Cauza C‑448/15

Belgische Staat

împotriva

Wereldhave Belgium Comm. VA și alții

(cerere de decizie preliminară formulată de hof van beroep te Brussel)

„Trimitere preliminară – Societăți‑mamă și filiale ale acestora stabilite în state membre diferite – Regim fiscal comun aplicabil – Impozit pe profit – Directiva 90/435/CEE – Domeniu de aplicare – Articolul 2 litera (c) – Societate supusă impozitării, fără posibilitatea unei opțiuni sau exceptări – Cotă de impozitare egală cu zero”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 martie 2017

Apropierea legislațiilor – Regim fiscal comun aplicabil societăților‑mamă și filialelor din state membre diferite – Directiva 90/435 – Scutirea, în statul membru al filialei, de taxa reținută la sursă a profitului distribuit societății‑mamă – Perceperea unui impozit pe veniturile din bunuri mobile cu privire la dividendele distribuite de filială unui organism de plasament colectiv stabilit în alt stat membru, care este supus, în anumite condiții, impozitului pe profit la o cotă egală cu zero – Admisibilitate – Condiție – Organism de plasament care nu are calitatea de societate a unui stat membru

[Directiva 90/435 a Consiliului, art. 2 lit. (c) și art. 5 alin. (1)]

Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților‑mamă și filialelor acestora din diferite state membre trebuie interpretată în sensul că articolul 5 alineatul (1) din aceasta nu se opune reglementării unui stat membru în temeiul căreia se percepe un impozit pe veniturile din bunuri mobile cu privire la dividendele distribuite de o filială stabilită în acest stat membru către un organism de plasament colectiv cu caracter fiscal, stabilit într‑un alt stat membru, care este supus impozitului pe profit la o cotă egală cu zero, cu condiția ca profitul acestuia să fie distribuit în integralitate către acționarii săi, întrucât un asemenea organism nu constituie o „societate dintr‑un stat membru”, în sensul acestei directive.

În această privință, trebuie remarcat că articolul 2 litera (c) din Directiva 90/435 prevede un criteriu de calificare pozitiv, și anume acela de a fi supus impozitului în discuție, și un criteriu negativ, și anume acela de a nu fi exceptat de la plata acestuia și de a nu avea posibilitatea de opțiune. Enunțarea acestor două criterii, unul pozitiv și celălalt negativ, conduce la concluzia potrivit căreia condiția prevăzută la articolul 2 litera (c) din directiva menționată nu presupune doar ca o societate să intre în domeniul de aplicare al impozitului în discuție, dar urmărește și excluderea situațiilor care ar presupune posibilitatea ca, deși supusă acestui impozit, societatea să nu fie în mod efectiv obligată la plata impozitului menționat. Or, deși, din punct de vedere formal, o societate supusă unui impozit la o cotă egală cu zero, cu condiția ca întregul său profit să fie distribuit către acționarii săi, nu este exceptată de la un astfel de impozit, aceasta se află totuși în practică în aceeași situație cu cea pe care condiția prevăzută la articolul 2 litera (c) din Directiva 90/435 urmărește să o excludă, și anume o situație în care societatea nu este obligată la plata acestui impozit. Astfel, după cum a arătat avocatul general la punctele 43 și 44 din concluzii, includerea într‑o reglementare națională a unei dispoziții potrivit căreia o categorie determinată de societăți poate să beneficieze, în anumite condiții, de o cotă egală cu zero de impozitare echivalează cu nesupunerea acestor societăți impozitului respectiv (a se vedea de asemenea Hotărârea din 20 mai 2008, Orange European Smallcap Fund, C‑194/06, EU:C:2008:289, punctele 33 și 34).

(a se vedea punctele 31-34 și 43 și dispozitivul)