În această privință, analiza EFSA are doar un caracter limitat. În temeiul articolului 18 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1924/2006 coroborat cu articolul 16 alineatul (3) din același regulament, pentru elaborarea avizului, EFSA trebuie să verifice doar dacă mențiunea de sănătate este justificată cu dovezi științifice și dacă formularea mențiunii respectă criteriile prevăzute în Regulamentul nr. 1924/2006. În special, pe plan material, EFSA trebuie să se asigure că mențiunile de sănătate se bazează pe dovezi științifice general acceptate și se justifică prin acestea, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din regulamentul menționat.

Nimic nu permite să se concluzioneze că Comisia avea obligația de a include mențiuni de sănătate a căror înscriere pe lista mențiunilor autorizate, vizată la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1924/2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare, a fost solicitată, ca urmare a simplului fapt că Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a emis avize pozitive. În schimb, deși, potrivit considerentului (17) al Regulamentului nr. 1924/2006, justificarea științifică este principalul aspect care trebuie luat în considerare cu ocazia recurgerii la mențiuni de sănătate, atunci când se ia o decizie in conformitate cu articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1924/2006, Comisiei îi revine obligația de a ține seama de toate dispozițiile aplicabile din legislația Uniunii și de alți factori legitimi cu relevanță pentru problema examinată. Pe de altă parte, faptul că Comisia nu este obligată să urmeze decizia EFSA este confirmat de articolul 18 alineatul (5) din regulamentul menționat, potrivit căruia autorizarea unei mențiuni de sănătate este posibilă și în cazul în care EFSA emite un aviz în defavoarea înscrierii acestei mențiuni în lista vizată la articolul 13 alineatul (3) din regulamentul respectiv.

De asemenea, în ceea ce privește controlul proporționalității, numai caracterul vădit inadecvat al unei măsuri adoptate în acest domeniu în raport cu obiectivul pe care Comisia urmărește să îl atingă poate afecta legalitatea unei astfel de măsuri. În plus, având în vedere că puterea de apreciere de care dispun autoritățile competente, în ceea ce privește stabilirea echilibrului corect dintre libertatea de exprimare și obiectivul protecției sănătății, este variabilă pentru fiecare dintre obiectivele care justifică limitarea acestui drept și depinde de natura activităților în discuție, Comisiei trebuie să i se recunoască de asemenea o largă putere de apreciere în ceea ce privește în mod special utilizarea comercială a libertății de exprimare, printre altele în mesaje cu caracter publicitar.

Trebuie considerate incomplete și, așadar, ambigue sau înșelătoare mențiunile de sănătate care fac referire la participarea glucozei la metabolismul energetic, care evidențiază o anumită calitate de natură să amelioreze metabolismul energetic, în timp ce trec sub tăcere faptul că, independent de buna funcționare a metabolismului energetic, riscurile inerente consumului mai multor zaharuri nu sunt astfel nicidecum înlăturate sau limitate. Prin sublinierea exclusiv a efectelor benefice pentru metabolismul energetic, asemenea mențiuni de sănătate sunt de natură să încurajeze consumul de zaharuri și, în definitiv, să crească riscurile inerente consumului excesiv de zaharuri pentru sănătatea consumatorilor. Pe de altă parte, pentru a constata că mențiunile respective se dovedesc ambigue și înșelătoare, aspectul dacă producătorul cunoștea recomandările autorităților naționale și internaționale referitoare la reducerea consumului de zaharuri nu are niciun rol. De asemenea, constatarea unui caracter înșelător, în sensul articolului 3 al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 1924/2006, nu depinde de aspectul dacă producătorul a acționat având cunoștință despre acest caracter sau chiar în mod deliberat.

Deși din jurisprudență rezultă că, în cazul unei interziceri naționale a publicității, protecția consumatorilor ar putea fi suficient garantată printr‑o obligație adecvată de marcare, precum o etichetare care să asigure transparența ofertelor făcute consumatorilor, totuși această jurisprudență vizează măsuri naționale nearmonizate. Or, acest lucru nu este valabil în ceea ce privește un regulament al Comisiei prin care se refuză autorizarea anumitor mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare, care are ca temei juridic articolul 18 alineatul (4) litera (c) din Regulamentul nr. 1924/2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare, întrucât acest din urmă regulament se întemeiază pe articolul 95 CE, potrivit căruia legiuitorul prevede măsurile privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre care au ca obiect instituirea și funcționarea pieței interne. În această privință, articolul 168 alineatul (1) primul paragraf TFUE prevede că în definirea și punerea în aplicare a tuturor politicilor și acțiunilor Uniunii se asigură un nivel ridicat de protecție a sănătății umane, iar articolul 95 alineatul (3) CE, precum și articolul 114 alineatul (3) TFUE impun în mod expres ca prin armonizarea realizată să se garanteze un nivel ridicat de protecție a sănătății persoanelor.

(a se vedea punctele 89 și 90)