concluzionat că, în afară de faptul că operațiunea efectuată nu respecta condițiile enunțate la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, ea nu permitea nici atingerea obiectivelor urmărite prin această decizie și, dimpotrivă, avea drept rezultat consolidarea entității economice, situație susceptibilă să agraveze denaturările concurenței pe care, de fapt, măsurile impuse prin decizie urmăreau să le atenueze.

190 Înainte de a examina, la punctele 196-211 de mai jos, diferitele argumente ale reclamantei, Tribunalul consideră că este necesar să aprecieze finalitatea articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, interpretat în lumina motivării sale.

191 Reiese în special din considerentele (200) și (208)-(211) ale Deciziei Sernam 2, care sunt cuprinse într‑o parte intitulată „Prevenirea denaturărilor concurenței – măsuri compensatorii specifice”, că, mai întâi, Comisia a considerat că trebuiau luate măsuri pentru a atenua pe cât posibil consecințele nefavorabile în raport cu concurenții ale ajutorului de 300 de milioane de euro acordat Sernam, că limitarea sau reducerea forțată a prezenței pe piața sau pe piețele relevante pe care își desfășoară activitatea reprezenta o măsură compensatorie pentru concurenți și că aceste măsuri compensatorii ar putea lua forme diferite, după cum întreprinderea își desfășoară sau nu își desfășoară activitatea pe o piață cu capacitate în exces. În plus, având în vedere aplicarea abuzivă a ajutorului constatată în aceeași decizie și prelungirea duratei planului de restructurare, Comisia a apreciat că Sernam trebuia să adopte o măsură compensatorie specifică, retrăgându‑se definitiv din segmentele de piață cu capacitate în exces, în speță cele reprezentate de mesagerie și de poșta tradițională transportată pe cale rutieră, astfel încât să se justifice aprobarea unei părți a ajutorului pentru restructurare. Comisia a subliniat că acordarea unor ajutoare de stat pe piețele care se confruntă cu o supracapacitate structurală sau aflate în declin ar avea drept consecință imediată să permită unei întreprinderi, care ar fi trebuit să își înceteze activitățile ca urmare a dificultăților declarate, ocuparea în mod artificial a unor cote pe piețe extrem de solicitate, în detrimentul întreprinderilor concurente și viabile din punct de vedere financiar.

192 Aceste motive justifică condițiile impuse la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, și anume preluarea activităților rutiere ale Sernam de către alte întreprinderi și diversificarea activităților Sernam în direcția transportului feroviar de marfă, al căror scop era eliminarea prezenței Sernam pe piața cu capacitate în exces pentru a preveni orice denaturare a concurenței în legătură cu acordarea ajutorului pentru restructurare de 503 milioane de euro.

193 Reiese din considerentul (217) al Deciziei Sernam 2, care este cuprins în aceeași parte dedicată măsurilor de prevenire a denaturărilor concurenței ca și considerentele (200) și (208)-(211) sus‑menționate, că, deși Sernam ar trebui să își vândă activele „în bloc”, cele două condiții menționate mai sus, referitoare la restructurarea companiei, „nu se aplic[au], dat fiind că Sernam nu își mai desfăș[ura] activitățile în forma juridică actuală și elibera cotele sale de piață în favoarea cumpărătorului independent (care […] putea, de facto, să își continue activitățile cu activele Sernam).

194 Astfel cum Comisia a amintit în ședință, cele două alineate ale articolului 3 din Decizia Sernam 2, care sunt expres alternative, condiționau ajutorul pentru restructurare de 503 milioane de euro și urmăreau același obiectiv de prevenire a denaturărilor de concurență determinate de acest ajutor. Împrejurarea că, în cazul unei vânzări de active în bloc, nu mai era necesară impunerea retragerii din sectorul rutier aflat în supracapacitate poate fi explicată numai prin faptul că, în cazul vânzării de active în bloc ale Sernam la prețul pieței către o societate care nu avea o legătură juridică cu reclamanta, printr‑o procedură transparentă și deschisă, Sernam dispărea din punct de vedere economic de pe piață și, odată cu ea, denaturarea concurenței aferentă acordării ajutorului pentru restructurarea Sernam. În consecință, „eliberarea unor cote de piață în favoarea cumpărătorului independent”, astfel cum este menționată în considerentul (217) al Deciziei Sernam 2, trebuie analizată în sensul că determină încetarea denaturării concurenței, cu alte cuvinte, a activității subvenționate a Sernam.

195 Reiese din cele de mai sus că, în considerentul (122) al deciziei atacate, Comisia a apreciat în mod întemeiat că finalitatea vânzării de active în bloc ale Sernam viza încetarea activității economice a Sernam.

196 În primul rând, reclamanta, susținută de Republica Franceză, susține că activitatea Sernam a încetat, deoarece activele sale au fost cedate simultan în totalitate aceluiași cumpărător și că Sernam nu a fost achiziționată integral, astfel cum a demonstrat în cadrul celui de al treilea aspect.

197 Cu toate acestea, reiese din analiza celui de al treilea aspect al celui de al patrulea motiv (a se vedea punctele 134-137 de mai sus) că reclamanta nu s‑a limitat să își transfere toate activele către același cumpărător, ci a cedat cvasiintegral și pasivele sale, încălcând articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2. În ceea ce privește argumentul potrivit căruia nu ar fi cedat Sernam în integralitate, acesta a fost respins deja la punctele 136 și 137 de mai sus.

198 În al doilea rând, reclamanta susține că Sernam nu și‑a mai desfășurat activitatea în forma juridică anterioară cesiunii, deoarece Financière Sernam a continuat activitățile Sernam datorită activelor cedate.

199 Cu toate acestea, reiese din finalitatea vânzării activelor în bloc impusă prin Decizia Sernam 2, care urmărea dispariția de pe piață din punct de vedere economic a unei societăți care producea pierderi, că simpla modificare a denumirii juridice a Sernam nu poate fi suficientă pentru a constata încetarea efectivă a activității sale economice.

200 În al treilea rând, reclamanta subliniază că nu avea nicio legătură juridică cu echipa de conducere și, așadar, cu Financière Sernam și că, în consecință, preluarea Sernam de către echipa sa de conducere nu este un semn de continuitate economică.

201 Întrucât acest element este menționat în considerentul (123) al deciziei atacate doar cu titlu suplimentar în raport cu faptul că Sernam a fost achiziționată în integralitate, asemenea argumente sunt inoperante.

202 În orice caz, trebuie să se arate că, la 30 iunie 2005, membrii conducerii Sernam care au depus oferta nu demisionaseră încă din funcțiile de președinte‑director general și d