CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

EVGENI TANCHEV

prezentate la 8 iunie 2017 ( 1 )

Cauza C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

împotriva

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

[cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania)]

„Cerere de decizie preliminară – Agricultură – Produse ecologice – Sistem de control instituit în temeiul Regulamentului (CE) nr. 834/2007 – Articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 – Noțiunea de vânzare directă către consumatorul final – Exceptare de la sistemul de control”

1. În Uniunea Europeană, valoarea totală a pieței produselor ecologice a depășit de mult 20 de miliarde de euro, o cifră ce reprezintă aproximativ 2 % din cifra de afaceri a industriei alimentare și a băuturilor din Uniunea Europeană, o cotă care s‑a dublat din 2004 ( 2 ). Aceste cifre au crescut treptat, iar piața produselor ecologice cunoaște o evoluție dinamică constantă ( 3 ). Pentru a promova această dezvoltare în scopul protecției mediului, al bunăstării animalelor și al sănătății oamenilor ( 4 ), Uniunea Europeană legiferează din 1991 în domeniul producției ecologice, impunând operatorilor să se supună unui sistem sofisticat de control.

2. Prin intermediul cererii sale de decizie preliminară, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) solicită interpretarea Regulamentului (CE) nr. 834/2007, care, la articolul 27, obligă statele membre să instituie un sistem de controale, iar la articolul 28 alineatul (2) le permite să excepteze de la aplicarea acestui sistem de control anumite tipuri de comercianți cu amănuntul. Întrebarea adresată de instanța de trimitere urmărește în esență să se stabilească dacă pot beneficia de o astfel de exceptare și comercianții cu amănuntul online.

3. Articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 este considerat în general atât de neclar încât, în cadrul discuției în curs cu privire la actualizarea Regulamentului nr. 834/2007, s‑a propus eliminarea totală a acestei posibilități de exceptare, criticile privind interpretările și practicile diferite din statele membre și dificultățile tot mai mari legate de gestionare, supraveghere și control ( 5 ).

4. Prezenta cauză oferă pentru prima dată Curții, care până în acest moment nu a primit nicio solicitare de interpretare a Regulamentului nr. 834/2007 ( 6 ), ocazia de a clarifica sensul articolului 28 alineatul (2) și de a furniza îndrumările solicitate pentru interpretarea clauzei de exceptare în discuție într‑un mod care să garanteze securitatea juridică și uniformitatea. Astfel cum vom arăta în prezentele concluzii, o analiză mai detaliată a istoricului legislativ va clarifica în mod semnificativ înțelesul acestei exceptări.

I. Cadrul juridic

A. Dreptul Uniunii

5. Articolul 28 din Regulamentul nr. 834/2007 este intitulat „Adeziunea la sistemul de control”, iar primele sale două alineate prevăd: „(1) Orice operator care produce, prepară, depozitează sau importă dintr‑o țară terță produse în sensul articolului 1 alineatul (2) sau care introduce pe piață astfel de produse, înainte de a introduce pe piață orice astfel de produse ecologice sau de conversie la agricultura ecologică, trebuie: (a) să comunice această activitate autorităților competente din statul membru în care desfășoară respectiva activitate; (b) să își supună exploatația sistemului de control prevăzut la articolul 27 […] (2) Statele membre pot excepta de la aplicarea prezentului articol operatorii care vând produse direct consumatorului sau utilizatorului final, cu condiția ca aceștia să nu producă, prepare sau depoziteze în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare sau să nu importe astfel de produse dintr‑o țară terță sau să nu fi subcontractat astfel de activități unei terțe părți.”

B. Dreptul național

6. Potrivit articolului 3 alineatul 2 din Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (Legea germană de transpunere a instrumentelor Uniunii Europene în materie de agricultură ecologică, denumită în continuare „ÖLG”), operatorii care vând produse, în sensul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007, drept produse „ecologice” sau „de conversie la agricultura ecologică” direct consumatorului sau utilizatorului final sunt exceptați de la respectarea obligațiilor prevăzute la articolul 28 alineatul (1) din Regulamentul nr. 834/2007, cu condiția ca aceștia să nu producă, să nu prepare sau să nu depoziteze în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare sau să nu importe astfel de produse dintr‑o țară terță sau să nu fi subcontractat astfel de activități unei terțe părți.

II. Situația de fapt din litigiul principal și întrebarea preliminară

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale, Frankfurt pe Main, Germania, intimata din recursul aflat pe rolul instanței de trimitere, denumită în continuare „Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale”) este o asociație a cărei misiune constă în combaterea concurenței neloiale. Kamin und Grill Shop GmbH (recurenta din recursul aflat pe rolul instanței de trimitere, denumită în continuare „Grill Shop”) desfășoară o activitate de vânzare la distanță prin internet a unor accesorii pentru șemineu și grătar.

8. Sortimentul de produse comercializate de Grill Shop include și diverse amestecuri de condimente care au fost puse în vânzare în luna decembrie 2012 sub denumirea „Bio‑Gewürze” („condimente ecologice”). La acea dată, Grill Shop nu era supusă sistemului de control prevăzut la articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 834/2007.

9. Prin intermediul scrisorii din 28 decembrie 2012, intitulată „punere în întârziere”, Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale a contestat oferta de vânzare a produsului în cauză, susținând că acesta încălca dispozițiile articolului 28 alineatul (1) din Regulamentul nr. 834/2007, prin care operatorii care comercializau produse ecologice erau obligați să își supună exploatația unui sistem de control, obligație pe care Grill Shop nu a respectat‑o. Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale a solicitat Grill Shop să își asume un angajament de încetare a acestei încălcări, însoțit de o clauză penală. Grill Shop a dat curs acestei solicitări, fără a admite însă existența unei încălcări.

10. Prin intermediul prezentei acțiuni formulate de Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale se solicită rambursarea unei părți a cheltuielilor efectuate în cadrul punerii în întârziere, și anume un cuantum de 219,35 euro majorat cu dobânzi.

11. Landgericht Fulda (Tribunalul Regional din Fulda, Germania) a respins acțiunea, hotărând că Grill Shop nu avea obligația să se supună sistemului de control întrucât aceasta vindea produsul direct consumatorului și, prin urmare, era exceptată de la sistemul de control în conformitate cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 coroborat cu articolul 3 alineatul 2 din ÖLG.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Tribunalul Regional Superior din Frankfurt pe Main, Germania) a modificat această hotărâre și a admis cererile Asociației pentru Combaterea Concurenței Neloiale cu motivarea că oferta de vânzare de „condimente ecologice” a Grill Shop încălca articolul 28 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 834/2007 întrucât exploatația sa nu fusese supusă, conform cerinței, sistemului de control instituit prin acest regulament. Instanța de apel a considerat că o vânzare „directă” în sensul articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 coroborat cu articolul 3 alineatul 2 din ÖLG impunea ca vânzarea să se efectueze în locul depozitării produsului, în prezența concomitentă a operatorului sau a personalului său de vânzări și a consumatorului. Potrivit acestei interpretări, activitatea de comerț cu amănuntul online desfășurată de Grill Shop, precum și alte forme de vânzare la distanță de produse ecologice nu intră în domeniul de aplicare al exceptării prevăzute la articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007.

13. Printr‑un recurs, declarat admisibil de instanța de apel, formulat în fața Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție), Grill Shop solicită respingerea acțiunii. Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale solicită respingerea recursului, susținând că, având în vedere cerința prezenței fizice la locul vânzării, comerțul electronic nu va putea să intre niciodată în domeniul de aplicare al exceptării de la sistemul de control prevăzut la articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007.

14. Acesta este contextul în care Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) a adresat următoarea întrebare preliminară: „În sensul articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007, se consideră că un operator sau personalul său de vânzări vinde produsele «direct» consumatorului final, fără implicarea unui terț, sau faptul că vinde «direct» presupune în plus ca vânzarea să se realizeze la locul de depozitare a produselor, în prezența atât a operatorului sau a personalului său de vânzări, cât și a consumatorului final?”

15. Părțile din litigiul principal, precum și Comisia Europeană au prezentat Curții observații scrise. Nu s‑a solicitat și nu a avut loc o audiere a pledoariilor.

III. Analiză

A. Introducere

16. Dispoziția a cărei interpretare Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) o solicită Curții în prezenta cauză este o clauză de exceptare de la sistemul de control prevăzut de Regulamentul nr. 834/2007.

17. Pentru început, este interesant să se observe că, deși versiunea inițială a acestui regulament obliga deja statele membre să instituie un sistem de control, aceasta nu permitea inițial nicio exceptare de la sistemul menționat.

18. Astfel, pentru a determina o bază de interpretare în prezenta cauză, pare a fi adecvat să începem prin a descrie geneza și istoricul legislativ al dispoziției în discuție în speță, precum și contextul legislativ al acesteia, pentru a putea scoate la lumină intenția legiuitorului la momentul introducerii exceptării și pentru a contribui astfel la precizarea obiectivului urmărit de această dispoziție ( 7 ). Conform unei jurisprudențe constante a Curții, în vederea interpretării unei dispoziții a dreptului Uniunii, pe lângă contextul său și obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție, trebuie să se țină seama și de formularea acesteia ( 8 ). Aceste din urmă aspecte vor fi analizate după ce vom examina mai aprofundat geneza și contextul domeniului de aplicare al sistemului de control instituit prin regulament, precum și exceptarea de la acesta.

B. Geneza și contextul

1. Sistemul de control și extinderea sa

19. Primul cadru comunitar pentru agricultură și producția alimentară ecologică a fost instituit în 1991 prin Regulamentul nr. 2092/91. Crearea unui regim comunitar pentru produsele ecologice urmărea două obiective: pe de o parte, trebuia să protejeze agricultura ecologică în măsura în care acesta ar fi garantat condiții de concurență loială între producătorii produselor care poartă indicații privind producția ecologică și, pe de altă parte, trebuia să împiedice anonimatul pe piața de produse ecologice prin asigurarea transparenței în toate fazele de producție și transformare, îmbunătățind astfel credibilitatea acestor produse în ochii consumatorilor ( 9 ).

20. Regulamentul nr. 2092/91 urmărea aceste obiective nu doar prin prevederea unor norme care trebuiau respectate la momentul producției (articolele 6 și 7 din Regulamentul nr. 2092/91) sau al etichetării (articolul 5 din Regulamentul nr. 2092/91) unui produs ecologic, ci și, în același timp, prin obligarea statelor membre să instituie un „sistem de control” regulat (articolele 8 și 9 din Regulamentul nr. 2092/91).

21. Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2092/91 preciza persoanele care trebuiau să se supună sistemului de control respectiv: „Orice operator care produce, prepară sau importă dintr‑o țară terță produsele prevăzute la articolul 1 în vederea comercializării: (a) notifică această activitate autorității competente a statului membru […]; (b) își supune exploatația sistemului de control prevăzut la articolul 9.”

22. Ideea care a stat la baza acestuia a fost, astfel cum a explicat Consiliul în preambulul Regulamentului nr. 2092/91, că „[toți operatorii] în toate stadiile de producție și comercializare ar trebui, în mod normal, să fie supu[și] controlului” pentru a asigura conformitatea cu normele privind producția ( 10 ).

23. După intrarea în vigoare a regulamentului în anul 1992, zeci de mii de exploatații agricole au trecut la agricultura ecologică, iar interesul pentru produse ecologice din partea consumatorilor și a comercianților a crescut din ce în ce mai mult ( 11 ). În acești ani, unele produse cu mențiuni referitoare la metoda de producție ecologică au fost introduse pe piață fără să fie conforme cu dispozițiile prevăzute de acest regulament ( 12 ). De asemenea, au avut loc contaminări cu erbicide în timpul depozitării unor produse obținute din agricultura ecologică ( 13 ).

24. Prin urmare, s‑a considerat necesar ca sistemul de control să fie consolidat și ca toți operatorii să fie supuși acestuia pe parcursul procesului de producție și preparare ( 14 ), care din acel moment a inclus „întregul lanț de producție și distribuție” ( 15 ). S‑a constatat că sfera activităților care erau supuse sistemului de control până în acel moment nu era suficient de cuprinzătoare și trebuia să fie extinsă.

25. În consecință, în anul 2004, articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2092/91 a fost modificat prin adăugarea în mod expres a depozitării și a comercializării drept activități suplimentare, astfel încât noua definiție a operatorilor care intră sub incidența sistemului de control este următoarea: „[o]rice operator care produce, prepară, depozitează sau importă dintr‑o țară terță produse în conformitate cu articolul 1 în vederea comercializării ulterioare a acestora sau care comercializează astfel de produse” ( 16 ).

26. În 2007, când fostul articol 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2092/91 a fost înlocuit de articolul 28 alineatul (1) din Regulamentul nr. 834/2007, au urmat câteva realinieri suplimentare de natură mai mult editorială ( 17 ). A rezultat o enumerare destul de clară a cinci activități care trebuiau supuse sistemului de control. Aceste activități erau: producerea, prepararea, depozitarea, importul dintr‑o țară terță și introducerea pe piață.

27. Ultima categorie îndeplinește în mod clar obiectivul menționat mai sus de a acoperi întregul lanț de distribuție, prin aceasta renunțându‑se la interesul legislativ inițial al reglementării Uniunii în materie de produse ecologice care se concentra pe primele etape ale producției ecologice ( 18 ). Din acel moment, sistemul de control a inclus toți comercianții, inclusiv comercianții cu amănuntul din toate diferitele etape ale lanțului de distribuție.

28. În mod clar, grupul‑țintă al acestei extinderi a domeniului de aplicare al controlului la depozitare și comercializare cu amănuntul ca activități distincte ( 19 ) au fost comercianții cu ridicata ( 20 ). În urma experienței dobândite de la introducerea unui standard al Uniunii pentru producția ecologică, s‑a constatat că activitățile de comercializare desfășurate de aceștia constituiau un risc care justifica un control periodic.

29. Cu toate acestea, în ceea ce privește micii comercianți cu amănuntul, în cursul dezbaterilor legislative au fost exprimate îndoieli grave care priveau implicațiile practice și fezabilitatea tehnică a controalelor desfășurate la aceștia; mai multe delegații au pledat pentru o abordare pas cu pas, începând cu comercianții cu ridicata și acordând mai mult timp pentru analiza modurilor și a mijloacelor de extindere a acestui control la alte sectoare ( 21 ).

2. Exceptarea și geneza sa

30. Acesta este contextul în care a fost redactată clauza de exceptare a cărei interpretare Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) o solicită Curții în prezenta cauză.

31. Clauza de exceptare a fost concepută cu scopul de a împiedica impunerea unui sistem de control dificil asupra sectorului vânzărilor cu amănuntul ( 22 ). Acest lucru se datorează abordării bazate pe riscuri adoptate în regulament, precum și faptului că în anumite cazuri este posibil ca aplicarea cerințelor de notificare și control în cazul anumitor tipuri de operațiuni de vânzare cu amănuntul să pară disproporționată ( 23 ). Parlamentul a subliniat de altfel în raportul său că sistemul de control nu ar trebui să aibă un caracter excesiv de oneros pentru micii comercianți cu amănuntul ( 24 ).

32. Versiunea provizorie a propunerii care fusese prezentată de Comisie în luna ianuarie a anului 2003 sugera ca articolul 8 alineatul (1) al doilea paragraf să fie redactat în următorul mod: „Cu toate acestea, comercianții cu amănuntul care nu desfășoară nicio activitate de preparare și de vânzare a acestor produse, în ambalaje sigilate, direct către consumatorul final nu sunt supuși sistemului de control prevăzut la articolul 9.”

33. După discuții aprofundate în cadrul reuniunilor Grupului de lucru „Calitatea alimentelor”, Consiliul a prezentat un text de compromis pe care Parlamentul l‑a aprobat câteva luni mai târziu, după ce a adăugat o teză cu privire la importul din țări terțe ( 25 ), și care prevedea: „Cu toate acestea, comercianții cu amănuntul care nu desfășoară nicio activitate de preparare și de vânzare a acestor produse, ca produse preambalate, direct către consumatorul sau utilizatorul final nu sunt supuși obligațiilor prevăzute la alineatul (1)” ( 26 ).

34. Ulterior ( 27 ), a mai fost propusă o altă modificare care, în cele din urmă, a fost adoptată drept noul text al articolului 8 alineatul (1) al doilea paragraf prin Regulamentul nr. 392/2004 al Consiliului. Acesta avea următorul conținut: „Statele membre pot excepta de la aplicarea prezentului alineat operatorii care vând astfel de produse direct consumatorului sau utilizatorului final, cu condiția ca aceștia să nu producă, prepare sau depoziteze în alte părți decât locul de vânzare sau să importe astfel de produse dintr‑o țară terță” ( 28 ). Acest text de compromis al articolului 8 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 2092/91, astfel cum a fost revizuit prin Regulamentul nr. 392/2004, este încă în vigoare în prezent, întrucât este identic cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 ( 29 ), a cărui interpretare se solicită Curții în prezenta cauză.

35. Comparând diversele versiuni provizorii și textul final, se poate observa că dispoziția a evoluat treptat de la o normă strictă cu limite concrete („produse în ambalaje sigilate”, ulterior „articole preambalate”) la o normă cu caracter mai abstract. Cu toate acestea, în același timp, structura de bază a normei ca atare a rămas neschimbată, fiind compusă din două elemente, care privesc (1) poziția persoanei exceptate în lanțul de comercializare și, respectiv, (2) contactul persoanei în cauză cu produsul.

36. În ceea ce privește primul element, este mai mult decât evident că cerința vânzării directe către consumatorul final nu a suferit nicio modificare în cadrul diverselor versiuni propuse ale clauzei de exceptare. Modificările care au fost considerate necesare în legătură cu acest prim element priveau mai degrabă descrierea vânzătorului și a cumpărătorului, fiecare dintre aceștia fiind înlocuiți cu o noțiune mai largă: cât privește vânzătorul, termenul „comerciant cu amănuntul” a fost înlocuit cu termenul „operator” ( 30 ), iar cât privește cumpărătorul, termenul „consumatorul final” a fost înlocuit cu „consumatorul sau utilizatorul final”.

37. Din ce se poate observa, activitatea de „vânzare a acestor produse direct” nu a făcut obiectul niciunei discuții în cursul procesului legislativ. Aceasta urmărea pur și simplu să excludă vânzătorii cu ridicata din domeniul de aplicare al exceptării și să se asigure că numai ultimul vânzător cu amănuntul din lanțul de comercializare beneficia de această exceptare.

38. Al doilea element a suferit însă mai multe modificări. Versiunea provizorie inițială privea exclusiv „produsele în ambalaje sigilate”, în timp ce următoarea versiune, puțin mai largă, privea „produsele preambalate”, ambele supuse condiției ca vânzătorul cu amănuntul să nu desfășoare nicio activitate de preparare. Această definiție a produsului urmărea să garanteze în mod concret că vânzătorul privilegiat nu interacționa cu produsul. Ideea era ca „vânzătorii cu amănuntul să nu desfășoare nicio operațiune asupra produsului” ( 31 ). Situația pe care legiuitorul a avut‑o în vedere atunci când a instituit exceptarea a fost aceea în care vânzătorul cu amănuntul nu manipula produsul într‑un mod care ar fi prezentat în general riscul de a influența natura produsului respectiv sau nu eticheta acest produs într‑un mod care ar fi putut să contravină normelor aplicabile producției ecologice.

39. Atunci când limitarea la „produse în ambalaje sigilate” sau „produse preambalate” a părut prea strictă și s‑a renunțat la bariera fizică a „sigiliului” sau a „ambalajului”, a apărut necesitatea de a găsi o definiție mai abstractă a unei situații care nu genera riscuri, definiție care nu exista în versiunile anterioare. Criticile au determinat legiuitorul să facă precizări în legătură cu sectorul vânzărilor cu amănuntul în ceea ce privește „exact activitățile care trebuiau acoperite” ( 32 ).

40. În cele din urmă, legiuitorul a ales să înlocuiască condiția preliminară pozitivă referitoare la „produsele preambalate” cu o formulare negativă, enumerând fiecare categorie de activități pe care vânzătorului cu amănuntul nu îi era permis să o desfășoare dacă dorea să beneficieze de exceptare: operatorului care intră sub incidența articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 nu îi este permis să producă, să prepare sau să importe produse dintr‑o țară terță. Ceea ce îi este permis este să le comercializeze și să le depoziteze, întrucât aceste două activități sunt legate în mod intrinsec de activitatea comercială a unui comerciant cu amănuntul și nu pot fi evitate în cazul vânzării directe către consumatorul final. Pentru a limita chiar și aceste activități la ceea ce este indispensabil pentru vânzarea unui produs, a fost impusă o restricție cu privire la permisiunea de depozitare: operatorul nu poate să depoziteze [produsele vizate la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007] „decât în legătură cu locul de vânzare”.

41. Această restricție reprezintă o garanție a faptului că respectivul comerciant cu amănuntul este un comerciant cu amănuntul simplu care nu abuzează de poziția sa de comerciant cu amănuntul pentru a se sustrage controlului asupra altor activități care ar fi altfel supuse controlului periodic. Dacă depozitarea are loc în cadrul activităților unui comerciant cu amănuntul care vinde produsele direct consumatorului final, această activitate nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru executarea vânzării.

42. Pentru a rezuma rezultatul analizei efectuate mai sus cu privire la istoricul legislativ: statele membre pot excepta ultimul comerciant cu amănuntul din lanțul de distribuție atât timp cât acest operator este un simplu comerciant cu amănuntul întrucât, în această calitate, activitatea pe care o desfășoară nu este în mod normal expusă riscului ( 33 ) în asemenea măsură încât, în lumina principiului proporționalității, aceasta ar justifica supunerea acestuia la un sistem de control periodic al produselor ecologice.

C. Motivare

43. Reluând istoricul legislativ al clauzei de exceptare care trebuie interpretată în prezenta cauză, s‑a constatat că obiectivul acestei clauze era să acorde un privilegiu ultimului comerciant cu amănuntul din lanțul de distribuție, întrucât riscul ca acesta să încalce normele privind produsele ecologice era considerat a fi în general scăzut. Această situație este în special valabilă în ceea ce privește trasabilitatea fiecărui produs în toate etapele de producție, preparare și distribuție, care trebuie asigurată de sistemul de control ( 34 ). Atunci când este vorba despre ultimul comerciant cu amănuntul din lanțul de distribuție, care încheie un contract cu consumatorul, preocupările legate de trasabilitate sunt în mod evident lipsite de relevanță.

44. În ceea ce privește întrebarea adresată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție), acest lucru ar însemna că o vânzare „directă” are deja loc în momentul în care produsul este vândut consumatorului final, fără implicarea unui terț.

1. Controlul efectuat de consumatorul însuși

45. Asociația pentru Combaterea Concurenței Neloiale apreciază însă că exceptarea este aplicabilă numai dacă vânzarea se realizează la locul depozitării produsului, în prezența concomitentă a operatorului sau a personalului său de vânzări și a consumatorului. Reclamanta își întemeiază opinia pe raționamentul conform căruia motivul exceptării operatorului care vinde produse ecologice direct consumatorului final a fost să dea consumatorului posibilitatea să efectueze el însuși controlul asupra produsului ( 35 ).

46. În opinia noastră, acest argument nu este convingător. El nu corespunde concluziei noastre de mai sus ( 36 ) potrivit căreia exceptarea a fost concepută pentru a exonera vânzătorul de sarcina controlului profesional periodic dată fiind disproporționalitatea acestui control în raport cu riscul scăzut asociat cu activitatea obișnuită a unui simplu comerciant cu amănuntul. Întrucât Regulamentul nr. 834/2007 adoptă o abordare bazată pe riscuri și, astfel, nu vizează instituirea unui control total, ci lasă o anumită marjă de apreciere, nu este necesar ca acest control să fie transferat către nimeni altcineva. Nu revine consumatorului sarcina de a contrabalansa riscul care se menține ca urmare a exceptării de la controlul profesional periodic și pe care legiuitorul l‑a tolerat în mod conștient.

47. Mai mult, la nivel practic, nu este clar modul în care consumatorul, care de regulă nu are cunoștințele necesare legate de toate specificațiile caracteristice pe care un produs ecologic trebuie să le îndeplinească în conformitate cu Regulamentul nr. 834/2007 și cu Regulamentul nr. 889/2008, ar putea să efectueze cu succes un astfel de control ( 37 ). În general, consumatorului îi lipsește expertiza pentru a realiza acest control.

48. De asemenea, consumatorul nu are la dispoziția sa mijloace și instrumente pentru a investiga faptele și împrejurările care ar fi necesare pentru a realiza o evaluare pertinentă a produsului. Simpla prezență fizică a produsului și a vânzătorului nu furnizează cumpărătorului informațiile necesare, întrucât nici Regulamentul nr. 834/2007, nici Regulamentul nr. 889/2008 nu impun vânzătorului nicio obligație de a informa cumpărătorul. Condițiile potențial dăunătoare precum contactul cu alte produse și substanțe chimice, reglarea temperaturii și a luminii la locul de depozitare sau orice alte activități de reetichetare care ar fi putut să aibă loc anterior nu sunt în mod necesar vizibile și posibil de evaluat pentru consumatorul care nu vede produsul decât în momentul vânzării și, așadar, nu are nicio informație cu privire la starea de depozitare imediat anterioară.

49. Într‑adevăr, Regulamentul nr. 834/2007 ar fi destul de lipsit de coerență, întrucât, pe de o parte, ar impune autorității de control a statului membru ca, atunci când intenționează să delege atribuții de control unui organism special de control, să dovedească faptul că respectivul organism de control deține expertiza, echipamentul și infrastructura necesare în acest scop și are personal calificat și cu experiență în domeniu ( 38 ) și, pe de altă parte, ar permite statelor membre ca, în anumite cazuri, să încredințeze această sarcină dificilă consumatorului obișnuit.

50. În Regulamentul nr. 834/2007, nu se consideră că există o obligație a consumatorului legată de activitățile de control. Ideea este mai degrabă că acesta se poate baza pe etichetarea și prezentarea produsului. Prima teză a considerentului (22) al Regulamentului nr. 834/2007 menționează: „Este important să fie păstrată încrederea consumatorilor în produsele ecologice” ( 39 ). Dacă respectivul consumator trebuie să aibă încredere în produs, acesta nu este nevoit să se implice și să analizeze în mod critic produsul în legătură cu natura sa ecologică.

2. Promovarea produselor ecologice

51. În sfârșit, este important să se observe că unul dintre obiectivele generale ale regulamentului este crearea de condiții care să permită dezvoltarea sectorului produselor ecologice, în conformitate cu evoluția producției și a pieței ( 40 ). Acest obiectiv interzice restricțiile care nu sunt necesare cu privire la mijloacele și canalele de distribuție a acestor produse.

52. În lumina acestui obiectiv, exceptarea curentă de la sistemul de control pare a fi bine justificată și nu mai necesită nicio restricție suplimentară ( 41 ). Dat fiind că supermarketurile și alți comercianți cu amănuntul generali care oferă o gamă largă de produse, precum și comercianții cu amănuntul precum, în speță, vânzătoarea de produse pentru grătar, recurentă în recurs, nu doresc probabil să includă în gama lor de produse decât câteva produse ecologice pentru care nu este rentabil să suporte cheltuielile și sarcinile administrative legate de notificarea și supunerea la un sistem de control al produselor ecologice, ar fi de dorit ca acestor operatori să nu li se impună o sarcină care i‑ar determina să renunțe la produsele ecologice, făcând aceste produse mai puțin accesibile consumatorului general. Acest lucru ar conduce la o situație în care produsele ecologice s‑ar putea cumpăra numai de la magazine specializate, iar piața produselor ecologice nu ar mai beneficia de toate canalele de comercializare.

53. Astfel cum s‑a arătat mai sus, din lucrările pregătitoare rezultă că aspectul dacă și în ce măsură ar fi trebuit să fie acceptat riscul rămas a făcut obiectul unui compromis ( 42 ) și, având în vedere ezitările și incertitudinile legate de aplicarea controlului în alte sectoare ( 43 ), acesta a fost lăsat în cele din urmă la aprecierea statelor membre. Ele se află în cea mai bună poziție pentru a stabili, ținând seama de actele cu putere de lege și de normele administrative interne aplicabile comercianților cu amănuntul în statul respectiv și de alte condiții pertinente în acel stat, dacă și în ce măsură o exceptare ar fi adecvată în lumina principiului proporționalității ( 44 ). Marja de apreciere de care dispune statul membru și evaluarea sa individuală a riscurilor nu ar trebui să fie limitate de o interpretare care impune restricții suplimentare.

D. Modul de redactare

54. Nici modul de redactare a articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007 nu oferă niciun indiciu cu privire la necesitatea prezenței vânzătorului și a cumpărătorului ori a produsului la locul vânzării.

55. Textul acestui articol nu conține, contrar celor susținute de intimată și de Comisie, nicio indicație în sensul că termenii „vând direct” impun existența unei legături între vânzare și un anumit loc. Articolul 28 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 834/2007 exclude de la exceptare vânzătorii care depozitează „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare”. Textul nu menționează însă „în altă parte decât la locul de vânzare” ( 45 ). Noțiunea „locul de vânzare” este utilizată în general într‑un sens mai abstract, indicând faptul că a avut loc o vânzare; nu se referă în mod necesar la un loc, ci se referă mai degrabă, într‑un mod mai general și mai abstract, la punctul de contact dintre vânzător și cumpărător. Pentru a marca această legătură, textul utilizează sintagma „în legătură cu”, iar nu o prepoziție de loc precum „în” ( 46 ). Articolul 28 alineatul (2) prevede o legătură de natură organizatorică, iar nu una de natură locală ( 47 ). Atunci când și în măsura în care operatorul depozitează produse, această depozitare trebuie să fie în legătură cu vânzarea.

E. Observații finale

56. În ceea ce privește problema centrală din prezenta cauză, și anume dacă activitatea de comerț cu amănuntul online poate beneficia de exceptare sau dacă aceasta este, astfel cum susține Comisia, exclusă în general de la exceptare, trebuie să se amintească în primul rând că dispoziția privind exceptarea a fost concepută în anul 2003, când comerțul online era bine cunoscut și Directiva privind comerțul electronic ( 48 ) intrase deja în vigoare, astfel încât ne‑am fi putut aștepta ca legiuitorul să fi prevăzut o excepție expresă în cazul în care ar fi avut intenția să excludă vânzările online.

57. Cu privire la susținerea Comisiei conform căreia cu cât este mai lungă perioada de depozitare, cu atât este mai mare riscul, în primul rând, acest argument nu este convingător și, în al doilea rând, nu ar fi un motiv pentru excluderea comercianților cu amănuntul online întrucât aceștia nu depozitează în mod necesar produsele pentru o perioadă mai mare decât comercianții staționari. S‑ar putea ca aceștia nici să nu dispună de vreun spațiu de depozitare, ci să comande vânzătorului lor cu ridicata să livreze imediat produsele către consumator.

58. În sfârșit, protecția mediului, care este unul dintre obiectivele Regulamentului nr. 834/2007 este respectată, în general, destul de bine în cazul comerțului online. Toate aceste considerații militează în mod clar împotriva excluderii comercianților cu amănuntul online din domeniul de aplicare al articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007.

IV. Concluzie

59. În esență, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) solicită să se stabilească dacă, pe lângă legătura directă dintre operator și consumator, este necesar să existe elemente suplimentare referitoare la prezența fizică pentru ca o tranzacție să intre sub incidența exceptării prevăzute la articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91. Cu toate acestea, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) a limitat întrebarea la interpretarea noțiunii „vânzare directă” ( 49 ).

60. Pentru a ajunge la o interpretare utilă, Curtea de Justiție ar trebui, astfel cum a propus Comisia, să reformuleze întrebarea ( 50 ) și să extindă domeniul său de aplicare la toate restricțiile prevăzute la articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007.

61. În lumina argumentelor expuse mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebarea adresată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) după cum urmează: „Faptul că produsul este vândut consumatorului final fără implicarea unui terț este un motiv suficient pentru a califica vânzarea drept vânzare «directă» în sensul articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007. Cu toate acestea, în cazul în care se constată că operatorul care vinde produsele direct consumatorului final produce, prepară sau depozitează în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare sau importă astfel de produse dintr‑o țară terță, acesta nu poate beneficia de posibilitatea de exceptare prevăzută la articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007. Sintagma «în legătură cu locul de vânzare» nu limitează activitățile de depozitare la locul fizic în care se desfășoară vânzarea, ci impune ca activitățile de depozitare să fie auxiliare activității de vânzare și să nu depășească ceea ce este în mod rezonabil necesar pentru realizarea vânzării. Pentru a intra sub incidența exceptării, nu prezintă relevanță aspectul dacă produsele sunt depozitate de vânzător și locul în care sunt depozitate acestea și nici aspectul referitor la cine este prezent la locul depozitării sau al vânzării.”

( 1 ) Limba originală: engleza.

( 2 ) Valoarea totală a fost estimată la aproximativ 20 de miliarde euro în 2011; a se vedea Evaluarea impactului, documentul de lucru al serviciilor Comisiei, care însoțește Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, de modificare a Regulamentului (UE) nr. XXX/XXX al Parlamentului European și al Consiliului [Regulamentul privind controalele oficiale] și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului, COM(2014) 180 final, p. 11, cu referințele citate. Din 2011, sectorul ecologic a continuat să crească într‑un ritm susținut. De departe, cea mai mare piață ecologică din Uniunea Europeană a fost Germania, cu o valoare de 6,6 miliarde de euro în 2011, urmată de Franța, cu 3,8 miliarde de euro (a se vedea documentul menționat mai sus).

( 3 ) A se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei Evaluarea impactului, citat la nota de subsol 2, p. 11. În 2015, această valoare s‑a ridicat la 27,1 miliarde de euro în Uniunea Europeană; a se vedea Zahlen Daten Fakten‑Die Bio‑Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlin, p. 20 și urm.

( 4 ) A se vedea mai în detaliu considerentul (1) prima teză al Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 (JO 2007, L 189, p. 1), care precizează următoarele: „Producția ecologică este un sistem global de gestiune agricolă și de producție alimentară care combină cele mai bune practici de mediu, un nivel înalt de biodiversitate, conservarea resurselor naturale, aplicarea unor standarde înalte privind bunăstarea animalelor și o metodă de producție care respectă preferințele anumitor consumatori pentru produse obținute cu ajutorul unor substanțe și procese naturale.”

( 5 ) A se vedea Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, de modificare a Regulamentului (UE) nr. XXX/XXX al Parlamentului European și al Consiliului [Regulamentul privind controalele oficiale] și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului, COM(2014) 180 final, expunerea de motive, p. 6.

( 6 ) În Hotărârea din 5 noiembrie 2014, Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335), Curtea s‑a pronunțat în sensul admisibilității adaosurilor la o băutură ecologică, ceea ce a implicat o interpretare a articolului 27 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 889/2008 al Comisiei din 5 septembrie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 (JO 2008, L 250, p. 1); în cadrul raționamentului său, Curtea s‑a bazat pe considerentele (3), (5), (22) și (25), precum și pe articolele 6, 19, 21 și 23 din Regulamentul nr. 834/2007. În mod similar, în raționamentul său din Hotărârea din 4 iunie 2015, Andechser Molkerei Schietz/Comisia (C‑682/13 P, EU:C:2015:356), în care s‑a pronunțat în recursul introdus împotriva unei ordonanțe a Tribunalului cu privire la validitatea Regulamentului nr. 1131/2011 al Comisiei din 11 noiembrie 2011 de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la glicozidele derivate din steviol (JO 2011, L 295, p. 205), Curtea a citat considerentul (1) al Regulamentului nr. 834/2007. Există cinci hotărâri care interpretează regulamentele anterioare – Regulamentul nr. 2092/91 al Consiliului din 24 iunie 1991 privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare (JO 1991, L 198, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 2) și Regulamentul (CE) nr. 392/2004 al Consiliului din 24 februarie 2004 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare (JO 2004, L 65, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 237) (Hotărârea din 29 noiembrie 2007, Comisia/Germania, C‑404/05, EU:C:2007:723, Hotărârea din 29 noiembrie 2007, Comisia/Austria, C‑393/05, EU:C:2007:722, Hotărârea din 14 iulie 2005, Comisia/Spania, C‑135/03, EU:C:2005:457, Hotărârea din 13 iulie 1995, Parlamentul/Comisia, C‑156/93, EU:C:1995:238, și Hotărârea din 14 iulie 2005, Comité Andaluz de Agricultura Ecologica, C‑107/04, EU:C:2005:470), iar primele două dintre acestea privesc o întrebare referitoare la sistemul de control, și anume instituirea permanentă de organisme private de control.

( 7 ) Examinarea intenției legiuitorului Uniunii Europene este una dintre metodele utilizate de Curte pentru a interpreta înțelesul legislației secundare a Uniunii; a se vedea în special Hotărârea din 7 decembrie 2010, Pammer și Hotel Alpenhof (C‑585/08 și C‑144/09, EU:C:2010:740, punctul 71 și următoarele), Hotărârea din 15 iulie 2010 (Purrucker, C‑256/09, EU:C:2010:437, punctul 84 și următoarele), și Hotărârea din 27 octombrie 2016, Comisia/Germania (C‑220/15, EU:C:2016:815).

( 8 ) A se vedea de exemplu Hotărârea din 16 iulie 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, punctul 35), și Hotărârea din 13 octombrie 2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, punctul 26).

( 9 ) A se vedea al cincilea considerent coroborat cu al treilea considerent al Regulamentului nr. 2092/91.

( 10 ) A se vedea al doisprezecelea considerent al Regulamentului nr. 2092/91. Al treisprezecelea considerent al Regulamentului nr. 2092/91 preciza că „toți operatorii care produc, prepară, importă sau comercializează produse ce conțin indicații privind metodele ecologice de producție trebuie să facă obiectul unui sistem regulat de control care să îndeplinească cerințele minime comunitare și să fie dus la îndeplinire de autorități de control desemnate […]”.

( 11 ) A se vedea de exemplu Alberto Alemanno, „The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives”, EFFL, 2009, p. 406-419, în special p. 409.

( 12 ) COM(2003) 14 final punctul 3 din expunerea de motive la „Propunerea de Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare” prezentată de Comisie. Această explicație a fost inclusă în considerentul (3) al acestei propuneri, precum și în considerentul (3) al Regulamentului nr. 392/2004.

( 13 ) A se vedea nota de subsol 12 din prezentele concluzii.

( 14 ) A se vedea nota de subsol 12 din prezentele concluzii.

( 15 ) A se vedea Documentul nr. 8482/03 al Consiliului din 15 aprilie 2003 privind rezultatul lucrărilor din cadrul Grupului de lucru „Calitatea alimentelor” din 14 aprilie, p. 2, secțiunea II punctul ii.

( 16 ) A se vedea articolul 1 din Regulamentul nr. 392/2004, de modificare a textului articolului 8 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2092/91. Noua definire a domeniului de aplicare al sistemului de control a devenit aplicabilă din luna iulie a anului 2005; a se vedea articolul 2 din Regulamentul nr. 392/2004.

( 17 ) Prin eliminarea termenilor „în vederea comercializării ulterioare a acestora” și prin adaptări ușoare ale modului de redactare, au rezultat cinci categorii de activități mai clare care erau supuse „sistemului de control”.

( 18 ) Această creștere a gradului de conștientizare devine evidentă la o analiză a considerentelor diferitor versiuni: în timp ce considerentul (3) al Regulamentului nr. 392/2004 menține textul „toți operatorii […] pe parcursul procesului de producție și preparare”, considerentul (31) al Regulamentului nr. 834/2007 abordează în sfârșit în mod explicit treimea completă, și anume „operatori în toate etapele de producție, procesare și distribuție” (sublinierea noastră).

( 19 ) Faptul că extinderea privește depozitarea și comercializarea cu amănuntul numai în măsura în care aceste activități se desfășurau ca activități distincte de cele deja incluse în versiunea anterioară a articolului 8 a fost subliniat de reprezentantul Comisiei în cadrul dezbaterilor care au avut loc cu ocazia reuniunii Grupului de lucru „Calitatea alimentelor” din 14 aprilie 2003; a se vedea Documentul nr. 8482/03 al Consiliului, citat la nota de subsol 15 din prezentele concluzii, p. 2, secțiunea II punctul (ii).

( 20 ) A se vedea Documentul nr. 8482/03 al Consiliului, citat la nota de subsol 15 din prezentele concluzii, p. 2, secțiunea II punctul (ii).

( 21 ) A se vedea Documentul nr. 6999/03 al Consiliului din 2 aprilie 2003 privind rezultatul dezbaterilor din cadrul reuniunii Grupului de lucru „Calitatea alimentelor” din 28 februarie 2003, p. 2, secțiunea III punctul (ii).

( 22 ) A se vedea Documentul nr. 6999/03 al Consiliului, citat la nota de subsol 21 din prezentele concluzii.

( 23 ) Considerentul (3a) al „Textului de compromis al președinției” al unui Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare, anexă la Documentul nr. 16235/03 al Consiliului din 18 decembrie 2003 privind rezultatul dezbaterilor din cadrul reuniunii Grupului de lucru „Calitatea alimentelor” (agricultura ecologică) din 10 decembrie 2003.

( 24 ) A se vedea Parlamentul European, documentul FINAL A5-0392/2003, Raportul din 6 noiembrie 2003 privind Propunerea de regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare [COM(2003) 14 – C5-0021/2003‐2003/0002(CNS)], Comisia pentru agricultură și dezvoltare rurală, raportor Danielle Auroi, p. 9, justificarea pentru amendamentul 10 propus.

( 25 ) În versiunea propusă de Parlamentul European, la teza propusă de Consiliu a fost adăugată o a doua teză, care era redactată astfel: „Comercianții cu amănuntul care importă produse preambalate direct din țările terțe intră sub incidența dispozițiilor articolului 11”. A se vedea Parlamentul European, documentul FINAL A5-0392/2003, citat la nota de subsol 24 din prezentele concluzii, p. 9, amendamentul 10.

( 26 ) Textul de compromis al articolului 8 alineatul (1) al doilea paragraf, elaborat de președinție în lumina dezbaterilor din cadrul grupului de lucru care au avut loc la 14 aprilie 2003, documentul nr. 8571/03 al Consiliului din 23 aprilie 2003.

( 27 ) Anexa la documentul nr. 16235/03 al Consiliului, citat la nota de subsol 23 din prezentele concluzii.

( 28 ) A se vedea articolul 1 din Regulamentul nr. 392/2004 al Consiliului, prin care textul articolului 8 alineatul (1) al doilea paragraf a fost modificat astfel. Noua definire a domeniului de aplicare al sistemului de control a devenit aplicabilă din luna iulie a anului 2005; a se vedea articolul 2 din Regulamentul nr. 392/2004.

( 29 ) Cu excepția adaptării lingvistice („alineat” a fost înlocuit cu „articol” și „astfel de produse” cu „produse”) și de redactare, precum și a reorganizării numerice, această clauză a rămas neschimbată în anul 2007; a se vedea textul articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007, citat la punctul 5 din prezentele concluzii.

( 30 ) Alegerea denumirii mai generale de „operator” s‑ar putea datora faptului că acest din urmă termen a fost definit la articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 834/2007, care prevede că „«operator» înseamnă persoanele fizice sau juridice care răspund de îndeplinirea cerințelor prezentului regulament în cadrul întreprinderii cu profil ecologic aflate sub controlul lor”. Înlocuirea termenului „comercianți cu amănuntul” cu termenul „operatori” nu reprezintă altceva decât alinierea cu terminologia generală a regulamentului, precum și cu terminologia utilizată la alineatul (1) al aceleiași dispoziții. Considerentul (32) al Regulamentului nr. 834/2007 încă utilizează termenul „comercianți cu amănuntul”.

( 31 ) A se vedea modul de redactare a versiunilor inițiale ale articolului 8 din Regulamentul nr. 2092/91 modificat, prezentat la punctele 32 și 33 de mai sus.

( 32 ) A se vedea Documentul nr. 6999/03 al Consiliului, citat la nota de subsol 21 din prezentele concluzii.

( 33 ) A se vedea de asemenea printre altele Schmidt, H., și Haccius, M., EG‑Verordnung “Ökologischer Landbau”. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, p. 445 și 446, care descriu impactul scăzut al fraudei în acest sector, în special în ceea ce privește produsele preambalate care reprezintă, se pare, un număr mare dintre produsele vândute cu amănuntul.

( 34 ) Conform articolului 27 alineatul (13) din Regulamentul nr. 834/2007, statele membre se asigură că sistemul de control permite o astfel de trasabilitate a produsului.

( 35 ) A se vedea de asemenea OLG Frankfurt GRUR‑RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) A se vedea punctele 31 și 42 de mai sus.

( 37 ) Normele care trebuie respectate și de comerciantul cu amănuntul final sunt în special cele cuprinse în capitolul 4 (articolul 30 și următoarele) din Regulamentul nr. 889/2008 cu privire la colectarea, ambalarea, transportul și depozitarea produselor, precum și cele din cadrul titlului III (articolul 57 și următoarele) din acest regulament cu privire la etichetare. Astfel cum în mod corect a arătat Comisia în „nota sa interpretativă nr. 2012-03”, depozitarea necesită infrastructură fizică, care face de asemenea obiectul unor cerințe operaționale precum curățarea și dezinfectarea.

( 38 ) A se vedea articolul 27 alineatul (5) din Regulamentul nr. 834/2007.

( 39 ) Considerentele (3) și (5) ale Regulamentului nr. 834/2007 menționează de asemenea încrederea consumatorului, ceea ce demonstrează poziția sa centrală în economia acestui regulament.

( 40 ) A se vedea în special a doua teză a considerentului (3) al Regulamentului nr. 834/2007.

( 41 ) A doua teză a considerentului (22) al Regulamentului nr. 834/2007 are următorul cuprins: „Din acest motiv, derogările de la cerințele aplicabile producției ecologice ar trebui să fie limitate strict la cazurile în care aplicarea normelor excepționale este considerată justificată”. Intimata invocă considerentul (22) ca argument în favoarea unei interpretări stricte a exceptării.

( 42 ) A se vedea punctele 33 și 34 de mai sus.

( 43 ) A se vedea punctul 29 de mai sus.

( 44 ) Statele membre au utilizat în mod efectiv posibilitatea de a acorda o exceptare în temeiul articolului 28 alineatul (2) în moduri foarte diverse: anumite state membre au limitat exceptarea la produsele preambalate, de exemplu Italia [articolul 2.4 din Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354‐27/11/2009 prevede: „Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano […]” și Estonia [articolul 5 alineatul 2 din Legea privind agricultura ecologică prevede în engleză următoarele: „A holding of a person specified in Article 28(2) of Council Regulation (EC) No 834/2007 need not be approved if the holding engages only in the sale of pre‑packaged products. (RT I 2009, 12, 72 – entry into force 01.03.2009)]”. În Spania, în Comunidad Valenciana, evaluarea riscurilor nu privește numai produsul preambalat, ci și criterii precum vânzarea anuală a vânzărilor sau posibilitatea consumatorului de a supraveghea procesul de divizare a produsului [Resolutión de 20 de junio de 2016 de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla (2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, p. 2249)]. Alte state membre au adoptat pur și simplu modul de redactare cel mai larg al directivei (a se vedea printre altele articolul 3 alineatul 2 din ÖLG, menționat la punctul 6 din prezentele concluzii, sau articolul 4 din The British Organic Products Regulations 2009, sau articolul 2 din Dutch Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) Sublinierea noastră. În timp ce majoritatea versiunilor lingvistice ale Regulamentului nr. 834/2007 – prezentate potrivit unui eșantion aleatoriu – utilizează o expresie echivalentă modului de redactare mai abstract al versiunii în limba engleză „other than in connection with the point of sale” (printre altele, „pas ailleurs qu’au point de vente”, „solo in connessione con il punto di vendita”, „salvo en el punto de venta”, „senăo no ponto de venda”, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży”, „undtagen I forbindelse med salgsstedet”, „ħlief in konnessjoni mal‑punt ta' bejgħ”, „išskyrus pardavimo punktus”), versiunea în limba germană a acestei dispoziții dă o anumită conotație de localizare prin recurgerea la sintagma „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle”, ca de altfel și versiunile în limbile neerlandeză și suedeză, care utilizează „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt” și, respectiv, „annat än i anslutning till försäljningsplatsen”, precum și versiunile în limbile română și bulgară, care prevăd următoarele: „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare” și „ другаде, освен в мястото на продажба” (În timp ce majoritatea). Cu excepția versiunii în limba bulgară, toate aceste din urmă versiuni menționate utilizează însă în mod explicit, ca conjuncție, o traducere a sintagmei „in connection” care figurează în versiunea în limba engleză și nu recurg la o prepoziție de localizare cum este „în”. Având în vedere diferențele care există între diferitele versiuni lingvistice, un argument întemeiat pe modul de redactare nu poate avea o incidență semnificativă asupra interpretării pe care o dăm articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul nr. 834/2007, astfel încât celelalte metode de interpretare sunt mai importante în speță (a se vedea punctele 19-52 și 55 și următoarele din prezentele concluzii).

( 46 ) Patru dintre cele 13 versiuni lingvistice analizate aici nu utilizează sintagma „in connection with”, a se vedea nota de subsol 44 din prezentele concluzii. Trei dintre aceste patru versiuni fac însă referire la un punct, iar nu la o localizare sau la un loc.

( 47 ) A se vedea Schmidt, H., și Haccius, M., lucrarea citată la nota de subsol 33 din prezentele concluzii.

( 48 ) Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic).

( 49 ) Pentru modul de redactare a întrebării, a se vedea punctul 14 de mai sus.

( 50 ) Faptul că aceasta ar putea implica analiza unor probleme sau aspecte suplimentare nu împiedică Curtea să procedeze astfel. A se vedea printre altele Hotărârea din 23 februarie 2006, van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, punctele 25-27), Hotărârea din 11 martie 2008, Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, punctele 45-48), Hotărârea din 18 noiembrie 2010, Lahousse și Lavichy (C‑142/09, EU:C:2010:694, punctele 35-48), Hotărârea din 10 februarie 2011, Vicoplus și alții (C‑307/09-C‑309/09, EU:C:2011:64, punctele 22-25).