42

Apreciind că soluționarea litigiului principal depinde de interpretarea dispozițiilor citate anterior din dreptul Uniunii, Krajský soud v Praze (Curtea Regională din Praga) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 și articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2008/48 sau alte dispoziții ale dreptului Uniunii privind protecția consumatorilor se opun: a) principiului care stă la baza Legii privind insolvența, care permite instanței de judecată să examineze autenticitatea, valoarea sau rangul creanțelor rezultate din raporturi de consum numai în temeiul unei cereri incidente depuse de administratorul judiciar, de un creditor sau (conform limitărilor de mai sus) de debitor (consumator)? b) dispozițiilor care, în contextul legislației naționale privind procedurile de insolvență, limitează dreptul debitorului (consumatorului) de a solicita examinarea în instanță a creanțelor înregistrate de creditori (furnizori de bunuri sau prestatori de servicii) numai la cazurile în care este aprobată soluționarea stării de insolvență a consumatorului sub forma descărcării de datorii și, în acest context, numai în ceea ce privește creanțele negarantate ale creditorilor, obiecțiile debitorului fiind în mod suplimentar limitate, în cazul creanțelor executorii recunoscute printr‑o decizie a autorității competente, numai la posibilitatea de a declara că respectiva creanță a expirat sau s‑a prescris, astfel cum este stabilit prin dispozițiile articolului 192 alineatul (3) și ale articolului 410 alineatele (2) și (3) din Legea privind insolvența? 2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: instanța învestită cu examinarea creanțelor din cadrul unui contract de credit pentru consum: a) are obligația de a examina ex officio, chiar în absența unei obiecții din partea consumatorului, nerespectarea de către furnizorul de credit a cerințelor de informare prevăzute la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48 b) și de a constata consecințele prevăzute de legislația națională sub forma anulării respectivelor dispoziții contractuale? În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare: 3) Dispozițiile directivelor aplicate mai sus au efect direct, iar aplicarea lor directă este împiedicată de faptul că inițierea ex officio a unei proceduri incidente de către instanța de judecată (sau, din punctul de vedere al legislației naționale, examinarea inadmisibilă a unei creanțe pe baza unei contestații fără efect depuse de debitorul consumator) afectează raportul orizontal dintre consumator și furnizorul de bunuri sau prestatorul de servicii? 4) Care este «valoarea totală a creditului» în sensul articolului 10 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2008/48 și ce cuantumuri sunt incluse ca «valori ale tragerii» în calcularea dobânzii anuale efective (DAE), conform formulei prevăzute în anexa I la Directiva 2008/48, în cazul în care contractul de credit garantează expres plata unui cuantum specific, dar în același timp se convine că, de îndată ce valoarea creditului este plătită, creanțele furnizorului de credit cu titlu de comision pentru acordarea creditului și cu titlu de primă rată de rambursare a creditului (sau rate ulterioare) vor fi compensate într‑o anumită măsură cu suma respectivă, astfel încât sumele compensate în acest fel nu sunt în realitate plătite niciodată consumatorului sau în contul acestuia, ci rămân în întregime la dispoziția creditorului? Includerea acestor sume, care în realitate nu sunt plătite, influențează calcularea DAE? Indiferent de răspunsul la întrebările precedente: 5) La aprecierea aspectului dacă respectiva compensație convenită menționată mai sus este disproporționată în sensul punctului 1 litera (e) din anexa la Directiva 93/13, este necesar să se evalueze efectul cumulativ al tuturor clauzelor privind penalitățile, indiferent dacă creditorul insistă de fapt ca acestea să fie plătite integral și indiferent dacă unele dintre acestea pot fi considerate nule potrivit legislației naționale, sau este necesar să se ia în considerare numai cuantumul total al penalităților care sunt sau care pot fi în realitate solicitate? 6) În cazul în care se constată că penalitățile contractuale sunt abuzive, este necesară anularea tuturor penalităților individuale care, doar luate în considerare împreună, au determinat instanța să concluzioneze că valoarea compensației a fost disproporționată în sensul punctului 1 litera (e) din anexa la Directiva 93/13 sau este necesară anularea numai a unora dintre acestea (și, în acest caz, pe baza căror criterii)?”