3.

Hotărârea atacată prezintă faptele care au dat naștere prezentului litigiu după cum urmează: „2 La începutul anului 1994, în cadrul Programului comunitar de asistență tehnică pentru Comunitatea Statelor Independente (TACIS), a fost încheiat un contract cu numărul de referință MO.94.01/01.01/B0002 între Comisie, reprezentată de directorul general adjunct al Direcției Generale (DG) Relații Economice Externe, și Helmico SA, reprezentată de administratorul său delegat. Acest contract (denumit în continuare «contractul privind Moldova») era intitulat«Asistență pentru organizarea unei asociații private de agricultori» și se înscria în cadrul proiectului cu numărul de referință TACIS/FD MOL 9401 (denumit în continuare «proiectul privind Moldova»). 3 În aprilie 1996, Helmico și reclamanta au încheiat un contract prin care Helmico îi subcontracta acesteia din urmă furnizarea anumitor servicii prevăzute de contractul privind Moldova. 4 La 27 septembrie 1996, contractul TACIS cu numărul de referință RU 96-5276-00 a fost încheiat între Comisie, reprezentată de directorul general adjunct al DG Relații Economice Externe, și Helmico, reprezentată de administratorul său delegat. În temeiul acestui contract (denumit în continuare «contractul privind Rusia»), Helmico s-a angajat să furnizeze servicii în Rusia, în cadrul unui proiect intitulat «Sistemul federal de certificare și de testare a semințelor», având numărul de referință FD RUS 9502 (denumit în continuare «proiectul privind Rusia»). 5 În decembrie 1996, Helmico și reclamanta au încheiat un contract de subantrepriză privind serviciile aferente proiectului privind Rusia, în mare parte identic cu cel încheiat în aprilie 1996 în legătură cu proiectul privind Moldova. 6 Spre sfârșitul anului 1997, reclamanta și-a manifestat îngrijorarea în legătură cu întârzierile la plată ale Helmico, care a invocat faptul că aceste întârzieri erau imputabile Comisiei. Reclamanta a contactat serviciile Comisiei și a aflat că aceasta achitase toate facturile emise de Helmico la acea dată. Cercetări mai aprofundate au permis reclamantei să descopere că Helmico a informat-o tardiv și în mod incorect cu privire la plățile pe care le primise din partea Comisiei […]. 7 La 2 octombrie 1998, a avut loc o întâlnire între un administrator al Masdar și reprezentanți ai Comisiei. 8 La 5 octombrie 1998, serviciile Comisiei au trimis o scrisoare prin fax către Helmico. În această scrisoare, Comisia se declara îngrijorată de faptul că divergențele de opinie între membrii consorțiului Helmico riscau să compromită finalizarea proiectului privind Rusia și sublinia că acordă o importanță deosebită respectării termenilor contractului privind Rusia și reușitei proiectului privind Rusia. Comisia solicita societății Helmico asigurări sub forma unei declarații semnate în comun de Helmico și de reclamantă, care să indice că acestea erau în deplin acord cu privire la respectarea termenilor contractului privind Rusia și că proiectul privind Rusia va fi finalizat la termenele stabilite. Scrisoarea preciza că, în ipoteza în care o astfel de asigurare nu era primită până luni, 12 octombrie 1998, Comisia intenționa să recurgă la alte metode pentru garantarea finalizării respectivului proiect în conformitate cu termenii contractului privind Rusia. 9 Prin faxul din 6 octombrie 1998, Helmico a răspuns serviciilor Comisiei că divergențele de opinii dintre membrii consorțiului fuseseră soluționate și că finalizarea proiectului privind Rusia nu era în niciun caz compromisă. Răspunsul preciza că membrii consorțiului conveniseră ca toate plățile ulterioare, inclusiv cele aferente facturilor aflate în curs de procesare, referitoare la proiectul privind Rusia să fie efectuate într-un cont bancar desemnat de reclamantă, iar nu în contul bancar al Helmico. Se mai indicau următoarele: «De asemenea, s-a convenit ca gestionarea contractelor să fie transferată, începând cu data de azi, domnului S, președintele Masdar. Vă rugăm să ne contactați cât mai curând posibil pentru a confirma acceptarea acestor modificări.» 10 Această scrisoare era semnată de domnul T, în calitate de administrator delegat al Helmico și conținea următoarea mențiune manuscrisă: «Aprobat, domnul S, Masdar, 6 octombrie 1998». 11 O scrisoare redactată în aceiași termeni, datând din aceeași zi și contrasemnată de către președintele Masdar a fost expediată Comisiei de Helmico în legătură cu sumele care trebuiau achitate în cadrul contractului privind Moldova. 12 La 7 octombrie 1998, Helmico a trimis Comisiei alte două scrisori, semnate de domnul T și contrasemnate de domnul S în numele Masdar. […] 13 La 8 octombrie 1998, Helmico a adresat două scrisori coordonatorilor proiectelor avute în vedere din cadrul Serviciului contracte al Comisiei, pentru a le solicita să efectueze toate plățile ulterioare aferente contractelor privind Rusia și privind Moldova într-un cont diferit, pe numele Helmico, în Atena. Aceste scrisori se încheiau cu următoarea declarație: «Prezentele instrucțiuni nu pot fi revocate de Helmico fără aprobarea scrisă a președintelui Masdar, domnul S. Am aprecia dacă veți informa Masdar cu privire la stadiul evoluției procedurii de plată și cu privire la data la care vor fi efectuate plățile.» 14 La 8 octombrie 1998, Helmico și reclamanta au semnat o convenție prin care se acorda președintelui Masdar o împuternicire pentru a transfera fonduri din cele două conturi menționate în scrisorile din 7 și din 8 octombrie 1998, adresate Comisiei. 15 La 10 noiembrie 1998, Comisia a emis raportul său de final de proiect referitor la proiectul privind Rusia. Din cele șase rubrici supuse unei evaluări, patru au primit aprecierea «excelent», alta «bine» și alta «în ansamblu satisfăcător». La 26 februarie 1999, Comisia a emis raportul său de final de proiect referitor la proiectul privind Moldova, pentru care două dintre rubricile supuse evaluării au primit aprecierea «bine» și alte patru «în ansamblu satisfăcător». 16 În februarie 1999, funcționarii Comisiei au început un audit al proiectelor privind Moldova și privind Rusia. Auditul proiectului privind Rusia a fost finalizat în aprilie 1999. Auditul proiectului privind Moldova nu era finalizat în iulie 1999. 17 La 29 iulie 1999, serviciile Comisiei au adresat reclamantei o scrisoare în care arătau că, întrucât fusese informată cu privire la existența unor nereguli financiare între Helmico și reclamantă în cadrul executării contractelor privind Rusia și privind Moldova, Comisia suspendase toate plățile neefectuate încă și începuse un audit complet pentru a stabili dacă au fost deturnate fonduri comunitare în cadrul executării contractelor privind Rusia și privind Moldova. Fiind conștientă de dificultățile financiare ale reclamantei, Comisia o informa că urma să plătească în cadrul proiectului privind Rusia un avans de 200000 de euro în contul Helmico menționat în instrucțiunile comunicate de această societate la 8 octombrie 1998. 18 Suma de 200000 de euro a fost plătită în august 1999 în acest cont și a fost virată ulterior în contul reclamantei. 19 În perioada decembrie 1999-martie 2000, președintele Masdar s-a adresat în scris mai multor funcționari ai Comisiei, precum și membrului Comisiei însărcinat cu relațiile externe, domnul Patten. Printre diversele probleme ridicate figura cea privind plata serviciilor furnizate de Masdar. 20 La 22 martie 2000, directorul general al Serviciului comun de relații externe al Comisiei s-a adresat în scris președintelui Masdar pentru a-l informa cu privire la următoarele: «După consultări intense (în cadrul cărora au fost avute în vedere mai multe posibilități, inclusiv lichidarea finală a celor două contracte prin intermediul unor plăți adiționale în favoarea Masdar, calculate în funcție de lucrările realizate și de cheltuielile efectuate de dumneavoastră), serviciile Comisiei au decis în final să procedeze la recuperarea fondurilor plătite anterior contractantului, Helmico. Pe plan juridic, s-ar părea că orice plată efectuată direct către Masdar (chiar prin intermediul contului bancar al Helmico pentru care dispuneți de împuternicire) ar fi considerată, în caz de insolvabilitate a Helmico, drept un act coluziv din partea administratorilor sau a creditorilor Helmico; în plus, nu este cert că, în cazul unui litigiu între Helmico și Masdar, fondurile plătite de Comisia Europeană ar rămâne definitiv dobândite de Masdar, cum ar dori Comisia.» 21 La 23 martie 2000, Comisia s-a adresat în scris Helmico pentru a-i comunica refuzul său de a achita facturile suspendate la plată și pentru a-i solicita rambursarea unei sume totale de 2091168,07 euro. Comisia a avut această inițiativă după ce a constatat că Helmico acționase în mod fraudulos în executarea contractelor privind Moldova și privind Rusia. 22 La 31 martie 2000, reclamanta a formulat o acțiune împotriva Helmico la High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, prin care solicita plata serviciilor efectuate prin subcontractare în cadrul executării contractelor privind Moldova și privind Rusia, în sumă totală de 453000 de euro. 23 La 4 aprilie 2000, Comisia a emis două ordine de recuperare oficiale, adresate Helmico în temeiul articolului 28 alineatul (2) din Regulamentul financiar [din 21 decembrie 1977 aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 356, p. 1)]. Conținutul acestor documente a fost comunicat avocaților reclamantei la 1 februarie 2002 (a se vedea punctul 36 de mai jos). 24 La 15 iunie 2000, președintele Masdar a trimis un fax membrului Comisiei însărcinat cu relațiile externe, în care a declarat: «În urmă cu 18 luni, am alertat Comisia Europeană în legătură cu dificultățile pe care le-am întâmpinat cu partenerii noștri Helmico pentru cele două proiecte menționate anterior. Am primit asigurări că, în cazul în care am continua proiectele, Comisia Europeană s-ar asigura că vom fi remunerați pentru serviciile noastre. Am continuat să finanțăm și să punem în aplicare cele două proiecte în numele dumneavoastră și cu prețul unor costuri suplimentare considerabile, în pofida faptului că înțeleseserăm deja că Helmico fraudase Masdar și că aceste fonduri ar fi probabil nerecuperabile.» 25 Răspunsul membrului Comisiei, prin scrisoarea din 25 iulie 2000, confirmă poziția Comisiei exprimată în scrisoarea din 22 martie 2000. 26 La 5 februarie 2001, președintele Masdar a trimis din nou un fax membrului Comisiei însărcinat cu relațiile externe, invocând argumente potrivit cărora, pe de o parte, reclamanta era parte la contractele privind Rusia și privind Moldova încheiate cu Comisia și, pe de altă parte, la întâlnirea din 2 octombrie 1998, acesteia i se dăduse asigurarea că va fi plătită dacă va continua proiectele privind Rusia și privind Moldova. 27 În aprilie 2001, reclamanta a luat contact cu Comisia pentru a examina posibilitatea ca aceasta să îi plătească direct lucrările efectuate și facturate către Helmico. 28 Prin scrisoarea din 8 mai 2001, membrul Comisiei însărcinat cu afacerile externe a reiterat poziția Comisiei potrivit căreia reclamanta nu era parte la contractele privind Rusia și privind Moldova. 29 La 21 mai 2001 a avut loc o întâlnire între avocații reclamantei și serviciile Comisiei pentru a examina posibilitatea de a remunera în mod direct reclamanta pentru serviciile furnizate. 30 La 1 august 2001, avocații reclamantei au reiterat cererea având ca obiect obținerea unei plăți cu titlu grațios din partea Comisiei. Reclamanta a solicitat plata a 448947,78 euro sau, în subsidiar, a 249314 euro. Prima cifră corespundea valorii totale facturate de Helmico către Comisie, care era neplătită, în timp ce a doua cifră corespundea valorii lucrărilor efectuate după descoperirea fraudei. 31 La 28 august 2001, a avut loc o întâlnire între avocații reclamantei și serviciile Comisiei pentru a examina posibilitatea de a remunera în mod direct reclamanta pentru serviciile furnizate. 32 La 10 octombrie 2001, avocații reclamantei au transmis serviciilor Comisiei copia unui raport redactat în 1998. Acest document trebuia să ajute serviciile Comisiei să regăsească urma administratorilor Helmico. 33 La 16 octombrie 2001, serviciile Comisiei au răspuns că informațiile fuseseră transmise serviciilor competente ale DG Buget, Oficiului European de Luptă Antifraudă și Unității finanțe și contracte care se ocupa de programele TACIS și că serviciile Comisiei vor întreprinde toate demersurile necesare pentru a-i căuta pe administratorii Helmico. 34 La 16 octombrie 2001, avocații reclamantei i-au comunicat în scris Comisiei că între serviciile Comisiei și reclamantă exista un acord tacit potrivit căruia Comisia ar plăti reclamanta începând cu 8 octombrie 1998, cu condiția ca aceasta să acționeze astfel încât proiectul privind Rusia și proiectul privind Moldova să fie finalizate. Principalele argumente invocate în această scrisoare urmăreau să demonstreze că Comisia admisese că reclamanta devenise contractantul principal al proiectului privind Rusia începând din 1998. Această scrisoare se termina cu următoarea declarație: «Am aprecia dacă ne-ați comunica dacă serviciile Comisiei acceptă argumentul prezentat în prezenta scrisoare și, eventual, dacă sunt pregătite să plătească Masdar Ltd un avans de 279711,85 euro, în așteptarea finalizării procedurii de recuperare angajate împotriva Helmico.» 35 Argumentele prezentate de avocații reclamantei au fost respinse de serviciile Comisiei printr-o scrisoare datată 13 noiembrie 2001. Scrisoarea se încheia cu următoarea declarație: «Comisia va proceda la recuperarea sumelor primite de Helmico de la reprezentanții acestei societăți, în temeiul ordinului de recuperare. În funcție de rezultatul acestei proceduri, vor putea fi avute în vedere noi dispoziții cu privire la utilizarea sumelor recuperate.» 36 La 1 februarie 2002, într-un răspuns scris la o cerere formulată de avocații reclamantei, serviciile Comisiei au explicat că la 4 aprilie 2000 fuseseră emise două ordine de recuperare oficiale adresate Helmico, unul referitor la contractul privind Moldova, pentru o valoare de 1236200,91 euro, iar celălalt referitor la contractul privind Rusia, pentru o valoare de 854967,16 euro, ceea ce reprezintă un total de 2091168,07 euro. 37 Într-o scrisoare din 27 februarie 2002 adresată serviciilor Comisiei, avocații reclamantei au constatat că valorile celor două ordine de recuperare oficiale corespundeau aproximativ valorilor care figurau pe extrasul sumelor plătite de Comisie către Helmico. Din acestea, avocații deduceau că Comisia nu a considerat necesar să emită ordine de recuperare pentru sumele facturate de Helmico către Comisie, însă neplătite de aceasta din urmă. 38 La 11 martie 2002, serviciile Comisiei s-au adresat în scris avocaților reclamantei pentru a confirma că cele două ordine de recuperare oficiale, emise de serviciile Comisiei la 4 aprilie 2000, adresate Helmico nu acopereau sumele facturate de Helmico către Comisie, însă neplătite de aceasta din urmă. 39 La 17 decembrie 2002, Serviciul juridic al Comisiei a transmis avocaților reclamantei un extras al sumelor facturate de Helmico către Comisie, precum și datele, valorile plăților și valorile plăților neefectuate. 40 La 18 februarie 2003 a avut loc o întâlnire între avocații reclamantei și serviciile Comisiei. 41 La 23 aprilie 2003, avocații reclamantei au adresat serviciilor Comisiei o scrisoare recomandată, care se încheia prin următoarea declarație: «[…] cu excepția situației în care serviciile Comisiei ar fi în măsură să prezinte, cel târziu la 15 mai 2003, o propunere concretă de plată a clientei noastre pentru serviciile furnizate, se va introduce împotriva Comisiei o acțiune în despăgubiri la Tribunalul de Primă Instanță, în temeiul articolelor 235 CE și 288 [CE] (fostele articole 178 și 215 din Tratatul CE)». 42 Printr-un fax datat 15 mai 2003, Comisia s-a adresat în scris avocaților reclamantei, propunându-le o întâlnire pentru a discuta o eventuală soluționare pe cale amiabilă, potrivit căreia Comisia i-ar plăti reclamantei suma de 249314,35 euro pentru lucrările efectuate după descoperirea fraudei comise de Helmico, dacă reclamanta aducea dovada unui acord care să prevadă că aceasta ar fi plătită în mod direct de către Comisie dacă finaliza proiectele privind Rusia și privind Moldova. 43 Prin scrisoarea recomandată din 23 iunie 2003, avocații reclamantei au răspuns serviciilor Comisiei că refuzau să continue negocierile pe baza propusă de Comisie, prezentând detaliile cererii reclamantei, precum și termenii și condițiile în care aceasta ar fi de acord să participe la o întâlnire. 44 Această scrisoare recomandată a fost urmată de un fax trimis la 3 iulie 2003, în care avocații reclamantei au solicitat răspunsul Comisiei cu privire la posibilitatea de a organiza, înainte de 15 iulie 2003, o întâlnire în condițiile propuse și că, în lipsa unei astfel de întâlniri, Tribunalul de Primă Instanță ar fi sesizat cu acțiune. 45 Prin scrisoarea din 22 iulie 2003, serviciile Comisiei au răspuns că nu puteau da curs cererii de plată a reclamantei.”