ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18.

Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd și Risen Footwear (HK) Co. Ltd (denumite în continuare, împreună, „Brosmann și alții”) au formulat un recurs împotriva Hotărârii Brosmann Footwear (HK) și alții/Consiliul (T‑401/06, EU:T:2010:67), prin care Tribunalul Uniunii Europene a respins acțiunile lor prin care au solicitat anularea în parte a regulamentului în litigiu. Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (denumită în continuare „Zhejiang Aokang”) a sesizat de asemenea Curtea cu un recurs împotriva Hotărârii Zhejiang Aokang Shoes/Consiliul (T‑407/06 și T‑408/06, EU:T:2010:68), prin care Tribunalul a respins acțiunea sa prin care a solicitat anularea în parte a aceluiași regulament. Brosmann și alții, precum și Zhejiang Aokang au solicitat, în esență, Curții să anuleze aceste hotărâri, precum și regulamentul în litigiu în măsura în care acesta le privea.
15.

În aceste condiții, prin hotărârea din 23 octombrie 2013, înregistrată la grefa Curții la 8 noiembrie 2013, cour d’appel de Bruxelles [Curtea de Apel din Bruxelles] a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Termenii «compensație echitabilă» de la articolul 5 alineatul (2) litera (a) și de la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie să primească o interpretare diferită după cum reproducerea pe hârtie sau pe orice suport similar, prin folosirea oricărui tip de tehnică fotografică sau a oricărui alt proces cu efecte similare, este realizată de către orice utilizator sau de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale? În cazul unui răspuns afirmativ, pe ce criterii trebuie să se întemeieze această diferență de interpretare? 2) Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să stabilească compensația echitabilă care revine titularilor de drepturi sub forma: — unei remunerații forfetare care se plătește de către fabricantul, importatorul sau cumpărătorul comunitar de aparate care permit copierea operelor protejate, cu ocazia punerii în circulație a acestor aparate pe teritoriul național și al cărei cuantum se calculează numai în funcție de viteza de copiere pe minut, fără vreo altă legătură cu prejudiciul eventual suferit de către titularii de drepturi, și — unei remunerații proporționale, stabilită numai printr‑un preț unitar înmulțit cu numărul de copii realizate, care variază în funcție de împrejurarea dacă debitorul a cooperat sau nu a cooperat la încasarea acestei remunerații și care este în sarcina persoanelor fizice sau juridice care realizează copii ale unor opere sau, eventual, pe socoteala acestora, în sarcina persoanelor care pun la dispoziția altora cu titlu oneros sau gratuit aparatul de copiere. În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, care sunt criteriile pertinente și coerente pe care statele membre trebuie să le urmeze pentru ca, în conformitate cu dreptul Uniunii, compensația să poată fi considerată echitabilă și să fie instaurat un just echilibru între persoanele interesate? 3) Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să atribuie editorilor operelor create de autori jumătate din compensația echitabilă care revine titularilor de drepturi, fără vreo obligație din partea editorilor de a se asigura că autorii beneficiază, chiar și indirect, de o parte din compensația de care au fost privați? 4) Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să instituie un sistem nediferențiat de percepere a compensației echitabile care revine titularilor de drepturi, sub forma unei sume forfetare și a unei sume pentru fiecare copie realizată, care acoperă implicit, dar în mod cert în parte și copierea de partituri muzicale și reproducerile nelegale?”
49.

Am calculat prețul pe metru pătrat al importurilor din China după cum urmează. În primul rând, întrucât Bricmate nu a contestat costul total al importurilor din perioadele analizate, am determinat costul total înmulțind prețul pe metru pătrat din tabelul 2 cu volumul importurilor indicat inițial în regulamentul provizoriu. Ulterior, am împărțit costul total la volumul corectat al importurilor pentru a obține un preț pe metru pătrat corectat.
9.

Anexa I la Directiva AFIA are următorul conținut, în extras: „1. Funcții de administrare a investițiilor pe care un AFIA trebuie să le asigure în mod obligatoriu atunci când administrează un FIA: (a) administrarea portofoliului; (b) administrarea riscurilor. 2. Alte funcții pe care AFIA le poate îndeplini în plus în cadrul administrării colective a unui FIA: (a) administrare: […] (b) distribuire; (c) activități legate de activele FIA, și anume […] administrarea infrastructurilor, administrarea bunurilor imobile […].”
12.

Acest document cuprindea, la punctul 16 din „Modalități și condiții cu privire la titluri” („Terms and conditions of the Notes”), clauza introdusă la litera (b), intitulată „Legislație și competență” („Law and jurisdiction”), potrivit căreia instanțele engleze au competența exclusivă să soluționeze orice litigiu rezultat din titluri sau în legătură cu acestea.
11.

La 22 decembrie 2005, ministrul responsabil cu activitățile miniere și MOL au semnat un acord de prelungire în temeiul articolului 26/A alineatul (5) din Legea minelor cu privire la cele 12 terenuri cu hidrocarburi (denumit în continuare „acordul din 2005”), care prevede la punctul 1 prelungirea cu cinci ani a datei limită pentru demararea exploatării acestor 12 terenuri și stabilește taxa de prelungire pe care MOL trebuie să o plătească statului pentru fiecare dintre cei cinci ani (12 % × 1,050 pentru primul an, și anume 12,600 %; 12 % × 1,038 pentru al doilea an, și anume 12,456 %; 12 % × 1,025 pentru al treilea an, și anume 12,300 %, precum și 12 % × 1,020 pentru al patrulea și al cincilea an, și anume 12,240 %).
34.

Referirea la perioade anterioare de „muncă” de la articolul 11 alineatul (4) al doilea paragraf este strâns legată de categoriile de lucrătoare pe care Directiva privind maternitatea urmărește să le protejeze ( 18 ). Noțiunea „lucrătoare” din directiva respectivă nu poate fi interpretată în mod diferit în fiecare sistem juridic național, ci are un anumit sens potrivit dreptului Uniunii ( 19 ). Ea trebuie definită potrivit unor criterii obiective ce caracterizează raportul de muncă, ținându‑se cont de drepturile și de obligațiile persoanelor implicate. Or, caracteristica esențială a raportului de muncă o constituie împrejurarea că o persoană îndeplinește, într‑o anumită perioadă de timp, în favoarea unei alte persoane și sub îndrumarea acesteia, prestații în contrapartida cărora primește o remunerație ( 20 ).
54.

Legătura strânsă care unește aceste două aspecte ale activității NCHD este subliniată în mod întemeiat în documentul intitulat „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training” („Principii în materia formării care trebuie să fie incluse în noile modalități de lucru ale medicilor rezidenți”) ( 28 ). Se indică aici că printre regulile generale care trebuie să ghideze formarea NCHD figurează cea potrivit căreia „posibilitățile de formare și de practică la locul de muncă trebuie să fie exploatate și dezvoltate la maximum” și cea potrivit căreia „nu trebuie să fie creată o barieră artificială între serviciu și formare” ( 29 ).
17.

Guvernul german consideră că răspunsul la întrebarea preliminară trebuie să fie negativ întrucât dispoziția în litigiu nu implică acordarea niciunui avantaj, fie sub forma unei subvenții, fie a unei reduceri de sarcini. Acesta consideră că, în orice caz, nicio întreprindere nu este favorizată deoarece BVVG nu are nicio obligație de a vinde agricultorului care s‑a oferit să achiziționeze. Dacă, într‑adevăr, refuzul autorizării are un efect restrictiv asupra BVVG și asupra soților Erbs, acesta nu implică, în schimb, nicio favorizare.
23.

Având în vedere toate aceste considerații, instanța de trimitere a hotărât să suspende procedura principală și să adreseze Curții următoarele trei întrebări preliminare: „1) Punctul 7 din anexa I la Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor trebuie interpretat în sensul că lista persoanelor care trebuie considerate legate de instituția de credit în cauză și cărora trebuie să li se refuze dreptul la compensația garantată este exhaustivă? 2) O persoană care, în conformitate cu fișa postului ocupat, are dreptul de a planifica, de a coordona și de a supraveghea un domeniu de activitate al instituției de credit sau exercitarea unei funcții, dar nu activitatea globală a instituției de credit și care nu are capacitatea de a emite ordine sau de a adopta decizii obligatorii pentru alte persoane poate fi considerată manager al unei instituții de credit sau o altă persoană dintre cele menționate la punctul 7 din anexa I la Directiva 94/19? Trebuie să se ia în considerare conținutul respectivului domeniu de activitate al instituției de credit sau al funcției menționate? 3) Punctul 7 din anexa I la Directiva 94/19 poate fi interpretat în sensul că un stat membru poate refuza dreptul de a acorda compensația garantată unei persoane care, în conformitate cu drepturile și obligațiile funcției ocupate, prevăzute în fișa postului, nu poate fi considerată director, dar care are de fapt o influență semnificativă asupra deciziilor directorilor instituției de credit sau ale persoanelor direct responsabile pentru instituția respectivă? În acest context, poate fi relevantă o influență strict informală, derivată din autoritatea, competențele sau cunoștințele persoanei în raport cu activitatea instituției de credit?”
12.

Această instanță apreciază însă că este împiedicată să se pronunțe în acest sens ca urmare a Hotărârii Strigl și Securvita (C‑90/11 și C‑91/11, EU:C:2012:147), în care Curtea a statuat că articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că se aplică în cazul unei mărci verbale compuse prin juxtapunerea unei suite de litere lipsite, ca atare, de caracter descriptiv cu o sintagmă descriptivă, dacă această suită este percepută de public ca o abreviere a sintagmei menționate ca urmare a faptului că reia inițialele cuvintelor din cadrul acesteia, iar marca în cauză, privită în ansamblu, poate fi astfel înțeleasă ca o combinație de indicații sau de abrevieri descriptive. Bundespatentgericht amintește, pe de altă parte, că, la punctul 38 din această hotărâre, se precizează că suita de litere care reia inițialele cuvintelor care compun sintagma nu ocupă, în raport cu aceasta, decât o poziție accesorie. Or, în opinia acestei instanțe, ar fi exclus ca unui element al unei mărci complexe – în speță suita de litere „BGW” din cadrul mărcii ulterioare, percepută ca acronim – să îi fie recunoscută o poziție predominantă sau cel puțin distinctivă și autonomă, dacă un asemenea element are în cadrul acestei mărci numai o poziție accesorie.
6.

În acest cadru, STV publică, pe pagina sa de internet, o listă în care figurează toate soiurile de plante protejate prin contractul pe care îl administrează, precum și taxa de cultivare a acestor soiuri. În plus, în fiecare an, STV solicită agricultorilor, sub o formă generală, să o informeze cu privire la o eventuală cultivare a unuia dintre soiurile de plante respective, transmițându‑le în acest scop formulare de declarație însoțite de un ghid în care sunt enumerate toate soiurile protejate pe care le administrează în anul de comercializare în cauză, precum și identitatea titularilor acestora și a deținătorilor de licență de exploatare respectivi.
8.

O persoană care nu are reședința în Țările de Jos, dar care realizează venit impozabil în acest stat (inclusiv, așadar, un nerezident care realizează în statul membru respectiv întregul sau aproape întregul său venit impozabil în cursul primelor trei luni ale unui an fiscal), are două posibilități [articolul 2 alineatul 5 punctul 1 din WIB 2001]. Persoana respectivă poate opta, în primul rând, pentru statutul de contribuabil rezident cu privire la întregul an fiscal, cu consecințele menționate la punctul 7 de mai sus (opțiunea 1). Pe de altă parte, aceasta poate opta să fie tratată ca un contribuabil nerezident cu privire la întregul an fiscal (opțiunea 2). În acest caz, impozitul pe venit este datorat în Țările de Jos numai cu privire la venitul realizat în acest stat membru, iar contribuabilul nu poate deduce din baza impozabilă dobânda ipotecară aferentă unei locuinţe proprietate personală.
74.

În ședință, guvernul francez a susținut interpretarea potrivit căreia Directiva 2010/64 nu s‑ar opune ca un stat membru să impună, sub sancțiunea inadmisibilității, ca o persoană să formuleze o cale de atac în limba de procedură a instanței competente, sub rezerva ca acesta să furnizeze, anterior, acestei persoane asistența unui interpret sau a unui traducător. O astfel de luare de poziție este, în opinia noastră, simptomatică pentru neînțelegerea pe care o implică noțiunea de norme minime. Acest guvern și‑a întemeiat astfel demonstrația pe argumentul potrivit căruia această directivă ar urmări doar adoptarea unor norme minime pentru a reține o interpretare restrictivă a directivei menționate. Astfel cum am arătat în observațiile noastre introductive, această modalitate de raționament ne pare eronată. Obiectivul unei cooperări judiciare în materie penală mai eficace, care se realizează printr‑o consolidare a drepturilor procesuale ale persoanelor suspectate și ale persoanelor acuzate în cadrul unei proceduri penale, necesită, dimpotrivă, o interpretare largă a Directivei 2010/64, și anume cea care garantează cea mai bună protecție a dreptului la apărare al persoanelor în cauză.
83.

În domeniul TVA‑ului, un sistem funcțional de sancțiuni împotriva încălcărilor dreptului Uniunii prezintă o importanță deosebită, întrucât acesta nu are ca scop doar asigurarea unui tratament egal al tuturor întreprinderilor care își desfășoară activitatea în cadrul pieței interne, ci, în plus, ar trebui să urmărească și protejarea intereselor financiare ale Uniunii, ale cărei resurse proprii includ o parte din TVA‑ul colectat de statele membre ( 43 ). Conform articolului 325 TFUE, statele membre sunt obligate, așadar, să combată activitățile ilegale care aduc atingere intereselor financiare ale Uniunii prin măsuri care să descurajeze fraudele și să ofere o protecție efectivă” ( 44 ). Același lucru rezultă din Regulamentul nr. 2988/95, care are de asemenea ca obiectiv protejarea intereselor financiare ale Uniunii.
16.

Cu privire la stabilirea valorii normale, articolul 2 alineatul (7) din regulamentul de bază prevede următoarele: „(a) În cazul importurilor din țări care nu au economie de piață ( 8 ) […], valoarea normală se stabilește pe baza prețului sau a valorii calculate într‑o țară terță care are economie de piață, pe baza prețului practicat la exportul dintr‑o astfel de țară către alte țări, inclusiv către Comunitate, sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil, în orice alt mod rezonabil […]. […] (b) În cazul anchetelor antidumping privind importurile din […] orice țară care nu are economie de piață și care este membră a OMC la data deschiderii anchetei, valoarea normală se stabilește în conformitate cu alineatele (1)-(6)[ ( 9 ) ], în cazul în care se stabilește, pe baza unor cereri documentate corespunzător prezentate de unul sau mai mulți producători care fac obiectul anchetei și în conformitate cu criteriile și procedurile prevăzute la litera (c), că în cazul acestui producător sau al acestor producători prevalează condițiile economiei de piață în ceea ce privește fabricarea și vânzarea produsului similar respectiv. În cazul în care nu se prezintă o astfel de situație, se aplică dispozițiile de la litera (a). (c) Cererea prezentată în temeiul literei (b) trebuie […] să conțină probe suficiente că producătorul își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață.”
52.

Sub simplitatea sa, ideea ascunde o reală dificultate. Aceasta trimite astfel la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2201/2003, care lasă părinților posibilitatea de a alege, mai precis aceea de a sesiza instanța care este competentă numai în temeiul cetățeniei lor comune, ceea ce au făcut în speță. Or, Regulamentul nr. 4/2009, la articolul 3 literele (c) și (d), exclude în mod expres o astfel de competență, atât în ceea ce privește cererea privind obligațiile de întreținere în cadrul unei acțiuni privind starea persoanei, cât și în ceea ce privește cererea în cadrul unei acțiuni privind răspunderea părintească.
36.

În speță, din articolul 9 alineatul (7) a doua teză din KStG 1988 rezultă că o societate austriacă care a achiziționat participații la o altă societate are dreptul de a beneficia de avantajele fiscale oferite de amortizarea fondului comercial în cadrul impozitării grupului de întreprinderi numai în cazul în care societatea dobândită este supusă integral la plata impozitului în Austria, așadar, dacă are sediul în acest stat. În schimb, amortizarea nu este posibilă dacă societatea dobândită are sediul în alt stat membru. Această diferență de tratament împiedică dobândirea de participații la filialele rezidente într‑un alt stat membru. Întrucât, în cadrul libertății de stabilire, dobândirea unei asemenea participații trebuie asimilată înființării unei filiale ( 19 ), reglementarea austriacă împiedică stabilirea în alte state membre a societăților austriece.
8.

Clauza 2 din acordul‑cadru („Concediul pentru creșterea copilului”) prevede: „(1) În temeiul prezentului acord, sub rezerva clauzei 2.2, se acordă lucrătorilor, bărbați și femei, un drept individual la concediu pentru creșterea copilului, pe baza nașterii sau adopției unui copil, pentru a le da posibilitatea să îngrijească acel copil, pe o perioadă de cel puțin trei luni, până la o vârstă dată de maximum opt ani care urmează să fie stabilită de statele membre sau de partenerii sociali. (2) Pentru a promova șansele egale și egalitatea de tratament între bărbați și femei, părțile semnatare ale prezentului acord consideră că dreptul la concediu pentru creșterea copilului prevăzut la clauza 2.1 ar trebui, în principiu, acordat pe bază netransferabilă. (3) Condițiile de acces și modalitățile de aplicare a concediului pentru creșterea copilului sunt definite de lege și/sau de convențiile colective din statele membre, cu respectarea cerințelor minime ale prezentului acord. Statele membre și/sau partenerii sociali pot, în special: (a) să hotărască dacă concediul pentru creșterea copilului este acordat integral [sau] parțial, […]; (b) să condiționeze dreptul la concediu pentru creșterea copilului de o perioadă de muncă și/sau de vechime care nu poate depăși un an; (c) […] (d) să stabilească perioadele de notificare a angajatorilor de către lucrători atunci când aceștia își exercită dreptul la concediu pentru creșterea copilului, cu specificarea începutului și sfârșitului perioadei de concediu; (e) să definească condițiile în care angajatorul […] este autorizat să amâne acordarea concediului pentru creșterea copilului din motive justificate legate de funcționarea întreprinderii […] (f) […]”
3.

În prima cauză, Larentia + Minerva deține, în calitate de comanditar, 98 % din părțile a două filiale constituite sub forma unor societăți de persoane cu răspundere limitată în comandită (GmbH & Co. KG), care exploatează, fiecare, o navă. Ea le furnizează, în plus, în calitate de „societate holding de conducere”, servicii administrative și comerciale cu titlu oneros.
24.

Pentru a susține această interpretare, Comisia se întemeiază pe un document de lucru elaborat de aceasta ( 6 ). Comisia se întemeiază de asemenea pe economia articolului 27 alineatul (1) din Directiva 92/83, arătând că litera (d) a acestei dispoziții ar trebui interpretată în contextul literelor (c) și (e) ale aceleiași dispoziții. Comisia arată, în acest sens, referindu‑se la articolul 27 alineatul (1) litera (c) din această directivă, care prevede un caz de scutire pentru alcoolul utilizat „pentru producerea oțetului sub codul NC 2209”, că alcoolul, inclusiv vinul, intră direct în producerea oțetului. În plus, în ceea ce privește articolul 27 alineatul (1) litera (e) din directiva menționată, care prevede un caz de scutire pentru alcoolul utilizat „pentru producerea aromelor folosite în producția produselor alimentare și a băuturilor nealcoolice cu o tărie alcoolică de sub 1,2 % vol.”, Comisia arată că alcoolul este, în principiu, utilizat ca solvent.
29.

Având în vedere aceste considerații, Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria a formulat următoarele întrebări preliminare: „1) Poate fi considerat «act extrajudiciar», în sensul articolului 16 din Regulamentul nr. 1393/2007[…], un act eminamente sub semnătură privată, chiar dacă nu a fost emis de o autoritate sau de un funcționar public din afara sistemului judiciar? 2) În cazul unui răspuns afirmativ, orice act sub semnătură privată poate fi considerat act extrajudiciar sau este necesar ca acesta să îndeplinească anumite caracteristici specifice? 3) În cazul în care un act sub semnătură privată îndeplinește astfel de caracteristici, un cetățean al Uniunii poate solicita notificarea și comunicarea lui prin procedura prevăzută la articolul 16 din […] Regulament[ul] nr. 1393/2007 […], atunci când s‑a realizat comunicarea respectivă și prin intermediul altei autorități publice din afara sistemului judiciar, precum un notar? 4) În vederea aplicării articolului 16 din Regulamentul nr. 1393/2007, trebuie să se țină seama de faptul că o astfel de cooperare are incidență transfrontalieră și este necesară pentru buna funcționare a pieței interne? În ce situații trebuie să se aprecieze că respectiva cooperare are «incidență transfrontalieră și este necesară pentru buna funcționare a pieței interne»?”
128.

În schimb, în versiunea în limba engleză și în toate celelalte versiuni lingvistice care aparțin celui de al doilea grup de versiuni lingvistice, dispoziția de la articolul 132 alineatul (2) ultimul paragraf din Regulamentul nr. 73/2009 a fost rectificată prin deplasarea mențiunii privind anul 2012 care se afla la sfârșitul frazei:„The total direct support which a farmer may be granted in the new Member States after accession under the relevant direct payment, including all complementary national direct payments, shall not exceed the level of direct support a farmer would be entitled to receive under the corresponding direct payment then applicable to the Member States in the Member States other than the new Member States, from 2012, taking into account, from 2012, the application of Article 7 in conjunction with Article 10[ ( 60 )].”
75.

Chiar presupunând că măsura în cauză asigură în mod efectiv un nivel ridicat de calitate a serviciilor pentru clienți și consumatori, trebuie să arătăm că este armonizat la nivelul Uniunii ( 68 ) conținutul procedurii de ITV – altfel spus, serviciul de bază pe care îl achiziționează clienții și consumatorii. Sub rezerva variațiilor permise de Directiva 2009/40 însăși, clienții și consumatorii au dreptul să pretindă același nivel ridicat de calitate indiferent de stația de ITV în cauză ( 69 ). Ea poate fi, așadar, asimilată cu obligația de a produce un anumit rezultat („obligation de résultat”). Astfel, în cazul în care scade calitatea serviciilor oferite de anumiți operatori de stații de ITV, această problemă ar trebui să fie abordată ex post de statul respectiv în contextul rolului său de supervizare. O cerință ex ante privind cota de piață maximă de acest tip presupune însă, de fapt, că serviciul furnizat de operatorii care se situează deasupra plafonului menționat nu se ridică la nivelul impus de directivă. Această poziție este de neacceptat.