Pe de altă parte, în ceea ce privește obiectivele articolului 218 TFUE, în urma intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, pentru a îndeplini cerințe de claritate, de coerență și de raționalizare, acest articol prevede în prezent o procedură unificată și cu aplicabilitate generală în ceea ce privește negocierea și încheierea acordurilor internaționale pe care Uniunea este competentă să le încheie în domeniile sale de acțiune, inclusiv PESC, cu excepția cazului în care tratatele prevăd proceduri speciale. Or, această procedură, tocmai datorită caracterului său general, trebuie să țină seama de specificitățile prevăzute de tratate pentru fiecare domeniu de acțiune al Uniunii, în special în ceea ce privește atribuțiile instituțiilor. În această privință, pentru a ține seama de aceste specificități, articolul 218 alineatul (6) TFUE conține trei tipuri de proceduri de încheiere a unui acord internațional, fiecare prevăzând un rol diferit pentru Parlament. Această distincție urmărește să reflecte, pe plan extern, repartizarea competențelor între instituții aplicabilă pe plan intern.

Astfel, în ceea ce privește o decizie de încheiere a unui acord care urmărește o finalitate principală care intră în domeniul PESC, textul articolului 218 alineatul (6) TFUE, conform căruia Consiliul adoptă decizia de a încheia un acord internațional după aprobarea sau consultarea Parlamentului, „cu excepția cazului în care acordul se referă exclusiv la PESC”, nu permite să se stabilească nici faptul că se poate considera că o astfel de decizie „privește exclusiv PESC” pentru simplul motiv că are un temei juridic material care intră în domeniul acestei politici cu excluderea oricărui alt temei juridic material, nici că trebuie să se considere că decizia menționată se referă și la alte domenii ale dreptului Uniunii datorită finalităților sale accesorii, altele decât aceea principală care intră în domeniul PESC.

În cadrul procedurii de încheiere a unui acord internațional conform articolului 218 TFUE, precum Acordul UE‑Mauritius privind condițiile pentru transferul persoanelor suspectate de piraterie și al bunurilor confiscate asociate acestora, temeiul juridic material al deciziei referitoare la încheierea acestui acord este cel care determină tipul de procedură aplicabilă potrivit alineatului (6) al acestei dispoziții. În special, în cazul în care decizia de încheiere a acordului în cauză are în mod valabil exclusiv un temei juridic material care intră în domeniul politicii externe și de securitate comună (PESC), se aplică tipul de procedură prevăzut la articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf prima teză TFUE. O astfel de interpretare se justifică cu atât mai mult în privința cerințelor legate de securitatea juridică. Prin integrarea temeiului juridic procedural în temeiul juridic material al unui act, această interpretare permite să se determine procedura aplicabilă pe baza unor criterii obiective, care pot fi supuse unui control jurisdicțional.

Rezultă din articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și din articolul 275 primul paragraf TFUE că Curtea nu este, în principiu, competentă în ceea ce privește dispozițiile referitoare la politica externă și de securitate comună (PESC) și nici în ceea ce privește actele adoptate în temeiul acestora. Cu toate acestea, dispozițiile menționate introduc o derogare de la regula competenței generale pe care articolul 19 TUE o conferă Curții pentru a asigura respectarea dreptului în interpretarea și aplicarea tratatelor și, în consecință, trebuie să fie interpretate restrictiv. Prim urmare, deși Decizia 2011/640 privind semnarea și încheierea Acordului între Uniunea Europeană și Republica Mauritius privind condițiile pentru transferul persoanelor suspectate de piraterie și al bunurilor confiscate asociate acestora, de la forțele navale aflate sub comanda Uniunii Europene către Republica Mauritius, precum și privind condițiile aplicabile, ulterior transferului, persoanelor suspectate de piraterie, a avut un singur temei juridic material din domeniul PESC, și anume articolul 37 TUE, rezultă din preambulul acestei decizii că temeiul juridic procedural al acesteia este articolul 218 alineatele (5) și (6) TFUE, care reglementează procedura de semnare și de încheiere a acordurilor internaționale.

Or, procedura menționată la articolul 218 TFUE are o aplicabilitate generală și are, așadar, vocație de a se aplica, în principiu, tuturor acordurilor internaționale negociate și încheiate de Uniune în toate domeniile de acțiune ale acesteia, inclusiv PESC, care, contrar altor domenii, nu este supusă niciunei proceduri speciale. În aceste condiții, nu se poate susține că domeniul de aplicare al limitării care derogă de la competența Curții prevăzută la articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE și la articolul 275 TFUE se extinde până la a exclude competența Curții de a interpreta și a aplica o dispoziție precum articolul 218 TFUE, care nu intră în domeniul PESC, chiar dacă aceasta prevede procedura în temeiul căreia a fost adoptat un act care intră în domeniul PESC.

(a se vedea punctele 69-73)