Articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1443/82 de stabilire a normelor de aplicare a regimului cotelor în sectorul zahărului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 392/94, potrivit căruia, în cazul în care, după stabilirea producției definitive de zahăr obținute de fiecare întreprindere pentru anul de comercializare precedent, se constată ulterior diferențe în raport cu aceasta, aceste diferențe se iau în considerare cu ocazia stabilirii producției definitive pentru anul de comercializare în care se constată diferența, trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil în situația în care s-a constatat de autoritățile naționale o cantitate excedentară de zahăr cu ocazia unui control a posteriori efectuat la producător, în cazul în care această cantitate excedentară reprezintă zahăr C, în sensul articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul de bază nr. 1785/81 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1148/98.

O interpretare a acestei dispoziții care ar permite să se atribuie aceste excedente de zahăr anului de comercializare în care au fost constatate ar fi adus atingere obiectivului regimului zahărului C, care consta în evitarea introducerii acestui zahăr pe piața internă. Astfel, dacă ar fi fost posibil ca zahărul C să fie, precum zahărul A și B, luat în considerare cu ocazia stabilirii producției definitive pentru anul de comercializare în care a fost constatată diferența, în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1443/82, producătorii nu ar fi fost nicidecum încurajați să exporte aceste excedente de zahăr sau să le declare și să le reporteze pentru anul de comercializare următor. Astfel, nu ar fi fost exclus ca producătorii să păstreze pe termen nedeterminat aceleași excedente de zahăr, care ar fi putut fi permanent atribuite anului de comercializare în cursul căruia au fost constatate, chiar dacă, în realitate, era vorba despre un report de zahăr în temeiul unui an anterior. Or, o astfel de situație nu numai că ar fi împiedicat un control efectiv al comercializării de zahăr C, ci totodată ar fi încălcat articolul 27 alineatul (3) din regulamentul de bază, potrivit căruia cantitățile de zahăr admise pentru reportare pot fi limitate.

Faptul că producătorul vizat nu avea cunoștință despre existența excedentului la momentul când își declara producția definitivă de zahăr este lipsit de relevanță în această privință. Astfel, pe de o parte, pe lângă dificultățile în dovedirea existenței unei astfel de împrejurări, trebuie să se constate că un operator economic avizat și informat în legătură cu reglementarea, atunci când evaluează avantajele pe care le poate determina comerțul cu zahăr, trebuie să țină seama și de riscurile legate de producția unei astfel de mărfi, în special de dificultatea de a identifica în mod cert cantitatea de zahăr produsă, și să accepte aceste riscuri, întrucât fac parte dintre inconvenientele normale și inerente unei astfel de producții. Pe de altă parte, regimul aplicabil zahărului C, prevăzut de reglementarea în cauză, se bazează pe criterii obiective și se aplică independent de orice intenție de fraudă a producătorului. Astfel, sumele prevăzute în cazul în care zahărul C nu este exportat în termenul prevăzut la articolul 26 alineatul (1) din regulamentul de bază sau în cazul în care acest zahăr este introdus pe piața internă, în sensul articolului 27 alineatul (3) din acest regulament, trebuiau prelevate fără a se lua în considerare eventualul comportament fraudulos al producătorului.

(a se vedea punctele 56-60 și 62 și dispozitivul)