ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 21 mai 2015 –

Wine in Black/OAPI – Quinta do Noval‑Vinhos (Wine in Black)

(Cauza T‑420/14)

„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Wine in Black — Marca comunitară verbală anterioară NOVAL BLACK — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

1. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 15 și 40)

2. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Mărcile verbale Wine in Black și NOVAL BLACK [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 16, 39 și 46)

3. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Similitudine între mărcile vizate — Criterii de apreciere — Marcă complexă [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctul 18)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 6 martie 2014 (cauza R 1601/2013‑1), privind o procedură de opoziție între Quinta do Noval‑Vinhos, SA și Wine in Black GmbH

Dispozitivul

1) Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 martie 2014 (cauza R 1601/2013‑1).
Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 11 decembrie 2015 –

Hikari Miso/OAPI – Nishimoto Trading (Hikari)

(Cauza T‑751/14)

„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Hikari — Marca națională verbală anterioară HIKARI — Motiv relativ de refuz ‐ Risc de confuzie ‐ Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

1. Marcă comunitară — Dispoziții de procedură — Motivarea deciziilor — Articolul 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 — Domeniu de aplicare identic cu cel al articolului 296 TFUE (art. 296 TFUE; Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 75 prima teză) (a se vedea punctul 15)

2. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 21-23 și 51)

3. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Aprecierea riscului de confuzie — Determinarea publicului relevant — Nivelul de atenție a publicului [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctul 26)

4. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Similitudine între produsele în cauză — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctul 38)

5. Marcă comunitară — Dispoziții de procedură — Forța probantă a elementelor de probă — Articole provenite dintr‑o enciclopedie colectivă elaborată pe internet (a se vedea punctul 43)

6. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Similitudine între mărcile vizate — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctul 49)

7. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Marca verbală Hikari și mărcile verbale Hikari [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 50 și 52-56)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 8 septembrie 2014 (cauza R 2394/2013‑4) privind o procedură de opoziție între Nishimoto Trading Co. Ltd și Hikari Miso Co. Ltd

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
Eroarea săvârșită de autoritățile competente trebuie să aibă o asemenea natură încât nu putea să fie detectată în mod rezonabil de debitorul de bună‑credință, în pofida experienței sale profesionale și a diligenței de care trebuia să dea dovadă. Desigur, este adevărat că experiența profesională nu exclude, în sine, buna‑credință a debitorului sau caracterul nedetectabil al erorii. Cu toate acestea, din partea unui profesionist experimentat este de așteptat să dedice o atenție mai mare unor elemente administrative și factuale a căror evaluare intră sub incidența cadrului obișnuit al activităților sale, în special într‑un mod în care să se poată constata mai facil orice abatere în raport cu ceea ce constituie o practică obișnuită corectă. În ceea ce privește diligența, operatorul economic care are îndoieli are obligația să se informeze și să investigheze toate clarificările posibile pentru a nu încălca dispozițiile respective.

Cu privire la acest aspect, este de necontestat că condiția privind caracterul nedetectabil al erorii săvârșite de autoritățile competente este asociată, într‑o anumită măsură, cu chestiunea bunei‑credințe a debitorului. Cu toate acestea, nu este posibil să se admită ca faptul că eroarea este prezumată ca neputând fi detectată în mod rezonabil, constatare ce rezultă din aplicarea normei prevăzute la articolul 220 alineatul (2) litera (b) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 2913/92 de instituire a Codului vamal comunitar, introdusă prin Regulamentul nr. 2700/2000, să aibă drept consecință automată și necesară ca, în speță, buna‑credință a debitorului să fie constatată.

(a se vedea punctele 131, 133, 134 și 143)
2)

Obligă Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd și Csi Solar Power (China), Inc. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.
Procedura în fața camerelor de recurs ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală nu are caracter jurisdicțional, ci caracter administrativ. Or, s‑a statuat deja că nicio normă de drept și niciun principiu nu se opun ca o administrație să încredințeze acelorași agenți reexaminarea unei cauze întreprinsă în cadrul executării unei hotărâri de anulare a unei decizii și că nu se poate stabili un principiu general ce decurge din obligația de imparțialitate în sensul că un organism administrativ sau judiciar are obligația de a trimite cauza unei alte autorități sau unui organ constituit în mod diferit al acestei autorități. Prin urmare, trimiterea de către prezidiu, în conformitate cu articolul 1d din Regulamentul nr. 216/96 de stabilire a regulamentului de procedură al camerelor de recurs ale Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), a unei cauze după anulare aceleiași camere de recurs cu cea care s‑a pronunțat anterior, fără obligația compunerii diferite a acestei camere de recurs, nu încalcă obligația de imparțialitate în sensul articolului 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

(a se vedea punctele 38-40)
Modificările aduse articolului 45 alineatul (1) și articolului 52 din statut, precum şi articolului 4 din anexa IVa la statut prin articolul 1 alineatele (27), (32) şi (64) din Regulamentul nr. 1023/2013 nu aduc atingere principiului drepturilor dobândite ale funcționarilor și ale celorlalți agenți ai Uniunii care rezultă, potrivit reclamantei, din Acordul privind reforma din 2004 încheiat între Consiliu și organizațiile sindicale sau profesionale în cadrul adoptării Regulamentului nr. 723/2004.

Astfel, în primul rând, acest acord nu privește decât reforma din 2004, iar efectele unui astfel de acord nu se pot extinde, așadar, la toate modificările ulterioare ale statutului de către legiuitorul Uniunii, în caz contrar acesta fiind privat de posibilitatea de a‑și exercita competența care îi este conferită de articolul 336 TFUE.

Pe de altă parte, întrucât raportul juridic dintre funcționari și administrație este de natură statutară, drepturile și obligațiile funcționarilor pot fi modificate în orice moment de legiuitor.

În al doilea rând, astfel, este de principiu că legile de modificare a unei dispoziții legislative, precum regulamentele de modificare a statutului, se aplică, cu excepția unei derogări, efectelor viitoare ale unor situații apărute sub incidența legii vechi. Numai în situațiile apărute și constituite definitiv sub incidența normei precedente, care instituie drepturi dobândite, lucrurile nu stau astfel. Așadar, un drept este considerat dobândit atunci când faptul generator al acestuia s‑a produs înainte de modificarea legislativă. Totuși, această situație nu se regăsește în cazul unui drept al cărui fapt generator nu s‑a produs sub incidența legislației care a fost modificată.

(a se vedea punctele 86-88 și 91)
19

În Hotărârea C‑37/11, punctul 2 de mai sus (EU:C:2012:640), Curtea a considerat că, prin autorizarea vânzării de „pomazánkové máslo” sub denumirea „máslo”, deși acest produs are un conținut de grăsime lactată sub 80 %, un conținut în apă de peste 16 % și un conținut de material lactat uscat fără grăsime de peste 2 %, Republica Cehă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 115 din Regulamentul nr. 1234/2007, interpretat în coroborare cu partea I punctul 2 primul și al doilea paragraf din anexa XV la regulamentul menționat, precum și cu punctele 1 și 4 din partea A din apendicele la această anexă.
41

Trebuie adăugat că aspectul dacă destinatarul deciziei contestate dispune sau nu dispune de o marjă de apreciere la punerea în aplicare a actului contestat nu are niciun efect asupra aprecierii condiției privind existența măsurilor de executare, o asemenea existență fiind suficientă pentru a face inaplicabilă a treia teză a articolului 263 al patrulea paragraf TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea Telefónica/Comisia, punctul 25 de mai sus, EU:C:2013:852, punctul 35, și Ordonanța din 9 septembrie 2013, Altadis/Comisia, T‑400/11, Rep., EU:T:2013:490, punctul 47). De altfel, dacă noțiunea de măsuri de executare, în sensul celei de a treia teze a articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, nu ar viza decât măsurile de executare care presupun manifestarea unei puteri de apreciere, ar deveni, în mod paradoxal, mult mai ușor ca un particular să formuleze o acțiune împotriva actelor normative, singurele vizate de această dispoziție, decât împotriva unor măsuri cu caracter individual pentru care a fost menținută condiția afectării individuale. Or o asemenea interpretare nu rezultă a fi conformă intenției autorilor tratatului.
37

În ceea ce privește anexa la decizia atacată, aceasta indică faptul că valoarea de referință (VR) a fost calculată potrivit formulei următoare: VR = media [2009-2012] (MM ‐ EX), soldul (MM ‐ EX) fiind stabilit în fiecare an, ulterior fiind calculată o medie pe perioada de patru ani în cauză. Se precizează că valoarea MM corespunde gazelor vrac introduse pe piață (calculate potrivit formulei următoare: Ρ + I ‐ E + Δs, unde valoarea P corespunde producției, valoarea I corespunde importurilor, valoarea E corespunde exporturilor directe și valoarea Δs corespunde soldului stocurilor la sfârșitul anului, cu alte cuvinte, stocurilor la 1 ianuarie 20XX minus stocurile la 31 decembrie 20XX) și că valoarea EX corespunde gazelor vrac vizate de scutirile în temeiul articolului 15 alineatul (2) literele (a)-(e) din Regulamentul nr. 517/2014, pe baza datelor disponibile.
24

Este necesar să se adauge că termenul „competiție” este un cuvânt obișnuit, întâlnit, astfel cum arată însăși reclamanta, „într‑un număr mare de contexte” de consumatorii relevanți. Acest termen indică în mod evident un produs sau un serviciu destinat competiției și, așadar, de o calitate excelentă. Astfel, termenul „competiție” are un caracter laudativ, de natură publicitară, a cărui funcție este de a sublinia calitățile produselor și serviciilor pentru prezentarea cărora este folosit [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 iunie 2004, Norma Lebensmittelfilialbetrieb/OAPI (Mehr für Ihr Geld), T‑281/02, Rec., EU:T:2004:198, punctul 29 și jurisprudența citată]. Respectivul termen ar fi, așadar, perceput imediat de publicul relevant drept un mesaj elogios cu caracter promoțional care arată că produsele și serviciile vizate prezintă, pentru consumatori, un avantaj calitativ în raport cu produsele și serviciile concurente [a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 iulie 2003, Best Buy Concepts/OAPI (BEST BUY), T‑122/01, Rec., EU:T:2003:183, punctul 29].
23

De asemenea, trebuie amintit că articolul 8 primul paragraf din RAA nu are ca finalitate nici o anumită stabilitate a locului de muncă, nici o anumită durată de mai mulți ani a raporturilor de muncă ale agenților temporari având un contract pe perioadă determinată, ci pe aceea de a preveni utilizarea abuzivă a contractelor pe perioadă determinată (Hotărârea din 21 mai 2014, Comisia/Macchia, T‑368/12 P, RepFP, EU:T:2014:266, punctul 60). Pe de altă parte, lipsa de stabilitate a raportului de muncă este confirmată de faptul că prelungirea contractului pe perioadă determinată al unui agent temporar este o simplă posibilitate, în afara ipotezei prevăzute la articolul 8 primul paragraf ultima teză din RAA, care are ca finalitate precisă evitarea utilizării abuzive a contractelor pe perioadă determinată, prevăzând o recalificare de drept a contractului pe perioadă determinată în contract pe perioadă nedeterminată. În orice caz, raportul de muncă al unui agent temporar care, datorită recalificării de drept prevăzute la articolul 8 primul paragraf ultima teză din RAA, devine titular al unui contract pe perioadă nedeterminată nu are o natură de stabilitate. Astfel, în această ipoteză, administrația poate în orice moment să dispună încetarea contractului pentru un motiv legitim, cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 47 litera (c) punctul (i) din RAA.
25

Or, în ceea ce privește produsele sau serviciile pentru care se solicită înregistrarea sa ca marcă, trebuie amintit că un semn care are caracter descriptiv, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, este, sub rezerva aplicării alineatului (3) al acestui articol, lipsit de caracter distinctiv în ceea ce privește aceste produse sau servicii [a se vedea Hotărârea din 10 martie 2011, Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI, C‑51/10 P, Rep., EU:C:2011:139, punctul 33 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 11 mai 2005, Naipes Heraclio Fournier/OAPI – France Cartes (Spadă dintr‑un joc de cărți), T‑160/02-T‑162/02, Rec., EU:T:2005:167, punctul 59 și jurisprudența citată].
31

Este necesar să se adauge că, deși produsele reclamantei au fost comercializate sub marca TILDA, după cum a subliniat camera de recurs la punctul 25 din decizia atacată, dosarul OAPI arată că termenul „basmati” apărea de asemenea într‑un mod foarte clar pe ambalajele produselor respective. Nu se contestă în această privință, după cum a subliniat camera de recurs la punctul 25 din decizia atacată, că reclamanta a vândut unei alte societăți „orez basmati indian”. Pe de altă parte, în acest context este inoperant, pentru motivele care tocmai au fost arătate anterior, că produsele reclamantei exportate în Regatul Unit au fost comercializate pe acest teritoriu de această altă societate, iar nu de către reclamantă însăși, din moment ce utilizarea semnului în cauză nu are în mod necesar drept funcție identificarea originii comerciale a produsului în discuție. În plus, niciun element nu permite să se considere că, în cadrul articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009, partea care a formulat opoziție ar trebui să demonstreze că și‑a comercializat ea însăși produsele pe teritoriul în cauză.
136

În sfârșit, Comisia a examinat această problemă în cadrul poziţiei finale, precum și în cadrul raportului de sinteză. În această privință, a subliniat mai întâi că, potrivit articolului 32 alineatul (6) litera (b) din Regulamentul nr. 1290/2005, un stat membru poate decide să nu iniţieze procedura de recuperare în cazul în care recuperarea se dovedește imposibilă din cauza insolvenței debitorului, înregistrată și recunoscută în conformitate cu dreptul național al acestui stat membru. Or, dat fiind că Regatul Țărilor de Jos nu a înscris în tabelul din anexa III la Regulamentul nr. 885/2006 pentru anul financiar 2006 niciuna dintre cele nouă creanţe vizate în dosarul Centramelk ca fiind irecuperabile, acestor creanţe trebuia, în opinia Comisiei, să li se aplice norma rezultată din articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1290/2005. În continuare, Comisia a înlăturat argumentul întemeiat pe faptul că opt dintre cele nouă creanţe vizate în dosarul menţionat deveniseră irecuperabile chiar dinainte de adoptarea deciziei de lichidare pentru anul financiar 2006 și trebuiau excluse din calculul dobânzilor. În această privință, Comisia a subliniat că norma menţionată instituia o partajare a responsabilităţii financiare între Uniune și statul membru în cauză pentru creanţele a căror recuperare nu avusese loc într‑un termen de patru sau de opt ani de la data primei constatări administrative sau judiciare. Or, potrivit Comisiei, referitor la informaţiile furnizate de autoritățile olandeze, caracterul irecuperabil al creanţei nu fusese stabilit înaintea acestei limite temporale decât în două dintre cele nouă cazuri individuale de fraude în discuţie. În plus, aceasta a adăugat că, în contextul unei investigaţii efectuate în anul 2003, serviciile sale concluzionaseră că recuperarea creanţelor vizate în acest dosar era încă în curs. În sfârșit, Comisia, în lumina acestor consideraţii și întrucât dobânzile constituiau accesoriul creanţelor principale, a aplicat norma rezultată din articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1290/2005 în privinţa dobânzilor aferente tuturor creanţelor vizate în dosarul Centramelk.
5

La 7 aprilie 2011, reclamanta, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP, a introdus la OAPI o cerere de declarare a nulității mărcii contestate, în temeiul articolului 53 alineatul (1) litera (c) coroborat cu articolul 8 alineatul (4), în temeiul articolului 53 alineatul (2) litera (d) și al articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (c) și (g) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care marca menționată desemna produsele vizate la punctul 3 de mai sus.
140

Astfel, în primul rând, deși reclamanta susține în înscrisurile sale că nu a putut găsi în Belgia „decât un post de secretară într‑o mică [ASBL] care se ocupă cu comercializarea de zinc”, din contractul său de muncă din anexa A 18 la cererea introductivă și dintr‑o scrisoare din anexa C 3 la replică rezultă că a fost angajată în septembrie 2001 ca „Assistant to Market Development Coordinator and Environment and Public Affairs Manager” (asistentă a directorului pentru coordonarea dezvoltării piețelor și pentru probleme publice și de mediu). Pe de altă parte, permisele sale de muncă menționează că este „responsabil de proiect”, iar un memorandum din 13 februarie 2013 care figurează în anexa A 18 la cererea introductivă o identifică drept „Executive and Personal Assistant” (asistentă executivă și personală).
31

În susținerea tezei conform căreia elementul verbal „arthur” constituia unicul element distinctiv și dominant al mărcii anterioare în forma sa înregistrată, reclamanta a invocat că, în numeroase decizii ale instanțelor, atât franceze, cât și ale Uniunii, s‑a concluzionat în acest sens. Reclamanta a invocat în special Hotărârea din 24 noiembrie 2005, Sadas/OAPI – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE) (T‑346/04, Rec., EU:T:2005:420), privind opoziția pe care a formulat‑o în temeiul mărcii anterioare în forma sa înregistrată, împotriva cererii de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal ARTHUR ET FELICIE. Reclamanta a invocat de asemenea hotărârea Curții de Apel din Paris pronunțată la 11 mai 2005 în cadrul unei acțiuni în contrafacere pe care a inițiat‑o împotriva utilizării mărcii verbale ARTHUR ET FELICIE.
39

Considerentele (21) și (23) ale Regulamentului nr. 1698/2005 precizează acest obiectiv, printre altele, după cum urmează: „(21) Ajutorul comunitar pentru investiții agricole are ca obiectiv modernizarea exploatațiilor agricole și ameliorarea performanțelor lor economice, prin îmbunătățirea utilizării factorilor de producție, în special prin adoptarea de noi tehnologii și prin inovare, favorizând calitatea, producția biologică, precum și diversificarea în interiorul și/sau exteriorul exploatației, inclusiv sectorul nealimentar și culturile energetice […]. (23) Ar trebui încurajată ameliorarea prelucrării și comercializării produselor agricole și forestiere primare prin susținerea investițiilor care au următoarele obiective: consolidarea eficacității sectoarelor prelucrării și comercializării, promovarea prelucrării produselor agricole și forestiere destinate energiei regenerabile, dezvoltarea de noi tehnologii și introducerea inovațiilor, deschiderea de noi debușeuri comerciale pentru produsele de agricultură și silvicultură, punerea accentului pe calitate, ameliorarea protecției mediului, a securității la locul de muncă, a igienei și bunăstării animalelor, după caz. În acest sens, ar trebui avute în vedere, ca regulă generală, microîntreprinderile, întreprinderile mici și mijlocii și alte întreprinderi sub o anumită dimensiune, care sunt cele mai în măsură să aducă un plus de valoare produselor locale, simplificând condițiile care trebuie îndeplinite pentru a beneficia de ajutorul pentru investiții, în raport cu cerințele prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1257/1999.”
56

Cu toate acestea, atenția publicului va fi reținută de elementul „beretta” al mărcii solicitate, care, contrar termenului „mini”, nu are înțeles în limbile relevante. Este necesar să se precizeze, cum a procedat și camera de recurs la punctul 41 din decizia atacată, că nu este relevantă împrejurarea că consumatorul mediu italian poate să recunoască acest element ca fiind un patronim, deoarece elementul menționat nu are un echivalent în semnul anterior și nu are nicio similitudine cu acesta. Trebuie să se observe că elementul respectiv este înscris cu negru în interiorul unui oval închis la culoare, ceea ce îl face vizibil.