RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 335/14

Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Regatul Unit) – Secretary of State for the Home Department/NA

(Cauza C-115/15) (1)

((Trimitere preliminară - Articolele 20 și 21 TFUE - Directiva 2004/38/CE - Articolul 13 alineatul (2) primul paragraf litera (c) - Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 - Articolul 12 - Drept de ședere al membrilor familiei unui cetățean al Uniunii - Căsătorie între un cetățean al Uniunii și un resortisant al unui stat terț - Acte de violență conjugală - Divorț precedat de plecarea cetățeanului Uniunii - Menținerea dreptului de ședere al resortisantului unui stat terț căruia i s-au încredințat copiii comuni cetățeni ai Uniunii))

(2016/C 335/18)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Părțile din procedura principală

Reclamant: Secretary of State for the Home Department

Pârât: NA

Cu participarea: Aire Centre

Dispozitivul

1) Articolul 13 alineatul (2) primul paragraf litera (c) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că un resortisant al unui stat terț divorțat de un cetățean al Uniunii din partea căruia a suferit acte de violență domestică în timpul căsătoriei nu poate beneficia de menținerea dreptului său de ședere în statul membru gazdă, în temeiul acestei dispoziții, atunci când inițierea procedurii judiciare de divorț este ulterioară plecării soțului cetățean al Uniunii din statul membru respectiv.

2) Articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității trebuie interpretat în sensul că un copil și părintele resortisant al unui stat terț căruia acest copil i a fost încredințat în mod exclusiv beneficiază de un drept de ședere în statul membru gazdă, în temeiul acestei dispoziții, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care celălalt părinte este cetățean al Uniunii și a lucrat în acest stat membru, însă a încetat să aibă reședința acolo înainte de începerea de către copil a școlarizării în statul respectiv.

3) Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu conferă un drept de ședere în statul membru gazdă nici unui cetățean minor al Uniunii care are de la naștere reședința în acest stat membru a cărui cetățenie nu o deține și nici părintelui resortisant al unui stat terț căruia i a fost încredințat în exclusivitate minorul respectiv în cazul în care aceștia beneficiază de un drept de ședere în acest stat membru în temeiul unei dispoziții a dreptului derivat al Uniunii.

4) Articolul 21 TFUE trebuie interpretat în sensul că conferă cetățeanului minor al Uniunii menționat anterior un drept de ședere în statul membru gazdă în măsura în care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2004/38, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere. Dacă situația se prezintă astfel, aceeași dispoziție îi permite părintelui căruia i-a fost încredințat efectiv acest cetățean al Uniunii să locuiască împreună cu el în statul membru gazdă.

(1) JO C 171, 26.5.2015.