2

Istoricul litigiului este descris la punctele 1-19 din hotărârea atacată după cum urmează: „1 În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2321/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind normele de participare a întreprinderilor, a centrelor de cercetare și a universităților și normele de difuzare a rezultatelor cercetării pentru punerea în aplicare a celui de Al șaselea program‑cadru al Comunității Europene (2002-2006) (JO [2002,] L 355, p. 23) și în cadrul definit de Decizia nr. 1513/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2002 privind Al șaselea program‑cadru al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare care contribuie la crearea Spațiului european de cercetare și la inovare (2002-2006) (JO [2002,] L 232, p. 1), Comisia Comunităților Europene a încheiat trei contracte de subvenție cu, printre alte părți, reclamanta, [Ludwig‑Bölkow‑Systemtechnik], o întreprindere de consultanță în materie de tehnologie și de strategie, a cărei activitate se desfășoară în principal în domeniile energiei, mobilității și durabilității. 2 Pentru primul contract, care corespunde proiectului intitulat «Development of a harmonised „European Hydrogen Energy RoAdmap” by a balanced group of partners from industry, European regions and technical and socio‑economic scenario and modelling experts» (elaborarea unei «Foi de parcurs europene pentru energia pe bază de hidrogen» armonizate, de către un grup compus în mod echilibrat din parteneri din industrie, din regiuni europene și din experți în scenarii tehnice și socio‑economice și în modelizare) (denumit în continuare «proiectul HyWays»), precum și pentru al doilea contract, care corespunde proiectului intitulat «Handbook for Approval of Hydrogen Refuelling Stations» (Manual pentru aprobarea stațiilor de alimentare cu hidrogen) (denumit în continuare «proiectul HyApproval»), recurenta acționa în calitate de coordonator. În ceea ce privește al treilea contract, care corespunde proiectului «Harmonisation of Standards and Regulations for a sustainable Hydrogen and Fuel Cell Technology» (armonizarea standardelor și reglementărilor pentru o tehnologie durabilă privind hidrogenul și pilele de combustie) (denumit în continuare «proiectul HarmonHy»), ea nu reprezenta decât unul dintre contractanții parte la consorțiu. 3 Potrivit articolului 12 din fiecare dintre contracte, acestora li se aplică legea belgiană. 4 Articolul 13 din contractele menționate prevede o clauză compromisorie care precizează că Tribunalul este singurul competent să se pronunțe în litigiile dintre Comisie și cocontractanți în ceea ce privește validitatea, aplicarea sau interpretarea lor. 5 Condițiile generale care, conform articolului 14 din fiecare contract, fac parte integrantă din acestea cuprind o primă parte care privește în special executarea proiectelor în cauză, încetarea contractelor și răspunderea (punctele II.2-II.18), o a doua parte care privește dispozițiile financiare și controalele, auditurile, rambursările și sancțiunile (punctele II.19-II.31) și o a treia parte care privește drepturile de proprietate intelectuală (punctele II.32-II.36). 6 Punctul II.19 alineatul 1 din condițiile generale definește cheltuielile eligibile pentru finanțarea din partea Uniunii Europene și stipulează următoarele: «Costurile eligibile suportate pentru punerea în aplicare a proiectului trebuie să îndeplinească următoarele condiții: a) trebuie să fie reale, raționale din punct de vedere economic și necesare pentru punerea în aplicare a proiectului; b) trebuie să fie stabilite în conformitate cu principiile contabile uzuale ale cocontractantului; c) trebuie să fie suportate pe durata proiectului, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul 2 […]; d) trebuie să fie înregistrate în contabilitatea cocontractantului care le‑a angajat, cel târziu la data întocmirii certificatului de audit prevăzut la punctul II.26. Procedurile contabile utilizate pentru înregistrarea cheltuielilor și a veniturilor trebuie să respecte normele contabile ale statului în care are sediul cocontractantul, precum și să permită regularizarea directă între veniturile și cheltuielile angajate pentru punerea în aplicare a proiectului și declarațiile de ansamblu privind întreaga activitate a cocontractantului […]» 7 Punctul II.19 alineatul 2 literele a)-h) din condițiile generale menționează opt categorii de costuri neeligibile. Punctul II.19 alineatul 2 litera i) adaugă că sunt neeligibile toate costurile care nu îndeplinesc condițiile stabilite la alineatul 1. 8 Punctele II.20 și II.21 din condițiile generale definesc două tipuri de costuri eligibile în condițiile prevăzute la punctul II.19, și anume, în primul rând, costurile directe, imputabile direct proiectelor, și, în al doilea rând, costurile indirecte, neimputabile direct proiectelor, dar care pot fi identificate și justificate de sistemul contabil al cocontractantului ca fiind suportate în legătură cu costurile directe. 9 Punctul II.22 alineatul 1 din condițiile generale prevede trei modele de declarație de costuri, printre care modelul costului complet utilizat pentru imputarea de către contractanți a costurilor eligibile directe și indirecte și modelul costului complet‑cotă forfetară utilizat de contractanți pentru imputarea costurilor eligibile directe și a unei cote forfetare pentru costurile indirecte. Această cotă forfetară este egală cu 20 % din toate costurile directe minus costurile contractelor de subcontractare, ceea ce se presupune că acoperă toate costurile indirecte suportate de contractant în cadrul proiectului. 10 Punctul II.24 alineatul 2 al doilea paragraf din condițiile generale stipulează că contribuția financiară a Uniunii nu poate să fie o sursă de profit pentru contractanți. 11 Conform punctului II.29 alineatul 1 din condițiile generale, oricând pe durata contractului și până la cinci ani după terminarea proiectului, Comisia poate să efectueze audituri. Aceste audituri pot privi aspecte științifice, financiare, tehnologice și altele, precum principiile de contabilitate și de gestiune, care se referă la buna executare a proiectului și a contractului. 12 Punctul II.30 din condițiile generale este redactat după cum urmează: «Fără a aduce atingere celorlalte măsuri prevăzute în prezentul contract, contractanții convin că [Uniunea], în scopul protejării intereselor sale financiare, are dreptul să îi solicite o despăgubire forfetară unui contractant ale cărui cheltuieli s‑au dovedit exagerate și care în consecință a primit o contribuție financiară nejustificată din partea [Uniunii]. Despăgubirea forfetară este datorată în plus față de recuperarea contribuției financiare nejustificate de la contractant. 1. Cuantumul despăgubirii forfetare trebuie să fie proporțional cu cheltuiala exagerată și cu partea nejustificată din contribuția [Uniunii]. Cuantumul despăgubirii forfetare se calculează potrivit următoarei formule: Despăgubirea forfetară = contribuția financiară nejustificată × (cheltuiala exagerată/totalul solicitat) Calcularea oricărei despăgubiri forfetare ține seama numai de perioada care se referă la contribuția [Uniunii] solicitată de contractant pentru această perioadă. Ea nu se calculează în raport cu întreaga contribuție a [Uniunii]. 2. Comisia îi notifică cererea sa de plată printr‑o scrisoare recomandată cu confirmare de primire contractantului pe care îl consideră obligat la plata unei despăgubiri forfetare. Contractantul dispune de un termen de 30 de zile pentru a răspunde cererii de despăgubire a [Uniunii]. 3. Procedura care trebuie urmată pentru rambursarea unei contribuții financiare nejustificate și pentru plata unei despăgubiri forfetare va fi stabilită în conformitate cu dispozițiile de la punctul II.31. 4. Comisia are dreptul de a solicita o despăgubire pentru orice cheltuială exagerată constatată după expirarea contractului, în conformitate cu dispozițiile alineatelor 1-6. 5. Dispozițiile prezentului articol nu aduc atingere penalităților administrative sau financiare pe care Comisia le poate impune oricărui contractant care nu își îndeplinește obligațiile în conformitate cu Regulamentul financiar sau cu orice altă măsură corectivă civilă la care ar avea dreptul să recurgă [Uniunea] sau un alt contractant. În plus, dispozițiile menționate nu exclud recurgerea la urmărire penală de către autoritățile statelor membre. 6. Pe de altă parte, după cum prevede Regulamentul financiar, orice contractant despre care s‑a declarat că și‑a încălcat grav obligațiile contractuale va putea fi supus unei penalități financiare cu o valoare cuprinsă între 2 % și 10 % din cuantumul contribuției financiare pe care a primit‑o din partea [Uniunii]. Cota va putea atinge 4 %-20 % în caz de recidivă în termen de cinci ani de la prima abatere.» 13 În februarie 2008, Comisia a efectuat, în temeiul punctului II.29 din condițiile generale, un audit privind buna executare a contractelor în litigiu. 14 La 17 martie 2011, Comisia i‑a comunicat recurentei un proiect de raport de audit. Prin scrisorile din 21 și 22 aprilie 2011, recurenta a luat poziție cu privire la proiectul menționat. 15 La 25 iulie 2011, Comisia i‑a transmis recurentei versiunea finală a raportului de audit. Raportul a concluzionat că recurenta stabilise la un nivel prea ridicat costurile sale cu personalul eligibile. Pe de altă parte, potrivit acestui raport, costuri care intră în sfera cercetării ar fi fost calificate în mod eronat drept costuri de gestiune. În sfârșit, dobânzi la sumele plătite în avans în cuantum total de 1707,40 euro nu ar fi fost declarate. 16 Pentru cele trei contracte care, la acea dată, fuseseră finalizate și pentru care soldul total al participării financiare a Uniunii fusese plătit, Comisia a informat‑o pe recurentă că urma să îi notifice note de debit. 17 De la 10 august 2011 la 11 noiembrie 2013, a continuat corespondența dintre recurentă și Comisie, în cursul căreia părțile au prezentat poziții opuse cu privire la concluziile raportului final de audit. 18 La 9 decembrie 2013, Comisia i‑a notificat recurentei mai multe note de debit. Din aceste note reiese că suma care trebuia recuperată de Comisie se ridica la 218539,62 euro în cazul proiectului HyWays, la 75407,06 euro în cazul proiectului HyApproval și la 47128,39 euro în cazul proiectului HarmonHy. În plus, Comisia i‑a solicitat recurentei plata unor despăgubiri forfetare în temeiul punctului II.30 din condițiile generale, și anume 60402,30 euro în cazul proiectului HyWays, 11019,61 euro în cazul proiectului HyApproval și 10002,17 euro în cazul proiectului HarmonHy. 19 Ulterior formulării acțiunii, Comisia a emis în favoarea recurentei notele de debit nr. 3233150004, nr. 3233150005 și nr. 3233150006, în cuantum de 108753,52 euro, de 10875,35 euro și, respectiv, de 23404,88 euro.”