CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

MELCHIOR WATHELET

prezentate la 31 mai 2016 ( 1 )

Cauza C‑72/15

Rosneft Oil Company OJSC

împotriva

Her Majesty’s Treasury,

Secretary of State for Business, Innovation and Skills,

The Financial Conduct Authority

[cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Camera de apel) (Înalta Curte de Justiție [Anglia și Țara Galilor], Divizia Queen’s Bench [Camera de apel], Regatul Unit)]

„Trimitere preliminară — Politica externă și de securitate comună — Validitatea anumitor articole din Decizia 2014/512/PESC și din Regulamentul (UE) nr. 833/2014 — Măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina”

I – Introducere

1. Prezenta cerere de decizie preliminară privește validitatea și interpretarea Deciziei 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive, având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina ( 2 ) (denumită în continuare „Decizia 2014/512”) și ale Regulamentului (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina ( 3 ) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 833/2014”).

2. Această cerere are o importanță deosebită, întrucât pune Curtea în situația să se pronunțe asupra competenței sale cu privire la controlul de validitate și asupra competenței sale de a interpreta, cu titlu preliminar, actele adoptate de Uniune în materia politicii externe și de securitate comună (denumită în continuare „PESC”), în condițiile în care articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și articolul 275 TFUE par să excludă această posibilitate.

3. Prezenta cauză oferă deci Curții posibilitatea să identifice actele care, conform punctului 252 din Avizul 2/13 (EU:C:2014:2454), „în stadiul actual al dreptului Uniunii […] nu intră sub incidența controlului jurisdicțional al Curții”.

II – Cadrul juridic

A – Tratatul UE

4. Articolul 19 alineatul (1), care face parte din titlul III din Tratatul UE, intitulat „Dispoziții privind instituțiile”, prevede: „Curtea de Justiție a Uniunii Europene cuprinde Curtea de Justiție, Tribunalul și tribunale specializate. Aceasta asigură respectarea dreptului în interpretarea și aplicarea tratatelor. Statele membre stabilesc căile de atac necesare pentru a asigura o protecție jurisdicțională efectivă în domeniile reglementate de dreptul Uniunii.”

5. În titlul V din Tratatul UE, intitulat „Dispoziții generale privind acțiunea externă a Uniunii și dispoziții speciale privind politica externă și de securitate comună”, articolul 21 alineatul (1) primul paragraf din capitolul 1, intitulat „Dispoziții generale privind acțiunea externă a Uniunii”, prevede: „Acțiunea Uniunii pe scena internațională are la bază principiile care au inspirat crearea, dezvoltarea și extinderea sa și pe care intenționează să le promoveze în lumea întreagă: democrația, statul de drept, universalitatea și indivizibilitatea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, respectarea demnității umane, principiile egalității și solidarității, precum și respectarea principiilor Cartei Organizației Națiunilor Unite și a dreptului internațional.”

6. Capitolul 2, intitulat „Dispoziții speciale privind politica externă și de securitate comună”, care figurează în același titlu din tratat, prevede: „Secțiunea 1 Dispoziții comune Articolul 23 Acțiunea Uniunii pe scena internațională, în temeiul prezentului capitol, are la bază principiile, urmărește realizarea obiectivelor și se desfășoară în conformitate cu dispozițiile generale prevăzute în capitolul 1. Articolul 24 (1) Competența Uniunii în materie de [PESC] include toate domeniile politicii externe, precum și toate chestiunile referitoare la securitatea Uniunii, inclusiv la definirea treptată a unei politici de apărare comune care poate conduce la o apărare comună. [PESC] face obiectul aplicării unor norme și proceduri speciale. Aceasta este definită și pusă în aplicare de Consiliul European și de Consiliu, hotărând în unanimitate, cu excepția cazului în care tratatele dispun altfel. Adoptarea de acte legislative este exclusă. Politica externă și de securitate comună este pusă în aplicare de Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și de statele membre, în conformitate cu tratatele. Rolurile specifice ale Parlamentului European și Comisiei în acest domeniu sunt definite prin tratate. Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă cu privire la aceste dispoziții, cu excepția competenței de a controla respectarea articolului 40 din prezentul tratat și de a controla legalitatea anumitor decizii menționate la articolul 275 al doilea paragraf din Tratatul [FUE]. […] (3) Statele membre sprijină activ și fără rezerve politica externă și de securitate a Uniunii, în spiritul loialității și solidarității reciproce și respectă acțiunea Uniunii în acest domeniu. Statele membre conlucrează pentru consolidarea și dezvoltarea solidarității politice reciproce. Acestea se abțin de la orice acțiune contrară intereselor Uniunii sau care poate dăuna eficienței sale ca forță de coeziune în relațiile internaționale. […] Articolul 29 Consiliul adoptă decizii care definesc poziția Uniunii într‑o anumită chestiune de natură geografică sau tematică. Statele membre asigură conformitatea politicilor lor naționale cu pozițiile Uniunii. […] Articolul 40 Punerea în aplicare a politicii externe și de securitate comune nu aduce atingere aplicării procedurilor și domeniului de aplicare corespunzător al atribuțiilor instituțiilor prevăzute în tratate în vederea exercitării competențelor Uniunii prevăzute la articolele 3-6 din Tratatul [FUE]. De asemenea, punerea în aplicare a politicilor prevăzute la articolele respective nu aduce atingere aplicării procedurilor și domeniului de aplicare corespunzător al atribuțiilor instituțiilor prevăzute în tratate în vederea exercitării competențelor Uniunii în temeiul prezentului capitol. […]”

B – Tratatul FUE

7. Titlul I, intitulat „Dispoziții generale privind acțiunea externă a Uniunii”, din partea a cincea din Tratatul FUE, intitulată „Acțiunea externă a Uniunii”, prevede: „Articolul 205 Acțiunea Uniunii pe scena internațională, în temeiul prezentei părți, are la bază principiile, urmărește realizarea obiectivelor și se desfășoară conform dispozițiilor generale prevăzute în titlul V capitolul 1 din Tratatul [UE].”

8. Titlul IV, intitulat „Măsurile restrictive”, din cadrul aceleiași părți din Tratatul FUE, prevede: „Articolul 215 (1) În cazul în care o decizie, adoptată în conformitate cu titlul V capitolul 2 din Tratatul [UE], prevede întreruperea sau restrângerea, totală sau parțială, a relațiilor economice și financiare cu una sau mai multe țări terțe, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea comună a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate și a Comisiei, adoptă măsurile necesare. Consiliul informează Parlamentul European cu privire la aceasta. (2) În cazul în care se prevede într‑o decizie, adoptată în conformitate cu titlul V capitolul 2 din Tratatul [UE], Consiliul poate adopta, în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (1), măsuri restrictive împotriva unor persoane fizice sau juridice, grupuri sau entități fără caracter statal. (3) Actele menționate la prezentul articol cuprind dispozițiile necesare în materie de garanții juridice.”

9. Articolul 275 din secțiunea 5, intitulată „Curtea de Justiție a Uniunii Europene”, din capitolul 1, intitulat „Instituțiile”, din titlul I, intitulat „Dispoziții instituționale”, din cadrul părții a șasea din Tratatul FUE, intitulată „Dispoziții instituționale și financiare”, prevede: „Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă în ceea ce privește dispozițiile privind [PESC], nici în ceea ce privește actele adoptate în temeiul acestora. Cu toate acestea, Curtea este competentă să controleze respectarea dispozițiilor articolului 40 din Tratatul [UE] și să se pronunțe în ceea ce privește acțiunile formulate în condițiile prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf din prezentul tratat, privind controlul legalității deciziilor care prevăd măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 din Tratatul [UE].”

C – Acordul de parteneriat și cooperare

10. Acordul de parteneriat și cooperare de instituire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Federația Rusă, pe de altă parte, semnat la Corfu la 24 iunie 1994 ( 4 ) (denumit în continuare „acordul de parteneriat”), prevede în titlul III, intitulat „Comerțul cu mărfuri”, următoarele: „Articolul 10 (1) Părțile își acordă reciproc tratamentul general pe baza clauzei națiunii celei mai favorizate definit la articolul I alineatul (1) din GATT. (2) Dispozițiile alineatului (1) nu se aplică: (a) avantajelor acordate țărilor limitrofe în vederea facilitării traficului de frontieră; (b) avantajelor acordate în scopul creării unei uniuni vamale sau a unei zone de liber schimb sau obținute în urma creării unei astfel de uniuni sau zone; termenii «uniune vamală» și «zonă de liber schimb» au aceeași semnificație ca cei definiți la articolul XXIV alineatul (8) din GATT sau create în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (10) din același articol al GATT; (c) avantajelor acordate anumitor țări în conformitate cu GATT și cu alte acorduri internaționale în favoarea țărilor în curs de dezvoltare. […] Articolul 12 (1) Părțile convin că principiul libertății de tranzit este o condiție esențială pentru atingerea obiectivelor prezentului acord. În acest scop, fiecare parte garantează libertatea de tranzit prin teritoriul său a mărfurilor originare de pe teritoriul vamal sau destinate teritoriului vamal al celeilalte părți. (2) Normele prevăzute la articolul V alineatele (2), (3), (4) și (5) din GATT se aplică între cele două părți. […] Articolul 19 Prezentul acord nu împiedică aplicarea de interdicții sau restricții de import, de export sau de tranzit, justificate pe motive privind moralitatea publică, ordinea publică, siguranța publică, protecția sănătății și a vieții persoanelor, animalelor sau conservarea plantelor, protecția resurselor naturale, protecția patrimoniului național cu valoare artistică, istorică sau arheologică sau protecția proprietății intelectuale, industriale și comerciale, nici a reglementărilor privind aurul și argintul. Cu toate acestea, astfel de interdicții sau de restricții nu constituie un mijloc de discriminare arbitrară sau o restricție mascată a comerțului între părți.”

11. În capitolul III, intitulat „Prestarea transfrontalieră de servicii”, care figurează în titlul IV, intitulat „Dispoziții privind activitatea întreprinderilor și investițiile”, din acest acord, articolul 36 prevede: „Pentru sectoarele menționate în anexa 5 din prezentul acord, părțile își acordă un tratament reciproc nu mai puțin favorabil decât cel acordat unei țări terțe în ceea ce privește condițiile care afectează prestarea transfrontalieră de servicii de către societăți comerciale comunitare sau rusești pe teritoriul Rusiei sau, respectiv, al Comunității, în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative aplicabile pe teritoriul fiecărei părți.”

12. În titlul V, intitulat „Plăți și capitaluri”, din acordul respectiv, articolul 52 prevede: „[…] (2) Se asigură libera circulație a capitalurilor între rezidenții Comunității și ai Rusiei privind investițiile directe efectuate în societăți comerciale constituite în conformitate cu legislația țării gazdă și investițiile directe efectuate în conformitate cu dispozițiile titlului IV capitolul II, precum și transferul în străinătate al respectivelor investiții, inclusiv orice plăți ale indemnizațiilor care rezultă în urma unor măsuri precum exproprierea și naționalizarea sau a unor măsuri cu efect echivalent și orice beneficii care decurg din acestea. […] (5) Fără să aducă atingere alineatelor (6) și (7), după o perioadă tranzitorie de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului acord, părțile nu mai introduc noi restricții care să afecteze circulația capitalurilor și plățile curente aferente între rezidenții Comunității și ai Rusiei și nu transformă aranjamentele existente în altele mai restrictive. Cu toate acestea, introducerea unor restricții în decursul perioadei tranzitorii menționate în prima teză din prezentul alineat nu afectează drepturile și obligațiile părților care decurg din alineatele (2), (3), (4) și (9) din prezentul articol. […] (9) Părțile își acordă tratamentul pe baza clauzei națiunii celei mai favorizate în ceea ce privește libera circulație a plăților curente și a capitalurilor, precum și în ceea ce privește modalitățile de plată.”

13. Articolul 99 din titlul XI, intitulat „Dispoziții instituționale, generale și finale”, din același acord, prevede: „Niciuna dintre dispozițiile prezentului acord nu împiedică o parte să ia măsurile: 1. pe care le consideră necesare pentru protejarea intereselor sale esențiale de securitate: […] (d) în cazul unor perturbări interne grave care pot afecta ordinea publică, în caz de război sau de grave tensiuni internaționale care amenință să se transforme într‑un conflict armat sau pentru a-și îndeplini obligațiile pe care le‑a acceptat pentru a menține pacea și securitatea internațională; […]”

D – Decizia 2014/512

14. Dispozițiile următoare din Decizia 2014/512 fac obiectul prezentei cereri de decizie preliminară: „Articolul 1 […] (2) Se interzice achiziționarea sau vânzarea directă sau indirectă, furnizarea în mod direct sau indirect de servicii de investiții sau de asistență la emitere sau orice alt fel de tranzacționare de obligațiuni, titluri de capital sau instrumente financiare similare cu o scadență de peste 30 de zile, emise după 12 septembrie 2014, de către: […] (b) entități stabilite în Rusia, care sunt controlate public sau cu proprietate publică în proporție de peste 50 %, care au active totale estimate în valoare de peste o mie de miliarde de ruble rusești și ale căror venituri estimate provin în proporție de cel puțin 50 % din vânzarea sau transportul de țiței sau produse petroliere începând cu data de 12 septembrie 2014, astfel cum figurează în lista din anexa III [respectiv Rosneft, Transneft și Gazprom Neft]; (c) orice persoană juridică, entitate sau organism stabilit în afara Uniunii și deținut în proporție de peste 50 % de către o entitate menționată la [litera] […] (b) sau (d) orice persoană juridică, entitate sau organism care acționează în numele sau sub conducerea unei entități din categoriile menționate la litera (c) sau enumerate în anex[a] […] III [respectiv Rosneft, Transneft și Gazprom Neft]. (3) Se interzice oricărei persoane juridice, entități sau organism menționat la alineatul (1) sau (2) încheierea sau participarea, în mod direct sau indirect, la orice acord de obținere a unor noi împrumuturi sau credite cu o scadență de peste 30 de zile, după 12 septembrie 2014, cu excepția împrumuturilor sau a creditelor care au un obiectiv specific și documentat de furnizare de finanțare pentru importuri sau exporturi directe sau indirecte neinterzise de mărfuri și servicii nefinanciare între Uniune și Rusia sau orice alt stat terț și a împrumuturilor care au un obiectiv specific și documentat de furnizare de fonduri de urgență pentru a îndeplini criteriile de solvabilitate și lichiditate pentru persoanele juridice stabilite în Uniune ale căror drepturi de proprietate sunt deținute în proporție de peste 50 % de către o entitate menționată în anexa I [respectiv Sberbank, VTB Bank, Gazprombank, Vnesheconombank și Rosselkhozbank] […] Articolul 4 (1) Vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul, în mod direct sau indirect, al anumitor echipamente adecvate pentru următoarele categorii de proiecte de explorare și extracție în Rusia, inclusiv în zona sa economică exclusivă și pe platforma sa continentală, de către resortisanți ai statelor membre sau de pe teritoriul statelor membre sau utilizând aeronave înmatriculate în statele membre sau nave care arborează pavilionul acestora fac obiectul autorizării prealabile de către autoritatea competentă a statului membru exportator: (a) explorarea și extracția petrolului în ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri; (b) explorarea și extracția petrolului în zona offshore situată la nord de Cercul Arctic; (c) proiectele cu potențial de extracție a petrolului prin fracturare hidraulică din surse situate în formațiuni de șist; cu excepția explorării și extracției din formațiunile de șist pentru localizarea altor zăcăminte decât cele de șist sau pentru extracția petrolului din respectivele zăcăminte. Uniunea adoptă măsurile necesare în vederea identificării articolelor relevante care intră sub incidența prezentului alineat. (2) Furnizarea de: (a) asistență tehnică sau alte servicii referitoare la echipamentele menționate la alineatul (1); (b) finanțare sau asistență financiară pentru vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul de echipamente menționate la alineatul (1) sau pentru furnizarea de asistență sau instruire tehnică aferentă face, de asemenea, obiectul autorizării prealabile de către autoritatea competentă a statului membru exportator. (3) Autoritățile competente ale statelor membre nu acordă nicio autorizație pentru vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul de echipamente sau pentru furnizarea serviciilor menționate la alineatele (1) și (2) dacă stabilesc că vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul în cauză sau furnizarea serviciului în cauză are ca destinație una dintre categoriile de explorare și extracție menționate la alineatul (1). (4) Alineatul (3) nu aduce atingere executării contractelor încheiate înainte de 1 august 2014 sau a contractelor accesorii necesare pentru executarea contractelor respective. (5) O autorizație ar putea fi acordată în cazul în care vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul de echipamente sau pentru furnizarea serviciilor menționate la alineatele (1) și (2) este necesar pentru prevenirea sau reducerea urgente a efectelor unui eveniment care este probabil să aibă un impact grav și semnificativ asupra sănătății și siguranței umane sau asupra mediului. În cazuri urgente, justificate în mod corespunzător, vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul sau furnizarea serviciilor menționate la alineatele (1) și (2) se poate efectua fără o autorizație prealabilă, cu condiția ca exportatorul să informeze în acest sens autoritatea competentă în termen de cinci zile lucrătoare de la data la care a avut loc vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul, furnizându‑i acesteia informații detaliate referitoare la justificarea relevantă a vânzării, furnizării, transferului sau exportului sau furnizarea de servicii fără autorizație prealabilă. Articolul 4a (1) Se interzice prestarea directă sau indirectă de servicii asociate necesare pentru următoarele categorii de proiecte de explorare și extracție în Rusia, inclusiv în zona economică exclusivă a acesteia și pe platforma continentală a acesteia, de către resortisanți ai statelor membre sau de pe teritoriul statelor membre sau utilizând aeronave înmatriculate în statele membre sau nave care arborează pavilionul acestora: (a) explorarea și extracția petrolului în ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri; (b) explorarea și extracția petrolului în zona offshore situată la nord de Cercul Arctic; (c) proiectele cu potențial de extracție a petrolului prin fracturare hidraulică din surse situate în formațiuni de șist; cu excepția explorării și extracției din formațiunile de șist pentru localizarea altor zăcăminte decât cele de șist sau pentru extracția petrolului din respectivele zăcăminte. (2) Interdicția prevăzută la alineatul (1) nu aduce atingere executării contractelor sau acordurilor‑cadru încheiate înainte de 12 septembrie 2014 sau a contractelor accesorii necesare pentru executarea contractelor respective. (3) Interdicția prevăzută la alineatul (1) nu se aplică în cazul în care serviciile în cauză sunt necesare pentru prevenirea sau limitarea urgentă a unui eveniment care ar putea avea un impact grav și semnificativ asupra sănătății și siguranței umane sau asupra mediului. […] Articolul 7 (1) Nu se admite nicio pretenție în legătură cu orice contract sau tranzacție a căror executare a fost afectată, direct sau indirect, în totalitate sau parțial, de măsurile impuse în temeiul prezentei decizii, inclusiv cererile de despăgubire sau oricare alte cereri de acest tip, cum ar fi o cerere de compensare sau o cerere în temeiul unei garanții, în special o cerere de prelungire sau de plată a unei obligațiuni, a unei garanții sau a unei contragaranții, mai ales a unei garanții financiare sau a unei contragaranții financiare, indiferent de forma acesteia, prezentate de: (a) entitățile menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (b) sau (c) și la articolul 1 alineatul (2) litera (c) sau (d) sau care figurează în anex[a] […] III […]; (b) orice altă persoană, entitate sau organism rus sau (c) orice persoană, entitate sau organism care acționează prin intermediul sau în numele uneia din persoanele, entitățile sau organismele menționate la litera (a) sau (b) de la prezentul alineat. (2) În cadrul oricărei proceduri pentru executarea unei cereri, sarcina de a dovedi că satisfacerea cererii nu este interzisă în temeiul alineatului (1) incumbă persoanei care urmărește executarea respectivei cereri. 3. Prezentul articol nu aduce atingere dreptului persoanelor, entităților și organismelor menționate la alineatul (1) la controlul jurisdicțional al legalității neexecutării obligațiilor contractuale, în conformitate cu prezenta decizie. […]”

E – Regulamentul nr. 833/2014

15. Dispozițiile următoare din Regulamentul nr. 833/2014 fac obiectul prezentei cereri de decizie preliminară: „Articolul 3 (1) O autorizație prealabilă este necesară în cazul vânzării, furnizării, transferului sau exportului, în mod direct sau indirect, al produselor prevăzute în anexa II, indiferent dacă produsele respective provin sau nu din Uniune, către orice persoană fizică sau juridică, entitate sau organism din Rusia, inclusiv din zona sa economică exclusivă și de pe platforma sa continentală, sau din orice alt stat dacă produsele respective sunt destinate a fi utilizate în Rusia, inclusiv în zona sa economică exclusivă și pe platforma sa continentală. (2) Pentru toate vânzările, furnizările, transferurile sau exporturile pentru care este necesară o autorizație în temeiul prezentului articol, autorizația respectivă se acordă de către autoritățile competente ale statului membru în care este stabilit exportatorul și respectă normele detaliate prevăzute la articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 428/2009. Autorizația este valabilă în întreaga Uniune. (3) În anexa II sunt incluse anumite produse adecvate următoarelor categorii de proiecte de explorare și extracție desfășurate în Rusia, inclusiv în zona sa economică exclusivă și pe platforma sa continentală: (a) explorarea și extracția petrolului în ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri; (b) explorarea și extracția petrolului în zona offshore de la nord de Cercul Arctic sau (c) proiecte cu potențial de extracție a petrolului prin fracturare hidraulică din surse situate în formațiuni de șist; cu excepția explorării și extracției din formațiunile de șist pentru localizarea altor zăcăminte decât cele de șist sau pentru extracția petrolului din respectivele zăcăminte. (4) Exportatorii furnizează autorităților competente toate informațiile relevante necesare atunci când solicită o autorizație de export. (5) Autoritățile competente nu acordă nicio autorizație pentru vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul produselor prevăzute în anexa II în cazul în care au motive întemeiate să considere că vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul produselor respective are ca destinație oricare dintre categoriile de proiecte de explorare și extracție menționate la alineatul (3). Cu toate acestea, autoritățile competente pot acorda o autorizație în cazul în care vânzarea, [furnizarea,] transferul sau exportul vizează executarea unei obligații care decurge dintr‑un contract încheiat înainte de 1 august 2014 sau din contracte accesorii necesare pentru executarea unui astfel de contract. De asemenea, autoritățile competente pot să acorde o autorizație în cazul în care vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul produselor este necesar pentru prevenirea sau reducerea urgentă a efectelor unui eveniment care ar putea avea un impact grav și semnificativ asupra sănătății și siguranței umane sau asupra mediului. În cazuri urgente, justificate în mod corespunzător, vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul se poate efectua fără o autorizație prealabilă, cu condiția ca exportatorul să notifice autoritatea competentă în termen de cinci zile lucrătoare de la data la care a avut loc vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul, furnizându‑i acesteia informații detaliate referitoare la justificarea relevantă a vânzării, furnizării, transferului sau exportului fără autorizație prealabilă. (6) În condițiile stabilite la alineatul (5), autoritățile competente pot anula, suspenda, modifica sau revoca o autorizație de export pe care au acordat‑o anterior. (7) În cazul în care o autoritate competentă refuză să acorde o autorizație sau anulează, suspendă, restricționează în mod semnificativ sau revocă o autorizație, în conformitate cu alineatul (5) sau (6), statul membru în cauză notifică acest lucru celorlalte state membre și Comisiei și le transmite acestora informațiile relevante, respectând totodată dispozițiile privind caracterul confidențial al unor asemenea informații cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 515/97 al Consiliului. (8) Înainte ca un stat membru să acorde o autorizație în conformitate cu alineatul (5) pentru o tranzacție în esență identică cu o tranzacție care face obiectul unui refuz încă în vigoare ce a fost emis de un alt stat membru sau de alte state membre în temeiul alineatelor (6) și (7), acesta se consultă mai întâi cu statul sau statele membre care au pronunțat refuzul. Dacă, în urma consultărilor, respectivul stat membru decide să acorde autorizația, acesta informează celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta, furnizând toate informațiile relevante care să justifice această decizie. Articolul 3a (1) Se interzice furnizarea, în mod direct sau indirect, de servicii asociate necesare pentru următoarele categorii de proiecte de explorare și extracție din Rusia, inclusiv din zona sa economică exclusivă și de pe platforma sa continentală: (a) explorarea și extracția petrolului în ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri; (b) explorarea și extracția petrolului în zona offshore de la nord de Cercul Arctic sau (c) proiectele cu potențial de extracție a petrolului prin fracturare hidraulică din surse situate în formațiuni de șist; cu excepția explorării și extracției din formațiunile de șist pentru localizarea altor zăcăminte decât cele de șist sau pentru extracția petrolului din respectivele zăcăminte. În sensul prezentul alineat, «servicii asociate» înseamnă: (i) forare; (ii) încercarea puțurilor; (iii) servicii de exploatare forestieră și de finisare; (iv) furnizarea de ambarcațiuni specializate. (2) Interdicțiile de la alineatul (1) nu aduc atingere executării unei obligații care decurge dintr‑un contract sau un acord‑cadru încheiat înainte de 12 septembrie 2014 sau din contractele accesorii necesare pentru executarea unui astfel de contract. (3) Interdicțiile de la alineatul (1) nu se aplică în cazul în care serviciile în cauză sunt necesare pentru prevenirea sau reducerea urgentă a efectelor unui eveniment care ar putea avea un impact grav și semnificativ asupra sănătății și siguranței umane sau asupra mediului. Furnizorul de servicii informează autoritatea competentă în termen de cinci zile lucrătoare cu privire la orice activitate desfășurată în temeiul prezentului alineat, furnizându‑i acesteia informații detaliate referitoare la justificarea relevantă a vânzării, furnizării, transferului sau exportului. Articolul 4 […] (3) Furnizarea următoarelor face obiectul unei autorizații acordate de autoritatea competentă în cauză: (a) asistență tehnică sau servicii de intermediere în legătură cu produsele prevăzute în anexa II și cu furnizarea, fabricarea, întreținerea și utilizarea produselor respective, în mod direct sau indirect, către orice persoană fizică sau juridică, entitate sau organism din Rusia, inclusiv din zona sa economică exclusivă și de pe platforma sa continentală sau, în cazul în care o astfel de asistență privește produse destinate a fi utilizate în Rusia, inclusiv în zona sa economică exclusivă și pe platforma sa continentală, către orice persoană, entitate sau organism din orice alt stat; (b) finanțare sau asistență financiară în legătură cu produsele menționate în anexa II, incluzând în special subvențiile, împrumuturile și asigurarea creditelor la export, pentru orice vânzare, furnizare, transfer sau export al produselor respective sau pentru orice furnizare de asistență tehnică aferentă acestora, în mod direct sau indirect, către orice persoană fizică sau juridică, entitate sau organism din Rusia, inclusiv din zona sa economică exclusivă și de pe platforma sa continentală sau, în cazul în care asistența respectivă vizează produse destinate a fi utilizate în Rusia, inclusiv în zona sa economică exclusivă și pe platforma sa continentală, către orice persoană, entitate sau organism din orice alt stat. În cazurile urgente justificate în mod corespunzător menționate la articolul 3 alineatul (5), furnizarea de servicii menționate la prezentul alineat se poate efectua fără o autorizație prealabilă, cu condiția ca furnizorul să notifice autoritatea competentă în termen de cinci zile lucrătoare de la furnizarea serviciilor. (4) În cazul în care autorizațiile sunt solicitate în conformitate cu prezentul articol alineatul (3), se aplică mutatis mutandis articolul 3, în special alineatele (2) și (5). Articolul 5 […] (2) Se interzic cumpărarea, vânzarea, furnizarea de servicii de investiții sau de asistență la emiterea sau efectuarea de oricare alte operațiuni cu valori mobiliare și instrumente ale pieței monetare a căror scadență este mai mare de 30 de zile, emise după 12 septembrie 2014, realizate în mod direct sau indirect de către: […] (b) o persoană juridică, entitate sau organism stabilite în Rusia, care sunt controlate public sau cu proprietate publică în proporție de peste 50 % și dețin active totale estimate în valoare de peste o mie de miliarde de ruble rusești și ale căror venituri estimate provin în proporție de cel puțin 50 % din vânzarea sau transportul de țiței sau produse petroliere, astfel cum figurează în anexa VI [respectiv Rosneft, Transneft, Gazprom Neft]; (c) o persoană juridică, entitate sau organism stabilite în afara Uniunii ale căror drepturi de proprietate sunt deținute, în mod direct sau indirect, în proporție de peste 50 % de o entitate care figurează la litera (a) sau (b) din prezentul alineat sau (d) o persoană juridică, entitate sau organism care acționează în numele sau sub conducerea unei entități menționate la prezentul alineat litera (a), (b) sau (c). (3) Se interzice oricărei persoane juridice, entități sau organism menționat la alineatul (1) sau (2) încheierea sau participarea, în mod direct sau indirect, la orice acord de obținere a unor noi împrumuturi sau credite cu o scadență de peste 30 de zile, după 12 septembrie 2014. Interdicția nu se aplică: (a) împrumuturilor sau creditelor care au un obiectiv specific și documentat de furnizare de finanțare pentru importuri sau exporturi neinterzise de bunuri și servicii nefinanciare între Uniune și Rusia sau între Uniune și orice alt stat, inclusiv cheltuielilor aferente bunurilor și serviciilor dintr‑o țară terță care sunt necesare pentru executarea contractului de export sau de import, sau (b) împrumuturilor care au un obiectiv specific și documentat de furnizare de fonduri de urgență pentru a îndeplini criteriile de solvabilitate și lichiditate pentru persoane juridice stabilite în Uniune ale căror drepturi de proprietate sunt deținute în proporție de peste 50 % de către orice entitate menționată în anexa III [respectiv Sberbank, VTB Bank, Gazprombank, Vnesheconombank și Rosselkhozbank]. […] Articolul 8 (1) Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie efective, proporționale și disuasive. (2) După intrarea în vigoare a prezentului regulament, statele membre notifică fără întârziere Comisiei normele menționate la alineatul (1), precum și toate modificările ulterioare aduse acestora. […] Articolul 11 (1) Nu se admite nicio pretenție în legătură cu orice contract sau tranzacție a căror executare a fost afectată, direct sau indirect, în totalitate sau parțial, de măsurile impuse în temeiul prezentului regulament, inclusiv cererile de despăgubire sau oricare alte cereri de acest tip, cum ar fi o cerere de compensare sau o cerere în temeiul unei garanții, în special o cerere de prelungire sau de plată a unei obligațiuni, a unei garanții sau a unei contragaranții, mai ales a unei garanții financiare sau a unei contragaranții financiare, indiferent de forma acesteia, prezentate de: (a) entitățile menționate la articolul 5 [alineatul (1)] literele (b) și (c) și la articolul 5 [alineatul (2)] literele (c) și (d) sau care figurează în anex[a] VI [respectiv, Rosneft, Transneft, Gazprom Neft]; (b) orice altă persoană, entitate sau organism din Rusia; (c) orice persoană, entitate sau organism care acționează prin intermediul sau în numele uneia din persoanele, entitățile sau organismele menționate la prezentul alineat litera (a) sau (b). (2) În cadrul oricărei proceduri pentru executarea unei cereri, sarcina de a dovedi că satisfacerea cererii nu este interzisă în temeiul alineatului (1) incumbă persoanei care urmărește executarea respectivei cereri. (3) Prezentul articol nu aduce atingere dreptului persoanelor, entităților și organismelor menționate la alineatul (1) la controlul jurisdicțional al legalității neexecutării obligațiilor contractuale, în conformitate cu prezentul regulament.”

III – Litigiul principal și întrebările preliminare

16. La 6 martie 2014, șefii de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii au condamnat cu fermitate „încălcarea gratuită a suveranității și integrității teritoriale ucrainene de către Federația Rusă” ( 5 ). Ei au îndemnat Federația Rusă să își retragă imediat forțele armate către zonele de staționare permanentă a acestora, în conformitate cu acordurile aplicabile. Ei au decis de asemenea să suspende discuțiile bilaterale cu Federația Rusă în materie de vize, precum și cu privire la noul acord global care trebuia să înlocuiască acordul de parteneriat. Cu toate acestea, au subliniat că trebuia să se găsească o soluție pentru criză în cadrul negocierilor dintre guvernul Ucrainei și cel al Federației Ruse.

17. Șefii de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii au adăugat că, în cazul în care aceste negocieri nu produceau rezultate într‑o perioadă determinată, urmau să fie impuse restricții de călătorie și înghețări ale activelor în ceea ce privește persoanele responsabile pentru acțiuni care subminau sau amenințau integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei.

18. În vederea punerii în aplicare a acestei declarații, Consiliul a adoptat Regulamentul (UE) nr. 269/2014 din 17 martie 2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei ( 6 ), regulament care a impus măsurile menționate mai sus în privința anumitor persoane, enumerate în anexa I la acesta.

19. La 31 iulie 2014, având în vedere că Federația Rusă nu răspunsese cererilor Uniunii și ținând seama de continuarea atingerilor aduse integrității teritoriale, suveranității și independenței Ucrainei, Consiliul a adoptat o serie de noi măsuri restrictive substanțiale, respectiv Decizia 2014/512 și Regulamentul nr. 833/2014, care, printre alte întreprinderi ruse, privesc Rosneft Oil Company OJSC (denumită în continuare „Rosneft”), ale cărei activități includ explorarea, extracția și rafinarea hidrocarburilor, precum și comercializarea țițeiului și a gazului în Rusia și în străinătate.

20. Rosneft își desfășoară activitățile de explorare și de extracție în provinciile din Rusia bogate în hidrocarburi și pe platoul continental rus. Activitățile sale de explorare includ operațiuni în ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri și în formațiuni de șist.

21. Majoritatea acțiunilor Rosneft (69,5 %) sunt deținute de Rosneftegaz OJSC, o societate pe acțiuni deținută în întregime de Federația Rusă. Un procent mic din acțiuni (19,75 %) sunt deținute de BP Russian Investments Ltd., o filială a societății petroliere britanice BP plc. Restul de 10,75 % din capitalul social emis este cotat la bursă.

22. Her Majesty’s Treasury (Ministerul Finanțelor din Marea Britanie) și Secretary of State for Business, Innovation and Skills (Ministrul Afacerilor, Inovării și Competențelor) sunt autoritățile responsabile, în Regatul Unit, pentru punerea în aplicare a legislației Uniunii de impunere a unor măsuri restrictive ca răspuns la acțiunile Federației Ruse în Ucraina.

23. Financial Conduct Authority (Autoritatea pentru Conduita Financiară, denumită în continuare „FCA”) face de asemenea obiectul Deciziei 2014/512 și al Regulamentului nr. 833/2014 și trebuie să examineze efectele pe care aceste acte le au asupra propriilor obligații și obiective legale. În consecință, dacă s‑ar constata că ar putea fi emise titluri interzise și că acest fapt ar risca să aducă atingere integrității piețelor reglementate de FCA sau protecției consumatorului, FCA ar fi obligată să examineze ce acțiuni ar trebui, dacă ar fi cazul, să întreprindă pentru a anticipa sau a evita acest risc.

24. Prin cererea sa introductivă depusă la grefa Tribunalului la 9 octombrie 2014, Rosneft a formulat o acțiune în anulare împotriva Deciziei 2014/512 și a Regulamentului nr. 833/2014 în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE ( 7 ).

25. Prin acțiunea în control jurisdicțional introdusă în fața High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Camera de apel) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Divizia Queen’s Bench (Camera de apel), Regatul Unit] la 20 noiembrie 2014, Rosneft contestă legalitatea Deciziei 2014/512 și a Regulamentului nr. 833/2014, precum și a unor măsuri adoptate de autoritățile din Regatul Unit pentru punerea în aplicare a anumitor aspecte ale Regulamentului nr. 833/2014 și în special a sancțiunilor penale prevăzute în cazul încălcării acestui regulament ( 8 ), a unor interpretări ale FCA cu privire la noțiunea „asistență financiară” și a interpretării și aplicării regulamentului de către FCA în cazul anumitor valori mobiliare ( 9 ).

26. Prin hotărârea din 9 februarie 2015 ( 10 ), High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Camera de apel) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Divizia Queen’s Bench (Camera de apel), Regatul Unit] a apreciat că, pentru soluționarea litigiului pendinte în fața sa, trebuia să stabilească dacă anumite dispoziții ale Deciziei 2014/512 și ale Regulamentului nr. 833/2014 sunt lipsite de validitate, ceea ce aceasta nu ar putea face fără a adresa Curții întrebări preliminare, în conformitate cu Hotărârea Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452).

27. În plus, aceasta apreciază că, chiar dacă dispozițiile respective sunt valide, nu există certitudinea că alte instanțe ale statelor membre ar ajunge la aceleași concluzii în privința interpretării și aplicării lor. De altfel, aceasta a subliniat existența, cu privire la anumite aspecte esențiale, a unor divergențe de interpretare semnificative între autoritățile competente din diferite state membre.

28. În acest context, High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Camera de apel) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Divizia Queen’s Bench (Camera de apel), Regatul Unit] a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Având în vedere în special articolul 19 alineatul (1) TUE, articolul 24 TUE, articolul 40 TUE, articolul 47 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare «carta»)] și articolul 275 al doilea paragraf TFUE, Curtea are competența de a pronunța o hotărâre preliminară în temeiul articolului 267 TFUE cu privire la validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 4, a articolului 4a, a articolului 7, precum și a anexei III din [D]ecizi[a] [2014/512]? 2) a) Sunt una sau mai multe dintre următoarele dispoziții (denumite în continuare «măsurile relevante») din regulament și, în măsura în care Curtea are competență, din decizie, lipsite de validitate: i) articolele 4 și 4a din [D]ecizi[a] [2014/512]; ii) articolul 3, articolul 3a, articolul 4 alineatele (3) și (4), precum și anexa II la [R]egulament[ul nr.] [833/2014]; (denumite în continuare, împreună, «dispozițiile referitoare la sectorul petrolier») iii) articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), precum și anexa III la [D]ecizi[a] [2014/512]; iv) articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), precum și anexa VI la [R]egulament[ul nr.] [833/2014]; (denumite în continuare, împreună, «dispozițiile referitoare la valori mobiliare și la împrumut») v) articolul 7 din [D]ecizi[a] [2014/512] și vi) articolul 11 din [R]egulament[ul nr.] [833/2014]. 2) b) În măsura în care măsurile relevante sunt valide, este contrar principiilor securității juridice și nulla poena sine lege certa ca un stat membru să impună sancțiuni penale, în temeiul articolului 8 din [R]egulament[ul nr.] [833/2014], înainte ca domeniul de aplicare al infracțiunii în cauză să fi fost în mod suficient clarificat de Curte? 3) În măsura în care interdicțiile sau restricțiile pertinente, menționate la întrebarea 2 litera a), sunt valide: a) termenul «asistență financiară», care figurează la articolul 4 alineatul (3) din [R]egulament[ul nr. 833/2014], include procesarea unei plăți de o bancă sau de o altă instituție financiară? b) articolul 5 din regulament interzice emiterea de [CGD] sau alte tranzacții cu asemenea certificate emise cu începere de la 12 septembrie 2014 în cadrul unui acord de depozit cu una dintre entitățile enumerate în anexa VI, cu privire la acțiuni la una dintre aceste entități care au fost emise înainte de 12 septembrie 2014? c) în măsura în care Curtea consideră că există o lipsă de claritate care poate fi rezolvată în mod corespunzător de către Curte prin furnizarea de îndrumări suplimentare, care este interpretarea corectă a termenilor «șist» și «ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri», care figurează la articolul 4 din decizie și la articolele 3 și 3a din regulament? În special, dacă Curtea consideră necesar și oportun, poate furniza o interpretare de natură geologică a termenului «șist» care să fie utilizată în punerea în aplicare a regulamentului și poate clarifica dacă măsurarea «apelor cu o adâncime mai mare de 150 de metri» trebuie să fie făcută de la punctul de foraj sau de altundeva?”

29. Prin Ordonanța din 26 martie 2015, președintele Tribunalului a suspendat acțiunea în anulare în cauza NK Rosneft și alții/Consiliul (T‑715/14) până la pronunțarea hotărârii Curții în prezenta cauză, conform articolului 54 al treilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.

IV – Procedura în fața Curții

30. Prezenta cerere de decizie preliminară a fost depusă la Curte la 18 februarie 2015. Rosneft, FCA, guvernele Regatului Unit, ceh, german, estonian și francez, precum și Consiliul și Comisia au depus observații scrise.

31. La 23 februarie 2016, a avut loc o ședință în care au prezentat observații orale Rosneft, FCA, guvernele Regatului Unit, ceh, german, estonian, francez și polonez, precum și Consiliul și Comisia.

V – Analiză

A – Cu privire la prima întrebare

32. Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită Curții să stabilească dacă este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar cu privire la validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 4, a articolului 4a, a articolului 7, precum și a anexei III la Decizia 2014/512 având în vedere articolele 19, 24 și 40 TUE, articolul 275 TFUE și articolul 47 din cartă.

1. Cu privire la admisibilitate

33. Guvernul estonian și Consiliul contestă admisibilitatea primei întrebări, întrucât un răspuns la aceasta nu este necesar pentru a permite instanței de trimitere soluționarea litigiului principal.

34. Propunem Curții să respingă această excepție de inadmisibilitate deoarece competența Curții de a răspunde la prezenta cerere de decizie preliminară este în mod evident o condiție prealabilă pentru analizarea celorlalte întrebări adresate de instanța de trimitere (relevanța acestora nefiind contestată de nimeni). În plus, această întrebare este, potrivit unei jurisprudențe constante, „de ordine publică [și] poate fi examinată de Curte chiar din oficiu, în orice moment al procedurii” ( 11 ).

35. Mai mult, instanța de trimitere trebuie să aibă clarificată chestiunea întinderii competenței Curții pentru a ști dacă este sau nu este ținută de monopolul Curții în materia controlului validității actelor de drept derivat al Uniunii ( 12 ).

2. Cu privire la competența Curții de a se pronunța cu titlu preliminar cu privire la validitatea și interpretarea actelor PESC

a) Regula generală: controlul jurisdicțional (articolele 19 TUE, 263 TFUE, 277 TFUE și 267 TFUE)

36. La punctul 23 din celebra sa Hotărâre Les Verts/Parlamentul (294/83, EU:C:1986:166), Curtea a decis că „[Uniunea] este o [uniune] bazată pe ordinea de drept, întrucât nici statele sale membre, nici instituțiile sale nu pot să se sustragă controlului ce vizează conformitatea actelor adoptate de acestea cu carta constituțională fundamentală, reprezentată de [T]ratat[ul FUE]”. Curtea a permis astfel ca o acțiune în anulare să poată fi îndreptată împotriva actelor Parlamentului European, chiar dacă acesta din urmă nu era în mod explicit prevăzut ca o instituție ale cărei acte puteau face obiectul controlului legalității în temeiul primului paragraf al fostului articol 173 CEE (actualul articol 263 TFUE) ( 13 ).

37. Articolul 19 TUE conferă instanțelor Uniunii misiunea de a „asigur[a] respectarea dreptului în interpretarea și aplicarea tratatelor” și însărcinează statele membre să stabilească căile de atac necesare pentru a asigura o protecție jurisdicțională efectivă în domeniile reglementate de dreptul Uniunii.

38. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, „Tratatul FUE a instituit, prin articolele 263 și 277, pe de o parte, și prin articolul 267, pe de altă parte, un sistem complet de căi de atac și de proceduri menit să asigure controlul legalității actelor Uniunii, pe care l‑a încredințat instanței Uniunii” ( 14 ).

b) „Carve‑out”: imunitatea jurisdicțională a anumitor acte adoptate în cadrul PESC [articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și articolul 275 primul paragraf TFUE]

39. La prima vedere, competența Curții în materia PESC pare să fie exclusă de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și de articolul 275 primul paragraf TFUE.

40. Înainte de a analiza aceste dispoziții, trebuie arătat că, în pofida faptului că a avut ocazia de a examina întrebări cu privire la competența sa în materie de PESC la momentul pronunțării Hotărârilor Parlamentul/Consiliul (C‑130/10, EU:C:2012:472), Consiliul/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776), Parlamentul/Consiliul (C‑658/11, EU:C:2014:2025), precum și Gbagbo și alții/Consiliul (C‑478/11 P-C‑482/11 P, EU:C:2013:258), Curtea a statuat, la punctul 251 din Avizul 2/13 (EU:C:2014:2454), că „[aceasta] nu […] avu[sese] încă ocazia să precizeze întinderea limitărilor competenței sale care rezultă, în materie de PESC, [din articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și din articolul 275 TFUE]”. Astfel, Curtea s‑a pronunțat la punctul 252 din avizul său că „e[ra] suficient să se constate că, în stadiul actual al dreptului Uniunii, anumite acte adoptate în cadrul PESC nu intră sub incidența controlului jurisdicțional al Curții”, fără a preciza totuși care sunt aceste acte ( 15 ).

41. Pe de altă parte, în condițiile în care controlul legalității actelor Uniunii reprezintă regula (articolele 19 TUE, articolul 263 TFUE, articolul 277 TFUE și articolul 267 TFUE), articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și articolul 275 primul paragraf TFUE – care introduc o clauză de „carve‑out” de la competența instanțelor Uniunii sau, cu alte cuvinte, „o derogare de la regula competenței generale pe care articolul 19 TUE o conferă Curții […] – trebuie să fie interpretate, în consecință, în mod restrictiv” ( 16 ).

42. În plus, trebuie să se sublinieze existența unei divergențe de formulare între articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și articolul 275 primul paragraf TFUE.

43. Potrivit articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TFUE, „Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă cu privire la aceste dispoziții” ( 17 ), în timp ce articolul 275 primul paragraf TFUE prevede că „Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă în ceea ce privește dispozițiile privind [PESC], nici în ceea ce privește actele adoptate în temeiul acestora” ( 18 ).

44. Utilizarea la articolul 275 primul paragraf TFUE a termenilor „dispozițiile privind [PESC]” ar putea crea falsa impresie că instanțele Uniunii nu au nicio competență în raport cu orice dispoziție a Tratatului FUE care, deși nu intră în sfera PESC, poate avea legătură cu aceasta.

45. Curtea nu a adoptat niciodată această interpretare, mai degrabă extinsă, a articolului 275 primul paragraf TFUE. Dimpotrivă, s‑a pronunțat că un act întemeiat pe articolul 37 TUE, care face parte dintre dispozițiile PESC din Tratatul UE, și pe articolul 218 alineatele (5) și (6) TFUE, nu exclude controlul jurisdicțional, deoarece articolul 218 TFUE, dispoziție în mod vădit referitoare la PESC, „are o aplicabilitate generală și are, așadar, vocație de a se aplica, în principiu, tuturor acordurilor internaționale negociate și încheiate de Uniune în toate domeniile de acțiune ale acesteia, inclusiv PESC” ( 19 ).

46. Întrucât articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE exclude competența Curții numai „cu privire la aceste dispoziții” ( 20 ), considerăm că, astfel cum susține Comisia la punctul 40 din observațiile scrise, trimiterea este astfel făcută la titlul capitolului 2 din titlul V din TUE, intitulat „Dispoziții speciale privind politica externă și de securitate comună” și din care face parte articolul respectiv.

47. Clauza „carve‑out” de la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și de la articolul 275 primul paragraf TFUE se referă, așadar, numai la articolele 23-46 TUE și la actele Uniunii adoptate în temeiul acestora ( 21 ).

48. Astfel, nu intră sub incidența clauzei „carve‑out” regulamentele adoptate de Consiliu în temeiul articolului 215 TFUE. Părțile din litigiul principal și toți intervenienții în prezenta cauză sunt de acord că regulamentele adoptate de Consiliu în temeiul articolului 215 TFUE, precum în speță Regulamentul nr. 833/2014, intră în sfera competenței generale a instanțelor Uniunii de a controla legalitatea acestora, conform articolului 19 TUE, dezbaterea limitându‑se la întinderea acestui control și la marja de apreciere acordată Consiliului. În plus, Curtea s‑a pronunțat deja cu titlu preliminar cu privire la interpretarea Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului din 18 mai 2006 privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus ( 22 ), al cărui temei juridic era de asemenea fostul articol 301 CE, devenit articolul 215 TFUE ( 23 ).

49. În plus, pentru ca un act PESC să poată beneficia de imunitatea de jurisdicție de la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și de la articolul 275 primul paragraf TFUE, nu numai temeiul juridic al acestuia trebuie să se regăsească în articolele 23-46 TUE, ci și conținutul său material trebuie să intre în sfera de aplicare a PESC.

50. Astfel, în cadrul unei acțiuni în anulare introduse împotriva măsurilor luate de misiunea instituită pe baza Acțiunii comune 2008/124/PESC a Consiliului din 4 februarie 2008 privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, EULEX KOSOVO ( 24 ), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2011/752/PESC a Consiliului din 24 noiembrie 2011 de modificare a Acțiunii comune 2008/124/PESC privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, EULEX KOSOVO ( 25 ), la punctele 48 și 49 din Hotărârea Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753), Curtea a statuat că „[…] măsurile în litigiu, a căror anulare era cerută ca urmare a unei încălcări a normelor de drept aplicabile contractelor de achiziții publice ale Uniunii, se raportau la o atribuire a unui contract de achiziții publice care […] determina[se] cheltuieli suportate din bugetul Uniunii. Prin urmare, contractul în cauză intr[a] sub incidența dispozițiilor Regulamentului financiar” și, „[a]vând în vedere circumstanțele specifice cauzei, nu se poate considera că domeniul de aplicare al limitării care derogă de la competența Curții prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și la articolul 275 primul paragraf TFUE se extinde până la a exclude competența Curții de a interpreta și de a aplica dispozițiile Regulamentului financiar în materia atribuirii contractelor de achiziții publice”.

c) „Claw‑back”: controlul jurisdicțional limitat al actelor PESC [articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și articolul 275 al doilea paragraf TFUE]

i) Domeniu de aplicare

51. Dacă și numai dacă un act PESC îndeplinește cele două condiții enunțate la punctele 47 și 49 din prezentele concluzii, trebuie analizat în plus dacă totuși, pe baza clauzei „claw‑back” introduse de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și de articolul 275 al doilea paragraf TFUE, el nu intră în sfera competenței generale pe care articolul 19 alineatul (1) TUE o conferă instanțelor Uniunii.

52. Subliniem că restrângerea competenței Curții în materia PESC, realizată prin clauza „carve‑out”, este motivată de faptul că actele PESC sunt, în principiu, considerate a transpune numai decizii de natură pur politică legate de exercitarea PESC, împotriva cărora un control jurisdicțional este dificil de conciliat cu separarea puterilor ( 26 ).

53. Totuși, clauza „claw‑back” privează un act PESC de această imunitate jurisdicțională atunci când actul depășește limitele PESC, acesta fiind cazul deciziilor PESC care, deși adoptate în temeiul titlului V capitolul 2 din Tratatul UE, afectează totuși competențele conferite Uniunii de Tratatul FUE, precum și al deciziilor PESC care prevăd măsuri restrictive împotriva unor persoane fizice sau juridice.

54. Astfel, încă din anul 1998, Curtea s‑a pronunțat la punctele 14-18 din Hotărârea Comisia/Consiliul (C‑170/96, EU:C:1998:219) că avea competența, în temeiul articolului M din Tratatul UE (predecesorul articolului 40 TUE), de „a garanta că actele care, potrivit Consiliului, intră în domeniul de aplicare al articolului K.3 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană nu afectează competențele pe care dispozițiile Tratatului CE le conferă Comunității” ( 27 ).

55. În mod similar, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții privind controlul legalității măsurilor restrictive împotriva unor persoane fizice sau juridice conținute în acte anterioare intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, „o poziție comună care ar avea, datorită conținutului său, o sferă de aplicare care o depășește pe aceea atribuită de Tratatul UE acestui tip de act trebuie să poată fi supusă controlului Curții” ( 28 ) deoarece „[p]osibilitatea de a sesiza Curtea cu titlu preliminar trebuie […] să fie deschisă în privința tuturor dispozițiilor adoptate de Consiliu, oricare ar fi natura sau forma acestora, care urmăresc să producă efecte juridice față de terți” ( 29 ).

56. Clauza „claw‑back” prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și la articolul 275 al doilea paragraf TFUE nu a modificat substanțial situația existentă anterior adoptării Tratatului de la Lisabona.

57. Constatăm că, precum în cazul clauzei „carve‑out”, există o diferență de redactare între dispozițiile relevante, însă de această dată articolul 275 TFUE este cel care utilizează termeni mai restrictivi decât articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE.

58. Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE prevede astfel că instanțele Uniunii au competența „de a controla respectarea articolului 40 [TUE] și de a controla legalitatea anumitor decizii menționate la articolul 275 al doilea paragraf [TFUE]” ( 30 ).

59. În schimb, articolul 275 al doilea paragraf TFUE prevede că instanțele Uniunii sunt competente „să controleze respectarea dispozițiilor articolului 40 [TUE] și să se pronunțe în ceea ce privește acțiunile formulate în condițiile prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf [TFUE], privind controlul legalității deciziilor care prevăd măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 [TUE]”.

60. În ceea ce privește controlul respectării articolului 40 TUE, cele două dispoziții sunt identice. Orice act PESC care intră sub incidența clauzei „carve‑out” poate fi controlat de instanțele Uniunii pentru a asigura respectarea articolului 40 TUE. Acest aspect al clauzei „claw‑back” include deci între altele actele adoptate în temeiul articolului 215 alineatele (1) și (2) TFUE, care conțin atât măsuri care prevăd întreruperea sau restrângerea, totală sau parțială, a relațiilor economice și financiare cu una sau mai multe țări terțe, cât și măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice.

61. Cu toate acestea, există o diferență semnificativă între redactările celor două dispoziții în cauză în măsura în care articolul 275 al doilea paragraf TFUE limitează controlul legalității deciziilor care prevăd măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice la acțiuni în anulare introduse de aceste persoane conform articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, în timp ce articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE restabilește competența Curții de a controla, în general, legalitatea „anumitor decizii menționate la articolul 275 al doilea paragraf [TFUE]”, respectiv „decizii[…] care prevăd măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 [TUE]”.

62. Or, reiese din jurisprudența Curții citată la punctul 38 din prezentele concluzii că acest „control al legalității”, la care face trimitere articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE, include nu numai acțiunile în anulare introduse în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, ci de asemenea și în special mecanismul trimiterii preliminare prevăzut la articolul 267 TFUE.

63. Astfel, conform unei jurisprudențe vechi și constante a Curții, „trimiterea preliminară în aprecierea validității constituie, asemănător acțiunii în anulare, o modalitate de control al legalității actelor adoptate de instituțiile [Uniunii]” ( 31 ). Astfel cum Curtea s‑a pronunțat la punctul 15 din Hotărârea Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452) „competențele recunoscute Curții prin articolul [267 TFUE] vizează în principal asigurarea aplicării uniforme a dreptului [Uniunii] de către instanțele naționale [întrucât] [d]ivergențele dintre instanțele statelor membre cu privire la validitatea actelor [Uniunii] ar fi de natură să compromită însăși unitatea ordinii juridice [a Uniunii] și să aducă atingere cerinței fundamentale a securității juridice” ( 32 ).

64. În plus, întrucât, potrivit jurisprudenței Curții ( 33 ), clauza „carve‑out” introdusă de articolul 275 primul paragraf TFUE trebuie, ca orice excepție, interpretată în manieră restrictivă și întrucât sfera de aplicare a unei clauze „claw‑back” nu poate fi mai largă decât cea a unei clauze „carve‑out” ( 34 ), clauza „claw‑back” prevăzută la articolul 275 al doilea paragraf TFUE, care restabilește regula de bază, trebuie interpretată în sens larg având în vedere formularea mai extensivă a articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE.

65. Considerăm astfel că clauza „claw‑back” prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și la articolul 275 al doilea paragraf TFUE permite instanțelor Uniunii să controleze respectarea articolului 40 TUE de către toate actele PESC (fie prin intermediul unei acțiuni în anulare, fie prin intermediul unei trimiteri preliminare) ( 35 ), precum și să controleze legalitatea deciziilor PESC care prevăd măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 din TUE (fie în cadrul unei acțiuni în anulare, fie al unei trimiteri preliminare) ( 36 ).

66. Poziția contrară, exprimată de avocatul general Kokott în luarea de poziție cu privire la Avizul 2/13 (EU:C:2014:2475) și susținută în cadrul prezentei cauze de guvernele Regatului Unit, ceh, german, estonian, francez și polonez, precum și de Consiliu, potrivit căreia „tratatele nu prevăd în mod specific nicio competență a Curții în materia trimiterilor preliminare în domeniul PESC ( 37 ), ar fi, în opinia noastră, dificil de conciliat cu articolul 23 TUE, care prevede că „[a]cțiunea Uniunii pe scena internațională […] are la bază principiile […] prevăzute în capitolul 1[…]”, printre care se numără statul de drept și universalitatea și indivizibilitatea drepturilor omului și a libertăților fundamentale ( 38 ), care includ, fără îndoială, dreptul de acces la o instanță și o protecție jurisdicțională efectivă.

ii) Clauza „claw‑back” și deciziile Consiliului adoptate în temeiul titlului V capitolul 2 din Tratatul UE care prevăd măsuri restrictive adoptate împotriva persoanelor fizice și juridice

67. Constatăm că, în timp ce clauza „carve‑out”, introdusă de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și de articolul 275 primul paragraf TFUE, acoperă toate actele PESC, clauza „claw‑back” introdusă de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și de articolul 275 al doilea paragraf TFUE se referă numai la articolul 40 TUE și la controlul legalității deciziilor care prevăd măsuri împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 TUE.

68. În ceea ce privește respectarea articolului 40 TUE, este cert că sub incidența clauzei „claw‑back” intră orice act PESC care se află deja sub incidența clauzei „carve‑out”.

69. În schimb, în ceea ce privește controlul legalității, articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și articolul 275 al doilea paragraf TFUE, precum și articolul 215 alineatul (2) TFUE vizează deciziile care prevăd măsuri împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 TUE, ceea ce, în opinia noastră, nu include regulamentele, precum în speță Regulamentul nr. 833/2014, adoptate de Consiliu în temeiul articolului 215 alineatul (2) TFUE.

70. Acest aspect susține argumentul nostru, exprimat la punctele 47 și 48 din prezentele concluzii, potrivit căruia clauza „carve‑out” acoperă numai actele PESC al căror temei juridic figurează printre articolele 23-46 TUE și, în consecință, nu privește actele adoptate de Consiliu în temeiul articolului 215 TFUE.

71. În caz contrar, s‑ar ajunge la situația paradoxală în care Curtea ar avea competența de a controla deciziile PESC care prevăd măsuri împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 TUE, însă nu și regulamentele adoptate în temeiul acestor decizii.

72. În plus, spre deosebire de cazul măsurilor restrictive care prevăd întreruperea sau restrângerea, totală sau parțială, a relațiilor economice și financiare cu una sau mai multe țări terțe ( 39 ), adoptarea unui regulament în temeiul articolului 215 alineatul (2) TFUE nu este obligatorie în ceea ce privește măsurile restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice. Astfel, potrivit acestei dispoziții, „[î]n cazul în care se prevede într‑o decizie [PESC], Consiliul poate adopta [astfel de măsuri]” ( 40 ). Așadar, este posibilă adoptarea unor măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice prin intermediul unei simple decizii PESC. Este exact tipul de decizie pentru care articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și articolul 275 al doilea paragraf TFUE prevăd clauza „claw‑back”.

iii) Ce se poate spune despre puterea de interpretare a Curții?

73. Întrucât clauza „claw‑back” introdusă de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și de articolul 275 al doilea paragraf TFUE limitează competența Curții la controlul legalității deciziilor PESC care prevăd măsuri împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 TUE, puterea de interpretare a Curții, conferită de articolul 267 primul paragraf litera (b) TFUE, pare să fie exclusă din competența sa în privința acestor acte.

74. Or, într‑un cadru juridic similar, în care articolul 41 din Tratatul CECO permitea Curții „să decidă, cu titlu preliminar, asupra validității deliberărilor Înaltei Autorități sau ale Consiliului” ( 41 ) , Curtea a hotărât că „aprecierea validității unui act implică obligatoriu interpretarea prealabilă a acestuia” ( 42 ). Pe această bază, aceasta a statuat că „[a]r fi […] contrar finalității și coerenței tratatelor ca, atunci când sunt în cauză norme care izvorăsc din Tratatele CEE și CEEA, stabilirea sensului și a domeniului de aplicare ale acestora să intre în ultimă instanță în competența Curții de Justiție, astfel cum prevăd, în termeni identici, articolul 177 din Tratatul CEE [în prezent, articolul 267 TFUE] și articolul 150 din Tratatul CEEA [în prezent abrogat], ceea ce permite asigurarea aplicării lor în mod uniform, în timp ce, atunci când normele în cauză decurg din Tratatul CECO, această competență să intre în sfera exclusivă a numeroaselor instanțe naționale, ale căror interpretări ar putea să difere, fără ca Curtea de Justiție să aibă posibilitatea de a asigura o interpretare uniformă a acestor norme” ( 43 ).

75. Pentru aceste motive, considerăm că, dacă instanțele Uniunii pot face mai mult, respectiv să controleze legalitatea unei decizii care prevede măsuri împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 TUE, ele pot cu certitudine să facă mai puțin, și anume să interpreteze dispozițiile acestor decizii, în special pentru a evita anularea sau declararea lipsei de validitate de către Curte a unui act referitor la PESC pe care ea ar putea să îl mențină prin oferirea altei interpretări.

76. Aceasta cu atât mai mult cu cât, astfel cum arată instanța de trimitere la punctele 30-34 din cererea de decizie preliminară, există deja opinii divergente asupra anumitor puncte esențiale între autoritățile competente din diferite state membre, în special în ceea ce privește interpretarea noțiunii de asistență financiară care figurează la articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2014/512 și la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 833/2014, astfel cum reiese din observațiile scrise depuse de guvernele Regatului Unit, german, estonian și francez.

3. Decizia 2014/512 din perspectiva articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și a articolului 275 TFUE

77. Decizia 2014/512 beneficiază, prima facie, de imunitatea jurisdicțională prevăzută de clauza „carve‑out” introdusă de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și de articolul 275 primul paragraf TFUE, deoarece aceasta îndeplinește cele două condiții enunțate la punctele 47 și 49 din prezentele concluzii.

78. Astfel, temeiul juridic al Deciziei 2014/512 este articolul 29 TUE, care face parte din titlul V capitolul 2 din Tratatul UE, intitulat „Dispoziții speciale privind politica externă și de securitate comună”, iar conținutul său material intră în mod evident sub incidența PESC, dat fiind că, prin această decizie, Consiliul a introdus măsuri restrictive „având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina” ( 44 ).

79. Prin aplicarea clauzei „claw‑back” introduse de articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și de articolul 275 al doilea paragraf TFUE, apreciem că, în ceea ce privește compatibilitatea Deciziei 2014/512 cu articolul 40 TUE, Curtea este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar întrucât, la punctele 21 și 22 din observațiile sale scrise, Rosneft contestă legalitatea Deciziei 2014/512 în raport cu dispoziția respectivă.

80. Pentru ca Curtea să aibă competența de a controla și legalitatea Deciziei 2014/512 în privința oricărei alte încălcări decât încălcarea articolului 40 TUE, trebuie să se verifice dacă această decizie constituie o „decizi[e] care prev[ede] măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice adoptate de Consiliu în temeiul titlului V capitolul 2 [TUE]” în sensul articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și al articolului 275 al doilea paragraf TFUE.

81. În această privință, guvernele Regatului Unit, francez și estonian, precum și Consiliul și Comisia contestă că Decizia 2014/512 conține măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice, deoarece, în opinia acestora, măsurile pe care le conține decizia s‑ar aplica unor situații determinate obiectiv și unei categorii de persoane care este definită în mod generic.

82. Astfel, articolele 4 și 4a ( 45 ) din Decizia 2014/512 nu se referă la Rosneft, așa cum, dimpotrivă, o fac articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) ( 46 ) și articolul 7 ( 47 ), al căror domeniu de aplicare vizează trei societăți rusești, printre care Rosneft (a se vedea anexa III la decizia menționată).

83. În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, măsurile restrictive „se aseamănă, în același timp, atât cu actele cu caracter general în măsura în care interzic unei categorii de destinatari determinați în mod general și abstract printre altele să pună fonduri și resurse economice la dispoziția persoanelor și a entităților ale căror nume figurează pe listele prevăzute în anexele la acestea, cât și cu o serie de decizii individuale cu privire la persoanele și la entitățile respective” ( 48 ). Potrivit Curții, „natura individuală a acestor acte este cea care […] permite accesul la instanța Uniunii” ( 49 ).

84. În acest sens, acțiunea în anulare care a făcut obiectul Hotărârii Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Consiliul (T‑509/10, EU:T:2012:201) a fost respinsă pentru lipsă de competență în raport cu articolul 275 TFUE în măsura în care viza articolul 4 din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (denumită în continuare „Decizia 2010/413”) ( 50 ), care nu se referea în mod specific la reclamant ( 51 ). La punctul 99 din Hotărârea Consiliul/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776), Curtea a confirmat respingerea acțiunii pentru aceleași motive.

85. Având în vedere că redactarea articolelor 4 și 4a din Decizia 2014/512 este foarte apropiată de cea a articolului 4 din Decizia 2010/413 ( 52 ), împărtășim opinia Comisiei potrivit căreia dispozițiile respective nu conțin măsuri restrictive împotriva Rosneft. În consecință, Curtea nu are competența de a controla legalitatea acestora (și de a le interpreta), clauza „claw‑back” prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și la articolul 275 al doilea paragraf TFUE nefiind aplicabilă.

86. Cu toate acestea, nu împărtășim poziția guvernelor Regatului Unit, ceh, francez, estonian și polonez, precum și a Consiliului și a Comisiei, potrivit căreia articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și articolul 7 din Decizia 2014/512, care, prin anexa III, vizează în mod explicit Rosneft, nu ar prevedea măsuri restrictive împotriva acesteia din urmă deoarece măsurile conținute de acestea s‑ar aplica unor situații determinate în mod obiectiv și unei categorii de persoane avute în vedere în mod general, includerea Rosneft în anexa III fiind de natură pur declarativă.

87. În această privință, Comisia se întemeiază pe punctul 39 din Hotărârea Sina Bank/Consiliul (T‑67/12, EU:T:2014:348) și pe punctul 32 din Hotărârea Hemmati/Consiliul (T‑68/12, EU:T:2014:349), în care Tribunalul a hotărât, în raport cu articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413, că „«decizia care prevede măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice și juridice», în sensul articolului 275 al doilea paragraf TFUE, se găsește în actul prin care înscrierea numelui reclamantei a fost menținută, ulterior reexaminării, în anexa II la Decizia 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644, începând de la 1 decembrie 2011”, iar nu în faptul că numele reclamantei figura în versiunea originală a aceleiași anexe II la Decizia 2010/413. Pentru acest motiv, Tribunalul a considerat că nu are competență de judecată, apreciind că articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413 nu introducea măsuri restrictive împotriva unor persoane, ci măsuri cu caracter general.

88. Mai mult, la punctul 42 din Hotărârea Sina Bank/Consiliul (T‑67/12, EU:T:2014:348) și la punctul 35 din Hotărârea Hemmati/Consiliul (T‑68/12, EU:T:2014:349), Tribunalul a interpretat criteriul de a fi „individual” vizat de articolul 16 alineatul (2) din regulamentul adoptat de Consiliu în temeiul Deciziei 2010/413 ( 53 ), care prelua drept măsuri cu caracter general aceleași măsuri precum articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413, în același mod ca noțiunea „decizie care prevede măsuri restrictive împotriva persoanelor fizice sau juridice”. Pe aceste baze, el a declarat inadmisibilă acțiunea în anularea articolului 16 alineatul (2) respectiv, introdusă de reclamantă.

89. În opinia noastră, această jurisprudență a Tribunalului nu este conformă cu jurisprudența Curții care reiese de la punctul 99 din Hotărârea Consiliul/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776) ( 54 ). Astfel, cum s‑a pronunțat alt complet al Tribunalului la punctul 36 din Hotărârea National Iranian Oil Company/Consiliul (T‑578/12, EU:T:2014:678), confirmată de Curte în Hotărârea National Iranian Oil Company/Consiliul (C‑440/14 P, EU:C:2016:128), „articolul 263 al patrulea paragraf TFUE conferă oricărei persoane fizice sau juridice calitatea procesuală activă de a acționa împotriva actelor instituțiilor Uniunii, din moment ce condițiile definite de această dispoziție sunt îndeplinite, situație care se regăsește în speță [întrucât actele respective ale Uniunii o înscriu în listele măsurilor în cauză]”.

90. Mai mult, potrivit aceluiași punct din Hotărârea National Iranian Oil Company/Consiliul (T‑578/12, EU:T:2014:678), teza Tribunalului din Hotărârile Sina Bank/Consiliul (T‑67/12, EU:T:2014:348) și Hemmati/Consiliul (T‑68/12, EU:T:2014:349), care în realitate identifică noțiunea de măsură restrictivă împotriva persoanelor cu criteriul de a fi individual vizat de măsura în cauză, „ar încălca dispozițiile articolului 263 și ale articolului 275 al doilea paragraf TFUE și, prin urmare, ar fi contrară sistemului de protecție jurisdicțională instituit prin Tratatul FUE, precum și dreptului la o cale de atac efectivă consacrat de articolul 47 din [cartă]”.

91. Acestea fiind spuse, adăugăm cu titlu suplimentar că o interpretare atât de severă ar avea ca efect să transforme clauza „claw‑back” într‑una adesea iluzorie dacă, contrar celor pe care le propunem mai sus, dispozițiile deciziilor PESC – care, precum articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și articolul 7 din Decizia 2014/512, vizează în mod explicit persoane fizice sau juridice – nu ar constitui „măsuri restrictive împotriva persoanelor” în sensul clauzei „claw‑back”, cu consecința că această clauză nu ar include posibilitatea unei întrebări preliminare în validitate.

92. Propunem, așadar, Curții să răspundă la prima întrebare că, în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și cu articolul 275 TFUE, Curtea este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar, în temeiul articolului 267 TFUE, cu privire la validitatea Deciziei 2014/512 în raport cu articolul 40 TUE, precum și să interpreteze și să controleze legalitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și a articolului 7 din această decizie, precum și a anexei III la aceasta.

93. Cu toate acestea, dorim să clarificăm că, în pofida faptului că măsurile restrictive introduse de articolul 4 și de articolul 4a din Decizia 2014/512 intră în domeniul de aplicare al clauzei „carve‑out”, iar nu al celui al clauzei „claw‑back”, nu ne confruntăm cu absența protecției jurisdicționale, întrucât Regulamentul nr. 833/2014, astfel cum am explicat la punctele 47, 49, 69 și 70 din prezentele concluzii, intră pe deplin în competența Curții și preia aproape cuvânt cu cuvânt formularea acestor dispoziții la articolul 3, la articolul 3a și la articolul 4 alineatele (3) și (4). În ipoteza în care Curtea ar decide să anuleze aceste dispoziții ale Regulamentului nr. 833/2014, Consiliul ar trebui să ia măsurile necesare pentru a asigura compatibilitatea cu hotărârea Curții a dispozițiilor echivalente ale Deciziei 2014/512, iar aceasta, așa cum Consiliul a acceptat în ședință, conform articolului 266 TFUE.

B – Cu privire la a doua întrebare litera a)

94. Prin intermediul celei de a doua întrebări litera a), instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 4, a articolului 4a, a articolului 7 și a anexei III la Decizia 2014/512, precum și a articolului 3, a articolului 3a, a articolului 4 alineatele (3) și (4), a articolului 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 11 și a anexelor II și VI la Regulamentul nr. 833/2014.

95. Având în vedere răspunsul pe care l‑am oferit la prima întrebare, vom examina respectarea articolului 40 TUE de Decizia 2014/512 și de Regulamentul nr. 833/2014, precum și validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 7 și a anexei III la Decizia 2014/512, precum și validitatea articolului 3, a articolului 3a, a articolului 4 alineatele (3) și (4), a articolului 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 11 și a anexelor II și VI la Regulamentul nr. 833/2014.

1. Cu privire la respectarea articolului 40 TUE de Decizia 2014/512 și de Regulamentul nr. 833/2014

96. Potrivit Rosneft, prin adoptarea unei decizii PESC care în esență îmbracă un caracter legislativ, Consiliul și‑a depășit competențele. Potrivit articolului 29 TUE, rolul Consiliului este de a defini „poziția Uniunii într‑o anumită chestiune de natură geografică sau tematică”. În schimb, adoptarea actelor legislative în cadrul PESC ar fi exclusă în temeiul articolului 31 alineatul (1) TUE. Prin urmare, prin adoptarea dispozițiilor foarte detaliate ale Deciziei 2014/512, reproduse în esență în mod identic în Regulamentul nr. 833/2014, Consiliul ar fi încălcat clauza de neatingere prevăzută la articolul 40 TUE și ar fi adus atingere competenței Comisiei și Înaltului Reprezentant de a transmite propuneri comune, prevăzută la articolul 215 TFUE.

97. În opinia noastră, Decizia 2014/512 și Regulamentul nr. 833/2014 nu constituie acte legislative.

98. Chiar dacă, în general, prin „act legislativ” înțelegem măsuri cu caracter general care se aplică unor situații determinate în mod obiectiv și unei categorii de persoane avute în vedere în mod general și abstract, numai la articolul 289 alineatul (3) TFUE găsim definiția dată acestor termeni utilizați de articolul 24 TUE. Or, acest articol definește această categorie drept „[a]ctele juridice adoptate prin procedura legislativă”, respectiv procedura legislativă ordinară prevăzută la articolul 289 alineatul (1) TFUE sau procedura legislativă specială prevăzută la articolul 289 alineatul (2) TFUE.

99. Interzicând, așadar, adoptarea de acte legislative, articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf a treia teză și articolul 31 alineatul (1) TUE au ca efect excluderea rolului mai larg pe care articolul 289 alineatele (1) și (2) TFUE îl conferă Parlamentului și Comisiei ( 55 ).

100. De altfel, procedura prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE utilizată pentru adoptarea Deciziei 2014/512 și cea prevăzută la articolul 215 TFUE utilizată pentru adoptarea Regulamentului nr. 833/2014 diferă de cele prevăzute la articolul 289 TFUE pentru calificarea unui act ca act legislativ.

101. Întrucât Rosneft nu susține că Decizia 2014/512 și Regulamentul nr. 833/2014 ar fi trebuit adoptate pe baza unui alt temei juridic decât articolul 29 TUE și, respectiv, articolul 215 TFUE, argumentele Rosneft trebuie să fie respinse.

2. Cu privire la validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 7 și a anexei III la Decizia 2014/512, precum și a articolului 3, a articolului 3a, a articolului 4 alineatele (3) și (4), a articolului 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3), a articolului 11 și a anexelor II și VI la Regulamentul nr. 833/2014

a) Cu privire la întinderea controlului

102. La punctele 64, 108 și 115 din observațiile sale, Consiliul susține că Curtea nu are competența pentru controlarea legalității dispozițiilor în cauză ale Regulamentului nr. 833/2014 întrucât motivele de nulitate invocate de Rosneft urmăresc în esență contestarea deciziilor de principiu care intră pe deplin în domeniul PESC pe care Consiliul le‑a adoptat prin Decizia 2014/512.

103. Nu împărtășim această poziție întrucât, în opinia noastră, adoptarea unui regulament în temeiul articolului 215 TFUE, chiar dacă preia cuvânt cu cuvânt sau completează ori specifică măsurile prevăzute printr‑o decizie privind PESC, astfel cum este cazul în speță al Deciziei 2014/512 și al Regulamentului nr. 833/2014, implică pierderea imunității jurisdicționale de care aceste măsuri puteau beneficia în temeiul articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și al articolului 275 primul paragraf TFUE ( 56 ).

104. Soluția contrară ar avea ca efect o interpretare largă a excluderii competenței Curții în acest domeniu, în condițiile în care această excludere este excepția, iar nu regula.

105. Acestea fiind spuse, considerăm că, în acest domeniu care intră în sfera diplomației și a politicii externe și de securitate, Consiliul se bucură de o largă putere de apreciere ( 57 ).

b) Cu privire la motivul de nevaliditate întemeiat pe pretinsa încălcare a acordului de parteneriat

106. Potrivit Rosneft, articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexa III la Decizia 2014/512, precum și articolul 3 alineatele (1), (3) și (5), articolul 3a alineatul (1), articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexele II și VI la Regulamentul nr. 833/2014 încalcă articolul 10 alineatul (1) (clauza națiunii celei mai favorizate în privința comerțului cu mărfuri), articolul 12 (libertatea de tranzit al mărfurilor), articolul 36 (tratamentul nu mai puțin favorabil în privința prestării transfrontaliere de servicii) și articolul 52 alineatele (2), (5) și (9) (libera circulație a capitalului) din acordul de parteneriat.

107. Guvernele Regatului Unit, estonian și francez, precum și Consiliul și Comisia arată că măsurile în cauză sunt justificate întrucât sunt „necesare pentru protejarea intereselor […] esențiale de securitate [ale părților] în caz de război sau de grave tensiuni internaționale care amenință să se transforme într‑un conflict armat” conform articolului 99 alineatul (1) litera (d) din acordul de parteneriat și că, în orice caz, dispozițiile acestui acord invocate de Rosneft nu au efect direct.

108. Întrucât articolul 99 din acordul de parteneriat presupune existența unei măsuri contrare dispozițiilor materiale ale acordului respectiv, este necesar să se examineze mai întâi dacă articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexa III la Decizia 2014/512, precum și articolul 3 alineatele (1), (3) și (5), articolul 3a alineatul (1), articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexele II și VI la Regulamentul nr. 833/2014 încalcă articolul 10 alineatul (1), articolul 12, articolul 36 și articolul 52 alineatele (2), (5) și (9) din acordul respectiv.

i) Cu privire la efectul direct al articolului 10 alineatul (1), al articolului 12, al articolului 36 și al articolului 52 alineatele (2), (5) și (9) din acordul de parteneriat

109. În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, un acord încheiat de Uniune și unul sau mai multe state terțe constituie, în ceea ce privește Uniunea, un act adoptat de una dintre instituțiile sale, în sensul articolului 267 primul paragraf litera (b) TFUE, că dispozițiile unui astfel de acord fac parte integrantă, începând cu intrarea în vigoare a acestuia, din ordinea juridică a Uniunii și că, în cadrul acestei ordini juridice, Curtea este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar cu privire la interpretarea acestui acord ( 58 ).

110. Mai mult, la punctul 37 din Hotărârea Comisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494), Curtea a decis că „dispozițiile unui acord internațional la care Uniunea este parte nu pot fi invocate în susținerea […] unei excepții întemeiate pe nelegalitatea unui asemenea act decât cu dubla condiție, pe de o parte, ca natura și economia acordului respectiv să nu se opună acestei acțiuni și, pe de altă parte, ca acele dispoziții să fie, în ceea ce privește conținutul lor, necondiționate și suficient de precise […]. Astfel, numai atunci când aceste două condiții sunt îndeplinite cumulativ, asemenea dispoziții vor putea fi invocate în fața instanței Uniunii pentru a servi drept criteriu pentru aprecierea legalității unui act al Uniunii” ( 59 ).

111. Întrucât articolul 10 alineatul (1) și articolul 12 din acordul de parteneriat fac trimitere la dispozițiile specifice ale GATT, Consiliul și Comisia se bazează pe jurisprudența constantă a Curții în materia acordurilor Organizației Mondiale a Comerțului, potrivit căreia, având în vedere natura și economia lor, acestea nu figurează, în principiu, printre normele în lumina cărora poate fi controlată legalitatea actelor instituțiilor Uniunii” ( 60 ).

112. Or, acordul de parteneriat nu este un acord care vizează exclusiv comerțul cu mărfuri, în privința căruia s‑ar putea aplica această jurisprudență ( 61 ).

113. Astfel, după cum Curtea s‑a pronunțat în raport cu acordul de parteneriat la punctul 27 din Hotărârea Simutenkov (C‑265/03, EU:C:2005:213), acest acord „vizează instituirea unui parteneriat între părți, destinat să promoveze, în special, dezvoltarea unor strânse relații politice între aceste părți, schimburile și relațiile economice armonioase între acestea, libertățile politice și economice, precum și realizarea unei integrări progresive între Federația Rusă și o zonă mai vastă de cooperare în Europa”.

114. Mai mult, la punctul 28 din acea hotărâre, Curtea a adăugat că „[î]mprejurarea că respectivul acord se limitează astfel la stabilirea unui parteneriat între părți, fără a prevedea o asociere sau o viitoare aderare a Federației Ruse [la Uniune], nu este de natură a împiedica efectul direct al unora dintre dispozițiile sale. Rezultă, astfel, din jurisprudența Curții că, atunci când un acord stabilește o cooperare între părți, anumite dispoziții prevăzute de acordul respectiv pot, [atunci când, având în vedere formularea acestuia, precum și obiectul și natura acordului, aceste dispoziții implică obligații clare și precise care nu sunt subordonate, în executarea ori în efectele acestora, intervenției unui act ulterior], să reglementeze direct situația juridică a particularilor”.

115. Curtea a admis astfel, la punctul 22 din respectiva hotărâre, efectul direct al articolului 23 alineatul (1) al acestui acord în privința condițiilor de muncă.

116. Contrar celor invocate de guvernele Regatului Unit și francez, precum și de Consiliu și de Comisie, nu înțelegem în ce fel formulările dispozițiilor respective ale acordului de parteneriat în discuție în prezenta cauză nu ar îndeplini criteriile efectului direct astfel cum sunt enunțate la punctul 21 din Hotărârea Simutenkov (C‑265/03, EU:C:2005:213) și preluate la punctul 37 din Hotărârea Comisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494).

117. Astfel, articolul 10 alineatul (1) din acordul de parteneriat prevede că „[p]ărțile își acordă reciproc tratamentul general pe baza clauzei națiunii celei mai favorizate definit la articolul I alineatul (1) din GATT” ( 62 ). Articolul 12 alineatul (1) al doilea paragraf prevede că „fiecare parte garantează libertatea de tranzit prin teritoriul său a mărfurilor originare de pe teritoriul vamal sau destinate teritoriului vamal al celeilalte părți”. Articolul 36 prevede că „părțile își acordă un tratament reciproc nu mai puțin favorabil decât cel acordat unei țări terțe în ceea ce privește condițiile care afectează prestarea transfrontalieră de servicii”. În cele din urmă, potrivit articolului 52, părțile la acordul de parteneriat garantează „libera circulație a capitalurilor între rezidenții [Uniunii] și ai Rusiei privind investițiile directe” [alineatul (2)], nu mai introduc noi restricții după o perioadă tranzitorie de cinci ani de la data intrării în vigoare a acestui acord [alineatul (5)] și „își acordă tratamentul pe baza clauzei națiunii celei mai favorizate în ceea ce privește libera circulație a plăților curente și a capitalurilor, precum și în ceea ce privește modalitățile de plată” [alineatul (9)].

118. În opinia noastră, modul de formulare a acestor dispoziții nu este diferit, în privința caracterului necondiționat, de cel al articolului 23 alineatul (1) din respectivul acord, în privința căruia Curtea a statuat deja că are efect direct ( 63 ). Prin urmare, acest mod de formulare constituie mai mult decât „un acord de a se pune de acord («an agreement to agree»)” ( 64 ).

ii) Cu privire la existența unor restricții a drepturilor conferite de articolul 10 alineatul (1), de articolul 12, de articolul 36 și de articolul 52 alineatele (2), (5) și (9) din acordul de parteneriat

119. Trebuie să se examineze, așadar, dacă măsurile introduse prin articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și prin anexa III la Decizia 2014/512, precum și prin articolul 3 alineatele (1), (3) și (5), prin articolul 3a alineatul (1), prin articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și prin anexele II și VI la Regulamentul nr. 833/2014 implică restricții privind articolul 10 alineatul (1), articolul 12, articolul 36 și articolul 52 alineatele (2), (5) și (9) din acordul de parteneriat.

– Articolul 10 alineatul (1) și articolul 12 din acordul de parteneriat (comerțul cu mărfuri)

120. În ceea ce privește presupusa încălcare a articolului 10 alineatul (1) din acordul de parteneriat prin articolul 3 alineatele (1), (3) și (5) și prin articolul 3a alineatul (1) din Regulamentul nr. 833/2014, trebuie subliniat că articolul 10 alineatul (1) din acordul de parteneriat nu avea ca efect extinderea aplicării articolului I alineatul (1) din GATT în cazul relațiilor dintre Uniune și Federația Rusă, într‑o perioadă în care aceasta din urmă nu făcea parte din Organizația Mondială a Comerțului.

121. Articolul I alineatul (1) din GATT limitează totuși domeniul său la „taxele vamale și impozitele de orice natură percepute la import sau la export sau cu ocazia importului sau exportului, precum și cele care se aplică în transferurile internaționale de fonduri efectuate pentru plata importurilor și a exporturilor, modul de percepere a acestor taxe și impozite, ansamblul reglementărilor și formalităților în legătură cu importul și exportul, precum și toate aspectele la care se referă articolul III alineatele (2) și (4).”

122. Întrucât articolul 3 alineatele (1), (3) și (5) din Regulamentul nr. 833/2014 nu privește în niciun fel tarifele vamale aplicabile la exportul mărfurilor vizate de aceste dispoziții, însă condiționează exportul acestora către Federația Rusă de obținerea unei autorizații prealabile și precizează condițiile în care statele membre trebuie să refuze o astfel de autorizație, este evident că aceste dispoziții nu intră în domeniul de aplicare al articolului 10 alineatul (1) din acordul de parteneriat.

123. A fortiori, articolul 3a alineatul (1) din Regulamentul nr. 833/2014, care interzice prestarea de servicii asociate necesare anumitor categorii de proiecte de explorare și extracție în Rusia, nu intră de asemenea în domeniul de aplicare al articolului 10 alineatul (1) din acordul de parteneriat.

124. Articolul 12 alineatul (1) al doilea paragraf din acordul de parteneriat obligă Uniunea și statele membre ale acesteia să garanteze libertatea de tranzit ( 65 ) pe teritoriul Uniunii a mărfurilor originare de pe teritoriul vamal sau destinate teritoriului vamal al Federației Ruse.

125. Uniunea și statele membre ale acesteia sunt, așadar, obligate să garanteze libera trecere pe teritoriul lor a mărfurilor cu destinația sau originare din Federația Rusă.

126. Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 833/2014 subordonează vânzările, furnizările, transferurile sau exporturile produselor enumerate în anexa II, indiferent dacă produsele respective provin sau nu provin din Uniune, unei autorizări prealabile, dacă produsele respective sunt destinate a fi utilizate în Federația Rusă. Mai mult, articolul 3 alineatul (5) din acest regulament interzice acordarea acestei autorizații atunci când vânzările, furnizările, transferurile sau exporturile în cauză privesc produse destinate uneia dintre categoriile de proiecte de explorare și extracție menționate la alineatul (3) al acestui articol.

127. În opinia noastră, aceste dispoziții nu au nicio incidență asupra libertății de tranzit, garantată prin articolul 12 alineatul (1) al doilea paragraf din acordul de parteneriat.

128. Chiar dacă articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 833/2014 se referă între altele la transferul produselor enumerate în anexa II „indiferent dacă produsele respective provin sau nu din Uniune”, alineatele (2) și (4) din acest articol se referă totuși exclusiv la export.

129. În acest sens, „[p]entru toate vânzările, furnizările, transferurile sau exporturile pentru care este necesară o autorizație […], autorizația respectivă se acordă de către autoritățile competente ale statului membru în care este stabilit exportatorul” ( 66 ). De asemenea, „[e]xportatorii furnizează autorităților competente toate informațiile relevante necesare atunci când solicită o autorizație de export” ( 67 ).

130. Considerăm, așadar, că reiese cu claritate că aceste dispoziții ale Regulamentului nr. 833/2014 nu vizează tranzitul produselor enumerate în anexa II, ci vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul de pe teritoriul statelor membre.

131. În acest sens, libertatea de tranzit a produselor în cauză care provin din țări terțe și au destinația Federația Rusă nu este în niciun fel afectată.

132. În orice caz, chiar dacă Curtea ar constata existența unei restricții privind articolul 10 alineatul (1) și articolul 12 alineatul (1) al doilea paragraf din acordul de parteneriat, această restricție ar fi, așa cum arată Comisia, justificată de motive privind ordinea publică și siguranța publică, conform articolului 19 din acest acord.

– Articolul 36 din acordul de parteneriat (prestare transfrontalieră de servicii)

133. Potrivit articolului 36 din acordul de parteneriat, Uniunea și statele membre ale acesteia sunt obligate să acorde un tratament nu mai puțin favorabil decât cel acordat unei țări terțe în ceea ce privește condițiile care afectează prestarea transfrontalieră de servicii de către societăți comerciale cu sediul în Uniune pe teritoriul Federației Ruse, în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative aplicabile pe teritoriul acesteia din urmă.

134. Potrivit anexei 5 la acest acord, serviciile vizate de articolul 36 includ serviciile de inginerie (CPC 8672) ( 68 ) și serviciile de încercări și analize tehnice (CPC 8676) ( 69 ).

135. Or, contrar celor susținute de Rosneft, niciunul dintre serviciile incluse la numerele CPC 8672 și CPC 8676 nu vizează serviciile de forare, de încercare a puțurilor, de exploatare forestieră și de finisare sau de furnizare de ambarcațiuni specializate, care sunt prevăzute la articolul 3a alineatul (1) din Regulamentul nr. 833/2014 ( 70 ).

– Articolul 52 alineatele (2), (5) și (9) din acordul de parteneriat (libera circulație a capitalurilor)

136. Alineatul (2) al acestei dispoziții asigură libera circulație a capitalurilor între Uniune și Federația Rusă „privind investițiile directe efectuate în societăți comerciale constituite în conformitate cu legislația țării gazdă”.

137. În plus, potrivit alineatului (9) al aceluiași articol, Uniunea trebuie să acorde Federației Ruse „tratamentul pe baza clauzei națiunii celei mai favorizate în ceea ce privește libera circulație […] a capitalurilor”.

138. Potrivit Declarației comune privind articolul 52 (definiții), termenul „investiții directe” este definit după cum urmează: „[…] investițiile realizate în vederea stabilirii unor relații economice durabile cu o întreprindere, precum investițiile care permit nerezidenților din țările în cauză sau rezidenților din străinătate de a exercita o influență efectivă asupra gestionării respectivei întreprinderi prin: […] 2) participarea într‑o întreprindere nouă sau existentă; 3) un împrumut pe termen de cinci ani sau mai mult.”

139. Reiese foarte clar din aceste dispoziții că cumpărarea, vânzarea, furnizarea de servicii de investiții sau de asistență la emiterea, în mod direct sau indirect, de obligațiuni, acțiuni sau instrumente financiare similare ( 71 ) pot constitui o investiție directă numai atunci când conduc la participarea într‑o întreprindere în vederea stabilirii unor relații economice durabile.

140. Reiese, de asemenea, din aceste dispoziții că încheierea unui acord sau participarea la acesta, în vederea acordării Rosneft, după 12 septembrie 2014, a unor noi împrumuturi sau credite cu o scadență de peste 30 de zile ( 72 ) poate constitui o investiție directă numai dacă este vorba despre un împrumut sau un credit cu o durată de cinci ani sau mai mare acordat în vederea stabilirii unor relații economice durabile.

141. Rezultă că articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexa III la Decizia 2014/512, precum și articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d) și alineatul (3) și anexa VI la Regulamentul nr. 833/2014 nu constituie o restricție privind libera circu