Articolul 26 din statut, aplicabil agenților temporari în temeiul articolului 11 din Regimul aplicabil celorlalți agenți, are ca obiectiv să garanteze dreptul la apărare al funcționarilor și agenților, evitând ca decizii luate de autoritatea abilitată să încheie contractele de angajare și care le afectează situația administrativă și cariera să fie întemeiate pe elemente de fapt privind competența, eficiența sau comportamentul lor nemenționate în dosarul personal. În consecință, o decizie întemeiată pe astfel de elemente de fapt încalcă garanțiile oferite de statut și trebuie anulată întrucât a fost adoptată în urma unei proceduri viciate de o ilegalitate.

Articolul 26 primul paragraf litera (a) din statut nu obligă, în sine, administrația să includă în dosarul personal orice document referitor la un funcționar. În acesta se face, prin urmare, distincție între, pe de o parte, „documentele” care trebuie să figureze în dosarul personal numai dacă privesc situația administrativă a funcționarului vizat și „rapoartele” care trebuie să fie depuse numai dacă privesc competența, eficiența sau comportamentul său și, pe de altă parte, orice alt document privind funcționarul respectiv. Atunci când vizează astfel de rapoarte, articolul 26 primul paragraf litera (a) din statut intenționează să se refere la documente formale cu conotație oficială având ca obiect competența, eficiența sau comportamentul funcționarului.

Cu toate acestea, articolul 26 din statut nu interzice nicidecum unei instituții să inițieze o anchetă și să constituie un dosar în acest sens, iar singurele înscrisuri referitoare la această anchetă care trebuie adăugate la dosarul funcționarului sunt eventualele decizii de sancționare luate pe baza acestui dosar de anchetă.

În această privință, nu reiese din articolul 26 din statut că administrația are obligația de a arhiva în dosarul personal al unui funcționar, după comunicare, raportul unui anchete administrative care s‑a dispus în privința acestuia. Prin aplicarea articolului 2 alineatul (2) din anexa IX la statut, obligația administrației la încheierea unei anchete constă în a informa persoana interesată în legătură cu concluziile raportului de anchetă și numai la cererea acesteia din urmă și sub rezerva protecției intereselor legitime ale terților administrația îi comunică, în plus, toate documentele care sunt în legătură directă cu susținerile formulate în privința sa.

Orice înscris de natură să aibă o influență decisivă asupra deciziei care lezează trebuie, în principiu, să fi fost comunicat funcționarului respectiv, iar ulterior arhivată în dosarul său personal. Pe lângă faptul că un astfel de înscris nu constituie un raport privind competența, eficiența sau comportamentul funcționarului respectiv, în sensul articolului 26 din statut, această comunicare și această arhivare în dosarul personal se impun, cu toate acestea, în ceea ce privește raportul unei misiuni de evaluare care constată carențe grave ale funcționarului respectiv, din moment ce acest raport poate exercita o influență determinantă asupra deciziei de a‑l concedia sau de a nu îl concedia.

(a se vedea punctele 75, 77, 78 și 83)

Curte: Hotărârea din 12 noiembrie 1996, Ojha/Comisia,EU:C:1996:434, punctul 67

Tribunalul de Primă Instanță: Hotărârea din 2 aprilie 1998, Apostolidis/Curtea de Justiție,T‑86/97, EU:T:1998:71, punctul 36; Hotărârea din 20 septembrie 2001, Recalde Langarica/Comisia,T‑344/99, EU:T:2001:237, punctul 66, și Hotărârea din 5 octombrie 2009, de Brito Sequeira Carvalho și Comisia/Comisia și de Brito Sequeira Carvalho, T‑40/07 P și T‑62/07 P, EU:T:2009:382, punctul 96

Tribunalul Funcției Publice: Hotărârea din 13 noiembrie 2014, De Loecker/SEAE,F‑78/13, EU:F:2014:246, punctul 50, și Hotărârea din 15 aprilie 2015, Pipiliagkas/Comisia,F‑96/13, EU:F:2015:29, punctul 48