ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(675)

Astfel, apărarea «independenței profesioniștilor care își desfășoară activitatea» se poate întemeia, potrivit ONP, pe alte criterii atunci când laboratoarele în care acești profesioniști își desfășoară activitatea nu se află în concurență cu cele ale căror interese economice sunt apărate de ONP. Și, în plus, legalitatea construcțiilor juridice contestate de ONP a fost afirmată în mod clar de statul francez în numeroase rânduri. În plus, ONP nu poate pretinde că ia apărarea profesioniștilor, chiar dacă statul francez nu a considerat necesar să impună restricții cu privire la tranzacțiile realizate exclusiv între profesioniști [biologi persoane fizice sau juridice (SEL)] pentru motive care țin de o atingere adusă independenței profesionale. În acest caz, ONP, care nu are competență normativă, nu se poate substitui puterii legislative pentru a impune aceste restricții.
29

Orientările pentru aplicarea corecțiilor financiare forfetare au fost definite în Documentul VI/5330/97 al Comisiei din 23 decembrie 1997, intitulat „Orientări privind calcularea consecințelor financiare în cadrul pregătirii deciziei de închidere a conturilor FEOGA‑Garantare” (denumit în continuare „documentul VI/5330/97”). În temeiul termenilor menționați sub titlul „Orientări pentru aplicarea corecțiilor forfetare” din anexa II la documentul VI/5330/97, în cazul în care informațiile furnizate de anchetă nu permit evaluarea pierderilor suportate de Comunitate, pornind de la o extrapolare a acestor pierderi, prin mijloace statistice sau prin referirea la alte date verificabile, Comisia Europeană poate lua în considerare o corecție financiară forfetară. Sub același titlu se menționează următoarele: „Pentru a stabili dacă se impune o corecție financiară și, în cazul unui răspuns afirmativ, care este rata acesteia, va fi esențial, în general, să se evalueze gradul de risc de pierdere pentru fondurile comunitare ca urmare a unei carențe a controlului. Elementele particulare care trebuie luate în considerare sunt în special următoarele: 1. Este vorba despre o carență privind eficacitatea controlului în general, eficacitatea unui element particular al sistemului sau executarea unui control sau a mai multor controale în temeiul sistemului? 2. Importanța carenței în cadrul controalelor administrative, fizice sau altele prevăzute. 3. Vulnerabilitatea măsurilor la fraudă, ținând seama în special de incitarea economică în cauză. În temeiul acestor principii, este posibilă împărțirea controalelor în două categorii: Controalele‑cheie sunt verificările fizice și administrative necesare pentru verificarea elementelor de fond, în special realitatea obiectului cererii, cantitatea și condițiile calitative, inclusiv respectarea termenelor, a cerințelor legate de recoltare, a perioadelor de păstrare a documentației etc. Aceste controale se efectuează la fața locului, precum și prin verificare încrucișată cu date independente, cum ar fi cele din registrele de cadastru. Controalele secundare sunt operațiunile administrative necesare pentru a prelucra corect cererile, cum ar fi verificarea respectării termenelor de depunere, identificarea cererilor realizate de două ori pentru același obiect, analiza riscurilor, aplicarea sancțiunilor și monitorizarea corespunzătoare a procedurilor.” [traducere neoficială]
3

La 8 aprilie 2005, Chiquita Brands International Inc. (denumită în continuare „Chiquita”) a depus o cerere de imunitate în temeiul Comunicării Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3, denumită în continuare „Comunicarea privind cooperarea din 2002”) pentru activitatea de distribuție și de comercializare de banane, precum și de ananas și de alte fructe proaspete importate în Europa. Această cerere a fost înregistrată sub numărul de caz COMP/39.188 – Banane [considerentul (79) al deciziei atacate].
50

La 11 iulie 2013, Tribunalul Funcției Publice a pronunțat hotărârea în cauza F‑9/12, în care a obligat Parlamentul, pe de o parte, la rambursarea unui prejudiciu material evaluat ex aequo et bono la 10000 de euro ca urmare a pierderii de către reclamantă a beneficiului înscrierii sale pe lista de candidați eligibili din cauza comportamentului Parlamentului și, pe de altă parte, la repararea prejudiciului moral suferit de reclamantă, stabilit ex aequo et bono la 5000 de euro (Hotărârea din 11 iulie 2013, CC/Parlamentul, F‑9/12, RepFP, EU:F:2013:116, punctele 124 și 128).
21

În această privință, primo, Comisia a constatat că, de la 1 ianuarie la 31 decembrie 2001, testele obligatorii de depistare a ESB fuseseră finanțate integral de trezoreria statului, iar de la 1 ianuarie 2002 la 30 iunie 2004, de BIRB, care este o instituție publică federală cu personalitate juridică, plasată sub tutela ministrului agriculturii și al întreprinderilor mijlocii belgian și care dispune de o alocare guvernamentală înscrisă în bugetul puterii sale de tutelă la nivel federal, precum și de anumite venituri proprii. În plus, Comisia a arătat că, de la 1 iulie la 30 noiembrie 2004, testele obligatorii de depistare a ESB fuseseră finanțate de Agenția federală pentru siguranța lanțului alimentar (AFSLA), care este o instituție publică cu personalitate juridică, finanțată, în temeiul Legii din 4 februarie 2000 privind crearea AFSLA, din venituri diverse, precum retribuții (și anume redevențe), contribuții (și anume taxe parafiscale), produsul amenzilor administrative, donații și legate etc. În sfârșit, pentru perioada cuprinsă între 1 decembrie 2004 și 31 decembrie 2005, Comisia a constatat că testele obligatorii de depistare a ESB fuseseră finanțate, pe de o parte, printr‑o retribuție de 10,70 euro pe bovină testată plătită de abatoare și repercutată asupra clienților acestora din urmă și, pe de altă parte, printr‑o finanțare din partea AFSLA din rezervele sale și din avansul rambursabil pus la dispoziție de trezoreria statului.
182

Or, din considerentele (899)-(902), (904) și (905) ale deciziei atacate reiese că Comisia a ținut seama de aceste elemente la aprecierea gravității încălcării. Astfel, în cuprinsul acestor considerente, Comisia a arătat mai întâi că un abuz de poziție dominantă sub forma unui refuz de furnizare a unei prestații, imputat TP, fusese sancționat în mai multe rânduri atât de ea însăși, cât și de instanțele Uniunii. Comisia a menționat că piețele produselor relevante aveau o mare importanță economică și un rol primordial în realizarea societății informaționale. Comisia a ținut seama de asemenea de faptul că TP era proprietarul unic al rețelei naționale de telecomunicații și că, astfel, OA care doreau să furnizeze servicii pe baza tehnologiei DSL erau dependenți în totalitate de TP. În plus, s‑a subliniat că comportamentul TP avea ca obiectiv eliminarea concurenței pe piața cu amănuntul sau cel puțin întârzierea intrării noilor operatori ori a evoluției acestei piețe, că acest comportament era intenționat și că avea repercusiuni negative asupra concurenților și a consumatorilor [considerentele (899)-(902) ale deciziei atacate]. În sfârșit, Comisia a ținut seama de faptul că, pe întreaga durată a încălcării, TP a avut o poziție dominantă nu numai pe piața cu ridicata, pe care deținea un monopol, ci și pe piețele cu amănuntul, în care cotele sale de piață variau între 57 % și 46 % din punctul de vedere al veniturilor. În această privință, Comisia a arătat că diferența dintre cota de piață a TP și cea a OA care deținea cota de piață cea mai ridicată după TP era considerabilă. În ceea ce privește sfera geografică a pieței relevante, Comisia a arătat că încălcarea săvârșită de TP cuprindea întreg teritoriul Poloniei [considerentele (904) și (905) ale deciziei atacate].
50

În cauza T‑262/11, Comisia exprimă îndoieli cu privire la admisibilitatea cererii introductive, în lumina articolului 21 din Statutul Curții și a articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură din 2 mai 1991, întrucât ar fi inutil de lungă, iar motivele dezvoltate în cuprinsul acesteia ar fi prezentate în mod confuz. În plus, trimiterea la anexe fără indicarea paginii nu ar fi „punctuală”. Pe de altă parte, aceste anexe nu ar fi furnizate în întregime în limba aleasă ca limbă de procedură a cauzei, în conformitate cu articolul 35 alineatul (3) din Regulamentul de procedură din 2 mai 1991, acesta fiind motivul pentru care nu ar fi fost examinate de Comisie. În plus, întrucât Ellinikos Chrysos invocă o denaturare a argumentelor sale de către Comisie, aceasta o atribuie, eventual, gradului scăzut de claritate a cererii introductive.
11

Prin scrisoarea din 11 aprilie 2011, OAPI a divulgat primei reclamante numele celorlalți ofertanți declarați câștigători care au fost clasați pe prima și pe a doua poziție, și anume, consorțiul Unisys SLU și Charles Oakes & Co Sàrl, cu subcontractantul Unisys Belgium SA, pe de o parte, și ETIQ Consortium (by everis și Trasys), pe de altă parte. Această scrisoare cuprindea, în plus, un tabel care indica punctajul obținut de fiecare ofertant declarat câștigător pentru diversele criterii de calitate tehnică.
9

Dat fiind că recuperarea ajutorului vizat de articolul 2 din Decizia TV2 I a condus la insolvabilitatea TV2 A/S, Regatul Danemarcei a notificat Comisiei, prin scrisoarea din 23 iulie 2004, un proiect de recapitalizare a acesteia. Respectivul proiect prevedea, referitor la măsurile finanțate de stat, pe de o parte, un aport în capital de 440 de milioane de DKK și, pe de altă parte, transformarea în capital a unui împrumut din partea statului de 394 de milioane DKK. Prin Decizia C(2004) 3632 final din 6 octombrie 2004, în cazul în materie de ajutoare de stat N 313/2004 referitor la recapitalizarea TV2 A/S (JO 2005, C 172, p. 3, denumită în continuare „Decizia privind recapitalizarea”), Comisia a concluzionat că cele două măsuri avute în vedere în favoarea TV2 A/S erau „necesare pentru reconstituirea capitalului de care [avea] nevoie TV2 [A/S], după transformarea sa în societate pe acțiuni, pentru a‑și putea îndeplini misiunea de serviciu public” [considerentul (53) al Deciziei privind recapitalizarea]. În consecință, Comisia a decis că toate elementele de ajutor de stat care ar putea fi asociate recapitalizării prevăzute a TV2 A/S erau compatibile cu piața internă, în conformitate cu articolul 86 alineatul (2) CE [considerentul (55) al Deciziei privind recapitalizarea].
21

În ședință, Comisia a prezentat un document intitulat „Corrigendum to Report of works of the Evaluation Committee evaluating offers submitted in response to the call for tenders No 10340 lot 1” (Corrigendum la Raportul lucrărilor comitetului de evaluare pentru ofertele prezentate în urma cererii de ofertă [AO] 10340, lotul nr. 1), iar reclamantele nu s‑au opus ca acesta să fie depus la dosar.
10

În aceste condiții, Comisia a decis să separe examinarea aspectului dacă transformarea IFPEN în IPIC putea constitui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE de examinarea finanțării publice a IFPEN. Astfel, la 16 iulie 2008, Comisia a încheiat examinarea finanțării publice acordate IFPEN prin adoptarea Deciziei 2009/157/CE privind măsura de ajutor pusă în aplicare de Franța în favoarea grupului IFPEN [C 51/05 (ex NN 84/05)] (JO 2009, L 53, p. 13). În aceeași zi, printr‑o decizie publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (JO 2008, C 259, p. 12, denumită în continuare „decizia de deschidere a procedurii oficiale”), aceasta a decis inițierea unei proceduri oficiale de investigare privind garanția nelimitată a statului în favoarea IFPEN și a invitat părțile interesate să prezinte observații.
20

În urma unor solicitări în acest sens, Republica Federală Germania, America Chemistry Council Inc. (ACC), CropLife America Inc., CropLife International AISBL (CLI), European Chemical Industry Council (Cefic), European Crop Care Association (ECCA), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) și National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) au fost admise să intervină în susținerea concluziilor Comisiei.
6

Comisia a finalizat procedura, în ceea ce privește titlurile de participare achiziționate în cadrul Uniunii Europene, prin Decizia 2011/5/CE din 28 octombrie 2009 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania (JO 2011, L 7, p. 48, denumită în continuare „Decizia din 28 octombrie 2009”).
113

În ceea ce privește cea de a doua obiecție, aceasta trebuie de asemenea respinsă. Astfel, deși nu se poate contesta că instanța Uniunii nu este competentă să se pronunțe cu privire la fapta asasinului, care ține de dreptul penal marocan, aceasta rămâne competentă să decidă cu privire la răspunderea instituției atunci când aceasta a cauzat, singură sau împreună cu un terț, un prejudiciu unui funcționar. Statutul însuși oferă o interpretare care permite respingerea argumentului Comisiei. Astfel, în cazul în care Alessandro Missir Mamachi ar fi fost asasinat ca urmare a atribuțiilor sale, Comisia ar fi fost răspunzătoare în solidar cu asasinul, în sensul articolului 24 din statut. Desigur, faptul că Alessandro Missir Mamachi nu a fost asasinat ca urmare a atribuțiilor sale împiedică aplicarea articolului menționat, însă modul său de redactare demonstrează că natura răspunderii unui terț nu are niciun impact asupra obligației in solidum care revine instituției coautor al unui prejudiciu. Astfel, articolul 24 din statut demonstrează că instanța Uniunii poate fi solicitată să soluționeze un litigiu cu privire la problema răspunderii in solidum a unei instituții pentru fapta unui terț, natura răspunderii terțului neavând niciun impact asupra competenței instanței Uniunii de a se pronunța asupra răspunderii in solidum a unei instituții.
7

Particularitățile statutului juridic al IPIC au atras atenția Comisiei Europene, care, în Decizia 2010/605/UE din 26 ianuarie 2010 privind ajutorul de stat C 56/07 (ex E 15/05) acordat de Franța în favoarea La Poste (JO 2010, L 274, p. 1, denumită în continuare „Decizia La Poste”), a examinat pentru prima dată acest statut în raport cu normele care reglementează ajutoarele de stat în Uniunea Europeană. În această decizie, Comisia a concluzionat că, dat fiind statutul lor, IPIC beneficiau de o garanție de stat implicită și nelimitată a statului cu privire la activitățile lor economice care mobilizează resurse publice. Această concluzie se întemeia pe următoarele elemente [considerentul (25) al deciziei atacate și considerentele (20)-(37) ale Deciziei La Poste]: — procedurile de insolvență de drept comun nu sunt aplicabile IPIC; — în schimb, IPIC sunt supuse dispozițiilor loi no 80‑539, du 16 juillet 1980, relative aux astreintes prononcées en matière administrative et à l’exécution des jugements par les personnes morales de droit public [Legea nr. 80‑539 din 16 iulie 1980 privind daunele cominatorii pronunțate în materie administrativă și executarea hotărârilor judecătorești de către persoanele juridice de drept public (JORF din 17 iulie 1980, p. 1799)] și dispozițiilor textelor sale de punere în aplicare. Or, acestea desemnează în mod expres statul ca autoritate competentă pentru recuperarea datoriilor instituțiilor publice, conferindu‑i prerogative importante, precum mandatarea din oficiu și obținerea de resurse suficiente, și organizând un principiu de responsabilitate în ultimă instanță a statului pentru datoriile persoanelor juridice de drept public; — în ipoteza dizolvării unei IPIC, principiul transferului datoriilor către stat sau către o altă entitate publică este, în general, aplicabil, astfel încât orice creditor al unei IPIC este asigurat că nu își va pierde niciodată creanța pe care o deține la acest tip de instituție; — IPIC s‑ar putea bucura de un acces privilegiat la „conturile de avans de trezorerie”.
14

Prin scrisoarea din 26 august 2011, EUIPO a transmis primei reclamante un extras al raportului de evaluare conținând evaluarea calitativă a ofertei sale potrivit unui număr de trei criterii, respectiv calitatea serviciilor de întreținere a software‑ului, proiectul comercial și calitatea serviciilor pentru clienți. În plus, i‑a comunicat, pe de o parte, numele ofertanților câștigători, și anume Informática El Corte Ingles, SA – Altia Consultores, SA Temporary Association (denumită în continuare „IECI”), ocupantă a locului întâi, Everis SLU, Unisys și Fujitsu Technology Solutions (denumit în continuare „consorțiul Unisys” sau „Unisys”), ocupant al locului al doilea, precum și consorțiul Drasis [Siemens IT Solutions and Services SA (denumit în continuare „Siemens SA”), Siemens IT Solutions and Services SL (denumit în continuare „Siemens SL”), Intrasoft International SA și Indra Sistemas SA, denumit în continuare „consorțiul Drasis” sau „Drasis”], ocupant al locului al treilea, și, pe de altă parte, două tabele care prezentau scorurile pe care ofertanții câștigători menționați și ea însăși le obținuseră pentru ofertele lor tehnice și financiare. Este vorba de următoarele două tabele:
29

În al doilea rând, Comisia a analizat dacă măsura putea fi considerată compatibilă cu piața internă și a concluzionat că ajutoarele pentru anumiți beneficiari puteau fi autorizate sub forma unui cuantum limitat al ajutorului, compatibil cu piața internă, în măsura în care îndeplineau toate condițiile prevăzute de o schemă de ajutoare germană pe care Comisia o aprobase în sensul Cadrului comunitar temporar pentru măsurile de ajutor de stat de sprijinire a accesului la finanțare în contextul actualei crize financiare și economice (JO 2009, C 83, p. 1). În schimb, Comisia a exclus compatibilitatea clauzei de restructurare cu piața internă în temeiul Liniilor directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate, al Liniilor directoare privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013 (JO 2006, C 54, p. 13, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 231) și al Orientărilor comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului (JO 2008, C 82, p. 1), precum și în raport cu articolul 107 alineatul (3) TFUE.
33

În al doilea rând, Comisia a analizat dacă măsura putea fi considerată compatibilă cu piața internă și a concluzionat că ajutoarele pentru anumiți beneficiari puteau fi autorizate sub forma unui cuantum limitat al ajutorului, compatibil cu piața internă, în măsura în care îndeplineau toate condițiile prevăzute de o schemă de ajutoare germană pe care Comisia o aprobase în sensul Cadrului comunitar temporar pentru măsurile de ajutor de stat de sprijinire a accesului la finanțare în contextul actualei crize financiare și economice (JO 2009, C 83, p. 1). În schimb, Comisia a exclus compatibilitatea clauzei de restructurare cu piața internă în temeiul Liniilor directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate, al Liniilor directoare privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013 (JO 2006, C 54, p. 13, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 231) și al Orientărilor comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului (JO 2008, C 82, p. 1), precum și în raport cu articolul 107 alineatul (3) TFUE.
Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 6 decembrie 2013 – Premiere Polish/OAPI – Donau Kanol (ECOFORCE)

(Cauza T‑361/12)

„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ECOFORCE — Marcă comunitară figurativă anterioară ECO FORTE — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

1. Marcă comunitară — Procedura căii de atac — Acțiune în fața instanței Uniunii — Competența Tribunalului — Somație adresată Oficiului — Excludere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 65 alin. (6)] (a se vedea punctul 17)

2. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 19, 20 și 50)

3. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca anterioară — Marca verbală ECOFORCE și marca figurativă ECO FORTE [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 21, 30, 36, 41, 47 și 51)

4. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Similitudine între mărcile vizate — Criterii de apreciere — Marcă complexă [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 24, 25 și 32)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 8 iunie 2012 (cauza R 851/2011‑4), privind o procedură de opoziție între Donau Kanol GmbH & Co. KG și Premiere Polish Co. Ltd

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
RO
Repertor iuljur isprudenței
ECLI:EU:T:2014 :155 1INFORMAȚIIPRIVIND D ECIZIILENEPUBLICATE
Hotărârea T r ibunalului (Camera a d oua) din 2 5 martie 2 0 1 4  – De utsc he Bank/OAPI (Passion to 
Perform)
(Cauza T-2 9 1 / 1 2 )
„Marcă comunitară — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — 
Marca verbală Passion to Perform — Marcă constituită dintr-un slogan publicitar — Motive absolute 
de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) 
nr. 207/2009 — Egalitate de tratament”
1. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Motive absolute de r efuz — 
Mărci lipsite de c aracter d istinctiv — Mărci constituite d in s loganuri publicitare — 
Formulă promoțională cu caracter elogios [Regulamentul nr. 207/2009 a l Consiliului, art. 7 a lin. 
(1) lit. (b)] (a se v edea punctul 21)
2. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Motive absolute de r efuz — 
Mărci lipsite de c aracter distinctiv — Marca verbală P assion to Pe rform [ Regulamentul 
nr. 207/2009 a l Consiliului, art. 7 a lin. (1) lit. (b)] (a se v edea punctele 33 ș i 45-48)
3. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Motive absolute de r efuz — 
Lipsa caracterului d istinctiv al semnului — Marcă compusă d in m ai m ulte elemente — 
Posibilitatea autorității competente de a e fectua o e xaminare a f iecăruia dintre elementele 
constitutive ale mărcii — Necesitatea unei luări în considerare a p ercepției globale a p ublicului 
relevant asupra combinației [Regulamentul nr. 207/2009 a l Consiliului, art. 7 a lin. (1) lit. (b)] (a 
se vedea punctul 38)
4. Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Apreciere a c aracterului 
înregistrabil al unui se mn — Luare în c onsiderare n umai a r eglementării U niunii — 
Înregistrare anterioară a m ărcii în anumite state membre sau țări terțe — Decizii care nu sunt 
obligatorii pentru autoritățile Uniunii (Regulamentul nr. 207/2009 a l Consiliului) (a se v edea 
punctul 59)
5. Marcă comunitară — Deciziile Oficiului — Principiul egalității de t ratament — Principiul bunei 
administrări — Practica de cizională anterioară a Oficiului (a se v edea punctul 65)
2 ECLI:EU:T:2014 :155INFORMAȚIIPRIVIND D ECIZIILENEPUBLICATE
Obiectul
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a p atra d e recurs a O API din 24 aprilie 2012 ( cauza 
R 2233 /2011 -4), privind o c erere de înregistrare a s emnului verbal Passion t o Perform c a m arcă 
comunitară
Dispozitivul
1) Respinge acțiunea.
2) Obligă Deutsche Bank AG la plata cheltuielilor de judecată.