35

În aceste condiții, Administrativen sad Sofia‑grad a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Marfa[, și anume] benzi de material nețesut sub formă de rulouri destinate confecționării de storuri de interior –, în scopul clasificării tarifare conform [NC], trebuie clasificată în funcție de caracteristicile mărfii ca «țesătură» la poziția tarifară NC 5407 61 30 sau în funcție de utilizarea sa unică – pentru storuri de interior – la poziția tarifară NC 6303 92 10, ținând seama de următoarele: a) noțiunea «articole confecționate», în sensul notei 7 din capitolul 63[, intitulat] «Alte articole textile confecționate; seturi; îmbrăcăminte purtată sau uzată și articole textile purtate sau uzate; zdrențe»), din secțiunea XI[, intitulată] «Materiale textile și articole din aceste materiale» din [NC], interpretată în coroborare cu punctul 2 litera (a) din Regulile generale ale NC cu privire la noțiunea «articol incomplet sau nefinit» și având în vedere cazul amintit la litera (c) din nota menționată, caracteristicile articolului care face obiectul litigiului, precum și posibilitatea ca din acest articol să se confecționeze un singur produs finit; b) aspectul că noțiunea «țesătură», conform capitolului 54 subpoziția 5407 61 30 din [NC], cuprinde și benzi de material, care, la fel ca produsul finit, care reprezintă scopul lor exclusiv de utilizare – storuri de interior –, sunt prevăzute cu margini întărite pe lungime, având în vedere și faptul că acest produs final este prevăzut în mod expres la subpoziția 6303 92 10 din NC? 2) Se poate considera în mod rezonabil că în persoana declarantului vamal, care are și calitatea de persoană plătitoare de taxe vamale ca urmare a importului de mărfuri, s‑a născut încrederea legitimă în ceea ce privește clasificarea tarifară a mărfii și că, în conformitate cu articolul 71 alineatul (2) din [Codul vamal], precum și ținând seama de principiul încrederii legitime, trebuie aplicată poziția tarifară a mărfii indicată în declarația vamală în cazul în care, potrivit situației de fapt din acțiunea principală, la momentul depunerii declarației vamale existau următoarele împrejurări: a) în privința unei declarații vamale depuse anterior cu privire la mărfuri identice, care aveau aceeași poziție tarifară, autoritățile vamale nu au prelevat eșantioane în urma unui control al mărfii reținut într‑un proces‑verbal, inclusiv în urma unui control privind clasificarea tarifară, astfel încât s‑a tras concluzia că marfa corespundea datelor din declarație; b) nu a fost efectuat niciun control ulterior acordării liberului de vamă pentru alte cinci declarații vamale pentru mărfuri identice cu aceeași poziție tarifară care au fost depuse de asemenea anterior, mai exact înainte și după data întocmirii procesului‑verbal privind controlul vamal în care s‑a constatat că poziția tarifară este corectă? 3) În ceea ce privește respectarea principiului autorității de lucru judecat, articolul 243 alineatul (1) din [Codul vamal] trebuie interpretat în sensul că dreptul la acțiune există în privința actului menționat la articolul 232 alineatul (1) litera (a) din acest cod numai în cazul în care actul indicat a fost adoptat în urma depășirii termenului de plată și prin respectivul act se stabilește concomitent și cuantumul taxelor la import, iar actul, în temeiul dreptului național al statului membru, constituie titlu executoriu pentru încasarea taxelor vamale? 4) Articolul 41 alineatul (2) litera (a) și articolul 47 din [cartă] trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care, la cererea de administrare a probei cu expertiză independentă, formulată de debitor după ce a primit notificarea prevăzută la articolul 221 alineatul (1) din [Codul vamal], autoritatea vamală nu răspunde în mod expres și nici nu dă o motivare în această privință în deciziile ulterioare, există o încălcare de neînlăturat a dreptului la bună administrare și a dreptului la apărare în cadrul unei proceduri administrative, care nu mai poate fi remediată în procedurile judiciare, întrucât în împrejurările din acțiunea principală persoana interesată avea numai în primă instanță posibilitatea de a face dovada obiecțiilor referitoare la clasificarea tarifară a mărfii prin adresarea de întrebări unui expert independent?”