CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

JAN MAZÁK

prezentate la 10 februarie 2011( )

Cauza C‑115/10

Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.

împotriva

Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság (Ungaria)]

„Politica agricolă comună – Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 – Regulamentul (CE) nr. 1259/1999 – Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 – Legislație națională care exclude producătorii care fac obiectul unei proceduri de lichidare de la acordarea ajutoarelor naționale complementare asociate schemei de plată unică pe suprafață – Determinarea posibilității statelor membre de a stabili condiții de eligibilitate pentru ajutoare naționale complementare care nu se aplică pentru acordarea ajutorului Uniunii Europene corespunzător”

1. În prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare, Fővárosi Bíróság (Curtea din Budapesta) (Ungaria) a adresat întrebări cu privire la interpretarea Regulamentelor nr. 3508/92 și nr. 1259/1999( ) ale Consiliului. Fővárosi Bíróság a adresat aceste întrebări în contextul acțiunii de verificare a legalității unei decizii administrative, care a fost formulată de Bábolna Mezőgazdasági Termelő és Fejlesztő Kereskedelmi Zrt. (denumită în continuare „Bábolna”) împotriva Mezőgazdasági és Fejlesztő és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve [Oficiul pentru Agricultură și Dezvoltare Rurală] (denumit în continuare „Hivatal”) cu privire la ajutoarele agricole naționale complementare acordate Bábolna pentru anul 2004.

I – Cadrul juridic

2. Actul de aderare( ) prevede la articolul 23: „Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei după consultarea Parlamentului European, poate efectua adaptările dispozițiilor prezentului act privind politica agricolă comună [PAC] care se pot dovedi necesare ca urmare a modificării regulilor comunitare [în prezent, ale Uniunii Europene, denumită în continuare «UE»]. Aceste adaptări se pot efectua înainte de data aderării.”

3. Potrivit articolului 20 din acest act, „[a]ctele enumerate în anexa II la prezentul act fac obiectul adaptărilor definite în anexa menționată”. Punctul 27 litera (b) din capitolul 6A din această anexă, intitulat „Legislație privind agricultura”, prevede introducerea articolelor 1a-1c în Regulamentul nr. 1259/1999. Articolul 1a prevede introducerea plăților directe (în tranșe) acordate în cadrul schemelor de sprijin menționate la articolul 1. Articolul 1b permite statelor membre să înlocuiască plățile acordate în cadrul schemelor de sprijin menționate la articolul 1 printr‑o plată unică sau printr‑o „plată unică pe suprafață”. În sfârșit, articolul 1c acordă statelor membre posibilitatea, sub rezerva autorizării din partea Comisiei, de a completa ajutoarele directe cu ajutoare naționale suplimentare.

4. Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului( ) a abrogat Regulamentele nr. 3508/92( ) și nr. 1259/1999( ) începând de la 1 mai 2004. Articolul 1 din acesta prevede că Regulamentul nr. 1782/2003 stabilește printre altele: „[i] normele comune care reglementează plățile directe aferente schemelor de sprijin de venit din cadrul [PAC], finanțate de Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, menționate în anexa I, cu excepția celor prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 [și ii] un ajutor de venit acordat agricultorilor [...] «schema de plată unică»”.

5. Potrivit articolului 2 litera (a) din Regulamentul nr. 1782/2003 „«agricultor» [înseamnă] o persoană fizică sau juridică sau un grup de persoane fizice sau juridice, indiferent de statutul juridic pe care grupul și membrii săi îl dețin în temeiul dreptului național, a cărei exploatație se află pe teritoriul Comunității, așa cum este definit în articolul 299 [CE], și care desfășoară o activitate agricolă”.

6. Decizia 2004/281/CE a Consiliului( ) a fost adoptată în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Tratatul de aderare și al articolului 23 din actul de aderare. Articolul 1 alineatul (5) litera (a) din această decizie prevede introducerea, după a doua liniuță a articolului 1 din Regulamentul nr. 1782/2003, a următoarei liniuțe: „un ajutor de venit simplificat și tranzitoriu acordat agricultorilor din noile state membre (denumită în continuare «schema de plată unică pe suprafață» [SPUS])”. [traducere neoficială]

7. Articolul 1 alineatul (5) litera (c) din această decizie prevede în special introducerea în Regulamentul nr. 1782/2003 a articolului 143a, cu următorul conținut: „Introducerea schemelor de sprijin [...] În noile state membre, plățile directe sunt introduse în tranșe după programul următor și exprimate ca procent din nivelul aplicabil plăților în cauză în [Uniune] în forma sa din 30 aprilie 2004: [i] 25 % în 2004, [ii] 30 % în 2005, [iii] 35 % în 2006, [iv] 40 % în 2007, [v] 50 % în 2008, [vi] 60 % în 2009, [vii] 70 % în 2010, [viii] 80 % în 2011, [ix] 90 % în 2012 [și x] 100 % începând din 2013.” [traducere neoficială]

8. Această dispoziție a introdus și articolul 143b, intitulat „Schema de plată unică pe suprafață”, care prevede la alineatul (1): „În decursul perioadei de aplicare prevăzute în alineatul (9), noile state membre pot decide, cel târziu până la data aderării, să înlocuiască plățile directe cu o plată unică pe suprafață care se calculează conform alineatului (2)” [traducere neoficială]

9. De asemenea, dispoziția respectivă a mai introdus articolul 143c, intitulat „Plăți naționale directe complementare [PNDC] și plăți directe”, ale cărui alineate (2), (4), (6) și, respectiv, (7) prevăd printre altele:

„(2) Noile state membre au posibilitatea, cu condiția autorizării de către Comisie, să completeze orice plăți directe până la:

[…]

Sprijinul direct total care poate fi acordat unui fermier în noile state membre după aderare sub forma plății directe relevante, care include și toate [PNDC], nu poate depăși nivelul ajutorului direct pe care fermierul ar avea dreptul să îl primească în cadrul plății directe corespunzătoare, aplicabilă la acea dată statelor membre din Comunitate, în compunerea acesteia la data de 30 aprilie 2004.

(4) În cazul în care un nou stat membru decide să aplice schema de plată unică pe suprafață, noul stat membru respectiv poate acorda ajutor național direct complementar în condițiile prevăzute la alineatele (5) și (8).

(6) Noul stat membru poate decide, pe baza unor criterii obiective și în urma autorizării de către Comisie, cuantumurile de ajutor național complementar care urmează să fie acordate.

(7) Autorizarea de către Comisie: [i] precizează schemele naționale de plată directă de tip PAC, dacă se aplică alineatul (2) litera (b), [ii] definește nivelul până la care se poate acorda ajutorul național complementar, rata ajutorului național complementar și, dacă este cazul, condițiile de acordare a respectivului ajutor și [iii] este acordată sub rezerva oricăror rectificări care se dovedesc a fi necesare în urma progreselor în [PAC].” [traducere neoficială]

II – Situația de fapt și întrebările preliminare

10. La 28 mai 2004, Bábolna a adresat autorităților maghiare o cerere pentru acordarea unei plăți unice pe suprafață și a ajutoarelor naționale complementare aferente acestei plăți (PNDC)( ).

11. Ulterior, începând cu 1 septembrie 2004, Bábolna a inițiat procedura de lichidare voluntară potrivit Hotărârii de guvern (Kormányhatározat) 2186/2004 (VII.22.), cu scopul reorganizării și al restructurării în vederea unei privatizări reușite( ).

12. La 17 mai 2005, Hivatal a admis în parte cererea Bábolna și a fost de acord să efectueze o plată unică pe suprafață de 174 410 400 HUF (aproximativ 626 133 EUR în prezent) și un ajutor PNDC de 70 677 810 HUF (aproximativ 253 733 EUR în prezent).

13. Ulterior, când Hivatal – acționând în calitate de autoritate administrativă de primă instanță – a luat cunoștința de faptul că Bábolna inițiase procedura de lichidare voluntară la 1 septembrie 2004, acesta a modificat decizia pe care o adoptase anterior prin Decizia nr. 1026133367 din 11 aprilie 2006 și a acordat, în același timp, o plată unică pe suprafață de 174 406 363 HUF (aproximativ 626 119 EUR în prezent) și a respins cererea de acordare a PNDC pentru teren arabil – obligând Bábolna să restituie suma de 15 829 789 HUF (aproximativ 56 829 EUR în prezent) care fusese plătită cu titlu de PNDC.

14. Autoritatea administrativă a invocat articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Decretul guvernamental (Kormányrendelet) 6/2004 din 22 ianuarie 2004, care prevede că persoanele juridice sau societățile fără personalitate juridică eligibile pentru ajutor sunt cele care nu fac obiectul unor proceduri de faliment, de lichidare, de concordat sau de lichidare voluntară.

15. Bábolna a atacat această decizie, solicitând verificarea legalității sale, pronunțarea unei hotărâri în anularea deciziei în măsura în care aceasta dispune restituirea ajutorului și menținerea în vigoare a deciziei inițiale de admitere a cererii.

16. Bábolna susține în fața instanței de trimitere că legislația Uniunii aplicabilă în prezenta cauză nu exclude de la beneficiul ajutorului persoanele sau operatorii economici care au inițiat procedura de lichidare voluntară. Singura condiție pentru acordarea ajutorului este ca exploatația grupului de agricultori să se situeze pe teritoriul Uniunii Europene, indiferent de statutul juridic deținut de solicitantul ajutorului în temeiul dreptului național. Hivatal contestă această interpretare.

17. Potrivit instanței de trimitere, este necesară o hotărâre preliminară pentru a se stabili dacă o societate care își desfășoară activitatea în mod legal într‑un stat membru și care are ca domeniu de activitate producția agricolă, dar care a inițiat procedura de lichidare voluntară – cu alte cuvinte, doritoare de a înceta activitatea pe viitor – are dreptul de a primi PNDC sub rezerva îndeplinirii condițiilor stabilite pentru acordarea plății unice pe suprafață în Uniunea Europeană, luând în considerare principiile și obiectivele fundamentale ale PAC.

18. În consecință, având în vedere împrejurările cauzei, instanța de trimitere consideră că se impune, luând în considerare obiectivele, natura și abordarea PAC, clarificarea aspectului dacă este posibil ca ajutoarele naționale complementare, precum PNDC, să fie reglementate într‑un mod complet autonom, independent de principiile și standardele Uniunii Europene. Cu alte cuvinte, aceasta solicită să se stabilească dacă un stat membru poate impune condiții suplimentare pentru acordarea PNDC care sunt mai stricte și mai restrictive decât cele prevăzute pentru acordarea ajutorului pe suprafață al Uniunii Europene.

19. În acest context, instanța de trimitere a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

„1) Condițiile de acordare a ajutoarelor [UE] din cadrul PAC (FEOGA) pot fi diferite de condițiile de acordare a ajutoarelor naționale complementare, cu alte cuvinte pot fi stabilite pentru ajutoarele naționale complementare condiții diferite și mai stricte decât cele care reglementează ajutoarele finanțate prin FEOGA?

2) Domeniul de aplicare referitor la beneficiarii ajutoarelor, stabilit la articolul 1 alineatul (4) din [Regulamentul nr. 3508/92] și la articolul 10 litera (a) din [Regulamentul nr. 1259/1999], poate fi interpretat în sensul că, din punctul de vedere al determinării beneficiarilor lor, ajutoarele nu sunt subordonate decât îndeplinirii a două condiții: au (are) dreptul să primească un ajutor a) un grup de agricultori (sau un agricultor individual) b) ale căror/cărui exploatații se află pe teritoriul [UE]?

3) Regulamentele citate anterior pot fi interpretate în sensul că agricultorul a cărui exploatație se află pe teritoriul [UE], dar care vrea să își înceteze activitatea pe viitor (după ce va fi utilizat subvenția), nu are dreptul să beneficieze de un ajutor?

4) Cum trebuie să fie interpretată noțiunea de statut juridic deținut în temeiul dreptului național, în sensul celor două regulamente citate anterior?

5) Statutul juridic deținut în temeiul dreptului național include și statutul juridic care reglementează modul eventualei încetări a activității agricultorului (sau a grupului de agricultori)? Astfel, dreptul maghiar prevede câte un statut juridic diferit pentru posibilele situații de încetare a activității (proceduri de concordat, de faliment și de lichidare voluntară).

6) Pot fi prevăzute în mod distinct și în totală independență unele de celelalte condițiile de solicitare a plății [UE] unice pe suprafață și condițiile de solicitare a unui ajutor național complementar? Ce legătură există între principiile, regimurile și obiectivele celor două tipuri de subvenții?

7) Se poate exclude de la beneficiul ajutorului național complementar un grup (sau un producător individual) care întrunește condițiile pentru acordarea plății unice pe suprafață?

8) Domeniul de aplicare al [Regulamentului nr. 1259/1999] include, în temeiul articolului 1 din acesta, și ajutorul național complementar, având în vedere că ceea ce nu se finanțează decât în parte prin FEOGA se finanțează prin intermediul ajutorului național complementar?

9) Un agricultor care funcționează efectiv și în deplină legalitate și a cărui exploatație se află pe teritoriul [UE] are dreptul la un ajutor național complementar?

10) În cazul în care dreptul național reglementează procesul de încetare a activității societăților comerciale prin intermediul unei legislații distincte, această legislație prezintă vreo relevanță din perspectiva ajutorului [UE] (și a ajutoarelor naționale care au legătură cu acesta)?

11) Normele [UE] și naționale care reglementează funcționarea PAC pot fi interpretate în sensul că prin acestea trebuie să se creeze un regim juridic complex, care trebuie interpretat în mod uniform și care funcționează potrivit unui set unic de principii și condiții?

12) Domeniul de aplicare determinat prin articolul 1 alineatul (4) din [Regulamentul nr. 3508/92] și prin articolul 10 litera (a) din [Regulamentul nr. 1259/1999] poate fi interpretat în sensul că, din punctul de vedere al subvenției, intenția agricultorului de a înceta activitatea pe viitor și statutul juridic corespunzător intenției respective sunt complet lipsite de relevanță?”

III – Apreciere

20. Astfel cum au propus în observațiile prezentate atât guvernul maghiar, cât și Comisia, întrebările preliminare trebuie analizate împreună, acest lucru fiind necesar nu doar din cauza numărului lor, ci și din cauza faptului că se suprapun și au legătură logică. Cu toate acestea, pentru a veni în ajutorul cititorului, am decis să împărțim întrebările cu aproximație în trei categorii (pentru modul exact de formulare a fiecărei întrebări, vom face trimitere la punctul 19 de mai sus).

21. În esență, principala întrebare care apare în prezenta cauză și aspectul asupra căruia instanța de trimitere își exprimă îndoiala este dacă PNDC pot fi reglementate în mod autonom și dacă statele membre pot impune condiții specifice pentru acordarea acestora (în special în ceea ce privește beneficiarii ajutorului) care sunt mai stricte și mai restrictive decât cele prevăzute pentru aplicarea schemei de plată unică pe suprafață.

Întrebările 1, 6, 7, 9 și 11

22. În primul rând, definiția din cadrul normelor UE relevante citate anterior precizează în mod clar că „agricultor” înseamnă „o persoană fizică sau juridică sau un grup de persoane fizice sau juridice, indiferent de statutul juridic pe care grupul și membrii săi îl dețin în temeiul dreptului național, a cărei exploatație se află pe teritoriul [UE] [...] și care desfășoară o activitate agricolă”. Într‑adevăr, astfel cum a arătat Comisia, definiția potrivit dreptului UE nu are întâmplător un caracter atât de larg: aceasta urmărește să acopere categorii cât mai largi posibil de actori din sectorul agricol, astfel încât normele relevante ale UE, în sensul dispozițiilor în cauză, să poată fi aplicate întregului sector.

23. Regulamentul nr. 1782/2003 a fost modificat, în vederea aderării în 2004 a celor 10 noi state membre, de decizia Consiliului( ), care a introdus în regulament un nou titlu, titlul IVa, care este format din trei articole noi, respectiv articolele 143a, 143b și 143c, care reglementează introducerea schemelor de sprijin în noile state membre.

24. Articolul 143a reglementează mecanismul de introducere în tranșe („phasing‑in system”) în cazul tuturor plăților directe în noile state membre( ).

25. Din articolul 143c alineatul (2) din Regulamentul nr. 1782/2003 rezultă că noile state membre trebuiau să aibă posibilitatea, cu condiția autorizării de către Comisie, să completeze orice plăți directe în anumite condiții( ).

26. Ungaria a decis să înlocuiască plățile directe ale Uniunii Europene cu plata unică pe suprafață, astfel cum se menționează la articolul 1 alineatul (5) din decizia Consiliului.

27. La 18 mai 2004, Ungaria și‑a prezentat programul privind PNDC care urma să completeze sau să „suplimenteze” plata unică pe suprafață acordată în cadrul schemei de plată unică pe suprafață. PNDC sunt finanțate integral din bugetul național.

28. La 29 iunie 2004, Comisia a autorizat prin Decizia C(2004) 2295 acordarea PNDC în Ungaria pentru anul 2004. Regimul PNDC astfel instituit preciza cuantumul și cota PNDC, precum și condițiile în care erau acordate.

29. Încă de la început ar trebui arătat că normele relevante ale Uniunii Europene și în special Regulamentul nr. 1782/2003 nu reglementează condițiile de acordare a PNDC.

30. Acest regulament se limitează la a preciza la articolul 143c alineatul (6) că noile state membre pot decide, pe baza unor criterii obiective și în urma autorizării de către Comisie, cuantumurile de ajutor național complementar care urmează să fie acordate. În plus, potrivit articolului 143c alineatul (7), autorizarea din partea Comisiei stabilește nivelul până la care se poate plăti PNDC, cota PNDC și, dacă este cazul, condițiile pentru acordarea acestuia.

31. În această privință, trebuie reamintit că Curtea a statuat că, în cazul în care există o organizare comună a pieței într‑un anumit sector, statele membre nu mai pot, în principiu, să intervină prin intermediul unor dispoziții naționale adoptate în mod unilateral( ). Competența legislativă a acestora nu poate fi decât reziduală și se limitează la situațiile nereglementate de normele Uniunii Europene și la cazurile în care aceste norme le acordă în mod expres competență( ).

32. În plus, Curtea a statuat că „în cazul în care există un regulament privind organizarea comună a pieței într‑un anumit sector, statele membre au obligația de a se abține de la adoptarea oricăror măsuri de natură să deroge de la acesta sau să îi aducă atingere. Normele care aduc atingere funcționării adecvate a organizării comune a pieței sunt de asemenea incompatibile cu o astfel de organizare comună, chiar dacă aceasta nu a reglementat în mod exhaustiv aspectul în cauză”( ).

33. Potrivit guvernului maghiar, în absența unor norme ale Uniunii Europene privind condițiile de eligibilitate pentru acordarea ajutorului PNDC, statele membre au în continuare dreptul de a stabili condiții în acest sens, luând în considerare autorizarea de către Comisie și sub rezerva principiilor fundamentale ale dreptului Uniunii( ). Guvernul maghiar susține că acest aspect reiese și din articolul 143c alineatul (7) din Regulamentul nr. 1782/2003, care prevede că autorizarea de către Comisie stabilește „dacă este cazul” condițiile pentru acordarea ajutorului. Prin urmare, acesta susține că rezultă, a contrario, că în principiu statul membru este cel care stabilește aceste condiții.

34. În orice caz, am dori să subliniem aici, astfel cum au procedat atât guvernul maghiar, cât și Comisia, că PNDC nu sunt plătite din resursele Uniunii Europene (FEOGA)( ) – acestea sunt plătite din bugetul național al statelor membre. Prin urmare, considerăm că noile state membre ar trebui să beneficieze de o anumită putere de apreciere în ceea ce privește definirea condițiilor de eligibilitate pentru PNDC.

35. Guvernul maghiar susține în această privință că un stat membru ar trebui să aibă posibilitatea, atât timp cât respectă principiile generale ale dreptului Uniunii, să impună condiții speciale (mai restrictive), limitând sfera beneficiarilor ajutorului( ). În plus, guvernul maghiar susține că criteriile de eligibilitate pentru acordarea ajutorului nu sunt reglementate într‑un mod uniform: unele dintre acestea sunt stabilite de dreptul Uniunii, iar altele, dacă este cazul, de legislația națională. Prin urmare, nu este contrar dreptului Uniunii cazul în care condițiile de eligibilitate pentru ajutorul PNDC nu sunt identice celor care se aplică plății unice pe suprafață – având drept consecință faptul că o persoană eligibilă pentru plata unică pe suprafață nu este eligibilă și pentru PNDC.

36. În opinia noastră, nu trebuie să uităm – astfel cum au admis atât guvernul maghiar, cât și Comisia – că rolul principal al PNDC este să compenseze, în mod opțional, eventualele efecte negative ale ajutorului forfetar acordat în anumite sectoare și să atenueze într‑o anumită măsură aplicarea mecanismului de introducere în tranșe.

37. Într‑adevăr, condițiile privind PNDC nu ar trebui să conducă la o discriminare arbitrară între candidații care îndeplinesc deja condițiile de acordare a ajutorului. Prin urmare, Comisia susține în mod corect că, odată ce aceasta a autorizat un program național, un stat membru nu mai poate decide aplicarea altor condiții suplimentare divergente.

38. Rezultă că, în ceea ce privește PNDC, statele membre pot impune condiții cum ar fi termenele‑limită pentru prezentarea cererilor, nivelul cuantumurilor, precum și alte sancțiuni și obligații suplimentare. Cu toate acestea, din dispozițiile în cauză reiese că aplicarea acestor condiții depinde de autorizarea de către Comisie conform articolului 143c din Regulamentul nr. 1782/2003, nefiind mai puțin adevărat că aceste condiții trebuie să fie compatibile cu principiile fundamentale ale schemei de sprijin.

39. Comisia a adăugat în această privință că sus‑menționatele condiții pot fi definite pentru toate categoriile de PNDC, împărțindu‑le fie în funcție de sectorul relevant (lapte, carne de oaie, carne de vită și de capră, orez, culturi arabile și tutun), fie într‑un mod general (persoană fizică sau persoană juridică).

40. Din documentele prezentate Curții rezultă că programul național al Ungariei, astfel cum a fost autorizat de către Comisie, nu conținea nicio condiție conform căreia ajutorul poate fi acordat doar persoanelor juridice sau societăților fără personalitate juridică care nu fac obiectul procedurii de faliment, de lichidare, de concordat sau de lichidare voluntară.

41. Din decizia de trimitere reiese că instanța națională exprimă îndoieli cu privire la aspectul dacă este compatibil cu dreptul Uniunii ca un agricultor să primească o plată unică pe suprafață în conformitate cu normele prevăzute de acesta – și anume indiferent de statutul său juridic actual –, dar să i se refuze PNDC corespunzătoare deoarece face obiectul unei proceduri de lichidare voluntară.

42. Considerăm că agricultorului în cauză i se impune efectiv să respecte două categorii diferite de norme, care depind de proveniența fondurilor pentru ajutor agricol.

43. Contrar susținerilor guvernului maghiar, considerăm că PNDC nu ar trebui considerate în mod absolut independent, ci, dimpotrivă, ca făcând parte integrantă din sistemul de ajutoare agricole al Uniunii Europene.

44. În această privință, este necesar să se arate că definiția noțiunii „agricultor” din Regulamentele nr. 1259/99, nr. 3508/92 și nr. 1782/2003 se aplică tuturor normelor juridice în cauză, inclusiv celor privind condițiile de acordare a PNDC.

45. Într‑adevăr, ajutorul UE și ajutorul național corespunzător constituie de fapt un program unic, caracterizat de obiective comune și de principii fundamentale care sunt compatibile între ele.

46. În această privință, însuși guvernul maghiar a recunoscut că PAC reprezintă un sistem juridic complex care funcționează pe baza unui ansamblu unic de principii fundamentale.

47. Prin urmare, chiar dacă statele membre au dreptul de a impune anumite condiții în legătură cu PNDC, nu este mai puțin adevărat că: (i) acestea trebuie să se conformeze noțiunii de agricultor, (ii) condițiile legate de PNDC depind de autorizarea de către Comisie( ) și, în sfârșit, (iii) aceste condiții trebuie să fie, în orice caz, compatibile cu principiile fundamentale ale schemei de sprijin.

Întrebările 2, 4, 5 și 10

48. Este clar că unele dintre întrebările preliminare se referă în mod specific la noțiunea „agricultor” prevăzută la articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3508/92 și la articolul 10 din Regulamentul nr. 1259/1999 [precum și la articolul 2 litera (a) din Regulamentul nr. 1782/2003, care a înlocuit Regulamentul nr. 1259/1999].

49. Pe de o parte, guvernul maghiar admite că din aceste dispoziții rezultă că statele membre nu pot limita sfera acestei noțiuni impunând o formă juridică determinată. Cu toate acestea, același guvern argumentează, pe de altă parte, că „statutul juridic deținut în temeiul dreptului național” nu trebuie interpretat în sensul că include situația unui grup de agricultori și a membrilor acestuia supuși unei proceduri de încetare a activității. În această privință, guvernul maghiar susține de asemenea că condiția impusă de dreptul național – conform căreia sunt eligibile doar persoanele care nu sunt supuse niciunei proceduri de încetare a activității – respectă principiile nediscriminării și proporționalității.

50. În opinia noastră, în ceea ce privește „statutul juridic deținut în temeiul dreptului național”, „statutul juridic” reprezintă prin definiție o „identitate juridică a unei persoane sau a unui organism precum societatea sau asocierea”. Statutul juridic de agricultor este totuși exclus în mod expres din caracteristicile principale ale noțiunii „agricultor” prevăzute în regulamentele citate anterior. De fapt, lectura dispozițiilor relevante demonstrează că acestea subliniază că trăsăturile fundamentale ale definiției noțiunii „agricultor” rezidă în faptul că (i) „exploatația” agricultorului „se află pe teritoriul [UE]” și că (ii) agricultorul „desfășoară o activitate agricolă”.

51. În pofida excluderii menționate anterior, rămâne întrebarea dacă „o metodă de lichidare a unui agricultor” (sau a unui grup de agricultori) – sau intenția acestui agricultor (sau a grupului de agricultori) de a înceta activitatea pe viitor – prezintă relevanță din punct de vedere juridic pentru acordarea ajutorului UE și a ajutorului național corespunzător. Această întrebare trebuie abordată prin a recunoaște faptul că lichidarea unei societăți comerciale (de exemplu), retragerea unei licențe sau orice altă modalitate de încetare a activității prevăzută de dreptul național nu reprezintă nimic altceva decât simple modalități de retragere a statutului juridic de agricultor (sau eventual, potrivit normelor naționale, de modificare a acestui statut juridic).

52. Considerăm că, atât timp cât o astfel de procedură nu este finalizată din punct de vedere juridic și, prin urmare, nu s‑a produs niciuna dintre consecințele juridice care determină lichidarea agricultorului, acesta continuă să existe din punct de vedere juridic, iar identitatea sa juridică rămâne în esență neschimbată. În plus, viziunea sa subiectivă asupra întreprinderii sale (de exemplu, intenția de a înceta activitatea) nu poate influența în niciun fel această situație. Acest lucru se explică prin faptul că o astfel de intenție nu este în acest context o împrejurare prevăzută de lege care determină lichidarea unui agricultor sau influențează statutul său juridic și, în consecință, îl face să piardă dreptul de a solicita ajutor agricol.

53. În plus, dacă luăm în considerare definiția noțiunii „agricultor” prevăzută la articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3508/92 și la articolul 10 din Regulamentul nr. 1259/1999 [precum și la articolul 2 litera (a) din Regulamentul nr. 1782/2003, care a înlocuit Regulamentul nr. 1259/1999], din modul său de formulare nu se poate deduce că noțiunea „agricultor” exclude din sfera sa persoanele fizice sau juridice, identificabile din punct de vedere juridic drept agricultori, care au inițiat proceduri juridice în vederea lichidării, dar care altfel prezintă caracteristicile principale ale noțiunii menționate anterior. Înainte ca aceste persoane să poată fi excluse din sfera noțiunii respective, s‑ar impune să se menționeze în mod expres că agricultorii supuși unei proceduri de faliment, de lichidare, de concordat sau de lichidare voluntară sunt ineligibili pentru a obține un ajutor agricol precum cel din acțiunea principală. O astfel de formulare lipsește în cazul dispozițiilor în cauză și credem că este imposibil să o deducem din acestea prin adoptarea unei interpretări largi a acestor dispoziții.

54. Pe de altă parte, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 43-47 de mai sus (și din considerațiile care precedă aceste puncte), statele membre sunt obligate, în contextul aplicării PNDC, să aibă în vedere definiția noțiunii de agricultor.

55. În plus, din principiile fundamentale care stau la baza schemei de ajutor rezultă că statele membre trebuie să asigure coerența în acordarea plăților directe și că acestea nu au dreptul să discrimineze pe criteriul statutului juridic al agricultorilor( ).

56. Împărtășim opinia Comisiei conform căreia, având în vedere obiectivul PNDC (compensarea eventualelor efecte negative ale ajutorului forfetar acordat în anumite sectoare), aceste plăți ar trebui acordate tuturor agricultorilor care sunt eligibili pentru plata unică pe suprafață potrivit Regulamentelor nr. 3508/92, nr. 1259/1999 și nr. 1782/2003. Orice altă interpretare ar determina ca anumiți agricultori să fie lipsiți de avantajele mecanismului de compensare (PNDC), ceea ce ar conduce în practică la o aplicare discriminatorie. Astfel cum am menționat mai sus, chiar dacă statele membre au dreptul de a impune anumite condiții în legătură cu PNDC, nu este mai puțin adevărat că acestea trebuie să respecte noțiunea „agricultor”.

Întrebările 3, 8 și 12

57. În legătură cu cele menționate anterior, este clar că normele UE privind ajutorul agricol nu conțin nicio dispoziție în sensul că un agricultor trebuie să fie considerat ineligibil pentru ajutor pentru motivul că intenționează să își înceteze activitatea. Prin urmare, un agricultor care și‑a încetat activitatea înainte de a primi ajutorul are în continuare dreptul de a primi plăți directe atât timp cât, la momentul formulării cererii, îndeplinea condițiile relevante( ) (acestea fiind spuse, chiar și guvernul maghiar a admis că solicitările pentru acordarea ajutorului trebuie evaluate pe baza împrejurărilor de fapt și de drept existente la momentul formulării cererii).

58. Considerăm că o normă națională conform căreia o societate aflată în procedură de lichidare voluntară nu poate sub nicio formă să primească PNDC poate influența în mod semnificativ principiile care stau la baza ajutorului agricol al Uniunii Europene. Astfel, aplicarea în practică a acestei norme poate fi însoțită de fapt de aplicarea unei restricții suplimentare asupra eligibilității pentru acordarea ajutorului și poate impune eventual condiții care sunt incompatibile cu dreptul Uniunii.

59. Comisia arată în mod corect că definiția din dreptul Uniunii – în care legiuitorul Uniunii, prin utilizarea expresiei „persoană fizică sau juridică”, s‑a străduit în mod evident să stabilească o sferă largă de aplicare – demonstrează că aceasta se aplică indiferent de statutul juridic deținut de un grup sau de membrii acestuia în temeiul dreptului național. În ceea ce privește schema de sprijin agricol, legiuitorul UE atrage atenția statelor membre asupra unui aspect important, subliniind că statele membre nu pot restricționa categoriile de agricultori potențial eligibili prin invocarea statutului juridic al acestora deținut în temeiul dreptului național. De fapt, instanța națională este cea care va avea competența de a verifica dacă în acțiunea principală Bábolna își încetase sau nu își încetase efectiv activitatea înainte de a formula cererea pentru acordarea ajutorului.

60. În concluzie, din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că PNDC ar trebui considerate ca făcând parte integrantă din sistemul de ajutoare agricole al Uniunii Europene, care se întemeiază pe un ansamblu unic de principii fundamentale și care are caracteristicile unui program determinat.

61. Prin urmare, legislația Uniunii și legislația națională privind funcționarea PAC creează un sistem juridic complex care trebuie interpretat în mod uniform și care funcționează pe baza unui ansamblu unic de principii (și anume un ansamblu care se aplică tuturor aspectelor referitoare la PAC) și de condiții. Acordarea unui ajutor UE în contextul PAC (plăți unice pe suprafață) și acordarea PNDC corespunzătoare nu pot fi supuse unor condiții diferite, cu excepția cazului în care astfel de condiții au fost autorizate în prealabil printr‑o decizie a Comisiei. În decizia sa, Comisia autorizează principiile, obiectivele și structura programului național de ajutoare. Un grup (sau o persoană) care îndeplinește condițiile pentru acordarea plății unice pe suprafață a Uniunii Europene nu poate fi exclus(ă) de la acordarea PNDC dacă programul național autorizat de Comisie nu conține o prevedere în acest sens. Orice agricultor a cărui exploatație funcționează în mod legal și efectiv pe teritoriul UE are dreptul de a primi PNDC compatibile cu normele relevante de drept al Uniunii.

62. Noțiunea de statut juridic deținut în temeiul dreptului național, în contextul articolului 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3508/92 și al articolului 10 litera (a) din Regulamentul nr. 1259/1999, trebuie interpretată în sens larg, astfel încât domeniul de aplicare ratione personae să fie cât mai cuprinzător posibil, fără a lua în considerare statutul juridic pe care îl deține un anumit agricultor în temeiul normelor naționale. O metodă de lichidare aplicată unui agricultor (sau unui grup de agricultori) nu poate influența, în acțiunea principală, statutul juridic al acestuia (în sensul articolelor menționate anterior) dacă agricultorul respectiv își desfășoară activitatea în mod legal și efectiv la momentul formulării cererii pentru acordarea ajutorului, indiferent de procedurile legale care au fost inițiate de acesta în vederea lichidării.

63. Intenția unui anumit agricultor de a înceta activitatea pe viitor nu este relevantă la momentul evaluării eligibilității acestuia pentru primirea ajutorului. Pentru aplicarea Regulamentelor nr. 3508/92, nr. 1259/1999 și nr. 1782/2003, nu prezintă relevanță nici intenția unui anumit agricultor de a înceta activitatea pe viitor, nici statutul său juridic rezultat. În sfârșit, Regulamentul nr. 1259/99 se aplică și PNDC.

IV – Concluzie

64. În consecință, întrebările adresate de Fővárosi Bíróság impun, în opinia noastră, următoarele răspunsuri:

– Întrebările 1, 6, 7, 9 și 11: „Legislația Uniunii și legislația națională privind funcționarea politicii agricole comune (PAC) creează un sistem juridic complex care trebuie interpretat în mod uniform și care funcționează pe baza unui ansamblu unic de principii (și anume un ansamblu care se aplică tuturor aspectelor referitoare la PAC) și de condiții. Acordarea unui ajutor UE în contextul PAC (plăți unice pe suprafață) și acordarea plăților naționale directe complementare (PNDC) corespunzătoare nu pot fi supuse unor condiții diferite, cu excepția cazului în care astfel de condiții au fost autorizate în prealabil printr‑o decizie a Comisiei. În decizia sa, Comisia autorizează principiile, obiectivele și structura programului național de ajutoare. Un grup (sau o persoană) care îndeplinește condițiile pentru acordarea plății unice pe suprafață a Uniunii Europene nu poate fi exclus(ă) de la acordarea PNDC dacă programul național autorizat de Comisie nu conține o prevedere în acest sens. Orice agricultor a cărui exploatație funcționează în mod legal și efectiv pe teritoriul UE are dreptul de a primi PNDC compatibile cu normele relevante de drept al Uniunii.”

– Întrebările 2, 4, 5 și 10: „Noțiunea de statut juridic deținut în temeiul dreptului național, în contextul articolului 1 alineatul (4) din Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 al Consiliului din 27 noiembrie 1992 de stabilire a unui sistem de gestionare și control integrat pentru anumite regimuri de ajutoare comunitare și al articolului 10 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1259/1999 din 17 mai 1999 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în conformitate cu politica agricolă comună, trebuie interpretată în sens larg, astfel încât domeniul de aplicare ratione personae să fie cât mai cuprinzător posibil, fără a lua în considerare statutul juridic pe care îl deține un anumit agricultor în temeiul normelor naționale. O metodă de lichidare aplicată unui agricultor (sau unui grup de agricultori) nu poate influența, în acțiunea principală, statutul juridic al acestuia (în sensul articolelor menționate anterior) dacă agricultorul respectiv își desfășoară activitatea în mod legal și efectiv la momentul formulării cererii pentru acordarea ajutorului, indiferent de procedurile legale care au fost inițiate de acesta în vederea lichidării.”

– Întrebările 3, 8 și 12: „Intenția unui anumit agricultor de a înceta activitatea pe viitor nu este relevantă la momentul evaluării eligibilității acestuia pentru primirea ajutorului. Pentru aplicarea Regulamentelor nr. 3508/92 și nr. 1259/1999, precum și a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a altor diverse regulamente, nu prezintă relevanță nici intenția unui anumit agricultor de a înceta activitatea pe viitor, nici statutul său juridic rezultat. În sfârșit, Regulamentul nr. 1259/99 se aplică și PNDC.”