CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

YVES BOT

prezentate la 10 aprilie 2014 ( 1 )

Cauza C‑21/13

Simon, Evers & Co. GmbH

împotriva

Hauptzollamt Hamburg‑Hafen

[cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Hamburg (Germania)]

„Politică comercială — Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Taxe antidumping — Eludare — Regulamentul (CE) nr. 499/2009 — Extinderea taxei antidumping pentru importurile de transpalete manuale originare din China la importurile acelorași produse expediate din Thailanda — Validitate”

1. Prin prezenta cerere de decizie preliminară, Finanzgericht Hamburg (Germania) solicită Curții să se pronunțe cu privire la validitatea Regulamentului (CE) nr. 499/2009 al Consiliului din 11 iunie 2009 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul (CE) nr. 1174/2005 pentru importurile de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora originare din Republica Populară Chineză la importurile aceluiași produs expediat din Thailanda, indiferent dacă produsul este sau nu este declarat ca originar din Thailanda ( 2 ), în urma unei anchete de eludare în sensul articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene ( 3 ), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 461/2004 al Consiliului din 8 martie 2004 ( 4 ).

2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Simon, Evers & Co. GmbH ( 5 ) și Hauptzollamt Hamburg‑Hafen (biroul vamal principal din portul Hamburg) ( 6 ), cu privire la o decizie a acestuia de a obliga SECO la plata unor taxe antidumping.

3. Prezenta cauză oferă Curții ocazia de a preciza cerințele referitoare la caracterizarea și dovada elementelor constitutive ale eludării taxelor antidumping, în special în ipoteza în care instituțiile Uniunii s‑ar confrunta cu un refuz de cooperare din partea părților interesate.

4. În prezentele concluzii, vom arăta că, deși revine instituțiilor Uniunii, atunci când decid să extindă taxele antidumping, sarcina de a stabili că toate elementele care constituie eludarea acestor taxe sunt reunite, refuzul de cooperare din partea părților interesate permite acestor instituții să se întemeieze numai pe datele disponibile și să deducă din aceste date prezumții care se întemeiază pe o probabilitate rezonabilă.

5. În plus, vom arăta că, în prezența unui refuz de cooperare din partea părților interesate, controlul instanței Uniunii asupra deciziei adoptate de Consiliul Uniunii Europene trebuie să fie limitat la verificarea absenței unei erori vădite de apreciere în selectarea și utilizarea datelor disponibile și în constatarea existenței unei legături logice și probabile între faptele stabilite pe baza acestor date și faptele prezumate.

6. În prezenta cauză vom susține că, întrucât a constatat o creștere exponențială a importurilor de transpalete manuale care provin din Thailanda după instituirea taxelor antidumping la aceleași produse din China, Consiliul nu a săvârșit nicio eroare vădită de apreciere prin faptul că a dedus de aici existența unei modificări a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe în cauză și Uniunea Europeană, în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, constatarea unei creșteri concomitente a importurilor din China nefiind de natură să repună în discuție această apreciere, în special din moment ce această creștere a rămas disproporționată față de cea a importurilor care provin din Thailanda.

7. Vom sublinia de asemenea că coincidența temporală constatată între modificarea configurării schimburilor comerciale și instituirea taxelor antidumping, precum și lipsa oricărui element de probă cu privire la exercitarea unor activități de fabricare a produsului care face obiectul anchetei în țara terță în cauză au indus în mod rezonabil probabilitatea existenței unor practici, operațiuni sau prelucrări lipsite de motivație sau de justificare economică, alta decât impunerea taxei antidumping.

8. Concluzionăm de aici că examinarea regulamentului în litigiu, în lumina motivelor deciziei de trimitere, nu a evidențiat existența unor elemente de natură să îi afecteze validitatea.

I – Cadrul juridic

A – Reglementarea de bază împotriva eludării

9. Prima măsură comunitară în materie de reglementare împotriva eludării a fost Regulamentul (CEE) nr. 1761/87 ( 7 ). Pentru a combate practica ce constă în substituirea la export a unor produse finite cu piese detașate asamblate ulterior pe teritoriul unui stat membru în „uzine‑șurubelniță”, articolul 1 din Regulamentul nr. 1761/87 a introdus la articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 2176/84 ( 8 ) un alineat (10) care prevede, în anumite condiții, instituirea unei taxe antidumping definitive pentru produsele introduse pe piața Comunității Europene după ce au fost asamblate sau fabricate în Comunitate. Această dispoziție a fost reluată în termeni identici de Regulamentul (CEE) nr. 2423/88 ( 9 ), care a înlocuit Regulamentul nr. 2176/84.

10. Ulterior, problema eludării a fost discutată în cadrul negocierilor prealabile Acordului privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul general pentru tarife vamale și comerț din 1994 (OMC‑GATT 1994) ( 10 ), dar, întrucât nu s‑a putut ajunge la niciun acord ( 11 ), Codul antidumping din 1994 nu conține în final nicio dispoziție cu privire la acest aspect ( 12 ).

11. În aceste condiții, Comunitatea a decis să adopte în mod unilateral măsuri noi, care se deosebesc de măsurile anterioare prin faptul că, pe de o parte, acestea se extind la alte forme de eludare decât eludarea numită „clasică”, constituită din operațiunile de asamblare, și, pe de altă parte, acestea urmăresc, în ceea ce privește operațiunile de asamblare, atât pe cele care sunt realizate în țările terțe, cât și pe cele care sunt realizate într‑un stat membru.

12. Dispozițiile împotriva eludării erau prevăzute la articolul 13 din regulamentul de bază, care prevedea: „(1) Taxele antidumping instituite în temeiul prezentului regulament se pot aplica și importurilor, ce provin din țări terțe, de produse similare [...] care provin dintr‑o țară care face obiectul măsurilor sau de [...] părți ale acestor produse, atunci când măsurile în vigoare sunt eludate. [...] Eludarea se definește ca o modificare a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Comunitate sau dintre întreprinderi din țara care face obiectul măsurilor și Comunitate, care decurge din practici, operațiuni sau prelucrări pentru care nu există o motivație suficientă sau o justificare economică, alta decât impunerea taxei, fiind dovedit că există prejudiciu sau că efectele corective ale taxei sunt compromise în ceea ce privește prețul și/sau cantitățile de produse similare și de elemente de probă bazate, în cazul în care este necesar, pe dispozițiile articolului 2, privind existența unui dumping în legătură cu valorile normale stabilite anterior pentru produsele similare. [...] (2) Se consideră că o operațiune de asamblare în Comunitate sau într‑o țară terță eludează măsurile în vigoare atunci când: (a) operațiunea a început sau s‑a intensificat semnificativ de la sau chiar înainte de începerea anchetei antidumping și când piesele în cauză provin din țara care face obiectul măsurilor; [...] și (c) efectele corective ale taxei sunt compromise în ceea ce privește prețurile și/sau cantitățile produsului similar asamblat și există dovada unui dumping în ceea ce privește valorile normale stabilite anterior pentru produsele similare. (3) Se deschide o anchetă, în temeiul prezentului articol, la inițiativa Comisiei sau la cererea unui stat membru sau a oricărei părți interesate, pe baza unor elemente de probă suficiente în ceea ce privește factorii menționați la alineatul (1). Ancheta se deschide, după consultarea comitetului consultativ, printr‑un regulament al Comisiei care poate de asemenea să ceară autorităților vamale să prevadă obligativitatea înregistrării importurilor în conformitate cu articolul 14 alineatul (5) sau să solicite garanții. Ancheta este efectuată de către Comisie, cu un eventual ajutor din partea autorităților vamale, și trebuie finalizată în termen de nouă luni. În cazul în care faptele stabilite definitiv justifică extinderea măsurilor, acest lucru este decis de către Consiliu, care hotărăște cu privire la propunerea Comisiei, după consultarea comitetului consultativ. [...] [...]”

13. În plus, articolul 14 din regulamentul de bază, intitulat „Dispoziții generale”, prevedea la alineatul (6): „Statele membre întocmesc lunar un raport către Comisie cu privire la importurile de produse care fac obiectul anchetelor sau al unor măsuri și cu privire la valoarea taxelor percepute în aplicarea prezentului regulament.”

14. În sfârșit, articolul 18 din regulamentul de bază, intitulat „Lipsa cooperării”, prevedea: „(1) În cazul în care o parte interesată nu permite accesul la informațiile necesare sau nu le furnizează în termenele prevăzute în prezentul regulament sau obstrucționează semnificativ ancheta, pot fi stabilite concluzii preliminare sau finale, pozitive sau negative, pe baza datelor disponibile. În cazul în care se constată că o parte interesată a furnizat o informație falsă sau care induce în eroare, această informație nu este luată în considerare și se pot utiliza datele disponibile. Părțile interesate trebuie informate cu privire la consecințele unui refuz de a coopera. [...] (5) În cazul în care concluziile, inclusiv cele cu privire la valoarea normală, se bazează pe dispozițiile alineatului (1), în speță pe informațiile furnizate în plângere, trebuie, când acest lucru este posibil și ținând seama de termenele prevăzute pentru anchetă, să se verifice aceste informații cu ajutorul altor surse independente disponibile [...] (6) În cazul în care o parte interesată nu cooperează sau cooperează doar parțial și din această cauză nu sunt comunicate informații pertinente, situația părții respective poate fi mai puțin favorabilă decât în cazul în care ea ar fi cooperat.”

B – Reglementarea antidumping privind importurile de transpalete manuale originare din China

15. În urma unei plângeri depuse de anumiți producători comunitari și a unei anchete preliminare care acoperea perioada cuprinsă între 1 aprilie 2003 și 31 martie 2004, Comisia a publicat, la 29 aprilie 2004, un anunț de deschidere a unei proceduri antidumping cu privire la importurile de transpalete manuale și componente de bază ale acestora originare din Republica Populară Chineză ( 13 ).

16. În urma acestei proceduri, Comisia a adoptat Regulamentul (CE) nr. 128/2005 din 27 ianuarie 2005 de instituire a unui drept antidumping provizoriu asupra transpaletelor manuale și asupra componentelor esențiale ale acestora originare din China ( 14 ).

17. Consiliul a adoptat ulterior Regulamentul (CE) nr. 1174/2005 ( 15 ), care a stabilit o taxă antidumping definitivă la importurile de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora, adică șasiurile și sistemele hidraulice, care intră sub incidența codurilor NC ex 8427 90 00 și ex 8431 20 00 (coduri TARIC 8427 90 00 10 și 8431 20 00 10) originare din Republica Populară Chineză ( 16 ).

18. Consiliul a adoptat ulterior Regulamentul (CE) nr. 684/2008 din 17 iulie 2008 de precizare a obiectului măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul nr. 1174/2005 ( 17 ).

C – Extinderea reglementării la importurile de transpalete manuale expediate din Thailanda

19. Pe baza elementelor de probă care, în opinia Comisiei, indicau la prima vedere că măsurile antidumping aplicate importurilor de transpalete manuale originare din China erau eludate prin măsuri de asamblare a produsului în cauză în Thailanda, această instituție a adoptat Regulamentul (CE) nr. 923/2008 ( 18 ).

20. În urma anchetei efectuate cu privire la această eventuală eludare, care ar acoperi perioada cuprinsă între 1 septembrie 2007 și 31 august 2008, Comisia a propus Consiliului adoptarea regulamentului în litigiu, care a extins taxa antidumping definitivă instituită prin Regulamentul nr. 1174/2005 la importurile de transpalete manuale și componentele de bază ale acestora expediate din Thailanda, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca fiind originare din această țară.

21. În ceea ce privește desfășurarea și ancheta, considerentele (6)-(9) ale regulamentului în litigiu prevăd: „(6) Comisia a informat oficial autoritățile chineze și thailandeze, producătorii/exportatorii chinezi și thailandezi, importatorii din Comunitate cunoscuți ca fiind interesați și industria comunitară cu privire la deschiderea anchetei. Au fost trimise chestionare producătorilor/exportatorilor cunoscuți din [Republica Populară Chineză] și din Thailanda, precum și importatorilor din Comunitate cunoscuți de Comisie în urma anchetei inițiale și părților care s‑au făcut cunoscute în termenele stabilite la articolul 3 din [Regulamentul nr. 923/2008]. Comisia a oferit părților interesate posibilitatea de a‑și face cunoscut punctul de vedere în scris și de a solicita să fie audiate în termenul fixat în [acest] regulament [...]. Toate părțile au fost informate asupra faptului că lipsa de cooperare poate conduce la aplicarea dispozițiilor articolului 18 din regulamentul de bază și la stabilirea constatărilor pe baza datelor disponibile. (7) Nu s‑au înregistrat răspunsuri la chestionare din partea producătorilor/exportatorilor din Thailanda, iar Comisia nu a primit nicio observație din partea autorităților thailandeze. Numai un exportator/producător thailandez de [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora], care, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei în momentul deschiderii anchetei, a exportat [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora] în Comunitate în intervalul de timp cuprins între anul 2005 și [perioada de anchetă] [conform definiției de la considerentul (10)] și care desfășura operațiuni de asamblare a [transpaletelor manuale și a componentelor de bază ale acestora] în Thailanda, a declarat că din aprilie 2008 și‑a încheiat activitatea. (8) Un producător‑exportator chinez a răspuns la chestionar declarând vânzările la export către CE, precum și exporturi foarte reduse ale produsului în cauză către Thailanda. Nu s‑au primit observații din partea autorităților chineze. (9) Nouă importatori comunitari au răspuns la chestionare, raportând importurile lor din China și din Thailanda. În general, din răspunsurile primite s‑a concluzionat că s‑a înregistrat o creștere a importurilor din Thailanda și o descreștere bruscă a importurilor din [Republica Populară Chineză] în anul 2006, și anume după intrarea în vigoare a taxelor antidumping definitive. În anii următori, importurile din [Republica Populară Chineză] au crescut din nou, în timp ce importurile din Thailanda au descrescut ușor, rămânând totuși cu mult superioare nivelurilor din 2005.”

22. În ceea ce privește modificarea configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Comunitate, considerentele (16)-(20) ale regulamentului în litigiu au următorul cuprins: „(16) Deoarece nicio societate thailandeză nu a cooperat, volumul și valoarea exporturilor produsului în cauză originar din Thailanda către Comunitate au fost determinate pe baza informațiilor disponibile, în cazul de față datele statistice colectate de statele membre și compilate de Comisie, în conformitate cu dispozițiile articolului 14 alineatul (6) din regulamentul de bază, precum și datele Eurostat. În privința datelor furnizate de răspunsurile importatorilor comunitari, ancheta a stabilit că numărul de exporturi thailandeze raportate de importatorii comunitari reprezenta numai o parte foarte mică a exporturilor totale de [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora] ale Thailandei din [perioada de anchetă], și anume mai puțin de 5 %. În acest context, s‑a considerat că datele statistice la dispoziția Comisiei oferă o imagine mai exactă a realității în ceea ce privește volumul și valoarea exporturilor thailandeze față de informațiile limitate furnizate de importatorii comunitari. (17) După impunerea măsurilor antidumping, importurile de [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora] din Thailanda au crescut de la 7458 de transpalete în 2005 la 64706 transpalete în 2007 și au descrescut la 42056 de transpalete în cursul [perioadei de anchetă]. (18) În ceea ce privește China, importurile de [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora] către CE au crescut de la 240639 de transpalete în 2005 la 538271 în 2007 și 584 786 în cursul [perioadei de anchetă]. Conform informațiilor disponibile, această creștere rezultă în special din creșterea exporturilor efectuate de singurul producător‑exportator chinez care beneficiază de cel mai mic nivel al taxei antidumping. Într‑adevăr, exporturile din China efectuate de importatorul respectiv reprezintă o proporție dominantă a creșterii importurilor de [transpalete manuale și de componente de bază ale acestora] din [Republica Populară Chineză] către Comunitate în perioada cuprinsă între 2005 și sfârșitul [perioadei de anchetă]. (19) Ținând seama de situația expusă mai sus, se concluzionează că s‑a produs o schimbare a configurației schimburilor comerciale între CE, [Republica Populară Chineză] și Thailanda. Importurile din [Republica Populară Chineză] au continuat să crească, dar această creștere este determinată în principal de activitatea unuia dintre producătorii‑exportatori chinezi care a cooperat în cadrul anchetei inițiale și căruia i s‑a acordat cel mai mic nivel al taxei antidumping. Pe de altă parte, importurile din Thailanda au crescut cu 868 % din 2005 în 2007 și s‑au stabilizat în cursul [perioadei de anchetă] la o creștere de 564 % față de 2005. (20) În concluzie, configurația schimburilor comerciale constatată indică o menținere a exporturilor din [Republica Populară Chineză], dar și o creștere semnificativă a exporturilor din Thailanda. Menținerea sau creșterea continuă a exporturilor din [Republica Populară Chineză], deși mult mai mică între anul 2007 și [perioada de anchetă] decât cele constatate în ancheta inițială, se pot explica observând că marea majoritate a exporturilor provin de la societatea chineză cu cel mai scăzut nivel al taxei antidumping. Pe de altă parte, configurația referitoare la Thailanda se poate explica numai ca rezultat al acțiunilor care urmăresc [eludarea] măsurilor.”

II – Situația de fapt din litigiul principal și întrebarea preliminară

23. La 6 octombrie 2008, SECO a importat transpalete manuale din Thailanda.

24. Considerând că importul acestor produse face obiectul taxei antidumping prevăzute de regulamentul în litigiu, prin decizia din 12 august 2009, Hauptzollamt a impus SECO o taxă antidumping de 9666,90 euro.

25. Întrucât, prin decizia din 21 februarie 2011, Hauptzollamt a respins ca nefondată contestația introdusă împotriva acestei decizii de impunere, SECO a sesizat instanța de trimitere.

26. Această instanță are îndoieli cu privire la faptul că condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază referitoare la stabilirea unei eludări a taxelor antidumping sunt îndeplinite în speță.

27. Mai precis, Finanzgericht Hamburg consideră că ar fi trebuit să fie date explicații cu privire la evoluția importurilor din Thailanda, întrucât acestea, după o creștere semnificativă în 2007, s‑au redus considerabil în perioada de anchetă. Or, potrivit Finanzgericht Hamburg, atunci când o modificare a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Uniune este cauzată de eludarea unor măsuri antidumping, exporturile din țara terță utilizată pentru eludare cresc în general în mod continuu sau rămân constante după o creștere semnificativă.

28. Instanța de trimitere exprimă de asemenea îndoieli cu privire la faptul că modificarea configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Uniune poate fi imputată introducerii taxelor antidumping la transpaletele originare din China, în condițiile în care, în perioada de referință, importurile din China au crescut la rândul lor în mod considerabil. Astfel, pe parcursul perioadei cuprinse între anul 2005 și anul 2007, și exporturile chineze au cunoscut o creștere intensă, în timp ce, în perioada de anchetă ulterioară, exporturile din Thailanda, care reprezentau doar 7,19 % din numărul de transpalete produse în China pentru export, s‑au redus cu aproximativ 35 %, contrar exporturilor originare din China, care nu au încetat să crească.

29. În sfârșit, Finanzgericht Hamburg se întreabă ce practici, operațiuni sau prelucrări au putut determina o modificare a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Uniune, constatând că nu a fost făcută nicio precizare în această privință în considerentele regulamentului în litigiu.

30. În aceste condiții, Finanzgericht Hamburg a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „Regulamentul [în litigiu] este nevalid întrucât, fără a respecta condițiile care trebuie îndeplinite pentru a constata existența unei eludări a măsurilor antidumping care decurg din articolul 13 din [regulamentul de bază], Comisia a constatat existența unei eludări pentru simplul motiv că volumul respectivelor importuri din Thailanda a crescut în mod semnificativ după introducerea măsurilor, în pofida faptului că, dată fiind lipsa de cooperare din partea exportatorilor thailandezi, Comisia nu a făcut alte constatări concrete?”

III – Analiza noastră

31. Prin intermediul întrebării adresate, instanța de trimitere ridică, în esență, problema dacă regulamentul în litigiu este nevalid dat fiind faptul că acesta nu ar fi stabilit suficient existența unei eludări, în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, prin faptul că nu a caracterizat, pe de o parte, modificarea configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe în cauză și Uniune și, pe de altă parte, existența unor practici, operațiuni sau prelucrări pentru care nu există o motivație suficientă sau o justificare economică, alta decât impunerea taxelor antidumping pentru transpaletele manuale originare din China.

A – Cu privire la admisibilitatea excepției de nelegalitate a regulamentului în litigiu

32. Înainte de a aprecia validitatea regulamentului în litigiu, nu este necesar, în opinia noastră, să se examineze aspectul dacă SECO putea invoca în mod valabil, pe cale de excepție, nelegalitatea acestuia în fața instanței naționale.

33. Astfel, decurge din jurisprudența inițiată prin Hotărârea TWD Textilwerke Deggendorf ( 19 ) că o persoană fizică sau juridică nu poate repune în mod util în discuție în fața unei instanțe naționale, pe cale de excepție, legalitatea unui act al Uniunii atunci când aceasta ar fi putut ataca acest act printr‑o acțiune directă în anulare și a lăsat să curgă termenul imperativ prevăzut în această privință ( 20 ). Această decădere este subordonată totuși constatării că admisibilitatea acțiunii în anulare se impune în mod evident, fără a permite vreo îndoială ( 21 ).

34. Rezultă de asemenea dintr‑o jurisprudență iterativă că regulamentele de instituire a taxelor antidumping, deși, prin natura și întinderea lor, au un caracter normativ, în sensul că acestea se aplică în general operatorilor economici interesați, pot privi în mod direct și individual anumiți operatori economici și, printre altele, pe acelea dintre întreprinderile importatoare care sunt asociate cu întreprinderi exportatoare din țara terță și ale căror prețuri de revânzare a produselor în discuție au fost luate în considerare pentru formarea prețului la export ( 22 ).

35. Or, din elementele dosarului nu reiese că SECO, care acționează în calitate de importator stabilit în Uniune, ar trebui considerată ca fiind vizată în mod direct și individual de regulamentul în litigiu și, în consecință, că aceasta ar fi avut fără nicio îndoială capacitatea de a introduce o acțiune directă în anulare împotriva actului respectiv.

36. În consecință, SECO, care nu este vizată de regulamentul în litigiu decât în măsura în care „intră în mod obiectiv în domeniul de aplicare” ( 23 ) al normelor stabilite de aceasta în calitatea sa de operator economic în sectorul în discuție, are capacitatea să invoce, pe cale de excepție, nelegalitatea acestui act în fața instanței naționale, care poate să înainteze, în consecință, această problemă Curții în cadrul procedurii preliminare.

B – Cu privire la fond

1. Observațiile părților

37. SECO susține că Curtea trebuie să răspundă afirmativ la întrebarea adresată, invocând mai multe motive care pot fi rezumate pe scurt după cum urmează.

38. Modificarea configurației schimburilor comerciale în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază ar implica o descreștere a importurilor originare din țara terță care face obiectul taxei antidumping și o creștere corelativă a importurilor care provin din țara de eludare, primele fiind substituite cu celelalte ( 24 ). Or, în speță, ar fi evident că importurile de transpalete manuale originare din China nu au fost înlocuite cu importurile corespunzătoare care provin din Thailanda, dat fiind că primele s‑au dublat între perioada acoperită de ancheta inițială și cea acoperită de ancheta împotriva eludării.

39. De asemenea, extinderea unei taxe antidumping ar presupune existența unui act de eludare în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază și, în cazul unei constatări a operațiunilor de asamblare, că condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din acest regulament sunt îndeplinite. Or, regulamentul în litigiu nu ar conține nicio explicație detaliată cu privire la un anumit act de eludare și nici, presupunând că actul de eludare este constituit din operațiunile de asamblare constatate în momentul începerii anchetei, cu privire la îndeplinirea condițiilor impuse de articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază.

40. În plus, instituțiile Uniunii nu ar fi dovedit că modificarea configurației schimburilor comerciale era suficient motivată sau justificată din punct de vedere economic prin simpla impunere a taxei antidumping.

41. În sfârșit, aceste instituții nu ar fi stabilit că efectele corective ale taxei fuseseră compromise în ceea ce privește prețurile și/sau cantitățile de produse similare.

42. Guvernele interveniente, precum și Consiliul și Comisia contestă susținerea potrivit căreia regulamentul în litigiu ar fi nevalid și își întemeiază poziția pe următoarele argumente.

43. Guvernul elen susține că articolul 18 din regulamentul de bază instituie o prezumție în vederea sprijinirii instituțiilor Uniunii în desfășurarea anchetei împotriva eludării, astfel încât, în lipsa cooperării din partea părților interesate, instituțiile Uniunii pot califica modificarea configurației schimburilor comerciale survenită imediat după instituirea taxei antidumping drept eludare, cu excepția situației în care părțile interesate prezintă proba contrară.

44. Guvernul portughez consideră, în același sens, că articolul 13 din regulamentul de bază trebuie interpretat într‑un mod suficient de flexibil, atunci când nu există o cooperare din partea părților interesate, astfel încât lipsa cooperării să nu poată, prin ea însăși, să împiedice adoptarea unor măsuri de protecție comercială. În opinia acestuia, ținând seama de prezumția întemeiată pe lipsa cooperării din partea părților interesate stabilită atât la articolul 18 din regulamentul de bază, cât și la articolul VI și în anexa II la Codul antidumping din 1994, eludarea se poate deduce din creșterea semnificativă observată în exporturile de transpalete manuale din Thailanda către Uniune și din coincidența în timp între această creștere și intrarea în vigoare a măsurilor antidumping aplicabile exporturilor acelorași produse care provin din China. De altfel, practica aplicării regulamentului de bază de către Comisie ar demonstra că principalele indicii ale eludării rezultă întotdeauna din creșteri bruște și semnificative ale importurilor unui anumit produs cu una sau mai multe origini neobișnuite și dintr‑o coincidență în timp între această creștere și aplicarea unor măsuri antidumping ( 25 ).

45. Consiliul și Comisia subliniază că, deoarece niciun producător‑exportator thailandez nu a cooperat, volumul și valoarea exporturilor thailandeze de transpalete manuale au fost determinate numai pe baza informațiilor disponibile, și anume datele statistice colectate de statele membre și compilate de Comisie, în conformitate cu dispozițiile articolului 14 alineatul (6) din regulamentul de bază, precum și datele Eurostat.

46. Aceste instituții consideră că au stabilit, după ce au constatat, pe baza datelor disponibile, o modificare a configurației schimburilor comerciale, că importurile provenite din Thailanda au început să crească la puțin timp după instituirea taxelor la importurile din China și explică faptul că nu au primit niciun element de probă susceptibil să explice această creștere semnificativă și, în particular, niciun element care să permită să se considere că în Thailanda existau cu adevărat activități de fabricare a transpaletelor manuale.

47. În opinia acestora, potrivit articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, revine părților în cauză sarcina de a dovedi că există o motivare suficientă sau o justificare economică pentru modificarea configurației schimburilor comerciale. De altfel, Curtea ar fi confirmat această abordare în Hotărârea Brother International ( 26 ).

48. Pe de altă parte, Consiliul și Comisia susțin că regulamentul de bază nu le conferă nicio competență care să le permită să oblige întreprinderile vizate de o anchetă să participe la aceasta sau să prezinte informații.

49. Recunoscând totodată că, într‑o configurație clasică, eludarea se caracterizează printr‑o reducere a exporturilor care provin dintr‑o țară care face obiectul măsurilor antidumping și printr‑o creștere corespunzătoare a exporturilor care provin din țara vizată de procedura de eludare, aceste instituții subliniază că o astfel de configurație nu constituie o condiție necesară pentru introducerea unor măsuri destinate să combată eludarea, dat fiind că nici articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, nici jurisprudența nu impun dovada unei substituiri.

50. Comisia precizează că dispunea de statistici comerciale oficiale ale guvernului thailandez din care rezulta că importurile de componente de bază ale transpaletelor manuale din China către Thailanda crescuseră brusc în perioada cuprinsă între anul 2005 și anul 2007, și anume că acestea crescuseră de la 77 de tone în perioada cuprinsă între luna august și luna decembrie 2004 la 1271 de tone în perioada cuprinsă între luna august și luna decembrie 2007.

51. Aceasta adaugă că, ținând seama de lipsa de cooperare din partea întreprinderilor interesate, îi era imposibil să obțină informații mai precise cu privire la modul în care se realizează în Thailanda trecerea de la componente de bază ale transpaletelor la transpalete manuale finite.

52. Comisia susține de asemenea că termenii „practici”, „operațiuni” sau „prelucrări”, care figurează la articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, nu constituie un criteriu autonom al eludării, cel puțin în cazul lipsei de cooperare, și că revenea exportatorilor thailandezi sarcina de a demonstra că creșterea neașteptată a importurilor de componente de bază din China și creșterea bruscă paralelă a exporturilor de transpalete către Uniune se explică printr‑o motivație suficientă sau printr‑o justificare economică, alta decât impunerea taxei antidumping. Această normă referitoare la sarcina probei ar fi confirmată, de altfel, de Hotărârea Brother International ( 27 ), chiar dacă Comisia subliniază că această hotărâre nu privește legalitatea unui regulament de extindere a taxelor antidumping.

2. Aprecierea noastră

a) Cu privire la întinderea aprecierii validității

53. Trebuie să se arate că, prin intermediul întrebării adresate, Finanzgericht Hamburg a considerat necesar, astfel cum acest lucru rezultă din decizia de trimitere, să solicite Curții efectuarea unui control de validitate a regulamentului în litigiu numai în raport cu două dintre cele patru elemente constitutive ale eludării, în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, și anume, pe de o parte, modificarea configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Uniune și, pe de altă parte, existența unor practici, operațiuni sau prelucrări lipsite de motivare suficientă sau de justificare economică, alta decât impunerea taxei antidumping. SECO solicită totuși Curții să își extindă controlul la examinarea problemei dacă instituțiile Uniunii au stabilit că efectele corective ale taxei fuseseră compromise în ceea ce privește prețurile și/sau cantitățile de produse similare.

54. Potrivit unei jurisprudențe iterative, întemeiată pe principiul potrivit căruia numai instanța națională care judecă litigiul și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce va fi pronunțată poate să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea pronunțării unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții, examinarea validității unui act al Uniunii nu trebuie să fie extinsă prin raportare la motivele care nu sunt avute în vedere de instanța de trimitere, precum cele invocate de părțile din procedura principală ( 28 ).

55. În aceste condiții, atunci când instanța națională limitează motivele în raport cu care intenționează să supună o dispoziție de drept al Uniunii unui control de validitate, controlul exercitat de Curte în cadrul trimiterii preliminare privind aprecierea validității trebuie să fie limitat la examinarea acestor motive, cu excepția eventualei invocări din oficiu a unui motiv de ordine publică.

56. De asemenea, Curtea nu ar trebui să analizeze motivele de nevaliditate a regulamentului în litigiu, invocate de SECO în observațiile sale, întemeiate pe încălcarea articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază și a obligației de motivare, dat fiind că instituțiile Uniunii nu au reușit să demonstreze că efectele corective ale taxei antidumping instituite împotriva importurilor originare din China erau compromise, în ceea ce privește prețurile și/sau cantitățile, de importurile din Thailanda.

b) Cu privire la validitatea regulamentului în litigiu

i) Considerațiile generale privind consecințele unui refuz de cooperare din partea părților interesate

57. Înainte de a aborda într‑un mod mai detaliat motivele pentru care instanța de trimitere are îndoieli cu privire la validitatea regulamentului în litigiu, este necesar să se ridice problema consecințelor care se pot deduce din lipsa de cooperare din partea părților interesate, pe care guvernele elen și portughez, precum și Consiliul și Comisia o invocă pentru a susține în special că se pot utiliza numai datele disponibile și că elementele constitutive ale eludării impuse de articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază trebuie să primească, în această ipoteză, o interpretare mai flexibilă.

58. Regulamentul de bază consacră lipsei de cooperare un articol specific, și anume articolul 18, care constituie transpunerea în dreptul Uniunii a conținutului punctului 6.8, precum și a anexei II la Codul antidumping din 1994, în lumina cărora trebuie interpretat, în măsura în care este posibil ( 29 ).

59. Articolul 18 din regulamentul de bază cuprinde șase alineate care examinează cazurile în care datele disponibile pot fi utilizate, în detrimentul datelor proprii uneia sau mai multor părți interesate, lipsa furnizării unui răspuns pe suport informatic, cazurile în care informațiile au fost furnizate, dar nu sunt cele mai bune în toate privințele, cazurile în care elemente comunicate de o parte nu sunt acceptate, verificările necesare atunci când concluziile se întemeiază pe datele disponibile și, respectiv, ipoteza în care o parte în cauză nu cooperează.

60. Două alineate trebuie să ne rețină în mod deosebit atenția.

61. În primul rând, articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază prevede în mod expres că, în cazul în care o parte interesată nu permite accesul la informațiile necesare sau nu le furnizează în termenele prevăzute sau obstrucționează semnificativ ancheta, pot fi stabilite concluzii preliminare sau finale, pozitive sau negative, pe baza datelor disponibile.

62. În al doilea rând, articolul 18 alineatul (6) din regulamentul de bază prevede că, în cazul în care o parte interesată nu cooperează sau cooperează doar parțial și din această cauză nu sunt comunicate informații pertinente, situația părții respective poate fi mai puțin favorabilă decât în cazul în care ea ar fi cooperat.

63. Dacă prima dispoziție conține o soluție clară, cea de a doua se pretează mai dificil unei interpretări univoce. În opinia noastră, prin aplicarea acestor dispoziții coroborate, se pot deduce trei consecințe din refuzul de cooperare din partea părților interesate sau vizate. Prima s‑a referit la posibilitatea oferită instituțiilor Uniunii de a se întemeia numai pe datele disponibile, în timp ce a doua privește facultatea oferită acestor instituții de a deduce din aceste date prezumții care se bazează pe o probabilitate rezonabilă. Cea de a treia consecință care se poate deduce din refuzul de cooperare privește, în sfârșit, limitarea intensității controlului jurisdicțional.

– Posibilitatea oferită instituțiilor Uniunii de a se întemeia numai pe datele disponibile

64. Trebuie să se constate că, deși, în temeiul dispozitivului împotriva eludării prevăzut la articolul 13 alineatul (3) din regulamentul de bază, revine Comisiei sarcina de a începe, apoi de a efectua, în termen de nouă luni, o anchetă pentru a stabili dacă faptele denunțate în plângere sunt stabilite definitiv, regulamentul de bază nu conferă Comisiei nicio competență de investigare care să îi permită să oblige producătorii sau exportatorii vizați de plângere să participe la anchetă sau să prezinte informații, astfel încât Consiliul și Comisia depind de cooperarea voluntară a întreprinderilor interesate pentru a le fi furnizate informațiile necesare în termenele stabilite ( 30 ).

65. În acest context, prin faptul că permite stabilirea unor concluzii pe baza datelor disponibile, articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază exprimă în mod incontestabil intenția legiuitorului Uniunii de a simplifica sarcina probatorie a Consiliului și a Comisiei atunci când acestea se confruntă cu obstacole materiale din cauza relei voințe a întreprinderilor interesate.

66. Trebuie să se arate totuși că posibilitatea oferită instituțiilor Uniunii de a recurge la datele disponibile atunci când o întreprindere refuză să coopereze sau atunci când aceasta furnizează o informație falsă sau care induce în eroare este atenuată de obligația, prevăzută la articolul 18 alineatul (5) din regulamentul de bază, de a verifica aceste informații cu ajutorul altor surse de informații disponibile.

67. Această cerință de circumspecție în utilizarea datelor respective, care poate fi considerată ca decurgând din principiul bunei administrări ( 31 ), este cu atât mai importantă cu cât refuzul de cooperare din partea întreprinderilor interesate pare, în opinia noastră, să permită instituțiilor Uniunii nu numai să efectueze constatări de fapt pe baza unor date incomplete, dar și să deducă din aceste constatări prezumții de fapt care permit să se stabilească materialitatea faptelor constitutive ale eludării în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază.

– Facultatea oferită instituțiilor Uniunii de a deduce din datele disponibile prezumții care se bazează pe o probabilitate rezonabilă

68. Chiar din dispozițiile articolului 18 din regulamentul de bază reiese în mod incontestabil că legiuitorul Uniunii nu a intenționat să stabilească o prezumție legală care să permită să se deducă în mod direct din lipsa cooperării părților interesate sau vizate existența unei eludări și, în consecință, care să scutească instituțiile Uniunii de orice cerință de probă.

69. Cu toate acestea, ținând seama de posibilitatea de a stabili concluzii, chiar și definitive, pe baza datelor disponibile și de a trata partea care nu cooperează sau care cooperează doar parțial într‑un mod mai puțin favorabil decât în situația în care ar fi cooperat, este, în opinia noastră, la fel de evident că se permite instituțiilor Uniunii să deducă din dovada directă a faptelor pe care le‑au putut stabili pe baza datelor aflate la dispoziția lor dovada indirectă a faptelor care rămân necunoscute ca urmare a lipsei de cooperare din partea părților. Cu alte cuvinte, articolul 18 din regulamentul de bază permite instituțiilor Uniunii să se întemeieze pe prezumții, din moment ce există o legătură logică și rezonabilă între faptele stabilite și faptele care rămân necunoscute. A interzice instituțiilor să utilizeze astfel de prezumții ar însemna să se creeze un obstacol insurmontabil în calea adoptării unor măsuri împotriva eludării atunci când întreprinderile vizate de anchetă refuză să coopereze.

70. Practica instituțiilor Uniunii care constă în întemeierea pe prezumții în cazul unui refuz de cooperare din partea părților interesate sau vizate este, așadar, în opinia noastră, perfect conformă cu reglementarea.

71. Această practică se exercită, bineînțeles, sub controlul instanței Uniunii, chiar dacă acest control implică anumite limite.

– Limitarea intensității controlului jurisdicțional asupra actelor adoptate de instituțiile Uniunii

72. Prezenta cerere privind aprecierea validității plasează Curtea în situația de a controla legalitatea regulamentului în litigiu prin raportare la motivele avute în vedere de instanța de trimitere, ceea ce ridică problema întinderii controlului jurisdicțional asupra măsurilor antidumping adoptate de Consiliu și, în mod deosebit, asupra regulamentelor de extindere.

73. Într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, două motive justifică o limitare a controlului jurisdicțional.

74. Prima limitare are legătură cu materia în cauză.

75. În această privință, potrivit unei jurisprudențe iterative, în domeniul politicii comerciale comune și în mod special în materie de măsuri de protecție comercială, instituțiile Uniunii dispun de o largă putere de apreciere ca urmare a complexității situațiilor economice, politice și juridice pe care trebuie să le examineze. Prin urmare, controlul jurisdicțional al aprecierilor efectuate de aceste instituții se limitează la verificarea respectării normelor de procedură, a exactității faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a absenței oricărei erori vădite în aprecierea acestor fapte sau a absenței oricărui abuz de putere ( 32 ).

76. Curtea a considerat astfel că alegerea între diferitele metode de calcul al marjei de dumping sau al taxei antidumping ( 33 ), aprecierea valorii normale a unui produs sau alegerea țării de referință care trebuie să servească la determinarea acestei valori atunci când produsele provin dintr‑o țară care nu are o economie de piață ( 34 ), evaluarea impactului importurilor care fac obiectul unui dumping asupra situației industriei Uniunii ( 35 ), determinarea perioadei care trebuie luată în considerare în vederea constatării prejudiciului ( 36 ) sau aspectul dacă interesele Uniunii impun o acțiune a Uniunii ( 37 ) presupun aprecierea unor situații economice complexe.

77. Cea de a doua limitare rezultă din comportamentul părților interesate.

78. În opinia noastră, în prezența unui refuz de cooperare din partea părților interesate, controlul instanței Uniunii asupra deciziei adoptate de Consiliu trebuie să fie limitat la verificarea absenței oricărei erori vădite de apreciere în selectarea și utilizarea datelor disponibile și în recurgerea la prezumții care se bazează pe o probabilitate rezonabilă.

79. Cu alte cuvinte, întrucât refuzul de cooperare permite instituțiilor Uniunii, în lipsa unei certitudini reale, imposibil de obținut, să se întemeieze pe o probabilitate ridicată, rezultă de aici o deplasare a obiectului controlului jurisdicțional care trebuie să privească caracterul probabil al prezumțiilor pe care instituțiile Uniunii și‑au întemeiat datele aflate la dispoziția lor.

80. Conform jurisprudenței sale clasice potrivit căreia o prezumție, chiar dacă este greu de răsturnat, rămâne în limite acceptabile atât timp cât este proporțională cu scopul legitim urmărit, cât timp există posibilitatea de a face proba contrară și cât timp este asigurat dreptul la apărare ( 38 ), instanța Uniunii este, în fond, chemată să realizeze un control de proporționalitate privind recurgerea rezonabilă la prezumții.

81. Acesta este controlul pe care ne propunem să îl efectuăm în privința regulamentului în litigiu prin raportare la motivele de nevaliditate invocate de instanța de trimitere.

ii) Examinarea motivelor de nevaliditate

82. Este necesar să se verifice dacă Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a stabilit existența unei modificări a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și Uniune, care decurge din practici, operațiuni sau prelucrări pentru care nu exista o motivare suficientă sau justificare economică, alta decât instituirea taxei antidumping.

83. În primul rând, considerăm că Consiliul nu a încălcat articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază sau nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a stabilit existența unei modificări a configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe în cauză și Uniune.

84. Din datele disponibile rezulta că importurile de transpalete manuale provenite din Thailanda crescuseră de la 7458 în 2005 la 64706 în 2007, ceea ce reprezenta o creștere de 868 %, înainte de a descrește la 42056 în cursul procedurii de anchetă, ceea ce reprezenta totuși o creștere de 564 % în raport cu anul 2005.

85. În consecință, apreciem că Consiliul a caracterizat modificarea configurației schimburilor comerciale prin simpla constatare a existenței unei creșteri exponențiale a importurilor provenite din Thailanda după instituirea taxelor antidumping, care s‑a menținut în perioada de anchetă, fie și la un nivel inferior, întrucât numărul de transpalete manuale importate din Thailanda a rămas în această perioadă disproporționat față de numărul de transpalete manuale importate înainte de instituirea taxelor.

86. Nu considerăm că constatarea unei majorări concomitente a importurilor de transpalete care provin din China este de natură să repună în discuție această apreciere. Deși, astfel cum în mod întemeiat arată instanța de trimitere, constatarea, care figurează în considerentul (20) al regulamentului în litigiu, a unei „mențineri” a exporturilor din China pare inexactă, întrucât, dimpotrivă, aceste exporturi au crescut între anul 2005 și perioada de anchetă, nu este mai puțin adevărat că această majorare, deși semnificativă, nu are nicio legătură cu creșterea exponențială pe care au cunoscut‑o importurile de transpalete manuale provenite din Thailanda imediat după instituirea taxelor antidumping.

87. În această privință, trebuie să se sublinieze că definiția eludării este formulată la articolul 13 alineatul (1) din regulamentul de bază în termeni foarte generali care acordă o largă marjă de apreciere instituțiilor Uniunii și că, în special, nicio precizare nu este făcută în ceea ce privește natura și modalitățile „modificării configurației schimburilor comerciale dintre țările terțe și [Uniune]” ( 39 ). Astfel cum arată în mod întemeiat Consiliul și Comisia, această definiție largă nu înseamnă că există o substituire a importurilor care provin dintr‑o țară care face obiectul taxei antidumping cu importurile care provin din țara vizată de procedura împotriva eludării.

88. În al doilea rând, considerăm că, în lipsa unei cooperări a părților interesate, coincidența în timp constatată între modificarea configurației schimburilor comerciale și instituirea taxelor antidumping, precum și absența oricărui element de probă cu privire la desfășurarea unor activități de fabricare a produsului care face obiectul anchetei în țara terță vizată au indus în mod rezonabil probabilitatea existenței unor practici, operațiuni sau prelucrări lipsite de motivație sau de o justificare economică, alta decât instituirea unor taxe antidumping.

89. Această coincidență temporală constituie prin ea însăși temeiul unei prezumții, astfel încât Consiliului nu i se poate reproșa că nu a caracterizat mai precis practicile, operațiunile sau prelucrările care determinaseră o modificare a configurației schimburilor, deși poate fi regretabil faptul că acesta nu a preluat, în motivarea regulamentului în litigiu, unele dintre datele disponibile referitoare, printre altele, la importurile de elemente esențiale de transpalete manuale din Republica Populară Chineză în Thailanda ( 40 ).

90. Deși Hotărârea Brother International ( 41 ) privește un alt domeniu decât cel al măsurilor destinate combaterii eludării taxelor antidumping, raționamentul pe care îl propunem Curții spre a fi urmat pare confirmat de abordarea reținută în acea hotărâre, din care se poate deduce, a contrario, că transferul asamblării din țara în care sunt fabricate componentele într‑o altă țară este prin el însuși suficient pentru a justifica prezumția potrivit căreia acest transfer a avut loc cu unicul scop de a eluda dispozițiile aplicabile, din moment ce există o coincidență temporală între intrarea în vigoare a reglementării relevante și transferul asamblării ( 42 ).

91. În plus, contrar susținerilor SECO, nu considerăm că se poate reproșa Consiliului că a stabilit existența unor operațiuni de asamblare fără a constata că acestea răspundeau cerințelor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază. Deși se amintește, în considerentele (4) și (21) ale regulamentului în litigiu, că, în momentul deschiderii anchetei, informațiile de care dispunea Comisia păreau să indice că în Thailanda se desfășuraseră un număr semnificativ de operațiuni de asamblare, se precizează în considerentul (11) al regulamentului în litigiu că, din cauza refuzului de cooperare din partea exportatorilor‑producători thailandezi de transpalete manuale, Comisia nu a avut posibilitatea să determine natura importurilor expediate din Thailanda. În consecință, ipoteza de pornire, referitoare la operațiunile de asamblare, nu a putut fi verificată. Chiar dacă s‑ar presupune că această ipoteză se verifică, nu este mai puțin adevărat că imposibilitatea de a stabili faptele din cauza refuzului părților în cauză de a coopera ar justifica, în orice caz, aplicarea unei prezumții privind întrunirea condițiilor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază ( 43 ).

92. În aceste condiții, nu pare că, prin adoptarea regulamentului în litigiu, Consiliul ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere a situației de fapt.

93. Trebuie să se adauge că niciun element nu arată că instituțiile Uniunii nu și‑ar fi îndeplinit obligațiile procedurale care le sunt impuse în cadrul examinării existenței unei eludări a taxelor antidumping.

94. În special, trebuie să se arate că Comisia a oferit părților interesate posibilitatea de a‑și face cunoscut punctul de vedere în scris și de a solicita să fie audiate și că toate părțile au fost informate cu privire la faptul că lipsa cooperării putea conduce la aplicarea articolului 18 din regulamentul de bază și la stabilirea unor concluzii pe baza datelor disponibile.

95. Pe de altă parte, Comisia nu s‑a limitat la elementele de probă prima facie de care dispunea în momentul începerii anchetei inițiale. Aceasta a ținut seama și de datele statistice colectate de statele membre pe care le‑a compilat în conformitate cu articolul 14 alineatul (6) din regulamentul de bază, precum și de statisticile Eurostat.

96. În consecință, considerăm că examinarea regulamentului în litigiu, în lumina motivelor deciziei de trimitere, nu a stabilit existența unor elemente de natură să afecteze validitatea acestuia.

IV – Concluzie

97. Pentru motivele prezentate anterior, propunem Curții să răspundă la întrebarea adresată de Finanzgericht Hamburg după cum urmează: „Examinarea Regulamentului (CE) nr. 499/2009 al Consiliului din 11 iunie 2009 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul (CE) nr. 1174/2005 pentru importurile de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora originare din Republica Populară Chineză la importurile aceluiași produs expediat din Thailanda, indiferent dacă produsul este sau nu este declarat ca originar din Thailanda, în lumina motivelor deciziei de trimitere, nu a stabilit existența unor elemente de natură să afecteze validitatea acestuia.”

( 1 ) Limba originală: franceza.

( 2 ) JO L 151, p. 1, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”.

( 3 ) JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.

( 4 ) JO L 77, p. 12, Ediție specială, 11/vol. 34, p. 171, denumit în continuare „regulamentul de bază”. Acest regulament a fost înlocuit și codificat prin Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51, rectificare în JO 2010, L 7, p. 22). Cu toate acestea, ținând seama de data adoptării regulamentului în litigiu, litigiul trebuie să fie examinat în temeiul regulamentului de bază. Trebuie să se arate că, deși instanța de trimitere nu a ținut seama, în decizia sa de trimitere, de modificările aduse definiției eludării prin Regulamentul nr. 461/2004, aceste modificări nu au efecte asupra răspunsului la întrebarea adresată.

( 5 ) Denumită în continuare „SECO”.

( 6 ) Denumit în continuare „Hauptzollamt”.

( 7 ) Regulamentul Consiliului din 22 iunie 1987 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2176/84 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping sau al unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Economice Europene (JO L 167, p. 9).

( 8 ) Regulamentul Consiliului din 23 iulie 1984 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping sau al unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Economice Europene (JO L 201, p. 1).

( 9 ) Regulamentul Consiliului din 11 iulie 1988 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping sau al unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Economice Europene (JO L 209, p. 1).

( 10 ) JO 1994, L 336, p. 103, denumit în continuare „Codul antidumping din 1984”.

( 11 ) Această chestiune a constituit chiar un obiectiv central al discuțiilor în cadrul negocierilor multilaterale din Runda Uruguay. A se vedea în acest sens Holmes, S., „Anti‑circumvention under the European Union’s new anti‑dumping rules”, Journal of World Trade, 1995, p. 161.

( 12 ) Negocierile au condus doar la adoptarea unei declarații ministeriale intitulate „Decizie împotriva eludării”, prin care miniștrii, „[c]onștienți de faptul că este de dorit ca norme uniforme să poată fi aplicabile în domeniul [eludării măsurilor antidumping], cât mai curând posibil, [d]ecid să înainteze această chestiune Comitetului pentru practici antidumping”.

( 13 ) JO 2004, C 103, p. 85.

( 14 ) JO L 25, p. 16, Ediție specială, 11/vol. 38, p. 134.

( 15 ) Regulament din 18 iulie 2005de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importurile de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora originare din Republica Populară Chineză (JO L 189, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 41, p. 169).

( 16 ) A se vedea articolul 1 din Regulamentul nr. 1174/2005.

( 17 ) JO L 192, p. 1. În condițiile în care produsele în cauză în ancheta inițială erau, fără alte precizări, „transpaletele manuale fără propulsare automată utilizate pentru manipularea de materiale care se plasează în mod obișnuit pe palete, precum și componentele de bază ale acestora, și anume șasiurile și sistemele hidraulice” [considerentul (9) al Regulamentului nr. 684/2008], acest regulament a precizat ceea ce era necesar să se înțeleagă prin „transpalete manuale”. Este vorba despre „căruțuri cu roți pe care sunt instalate brațe de furcă mobile pentru manipularea paletelor, proiectate pentru a fi împinse, trase și ghidate manual, pe suprafețe netede, plane, dure, de către un operator pedestru care acționează un braț articulat” (articolul 1 din regulamentul menționat). Acesta a adăugat că aceste transpalete „sunt proiectate exclusiv pentru ridicarea unei sarcini, prin acționarea brațului ca o pompă, până la o înălțime suficientă pentru a permite transportarea acesteia și nu au nicio altă funcție sau utilizare” (idem).

( 18 ) Regulament din 12 septembrie 2008de deschidere a unei anchete privind eventuala eludare a măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul (CE) nr. 1174/2005 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 684/2008, asupra importurilor de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora originare din Republica Populară Chineză, prin importuri de transpalete manuale și de componente de bază ale acestora expediate din Thailanda, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca fiind originare din această țară, și de supunere a acestor importuri la înregistrare (JO L 252, p. 3).

( 19 ) C‑188/92, EU:C:1994:90.

( 20 ) Punctele 17 și 18.

( 21 ) A se vedea printre altele Hotărârea Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, punctele 41 și 42).

( 22 ) A se vedea printre altele Hotărârea Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, punctul 21).

( 23 ) Această expresie este reluată de Hotărârea Allied Corporation și alții/Comisia (239/82 și 275/82, EU:C:1984:68, punctul 15).

( 24 ) SECO citează, în susținerea argumentelor sale, mai multe regulamente privind extinderea taxelor antidumping în care existența unei substituiri ar fi constatată.

( 25 ) Guvernul portughez se referă, cu titlu de exemplu, la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 14/2012 al Consiliului din 9 ianuarie 2012de extindere a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 511/2010 privind importurile de anumite sârme din molibden originare din Republica Populară Chineză la importurile de anumite sârme din molibden expediate din Malaysia, declarate sau nu ca fiind originare din Malaysia, și de încheiere a anchetei privind importurile expediate din Elveția (JO L 8, p. 22).

( 26 ) C‑26/88, EU:C:1989:637.

( 27 ) EU:C:1989:637.

( 28 ) A se vedea în acest sens Hotărârile Ordre des barreaux francophones et germanophone și alții (C‑305/05, EU:C:2007:383, punctele 17-19), Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, punctele 43 și 44), precum și Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, EU:C:2010:68, punctele 59 și 60). Această limitare a controlului de validitate se explică nu numai prin chiar finalitatea sistemului de cooperare dintre Curte și instanțele naționale instituit prin articolul 267 TFUE, dar și, astfel cum sublinia avocatul general Poiares Maduro la punctul 23 din Concluziile sale prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Arcelor Atlantique și Lorraine și alții (C‑127/07, EU:C:2008:292), prin respectul cuvenit misiunii exercitate de instanța națională în calitatea sa de instanță a Uniunii, care are competența de a examina legalitatea actelor Uniunii, doar constatarea nevalidității fiind rezervată Curții.

( 29 ) A se vedea, cu privire la această normă de interpretare, printre altele Hotărârea Petrotub și Republica (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, punctul 56). A se vedea de asemenea, pentru o aplicare a acestei norme în cazul special al interpretării articolului 18 din regulamentul de bază, Hotărârea Tribunalului Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Consiliul (T‑409/06, EU:T:2010:69, punctul 103).

( 30 ) A se vedea în acest sens Hotărârea Transnational Company „Kazchrome” și ENRC Marketing/Consiliul (T‑192/08, EU:T:2011:619, punctul 272).

( 31 ) A se vedea în acest sens Stanbrook, C., și Bentley, P., Dumping and subsidies – The Law and Procedures Governing the Imposition of Anti‑dumping and Countervailing Duties in the European Community, a treia ediție, Kluwer Law International, Londra, 1996, p. 168.

( 32 ) A se vedea Hotărârea Consiliul și Comisia/Interpipe Niko Tube și Interpipe NTRP (C‑191/09 P și C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punctul 63 și jurisprudența citată).

( 33 ) A se vedea Hotărârea Minolta Camera/Consiliul (C‑178/87, EU:C:1992:112, punctul 41).

( 34 ) A se vedea Hotărârea Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, punctul 11).

( 35 ) A se vedea Hotărârea Ikea Wholesale (C‑351/04, EU:C:2007:547, punctele 61-63).

( 36 ) A se vedea Hotărârea Nakajima/Consiliul (C‑69/89, EU:C:1991:186, punctul 86).

( 37 ) A se vedea Hotărârea Sharp Corporation/Consiliul (C‑179/87, EU:C:1992:113, punctul 58).

( 38 ) A se vedea Hotărârea Elf Aquitaine/Comisia (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, punctul 62 și jurisprudența citată).

( 39 ) Mai mulți comentatori au subliniat caracterul deosebit de larg al termenilor articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază. A se vedea printre alții Van Bael & Bellis, Anti‑Dumping and other Trade Protection Laws of the EC, a patra ediție, Kluwer Law International, Haga, 2004, care observă că această dispoziție „is intended to catch all forms of circumvention” (p. 485). A se vedea de asemenea Yu, Y., „Circumvention and anti‑circumvention measures – The impact on anti‑dumping practise in international trade”, Kluwer Law International, 2008, care califică definiția eludării în dreptul Uniunii drept „catchall definition” (p. 22).

( 40 ) A se vedea observațiile Comisiei (punctul 12 și anexa K.1).

( 41 ) EU:C:1989:637.

( 42 ) Punctul 28.

( 43 ) A se vedea, pentru o aplicare a unei astfel de prezumții, Regulamentul (CE) nr. 866/2005 al Consiliului din 6 iunie 2005 de extindere a măsurilor antidumping definitive instituite prin Regulamentul (CE) nr. 1470/2001 pentru importurile de lămpi fluorescente compacte cu balast electronic integrat (LFC) originare din Republica Populară Chineză la importurile aceluiași produs expediat din Republica Socialistă Vietnam, Republica Islamică Pakistan și Republica Filipine (JO L 145, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 40, p. 163).