Articolul 9 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1262/2001 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1260/2001 privind cumpărarea și vânzarea zahărului prin organismele de intervenție, care prevede că, dacă zahărul este depozitat în antrepozite luate în locațiune, costurile de depozitare a zahărului pot fi majorate cu maximum 35 % de organismul de intervenție, nu precizează nici modalitățile, nici întinderea controalelor pe care statele membre sunt obligate să le efectueze înainte de aplicarea majorării prevăzute de această dispoziție. Cu toate acestea, articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1258/1999 al Consiliului privind finanțarea politicii agricole comune, redactat în termeni similari celui ai articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune, impune statelor membre obligația de a lua măsurile necesare pentru a se asigura că tranzacțiile finanțate din fondurile agricole europene sunt efective și corecte, pentru a preveni și a urmări neregulile și pentru a recupera sumele pierdute ca urmare a neregulilor sau a neglijenței, chiar dacă actul specific de drept al Uniunii nu prevede expres adoptarea uneia sau a alteia dintre măsurile de control. Rezultă de aici că statele membre trebuie să organizeze un ansamblu de controale administrative și de controale la fața locului care să permită garantarea faptului că condițiile materiale și formale de acordare a primelor în discuție sunt în mod direct respectate. Dacă organizarea unui astfel de ansamblu de controale lipsește sau dacă cea realizată de un stat membru este deficitară într‑atât încât lasă loc unor îndoieli în ceea ce privește respectarea acestor condiții, Comisia este îndreptățită să nu recunoască anumite cheltuieli efectuate de statul membru în cauză.

Or, rezultă în mod implicit, dar obligatoriu din textul articolului 9 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1262/2001 că organismul de intervenție trebuie să aplice o majorare mai puțin importantă în cazul în care costurile efectiv suportate de beneficiar se situează sub acest plafon de 35 %. Un astfel de control al legalității și al corectitudinii cheltuielilor care urmează a fi suportate de fonduri nu poate fi efectuat decât în cadrul unor controale individuale pe bază de documente justificative prezentate de depozitar referitoare, pe de o parte, la împrejurările care l‑au determinat să recurgă la un antrepozit exterior și, pe de altă parte, la costurile suplimentare generate de recurgerea la acest antrepozit. Astfel, eficacitatea controlului care are ca scop să se verifice dacă costurile reale suportate de beneficiari în legătură cu locațiunea antrepozitelor corespund efectiv majorării de 35 % s‑ar reduce în mod serios sau ar fi chiar imposibilă în cazul aplicării acestei majorări doar pe baza informațiilor generale care privesc situația pieței în discuție, precum baremurile de prețuri practicate pe piață pentru produse similare sau indiciile privind penuria de antrepozite adecvate.

În consecință, articolul 9 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1262/2001 trebuie interpretat în sensul că impune ca statele membre să organizeze un sistem de control care să permită verificarea de la caz la caz a faptului că cheltuielile referitoare la depozitarea zahărului în antrepozite închiriate sunt reale, astfel încât numai cheltuielile temeinic justificate de beneficiari și cele efectiv suportate de aceștia din urmă să fie suportate de fonduri.

(a se vedea punctele 52-54, 57 și 58)