ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Acest regulament prevede la articolul 5, intitulat „Răspunderea pentru produse defectuoase”: „(1) Fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (2), legea aplicabilă obligațiilor necontractuale care decurg din prejudicii cauzate de un produs este: (a) legea țării în care persoana care a suferit prejudiciul și‑a avut reședința obișnuită în momentul producerii prejudiciului, în condițiile în care produsul a fost comercializat în țara respectivă, sau, dacă nu este cazul, (b) legea țării în care s‑a achiziționat produsul, dacă produsul a fost comercializat în țara respectivă, sau, dacă nu este cazul, (c) legea țării în care a fost cauzat prejudiciul, dacă produsul a fost comercializat în țara respectivă. Cu toate acestea, legea aplicabilă este legea țării în care își are reședința obișnuită persoana a cărei răspundere este invocată, dacă această persoană nu putea să prevadă, în mod rezonabil, comercializarea produsului respectiv sau a unui produs de același tip în țara a cărei legislație este aplicabilă în temeiul literei (a), (b) sau (c). (2) În cazul în care reiese clar, din toate circumstanțele referitoare la caz, că fapta ilicită are în mod vădit mai multă legătură cu o altă țară decât cea menționată la alineatul (1), se aplică legea celeilalte țări. O legătură vădit mai strânsă cu o altă țară se poate baza, în special, pe o relație preexistentă între părți, ca de pildă un contract, care este în strânsă legătură cu respectiva faptă ilicită.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Mediaset SpA (denumită în continuare „Mediaset”), pe de o parte, și Ministero dello Sviluppo economico, pe de altă parte, cu privire la recuperarea ajutorului de stat instituit de Republica Italiană în favoarea Mediaset în cadrul unei scheme de ajutor acordate operatorilor de televiziune terestră digitală care oferă servicii de televiziune cu plată și operatorilor de televiziune cu plată prin cablu, declarată incompatibilă cu piața internă prin Decizia 2007/374/CE a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind ajutorul de stat C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004) instituit de Republica Italiană pentru achiziția subvenționată a decodoarelor digitale (JO L 147, p. 1) (denumită în continuare „Decizia 2007/374”).
29

Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea Fish Legal și Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, punctul 30, precum și jurisprudența citată).
11

Potrivit articolului 12 alineatul (1) din statutul HIS, Consiliul de supraveghere al acestei societăți este compus din 10 membri, dintre care 7 sunt numiți la propunerea Adunării miniștrilor landurilor, 2 la propunerea Adunării rectorilor instituțiilor de învățământ superior, asociație care reunește universitățile și instituțiile de învățământ superior germane publice sau recunoscute de stat, și 1 la propunerea autorităților federale. Potrivit articolului 15 alineatul (1) din statutul său, HIS dispune de un comitet consultativ (Kuratorium), 19 dintre cei 37 de membri ai acestuia provenind din Adunarea miniștrilor landurilor. În ceea ce privește volumul activităților HIS, 5,14 % din cifra de afaceri a acestei societăți corespunde unor activități prestate pentru alte entități decât instituții publice de învățământ superior.
—

pentru Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino”, La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl și Salumificio B.R.B. Snc, de S. Magelli, avvocato;
42

În plus, actele cu putere de lege și normele administrative naționale în discuție în litigiul principal se aplică între părțile contractante cu condiția să nu se fi instituit alte acorduri. Prin urmare, în conformitate cu al treisprezecelea considerent al Directivei 93/13, ele intră sub incidența articolului 1 alineatul (2) din această directivă, potrivit căruia „[d]ispozițiile prezentei directive nu [li] se aplică”. Astfel, directiva amintită nu are, în orice caz, vocație de a se aplica.
7

Potrivit articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru (denumit în continuare „statul de încadrare în muncă”) se supune, în principiu, legislației acestui stat. În plus, conform articolului 73 din acest regulament, lucrătorul salariat aflat sub incidența legislației statului respectiv are dreptul, în ceea ce privește membrii de familie care au reședința într‑un alt stat membru (denumit în continuare „statul de reședință”), la prestațiile familiale prevăzute de legislația primului stat ca și cum ar avea reședința pe teritoriul acestuia, sub rezerva dispozițiilor anexei VI la regulamentul menționat.
12

Articolul 4 din propunerea respectivă, intitulat „Locul de stabilire”, prevede la alineatele (1) și (2): „(1) În sensul prezentei directive, se consideră că o instituție financiară este stabilită pe teritoriul unui stat membru participant dacă îndeplinește una dintre următoarele condiții: […] (g) este parte, acționând în cont propriu sau în contul unei alte persoane, la o tranzacție financiară cu un produs structurat sau cu un instrument financiar menționat în secțiunea C din anexa I la Directiva 2004/39/CE emis pe teritoriul statului membru respectiv, cu excepția instrumentelor menționate la punctele (4)-(10) din secțiunea respectivă care nu sunt tranzacționate pe o platformă organizată, sau acționează în numele unei părți la o astfel de tranzacție. (2) Se consideră că o persoană care nu este o instituție financiară este stabilită într‑un stat membru participant dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții: […] (c) este parte la o tranzacție financiară cu un produs structurat sau cu unul dintre instrumentele financiare menționate în secțiunea C din anexa I la Directiva 2004/39/CE emis pe teritoriul statului membru respectiv, cu excepția instrumentelor menționate la punctele (4)-(10) din secțiunea respectivă care nu sunt tranzacționate pe o platformă organizată.”
„(14)

Produsul în cauză este reprezentat de țesăturile cu ochiuri deschise din fibră de sticlă cu o dimensiune a ochiurilor mai mare de 1,8 mm atât în lungime, cât și în lățime și cu o greutate mai mare de 35 g/m2 originare din RPC (denumit în continuare «produsul în cauză») și care se încadrează în prezent la codurile NC ex 7019 40 00, ex 7019 51 00, ex 7019 59 00, ex 7019 90 91 și ex 7019 90 99.
14

Articolul 3 din regulamentul menționat, intitulat „Responsabilitățile furnizorilor”, prevede: „(1) Furnizorii se asigură că: (a) fiecare aparat TV furnizat este prevăzut cu o etichetă tipărită care are formatul și conține informațiile indicate în anexa V; [...] (3) Formatul etichetei prevăzut în anexa V se aplică conform următorului calendar: (a) [î]n cazul aparatelor TV introduse pe piață începând cu 30 noiembrie 2011, etichetele pentru aparatele TV cu clasele de eficiență energetică: (i) A, B, C, D, E, F, G trebuie să fie conforme cu punctul 1 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 2 din anexa menționată; (ii) A+ trebuie să fie conforme cu punctul 2 din anexa V; (iii) A++ trebuie să fie conforme cu punctul 3 din anexa V; (iv) A+++ trebuie să fie conforme cu punctul 4 din anexa V; (b) [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A+, A, B, C, D, E, F, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2014, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 2 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 3 din anexa menționată; (c) [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A++, A+, A, B, C, D, E, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2017, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 3 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 4 din anexa menționată; (d) [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A+++, A++, A+, A, B, C, D, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2020, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 4 din anexa V.”
9

Articolul 132 alineatul (1) literele (b) și (c) din Directiva TVA are următorul cuprins: „Statele membre scutesc următoarele tranzacții: [...] (b) spitalizarea și îngrijirea medicală și activitățile conexe asigurate de organisme de drept public sau, în condiții sociale comparabile celor aplicabile organismelor de drept public, asigurate de spitale, de centre de tratament medical sau de diagnostic și de instituții de natură similară recunoscute în mod corespunzător; (c) prestarea de îngrijiri medicale în exercitarea profesiunilor medicale și paramedicale, astfel cum sunt definite de statul membru în cauză.”
69

Astfel, în primul rând, la fel cum dobândirea de către o marcă a unui caracter distinctiv prin utilizare constituie, în cadrul unei proceduri de înregistrare, o excepție de la motivele de refuz edictate la articolul 3 alineatul (1) litera (b), (c) sau (d) din Directiva 2008/95 (a se vedea în acest sens Hotărârea Bovemij Verzekeringen, C‑108/05, EU:C:2006:530, punctul 21), dobândirea de către o marcă a unui caracter distinctiv prin utilizare constituie, în cadrul unei proceduri de declarare a nulității, o excepție care vizează înlăturarea motivelor de nulitate prevăzute la acest articol 3 alineatul (1) litera (b), (c) sau (d). Or, având în vedere că este vorba despre o excepție, incumbă celui care înțelege să se prevaleze de ea să aducă proba care justifică aplicarea acesteia.
6

Articolul 38c din aceeași lege prevede: „Prin persoană supusă la plata impozitului în conformitate cu articolele 38d, 38e și 38h se înțelege și persoana impozabilă la care se referă articolul 2 alineatul (3) și articolul 17 alineatul 4 care are un sediu permanent în Republica Cehă [articolul 22 alineatul 2] sau care utilizează propriii lucrători pe teritoriul Republicii Cehe pentru o perioadă de mai mult de 183 de zile, cu excepția prestării de servicii în sensul articolului 22 alineatul 1 litera (c) […] În cazurile prevăzute la a doua și la a treia teză ale articolului 6 alineatul 2, persoana impozabilă la care se referă articolul 2 alineatul 3 și articolul 17 alineatul (4) nu are calitatea de persoană supusă la plata impozitului.”
26

Astfel, mărfuri precum cele în discuție în litigiul principal pot intra sub incidența regimului de tranzit comunitar extern doar de la momentul acordării liberului de vamă pentru acestea. Or, pe baza informațiilor comunicate de instanța de trimitere, acordarea liberului de vamă pentru mărfurile în discuție în litigiul principal ar fi fost efectuată la 17 ianuarie 2010, acestea din urmă fiind, așadar, plasate sub regimul vamal de tranzit comunitar extern începând de la această dată.
11

Articolul 145 din Tabelul general al taxelor de timbru (Tabela Geral do Imposto do Selo, denumit în continuare „TGIS”), aprobat prin Decretul‑lege nr. 21196 din 28 noiembrie 1932, în versiunea în vigoare la 1 iulie 1984, prevedea: „Operațiuni de consolidare sau de majorare a capitalului societăților, cu privire la valoarea majorării: a) Societăți civile ‐ 5 ‰ (taxă de timbru); b) Societăți de capital [...] ‐ 2 % (taxă de timbru); c) Alte societăți ‐ 7 ‰ (taxă de timbru). 1. Se adaugă, în cazul societăților menționate la literele a) și c), cota prevăzută la articolul 93. 2. Sunt scutite de plata taxei operațiunile de consolidare sau de majorare a capitalului social care se realizează în numerar.”
45

Trebuie amintit că, în ceea ce privește societățile, sediul acestora în sensul articolului 54 TFUE servește, la fel ca și cetățenia persoanelor fizice, la determinarea legăturii lor cu ordinea juridică a unui stat membru. Totuși, a admite că statul membru de reședință poate să aplice în mod liber un tratament diferit numai pentru simplul fapt că sediul unei societăți este situat într‑un alt stat membru ar priva articolul 49 TFUE de conținutul său. Libertatea de stabilire urmărește astfel să garanteze beneficiul tratamentului național în statul membru gazdă, prin interzicerea oricărei discriminări întemeiate pe sediul societăților (a se vedea Hotărârea Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, punctul 43, Hotărârea Denkavit Internationaal și Denkavit France, C‑170/05, EU:C:2006:783, punctul 22, precum și Hotărârea Burda, C‑284/06, EU:C:2008:365, punctul 77).
8

Notele explicative la SA privind poziția 2710 precizează în titlul I B): „[…] Poziția cuprinde: […] B) Uleiurile, asemănătoare cu cele precedente, în care constituenții nearomatici predomină în greutate în raport cu constituenții aromatici și care se obțin prin distilarea huilei la temperatură joasă, prin hidrogenare sau prin orice alt procedeu (cracare, reformare etc.). Poziția cuprinde în special alchilenele în amestec denumite tripropilenă, tetrapropilenă, diizobutilenă, triizobutilenă etc. Sunt amestecuri de hidrocarburi aciclice nesaturate (în principal octilene, nonilene, omologii lor și izomerii lor etc.) și de hidrocarburi aciclice saturate. Sunt obținute fie prin polimerizarea (la un grad foarte redus) propilenei, izobutilenei sau a altor hidrocarburi etilenice, fie prin separare (prin distilare fracționată în special), pornind de la anumite produse provenite de la cracarea uleiurilor minerale. […] În afară de acestea, nu se clasifică la această poziție uleiurile în care constituenții aromatici predomină în greutate în raport cu constituenții nearomatici, obținute prin ciclizarea petrolului sau prin orice alt proces (poziția 2707).”
44

Astfel cum Curtea a statuat în legătură cu Regulamentul nr. 1408/71, în cazul în care situația juridică a unei persoane poate să intre sub incidența legislației mai multor state membre, noțiunea de stat membru în care are reședința o persoană se referă la statul în care aceasta are reședința obișnuită și în care se găsește de asemenea centrul obișnuit al intereselor sale (a se vedea Hotărârea Hakenberg, 13/73, EU:C:1973:92, punctul 32, Hotărârea Swaddling, EU:C:1999:96, punctul 29, și Hotărârea Wencel, EU:C:2013:303, punctul 49).
17

În aceste condiții, Kúria (Curtea Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Dispozițiile articolului 77 alineatele (1) și (2) din Legea [privind TVA‑ul], în versiunea în vigoare până la 31 decembrie 2010, sunt compatibile cu dispozițiile articolului 90 alineatul (1) din Directiva [TVA], în sensul că Legea [privind TVA‑ul] cuprinde toate situațiile de reducere a bazei de impozitare prevăzute la dispoziția menționată? 2) În cazul unui răspuns negativ, persoana impozabilă are dreptul, în lipsa unei reglementări naționale, la o reducere a bazei de impozitare în temeiul principiilor neutralității fiscale și proporționalității și ținând seama de dispozițiile articolului 90 alineatul (1) din Directiva [TVA], în cazul în care, după efectuarea unei operațiuni, nu primește contraprestația corespunzătoare? 3) În cazul în care dispozițiile articolului 90 alineatul (1) din Directiva [TVA] au efect direct, care sunt condițiile în care [persoana impozabilă] poate pune în aplicare reducerea bazei de impozitare? Este suficientă emiterea unei facturi rectificative și transmiterea acesteia cumpărătorului sau este necesar ca, în plus, să se demonstreze recuperarea efectivă a proprietății bunurilor sau a posesiei acestora? 4) În cazul unui răspuns negativ la cea de a treia întrebare, dreptul Uniunii impune statului membru obligația de a repara prejudiciul cauzat persoanei impozabile prin neîndeplinirea obligației sale de armonizare, ceea ce a privat‑o pe aceasta de posibilitatea de a beneficia de o reducere fiscală? 5) Articolul 90 alineatul (2) din Directiva [TVA] poate fi interpretat în sensul că statele membre au posibilitatea, în cazul neplății totale sau parțiale, de a nu permite reducerea bazei de impozitare și, în caz afirmativ, este necesară interzicerea expresă a reducerii prin reglementarea statului membru sau lipsa unei prevederi în acest sens are același efect juridic?”
39

Or, în această privință, este necesar să se arate că toate părțile au invocat existența unor divergențe lingvistice între diferitele versiuni ale articolului 8 alineatul (1) al treilea paragraf din Directiva 98/34. Astfel, nu rezultă în mod clar din ansamblul versiunilor lingvistice că cerința privind caracterul semnificativ se aplică nu numai în primul caz menționat la articolul respectiv, și anume cel privind modificările aduse obiectului reglementării tehnice, ci și în celelalte două cazuri prevăzute la acesta, respectiv scurtarea programului de punere în aplicare a reglementării tehnice și adăugarea de specificații sau de cerințe ori transformarea acestora în unele mai restrictive. Numai anumite versiuni lingvistice prevăd în mod clar că criteriul privind caracterul semnificativ se aplică tuturor celor trei tipuri de modificări avute în vedere. Astfel, cu titlu indicativ, versiunea în limba franceză prevede că „[l]es États membres procèdent à une nouvelle communication [...] s’ils apportent au projet de règle technique, d’une manière significative, des changements qui auront pour effet de modifier le champ d’application, d’en raccourcir le calendrier d’application initialement prévu, d’ajouter des spécifications ou des exigences ou de rendre celles‑ci plus strictes”. Versiunea în limba italiană prevede că „Gli Stati membri procedono ad una nuova comunicazione [...] qualora essi apportino al progetto di regola tecnica modifiche importanti che ne alterino il campo di applicazione, ne abbrevino il calendario di applicazione inizialmente previsto, aggiungano o rendano più rigorosi le specificazioni o i requisiti”, iar versiunea în limba portugheză este redactată după cum urmează: „Os Estados‑membros farão uma nova comunicação [...], caso introduzam alterações significativas no projecto de regra técnica que tenham por efeito modificar o âmbito de aplicação, reduzir o calendário de aplicação inicialmente previsto, aditar especificações ou exigências ou torná-las mais rigorosas.”
52

În speță, Netto Marken‑Discount a indicat în cererea sa de înregistrare că serviciul de regrupare pentru care solicită protecția conferită de marcă privește, printre altele, regruparea unor servicii de „publicitate; conducerea și administrarea afacerilor; lucrări de birou”. Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, rezultă că în cererea menționată nu se precizează dacă, citând titlul complet al clasei 35 din Clasificarea de la Nisa, reclamanta din litigiul principal solicită protecția conferită de această marcă pentru regruparea tuturor serviciilor repertoriate în lista alfabetică a clasei respective sau numai pentru regruparea unora dintre aceste servicii. Or, având în vedere existența unor abordări diferite în cadrul Uniunii privind modul de interpretare a utilizării titlului unei clase din Clasificarea de la Nisa, o cerere care nu permite să se stabilească dacă, prin utilizarea titlului unei clase, solicitantul vizează toate produsele ori serviciile sau numai o parte dintre produsele ori serviciile din această clasă nu poate fi considerată suficient de clară și de precisă (Hotărârea Chartered Institute of Patent Attorneys, EU:C:2012:361, punctele 58, 59 și 62).
23

Autoritatea competentă trebuie să stabilească tot printr‑o examinare in concreto dacă semnul este sau nu este descriptiv în ceea ce privește caracteristicile produselor sau ale serviciilor în cauză în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2008/95 sau dacă intră sub incidența unuia dintre celelalte motive de refuz al înregistrării care sunt de asemenea prevăzute la articolul 3 menționat (Hotărârea Koninklijke KPN Nederland, EU:C:2004:86, punctele 31 și 32).
32

Trebuie arătat, mai întâi, că reiese din textul și din structura articolului 1 din Regulamentul nr. 4055/86 că, prin definirea domeniului de aplicare personal al liberei prestări a serviciilor în sectorul transporturilor maritime din sau către statele părți la Acordul privind SEE, articolul respectiv identifică două categorii de persoane care beneficiază, dacă sunt îndeplinite anumite condiții, de această liberă prestare a serviciilor, și anume, pe de o parte, resortisanții unui stat parte la Acordul privind SEE stabiliți în SEE și, pe de altă parte, resortisanții unui stat parte la Acordul privind SEE stabiliți într‑o țară terță, precum și companiile maritime stabilite într‑o țară terță și controlate de resortisanți ai un stat parte la Acordul privind SEE.
56

În ceea ce privește deciziile autorităților vamale, potrivit articolului 243 alineatul (1) din Codul vamal, orice persoană are dreptul de a introduce o acțiune împotriva deciziilor luate în aplicarea legislației vamale care o privesc direct și individual. Totuși, astfel cum subliniază instanța de trimitere și Comisia, introducerea unei acțiuni, exercitată în temeiul articolului 243 din Codul vamal, nu are în principiu, potrivit articolului 244 primul paragraf din acest cod, efect suspensiv de executare asupra deciziei contestate. Întrucât această acțiune este lipsită de caracter suspensiv, ea nu împiedică executarea imediată a deciziei în cauză. Al doilea paragraf al articolului 244 din Codul vamal menționat autorizează totuși autoritățile vamale să suspende total sau parțial executarea deciziei menționate atunci când au motive să creadă că decizia contestată nu este în spiritul legislației vamale sau că există temerea unui prejudiciu ireparabil pentru persoana interesată. În plus, articolul 244 al treilea paragraf din Codul vamal impune, în acest caz, constituirea unei garanții.
51

Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea Della Rocca, EU:C:2013:235, punctul 29, și Hotărârea Márquez Samohano, EU:C:2014:146, punctul 35).
33

Astfel, reiese cu claritate din articolul 4 alineatul (3) litera (a) din Directiva 69/335 că statele membre nu pot să perceapă un impozit pe capital cu ocazia „[transformării] unei societăți de capital într‑un alt tip de societate de capital”. Această dispoziție vizează în mod necesar transformările societăților fără majorarea capitalului. Astfel, o transformare însoțită de o majorare a capitalului ar intra sub incidența articolului 4 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată. Or, scopul urmărit prin articolul 4 alineatul (3) litera (a) din Directiva 69/335 ar fi compromis în cazul în care, cu ocazia transformării unei societăți de capital într‑un alt tip de societate de capital, ar putea fi percepute alte impozite cu același efect precum impozitul pe capital.