Atunci când o întreprindere nu respectă o decizie privind angajamentele, în sensul articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003, Comisia nu este obligată să redeschidă procedura împotriva respectivei întreprinderi în temeiul articolului 9 alineatul (2) din regulamentul menționat, ci dispune de o putere de apreciere în această privință. Aceasta dispune deopotrivă de o putere de apreciere privind aplicarea articolului 23 alineatul (2) litera (c) și a articolului 24 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1/2003, în temeiul cărora poate aplica amenzi sau penalități cu titlu cominatoriu întreprinderilor, atunci când acestea nu respectă un angajament considerat obligatoriu printr‑o decizie adoptată în aplicarea articolului 9 alineatul (1) din aceleași regulament.

Având în vedere faptul că competența Comisiei de a face angajamentele obligatorii în temeiul articolului 9 din Regulamentul nr. 1/2003 are deopotrivă ca obiectiv să garanteze respectarea articolelor 101 TFUE și 102 TFUE și faptul că competențele prevăzute la articolul 9 alineatul (2), la articolul 24 alineatul (1) litera (c) și la articolul 23 alineatul (2) litera (c) din regulamentul menționat urmăresc garantarea respectării angajamentelor menționate, principiile referitoare la deciziile de respingere a unei plângeri pentru încălcarea articolelor 101 TFUE și 102 TFUE se aplică deopotrivă într‑un caz în care Comisia este sesizată cu eventuala nerespectare a unui angajament și în care aceasta trebuie să decidă dacă redeschide procedura.

Or, întrucât Comisia trebuie să aprecieze aspectul dacă este în interesul Uniunii să continue examinarea unei plângeri având în vedere elementele de drept și de fapt pertinente ale cauzei, aceasta trebuie să țină seama de împrejurarea că situația poate fi diferită după cum această plângere privește eventuala nerespectare a unei decizii privind angajamentele sau o eventuală încălcare a articolului 101 TFUE sau 102 TFUE. Astfel, întrucât o nerespectare a angajamentelor este, în general, mai ușor de demonstrat decât o încălcare a articolului 101 TFUE sau 102 TFUE, întinderea măsurilor de investigare necesare pentru a dovedi o astfel de nerespectare a angajamentelor va fi, în principiu, mai limitată.

Cu toate acestea, nu se poate deduce de aici că, într‑o asemenea situație, Comisia ar trebui să redeschidă sistematic procedura și să aplice o amendă sau penalități cu titlu cominatoriu. Astfel, o asemenea abordare ar avea drept consecință transformarea competențelor pe care aceasta le deține în temeiul articolului 9 alineatul (2), al articolului 23 alineatul (2) litera (c) și al articolului 24 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1/2003 în competențe legate, fapt care nu ar fi în conformitate cu modul de redactare a acestor dispoziții.

În acest context, nimic nu se opune luării în considerare de către Comisie a măsurilor pe care le‑a adoptat o autoritate națională de concurență împotriva unei întreprinderi atunci când aceasta apreciază că este în interesul Uniunii să reinițieze procedura împotriva acestei întreprinderi pentru nerespectarea angajamentelor sale, pentru a‑i aplica o amendă sau penalități cu titlu cominatoriu. Dimpotrivă, în măsura în care competențele Comisiei în temeiul articolului 9 alineatul (2), al articolului 23 alineatul (2) litera (c) și al articolului 24 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1/2003 i‑au fost conferite în vederea misiunii sale de asigurare a respectării articolelor 101 TFUE și 102 TFUE, o asemenea luare în considerare se impune.

(a se vedea punctele 62-64 și 68)