Cauza C‑17/06

Céline SARL

împotriva

Céline SA

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de cour d'appel de Nancy)

„Mărci — Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE — Dreptul titularului unei mărci înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca — Utilizarea semnului ca denumire socială, nume comercial sau emblemă — Dreptul terțului de a‑și utiliza numele”

Sumarul hotărârii

1. Apropierea legislațiilor — Mărci — Directiva 89/104 — Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic pentru produse identice — Utilizare a mărcii în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă — Noțiune

[Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]

2. Apropierea legislațiilor — Mărci — Directiva 89/104 — Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic pentru produse identice — Domeniu de aplicare

[Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]

3. Apropierea legislațiilor — Mărci — Directiva 89/104 — Limitarea efectelor mărcii

[Directiva 89/104 a Consiliului, art. 6 alin. (1) lit. (a)]

1. Utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unei denumiri sociale, a unui nume comercial sau a unei embleme identice cu o marcă anterioară constituie o „utilizare pentru produse sau servicii” dacă utilizarea are loc în scopul de a distinge produsele sau serviciile respective.

Această situație se regăsește atunci când un terț aplică semnul care constituie denumirea sa socială, numele său comercial sau emblema sa pe produsele pe care le comercializează sau, chiar în lipsa aplicării, atunci când terțul utilizează semnul respectiv astfel încât se stabilește o legătură între semnul care constituie denumirea socială, numele comercial sau emblema terțului și produsele comercializate sau serviciile furnizate de terț. Dimpotrivă, noțiunea menționată nu cuprinde utilizarea care se limitează la identificarea unei societăți sau la desemnarea unui fond de comerț, deoarece o astfel de utilizare nu are, în sine, drept scop să distingă produse sau servicii. Revine instanței naționale sarcina să verifice dacă utilizarea unui semn constituie o utilizare pentru produse sau servicii în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă.

(a se vedea punctele 20-24 și dispozitivul)

2. Utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unui semn identic cu o marcă înregistrată pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată această marcă nu poate fi interzisă, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci, decât dacă aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii și în special funcției sale esențiale, de a garanta consumatorilor proveniența produselor sau a serviciilor. Acest lucru este valabil atunci când semnul este utilizat de terț pentru produsele sau serviciile sale într‑un mod pe care consumatorii l‑ar putea interpreta ca desemnând proveniența produselor sau a serviciilor în cauză. Revine instanței naționale sarcina să verifice dacă utilizarea unui astfel de semn aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcției esențiale a mărcii.

(a se vedea punctele 26-28 și dispozitivul)

3. Potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci, dreptul conferit de marcă nu permite titularului său să interzică unui terț utilizarea, în cadrul comerțului, a numelui și a adresei sale, atât timp cât sunt folosite conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial. Revine instanței naționale sarcina să aprecieze îndeplinirea condiției menționate ținând cont de măsura în care, pe de o parte, utilizarea numelui său de către terț este înțeleasă de publicul vizat sau cel puțin de o parte semnificativă a acestui public ca indicând o legătură între produsele sau serviciile terțului și titularul mărcii sau o persoană autorizată să utilizeze marca și, pe de altă parte, de măsura în care terțul ar fi trebuit să fie conștient de acest fapt. Constituie totodată un factor care trebuie luat în considerare în cadrul acestei aprecieri împrejurarea că este vorba despre o marcă având un anumit renume în statul membru în care este înregistrată sau în care se solicită protecția acesteia, renume de care terțul ar putea profita pentru comercializarea produselor sau a serviciilor sale.

(a se vedea punctele 30, 34 și 35 și dispozitivul)

HOTĂRÂREA CURȚII (Marea Cameră)

11 septembrie 2007( )

„Mărci – Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE – Dreptul titularului unei mărci înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca – Utilizarea semnului ca denumire socială, nume comercial sau emblemă – Dreptul terțului de a‑și utiliza numele”

În cauza C‑17/06,

având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de cour d’appel de Nancy (Franța), prin Decizia din 9 ianuarie 2006, primită de Curte la 17 ianuarie 2006, în procedura

Céline SARL

împotriva

Céline SA,

CURTEA (Marea Cameră),

compusă din domnul V. Skouris, președinte, domnii P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts și R. Schintgen, președinți de cameră, domnii A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič (raportor), J. Malenovský, J.‑C. Bonichot și T. von Danwitz, judecători,

avocat general: doamna E. Sharpston,

grefier: domnul M.‑A. Gaudissart, șef de unitate,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 7 noiembrie 2006,

luând în considerare observațiile prezentate:

– pentru Céline SA, de P. de Candé, avocat;

– pentru guvernul francez, de domnii G. de Bergues și J.‑C. Niollet, în calitate de agenți;

– pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul S. Fiorentino, avvocato dello Stato;

– pentru guvernul Regatului Unit, de doamna V. Jackson, în calitate de agent, asistată de domnul M. Tappin, barrister;

– pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul W. Wils, în calitate de agent,

după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 18 ianuarie 2007,

pronunță prezenta

Hotărâre

1 Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 5 alineatul (1) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92, denumită în continuare „directiva”).

2 Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Céline SA, pe de o parte, și Céline SARL, pe de altă parte, în legătură cu utilizarea de către aceasta din urmă a denumirii sociale „Céline” și a emblemei „Céline”.

Cadrul juridic

3 Articolul 5 din directivă, intitulat „Drepturi conferite de marcă”, prevede la alineatele (1), (3) și (5):

„(1) Marca înregistrată conferă titularului său următoarele drepturi exclusive. Titularul este îndreptățit să interzică oricărui terț să utilizeze, fără consimțământul său, în cadrul comerțului:

(a) un semn identic mărcii pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care aceasta este înregistrată;

(b) un semn pentru care, din cauza identității sau a similitudinii sale cu marca și din cauza identității sau a similitudinii produselor sau serviciilor aflate sub incidența mărcii și a semnului, există în mintea publicului un risc de confuzie care conține riscul de asociere între semn și marcă;

[…]

(3) În temeiul alineatelor (1) și (2), poate fi interzis, inter alia:

(a) să se aplice semnul pe produse sau pe ambalajul acestora;

(b) să se ofere produsele, să fie comercializate sau să fie deținute în acest scop sau să se ofere sau să se furnizeze servicii sub acest semn;

(c) să se importe sau să se exporte produsele sub acest semn

(d) să se utilizeze semnul în documentele de afaceri sau în publicitate.

[…]

(5) Alineatele (1)-(4) nu aduc atingere dispozițiilor în orice stat membru referitoare la protecția împotriva utilizării unui semn în alte scopuri decât acelea de a distinge produsele sau serviciile, atunci când utilizarea acestui produs [a se citi „semn”] fără motive întemeiate atrage foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii ori aduce atingere acestora.”

4 Articolul 6 din directivă, intitulat „Limitarea efectelor mărcii”, prevede la alineatul (1):

„Dreptul conferit de marcă nu permite titularului său să interzică unui terț utilizarea, în cadrul comerțului,

(a) a numelui și a adresei sale;

[…]

atât timp cât sunt folosite conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.”

Acțiunea principală și întrebarea preliminară

5 Céline SA, societate constituită sub această denumire la 9 iulie 1928, are drept activitate principală crearea și comercializarea de articole vestimentare și de accesorii.

6 La 19 aprilie 1948, această societate a depus marca verbală CÉLINE, a cărei înregistrare a fost reînnoită în mod constant începând de atunci, ultima dată la 6 martie 1998, pentru a desemna toate produsele din clasele 1-42 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, în special „articole de îmbrăcăminte și încălțăminte”.

7 Domnul Grynfogel s‑a înscris, la 25 septembrie 1950, în Registrul comerțului și al societăților din Nancy, pentru exploatarea unui fond de comerț de confecții bărbați și de damă cu emblema „Céline”.

8 Céline SARL a declarat că a dobândit dreptul de utilizare a emblemei „Céline” de la domnul Grynfogel, prin intermediul întreprinzătorilor succesivi care au exploatat acest fond de comerț. Această societate a fost înmatriculată în Registrul comerțului și al societăților la 31 ianuarie 1992, în vederea exploatării, sub emblema amintită, a unui fond de comerț pentru comercializare de prêt‑à‑porter, lenjerie, confecții, blănuri, îmbrăcăminte și diverse accesorii.

9 Informată despre această stare de fapt, Céline SA a chemat în judecată Céline SARL pentru a i se interzice acesteia actele de contrafacere a mărcii CÉLINE și actele de concurență neloială prin uzurparea denumirii sociale „Céline” și a emblemei „Céline”, precum și pentru a obține repararea prejudiciilor sale.

10 Prin Hotărârea din 27 iunie 2005, tribunal de grande instance de Nancy a admis toate cererile formulate de Céline SA și a interzis Céline SARL orice utilizare a termenului „Céline”, singur sau în combinație, indiferent în ce calitate, a dispus modificarea denumirii sale sociale pentru a adopta un termen care nu este susceptibil de confuzie cu marca anterioară CÉLINE și nici cu emblema „Céline” și a obligat‑o la plata a 25 000 de euro către Céline SA, cu titlu de despăgubiri.

11 La 4 iulie 2005, Céline SARL a declarat apel împotriva acestei hotărâri în fața cour d’appel de Nancy, susținând că utilizarea unui semn identic cu marca verbală anterioară ca denumire socială sau emblemă se situează în afara domeniului contrafacerii, din moment ce nici denumirea socială și nici emblema nu au funcția de a distinge produse sau servicii, și că, în orice caz, nu poate exista confuzie în percepția publicului cu privire la originea produselor vizate, datorită poziției exclusive a Céline SA pe piața vestimentației și a accesoriilor de lux.

12 Cour d’appel de Nancy a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:

„Articolul 5 alineatul (1) din directivă […] trebuie interpretat în sensul că adoptarea de către un terț neautorizat în acest scop a unei mărci verbale înregistrate drept denumire socială, nume comercial sau emblemă, în cadrul unei activități de comercializare a unor produse identice, constituie un act de utilizare a acestei mărci în cadrul comerțului, căruia titularul este îndreptățit să îi pună capăt în temeiul drepturilor sale exclusive?”

Cu privire la întrebarea preliminară

13 Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă utilizarea drept denumire socială, nume comercial sau emblemă, de către un terț neautorizat în acest scop a unui semn identic cu o marcă verbală anterioară, în cadrul unei activități de comercializare a unor produse identice cu cele pentru care a fost înregistrată marca, reprezintă o utilizare căreia titularul mărcii este îndreptățit să îi pună capăt în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din directivă.

Cu privire la interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă

14 Potrivit articolului 5 alineatul (1) prima teză din directivă, marca înregistrată conferă titularului său un drept exclusiv. În temeiul aceluiași alineat litera (a), acest drept exclusiv îndreptățește titularul să interzică oricărui terț să utilizeze, în cadrul comerțului, fără consimțământul său, un semn identic mărcii, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care aceasta este înregistrată. Alte dispoziții ale directivei, cum este articolul 6, definesc anumite limite ale efectelor mărcii.

15 Pentru a evita ca protecția acordată titularului mărcii să varieze de la un stat membru la altul, revine Curții sarcina de a da o interpretare uniformă articolului 5 alineatul (1) din directivă, în special noțiunii „utilizare” prevăzute la acest articol (Hotărârea din 12 noiembrie 2002, Arsenal Football Club, C‑206/01, Rec., p. I‑10273, punctul 45, și Hotărârea din 25 ianuarie 2007, Adam Opel, C‑48/05, Rep., p. I‑1017, punctul 17).

16 După cum rezultă din jurisprudența Curții (Hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, Hotărârea din 16 noiembrie 2004, Anheuser‑Busch, C‑245/02, Rec., p. I‑10989, și Hotărârea Adam Opel, citată anterior), titularul unei mărci înregistrate poate interzice utilizarea de către un terț a unui semn identic cu marca sa, în aplicarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, numai dacă sunt îndeplinite următoarele patru condiții:

– utilizarea să aibă loc în cadrul comerțului;

– utilizarea să aibă loc fără consimțământul titularului mărcii;

– utilizarea să aibă loc pentru produse și servicii identice cu cele pentru care a fost înregistrată marca și

– utilizarea să aducă atingere sau să fie susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii și, în special, funcției sale esențiale de a garanta consumatorilor proveniența produselor sau a serviciilor.

17 În acțiunea principală, este cert că utilizarea unui semn identic cu marca în cauză are loc în contextul unei activități comerciale ce vizează un avantaj economic, și nu în domeniul privat. În consecință, acest semn este utilizat în cadrul comerțului (a se vedea, prin analogie, Hotărârile Arsenal Football Club, punctul 40, și Adam Opel, punctul 18, citate anterior).

18 Este cert totodată că utilizarea semnului respectiv a avut loc fără consimțământul titularului mărcii în cauză în acțiunea principală.

19 Céline SARL contestă, în schimb, existența unei utilizări a semnului identic cu marca în cauză „pentru produse”, în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a ) din directivă.

20 Din economia articolului 5 din directivă rezultă că utilizarea unui semn pentru produse sau servicii, în sensul alineatelor (1) și (2) ale acestui articol, este o utilizare în scopul de a distinge produsele sau serviciile respective, în timp ce alineatul (5) al aceluiași articol are în vedere „utilizarea unui semn în alte scopuri decât de a distinge produsele sau serviciile” (Hotărârea din 23 februarie 1999, BMW, C‑63/97, Rec., p. I‑905, punctul 38).

21 Or, o denumire socială, un nume comercial sau o emblemă nu au, în sine, funcția de a distinge produse sau servicii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 noiembrie 2002, Robelco, C‑23/01, Rec., p. I‑10913, punctul 34, și Hotărârea Anheuser‑Busch, citată anterior, punctul 64). Într‑adevăr, o denumire socială are ca obiect identificarea unei societăți, în timp ce un nume comercial sau o emblemă are ca obiect desemnarea unui fond de comerț. Așadar, atunci când utilizarea unei denumiri sociale, a unui nume comercial sau a unei embleme se limitează la identificarea unei societăți sau la desemnarea unui fond de comerț, această utilizare nu ar putea fi considerată ca având loc „pentru produse sau servicii” în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă.

22 În schimb, atunci când un terț aplică semnul care constituie denumirea sa socială, numele său comercial sau emblema sa pe produsele pe care le comercializează, are loc o utilizare „pentru produse”, în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă (a se vedea în acest sens Hotărârile Arsenal Football Club, punctul 41, și Adam Opel, punctul 20, citate anterior).

23 În plus, chiar în lipsa aplicării semnului, are loc o utilizare „pentru produse sau servicii” în sensul prevederii menționate atunci când terțul utilizează semnul respectiv astfel încât se stabilește o legătură între semnul care constituie denumirea socială, numele comercial sau emblema terțului și produsele comercializate sau serviciile furnizate de terț.

24 În acțiunea principală, revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă utilizarea semnului „Céline” de către Céline SARL constituie o utilizare pentru produsele respective în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă.

25 În final, Céline SARL susține că nu ar putea exista confuzie în percepția publicului cu privire la originea produselor vizate.

26 Astfel cum s‑a amintit la punctul 16 din prezenta hotărâre, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unui semn identic cu o marcă înregistrată pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată această marcă nu poate fi interzisă decât dacă aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii și în special funcției sale esențiale, de a garanta consumatorilor proveniența produselor sau a serviciilor.

27 Acest lucru este valabil atunci când semnul este utilizat de terț pentru produsele sau serviciile sale într‑un mod pe care consumatorii l‑ar putea interpreta ca desemnând proveniența produselor sau a serviciilor în cauză. Într‑adevăr, într‑o asemenea situație, utilizarea semnului respectiv este de natură să pună în pericol funcția esențială a mărcii, întrucât, pentru ca marca să poată juca rolul său de element esențial al sistemului concurențial nedenaturat pe care Tratatul CE înțelege să îl instituie și să îl mențină, aceasta trebuie să reprezinte garanția faptului că toate produsele sau serviciile pe care le desemnează au fost fabricate sau furnizate sub controlul unei unice întreprinderi, căreia i se poate atribui responsabilitatea calității acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, punctul 48 și jurisprudența citată, precum și punctele 56-59).

28 În acțiunea principală, revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă utilizarea semnului „Céline” de către Céline SARL aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii CÉLINE și în special funcției sale esențiale.

Cu privire la interpretarea articolului 6 alineatul (1) litera (a) din directivă

29 Conform unei jurisprudențe constante, revine Curții să furnizeze instanței de trimitere toate elementele de interpretare proprii dreptului comunitar care pot fi utile pentru soluționarea cauzei cu care este sesizată, indiferent dacă această instanță s-a referit sau nu la acestea în enunțul întrebărilor sale (Hotărârea Adam Opel, citată anterior, punctul 31 și jurisprudența citată).

30 În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (a) din directivă, dreptul conferit de marcă nu permite titularului său să interzică unui terț utilizarea, în cadrul comerțului, a numelui și a adresei sale, atât timp cât sunt folosite conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.

31 Curtea a statuat că această prevedere nu se limitează la numele persoanelor fizice (Hotărârea Anheuser‑Busch, citată anterior, punctele 77-80).

32 Așadar, în ipoteza în care instanța de trimitere ar ajunge la concluzia că, în aplicarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, Céline SA este îndreptățită să interzică utilizarea semnului „Céline” de către Céline SARL și pentru a permite acestei instanțe să soluționeze litigiul pendinte în fața sa, trebuie să se examineze dacă, într‑o situație precum cea din acțiunea principală, articolul 6 alineatul (1) litera (a) din directivă se opune ca titularul unei mărci să interzică unui terț să utilizeze ca denumire socială sau ca nume comercial un semn identic cu marca sa.

33 Curtea a statuat că exigența utilizării „conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial”, astfel cum este prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din directivă, constituie, în esență, expresia unei obligații de loialitate față de interesele legitime ale titularului unei mărci (Hotărârea Anheuser‑Busch, citată anterior, punctul 82).

34 În această privință, trebuie amintit că îndeplinirea condiției menționate, de utilizare loială, trebuie apreciată ținând cont de măsura în care, pe de o parte, utilizarea numelui său de către terț este înțeleasă de publicul vizat sau cel puțin de o parte semnificativă a acestui public ca indicând o legătură între produsele sau serviciile terțului și titularul mărcii sau o persoană autorizată să utilizeze marca și, pe de altă parte, de măsura în care terțul ar fi trebuit să fie conștient de acest fapt. Constituie totodată un factor care trebuie luat în considerare în cadrul acestei aprecieri împrejurarea că este vorba despre o marcă având un anumit renume în statul membru în care este înregistrată sau în care se solicită protecția acesteia, renume de care terțul ar putea profita pentru comercializarea produselor sau a serviciilor sale (Hotărârea Anheuser‑Busch, citată anterior, punctul 83).

35 Revine instanței de trimitere să efectueze o evaluare globală a tuturor împrejurărilor pertinente ale cauzei din acțiunea principală pentru a aprecia, mai precis, dacă se poate considera că Céline SARL practică o concurență neloială față de Céline SA (a se vedea în acest sens Hotărârea Anheuser‑Busch, citată anterior, punctul 84).

36 Având în vedere totalitatea considerațiilor precedente, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unei denumiri sociale, a unui nume comercial sau a unei embleme identice cu o marcă anterioară, în cadrul unei activități de comercializare a unor produse identice cu cele pentru care a fost înregistrată această marcă, constituie o utilizare pe care titularul mărcii respective este îndreptățit să o interzică în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, în cazul care este vorba despre o utilizare pentru produse care aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii.

În acest ultim caz, articolul 6 alineatul (1) litera (a) din directivă se poate opune unei astfel de interdicții numai dacă utilizarea de către terț a denumirii sale sociale sau a numelui său comercial are loc conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.

Cu privire la cheltuielile de judecată

37 Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară:

Utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unei denumiri sociale, a unui nume comercial sau a unei embleme identice cu o marcă anterioară, în cadrul unei activități de comercializare a unor produse identice cu cele pentru care a fost înregistrată această marcă, constituie o utilizare pe care titularul mărcii respective este îndreptățit să o interzică în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, în cazul în care este vorba despre o utilizare pentru produse care aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii.

În acest ultim caz, articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 se poate opune unei astfel de interdicții numai dacă utilizarea de către terț a denumirii sale sociale sau a numelui său comercial are loc conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.

Semnături