CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

VERICA TRSTENJAK

prezentate la 2 aprilie 2009 ( 1 )

Cauza C-416/07

Comisia Comunităților Europene

împotriva

Republicii Elene

Cuprins

I — Introducere II — Cadrul juridic A — Protecția animalelor în timpul transportului 1. Directiva 91/628 2. Regulamentul nr. 1/2005 B — Protecția animalelor în momentul sacrificării III — Procedura precontencioasă și acțiunea Comisiei IV — Procedura în fața Curții V — Aprecierea avocatului general A — Introducere B — Analiza motivelor acțiunii referitoare la protecția animalelor în timpul transportului 1. Observație preliminară privind admisibilitatea 2. Motivul referitor la identificarea și autorizarea transportatorilor a) Argumentele părților b) Admisibilitate i) Identificarea transportatorilor ii) Autorizațiile transportatorilor c) Apreciere juridică i) Identificarea transportatorilor ii) Autorizațiile transportatorilor d) Rezultatul analizei 3. Motivul referitor la controlul planurilor de drum a) Argumentele părților b) Admisibilitate c) Apreciere juridică d) Rezultatul analizei 4. Motivul referitor la lipsa instalațiilor de odihnă în porturi a) Argumentele părților b) Admisibilitate c) Apreciere juridică d) Rezultatul analizei 5. Motivul referitor la inspecția insuficientă a mijloacelor de transport și a animalelor a) Argumentele părților b) Admisibilitate c) Apreciere juridică d) Rezultatul analizei 6. Motivul referitor la insuficiența sancțiunilor în cazul unor încălcări repetate ale normelor privind protecția animalelor a) Argumentele părților b) Admisibilitate c) Apreciere juridică d) Rezultatul analizei 7. Rezultatul analizei motivelor referitoare la protecția animalelor în cursul transportului C — Analiza motivelor invocate în domeniul protecției animalelor în momentul uciderii 1. Introducere 2. Motivul referitor la asomarea animalelor în timpul sacrificării a) Argumentele părților b) Apreciere juridică c) Rezultatul analizei 3. Motivul referitor la garantarea inspecțiilor și a controalelor necesare în abatoare a) Argumentele părților b) Apreciere juridică c) Rezultatul analizei 4. Rezultatul analizei motivelor acțiunii prin raportare la protecția animalelor în momentul sacrificării D — Cu privire la cheltuielile de judecată VI — Concluzie

„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directivele 91/628/CEE și 93/119/CE — Regulamentul (CE) nr. 1/2005 — Protecția animalelor în cursul transportului și în momentul sacrificării sau uciderii acestora — Încălcare structurată și generalizată a normelor comunitare”

I — Introducere

1. În prezenta cauză, Comisia solicită Curții, prin intermediul acțiunii formulate în temeiul articolului 226 CE, să constate că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul legislației comunitare privind protecția animalelor în timpul transportului și în momentul sacrificării, mai exact în temeiul Directivei 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 91/425/CE și 91/496/CE (denumită în continuare „Directiva 91/628”) ( 2 ), al Regulamentului (CE) nr. 1/2005 al Consiliului din privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1/2005”) ( 3 ), precum și al Directivei 93/119/CE a Consiliului din privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii (denumită în continuare „Directiva 93/119”) ( 4 ).

2. Comisia invocă neîndeplinirea de către Republica Elenă a obligațiilor sale cu privire la autorizațiile pentru transportul de animale, controlul planurilor de drum, garantarea existenței instalațiilor de odihnă pentru animale în porturi, controlul mijloacelor de transport și al animalelor, garantarea aplicării unor sancțiuni eficiente în situația unor încălcări repetate ale legislației, a unor nereguli comise în momentul asomării animalelor în timpul sacrificării și cu privire la lipsa verificărilor și controlului necesare în abatoare. Comisia dovedește neîndeplinirea acestor obligații prin invocarea constatărilor făcute în timpul misiunilor pe care Oficiul Alimentar și Veterinar al Direcției Generale Sănătate și Protecția Consumatorilor a Comisiei Europene (denumit în continuare „OAV”) le-a efectuat în Republica Elenă în perioada 2002-2006.

II — Cadrul juridic

A — Protecția animalelor în timpul transportului

3. Directiva 91/628 reglementează la nivel comunitar protecția animalelor în cursul transportului. Această directivă a fost abrogată la 5 ianuarie 2007 prin Regulamentul nr. 1/2005.

1. Directiva 91/628

4. Potrivit articolului 5 secțiunea A punctele 1 și 2 din Directiva 91/628: „A. Statele membre se asigură că: 1. fiecare transportator: (a) a făcut obiectul: (i) unei înregistrări, astfel încât autoritatea competentă să îl poată identifica imediat în cazul nerespectării cerințelor prezentei directive; (ii) unei autorizări valabile pentru toate transporturile de animale vertebrate efectuate pe unul dintre teritoriile menționate de anexa I la Directiva 90/675/CEE, acordată de autoritatea competentă din statul membru în care își are sediul sau, în cazul unei întreprinderi cu sediul într-o țară terță, de către autoritatea competentă dintr-un stat membru al Uniunii Europene, cu condiția existenței unui angajament scris al responsabilului întreprinderii de transport privind respectarea cerințelor în materie de legislație veterinară comunitară în vigoare. […] 2. transportatorul: […] (b) stabilește, pentru animalele menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (a) destinate schimburilor între state membre sau exportului în țări terțe și în cazul în care durata călătoriei depășește opt ore, un plan de drum în conformitate cu modelul din capitolul VIII din anexă, care se anexează la certificatul de sănătate animală în timpul călătoriei și care precizează, pe lângă alte informații, punctele de oprire și de transfer eventuale. […] (d) se asigură: (i) că planul de drum original menționat la litera (b): — este completat în mod corespunzător de către persoanele autorizate la momentul oportun; — este anexat la certificatul de sănătate animală care însoțește transportul pe întreaga durată a călătoriei; […]”

5. Potrivit articolului 8 din Directiva 91/628: „Statele membre se asigură că, în conformitate cu principiile și normele de control stabilite în Directiva 90/425/CEE, autoritățile competente verifică respectarea cerințelor prezentei directive prin inspectarea, în mod nediscriminatoriu: (a) a mijloacelor de transport și a animalelor în timpul transportului rutier; (b) a mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație; (c) a mijloacelor de transport și a animalelor în piețe, la punctele de plecare, precum și la punctele de oprire și de transfer; (d) a datelor înscrise pe documentele de însoțire. Inspecțiile trebuie efectuate pe un eșantion adecvat de animale transportate în interiorul fiecărui stat membru în fiecare an și pot fi efectuate în același timp cu alte controale efectuate în alte scopuri. Autoritatea competentă din fiecare stat membru prezintă Comisiei un raport anual care indică numărul de inspecții efectuate în cursul anului calendaristic precedent pentru fiecare dintre literele (a), (b), (c) și (d), inclusiv detalii cu privire la infracțiunile constatate și la acțiunile întreprinse în consecință de către autoritatea competentă. De asemenea, se pot efectua controale și în timpul transportării animalelor pe teritoriul propriu, atunci când autoritatea competentă din statul membru în cauză dispune de informații care pot indica o eventuală infracțiune. Dispozițiile prezentului articol nu afectează controalele efectuate în cadrul misiunilor executate în mod nediscriminatoriu de către autoritățile responsabile cu aplicarea generală a legislației într-un stat membru.”

6. Potrivit articolului 9 din Directiva 91/628: „(1) În cazul în care, pe durata transportului, se constată că dispozițiile prezentei directive nu sunt sau nu au fost respectate, autoritatea competentă din locul unde se face această constatare solicită responsabilului mijlocului de transport să adopte orice măsură pe care autoritatea competentă o consideră necesară, astfel încât să se garanteze bunăstarea animalelor în cauză. După caz, această măsură poate consta în adoptarea dispozițiilor necesare pentru: (a) încheierea călătoriei sau retrimiterea animalelor la locul lor de plecare, pe itinerarul cel mai direct, astfel încât această măsură să nu provoace suferințe inutile animalelor; (b) ca animalele să fie adăpostite corespunzător și să primească îngrijirile necesare până la soluționarea problemei; (c) sacrificarea animalelor cu suferință minimă. Destinația și utilizarea carcaselor acestor animale sunt reglementate de dispozițiile prevăzute de Directiva 64/433/CEE. Dispozițiile adoptate în conformitate cu al doilea paragraf sunt comunicate de către autoritatea competentă prin intermediul rețelei Animo prin modalități, inclusiv de natură financiară, care urmează să fie stabilite în conformitate cu procedura stabilită la articolul 17. (2) În cazul în care responsabilul transportului nu respectă instrucțiunile autorității competente, aceasta pune imediat în executare măsurile adoptate și recuperează, în conformitate cu procedura adecvată, cheltuielile ocazionate de executarea acestor măsuri. (3) Prezenta directivă nu aduce atingere căilor de atac existente în legislația în vigoare în statele membre împotriva deciziilor autorităților competente. Deciziile adoptate de autoritățile competente ale statelor membre trebuie comunicate, indicându-se motivația lor, expeditorului sau mandatarului acestuia, precum și autorității competente din statul membru de expediere. În cazul în care expeditorul sau mandatarul acestuia solicită acest lucru, deciziile motivate trebuie să le fie comunicate în scris, cu indicarea căilor de atac pe care le oferă legislația în vigoare din statul membru de destinație, precum și a formei și termenelor în care trebuie introdus recursul. Cu toate acestea, în caz de litigiu și în cazul în care cele două părți sunt de acord, acestea pot, în termen de maximum o lună, să supună litigiul evaluării de către un expert care figurează pe lista experților Comunității, care urmează să fie stabilită de Comisie. Expertul este însărcinat să emită avizul într-un termen de maximum șaptezeci și două de ore. Părțile se supun avizului expertului, cu respectarea legislației veterinare comunitare.”

7. Potrivit articolului 18 alineatul (2) din Directiva 91/628: „În cazul încălcării repetate a dispozițiilor prezentei directive sau în cazul unei încălcări care a cauzat suferințe grave animalelor, un stat membru adoptă, fără a aduce atingere celorlalte sancțiuni prevăzute, măsurile necesare pentru a remedia neregulile constatate, care pot merge până la suspendarea sau retragerea autorizației menționate la articolul 5 punctul A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii). În momentul transpunerii în legislația internă, statele membre stabilesc măsurile pe care le vor adopta pentru a remedia neregulile constatate.”

8. Potrivit capitolului VII din anexa la Directiva 91/628: „1. Cerințele stabilite în prezentul capitol se aplică transporturilor de animale din speciile enumerate la articolul 1 alineatul (1) litera (a), cu excepția transportului aerian care este reglementat în capitolul I titlul E punctele 27-29. 2. Durata călătoriei animalelor din speciile enumerate la punctul 1 nu trebuie să depășească opt ore. 3. Durata maximă a călătoriei menționată la punctul 2 poate fi prelungită, cu condiția ca vehiculul care efectuează transportul să îndeplinească următoarele condiții suplimentare: — cantitate suficientă de așternut așezat pe suprafața vehiculului; — cantitate corespunzătoare de furaje la bordul vehiculului, în funcție de speciile de animale transportate și de durata călătoriei; — acces direct la animale; — posibilitatea unei ventilații adecvate, care să poată fi adaptată în funcție de temperatură (interioară și exterioară); — pereți despărțitori mobili pentru crearea de compartimentări; — un dispozitiv care să permită racordarea la o rețea de alimentare cu apă în timpul opririlor; — o cantitate suficientă de apă pentru adăparea animalelor în timpul călătoriei. 4. În cazul în care se utilizează un vehicul rutier care îndeplinește condițiile enunțate la punctul 3, intervalele de adăpare și hrănire și duratele de călătorie și de odihnă sunt următoarele: (a) vițeii, mieii, iezii și mânjii neînțărcați și care sunt hrăniți cu lapte, precum și purceii neînțărcați trebuie să beneficieze, după 9 ore de transport, de un timp de odihnă suficient, de cel puțin 1 oră, în special pentru a fi adăpați și, dacă este nevoie, hrăniți. După expirarea timpului de odihnă, transportul poate fi continuat timp de 9 ore; (b) porcii pot fi transportați timp de cel mult 24 de ore. În timpul călătoriei, animalele trebuie să aibă în permanență la dispoziție apă; (c) solipedele domestice (cu excepția ecvideelor înregistrate în conformitate cu Directiva 90/426/CEE) pot fi transportate timp de cel mult 24 de ore. În timpul călătoriei, animalele trebuie adăpate și, dacă este nevoie, hrănite la fiecare 8 ore; (d) toate celelalte animalele din speciile menționate la punctul 1 trebuie să beneficieze, după 14 ore de transport, de un timp de odihnă suficient, de cel puțin 1 oră, în special pentru a fi adăpate și, dacă este nevoie, hrănite. După expirarea timpului de odihnă, transportul poate continua timp de 14 ore; […] 7. (a) Animalele nu trebuie transportate pe cale maritimă în cazul în care durata maximă a călătoriei depășește durata prevăzută la punctul 2, decât cu condiția să se respecte condițiile prevăzute la punctele 3 și 4, cu excepția celor referitoare la duratele călătoriei și la perioadele de odihnă. (b) În cazul transportului maritim prin care se face legătura în mod regulat și direct între două puncte geografice din Comunitate, prin intermediul vehiculelor încărcate pe nave fără descărcarea animalelor, trebuie prevăzută o durată de odihnă de 12 ore pentru animale după debarcarea în portul de destinație sau în apropierea acestuia, cu excepția cazului în care durata transportului maritim permite integrarea călătoriei în schema generală de la punctele 2-4.”

2. Regulamentul nr. 1/2005

9. Potrivit articolului 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005: „În cazul călătoriilor de lungă durată între state membre și în țări terțe pentru ecvidee domestice, altele decât ecvideele înregistrate, și animale domestice din speciile bovină, ovină, caprină și porcină, transportatorii și organizatorii respectă prevederile din jurnalul de călătorie prevăzut de anexa II.”

10. Potrivit articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul 1/2005: „O persoană poate acționa în calitate de transportator exclusiv în temeiul unei autorizații eliberate de autoritatea competentă în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) sau, în cazul călătoriilor de lungă durată, cu articolul 11 alineatul (1). În timpul transportului animalelor, autorității competente i se pune la dispoziție o copie a autorizației.”

11. Potrivit articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005: „Autoritatea competentă acordă autorizații transportatorilor, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: (a) solicitanții sunt stabiliți sau, în cazul solicitanților stabiliți într-o țară terță, sunt reprezentați în statul membru în care solicită autorizația; (b) solicitanții au demonstrat că dispun de personal, echipamente și proceduri operaționale suficiente și corespunzătoare, care le permit să respecte prezentul regulament, inclusiv, după caz, ghidurile de bună practică; (c) solicitanții sau reprezentanții acestora nu au fost înregistrați pentru încălcări grave ale legislației comunitare și/sau ale legislației naționale privind protecția animalelor în ultimii trei ani anteriori datei la care solicită autorizarea. Prezenta dispoziție nu se aplică în cazul în care solicitantul demonstrează autorității competente că a luat toate măsurile necesare pentru a evita alte încălcări.”

12. Potrivit articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005: „(1) Autoritatea competentă eliberează autorizații transportatorilor care efectuează călătorii de lungă durată, la cererea acestora, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: (a) solicitanții respectă dispozițiile articolului 10 alineatul (1); (b) solicitanții au depus următoarele documente: (i) certificate valabile de competență profesională pentru conducători și însoțitori în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) pentru toți conducătorii și însoțitorii care efectuează călătorii de lungă durată; (ii) certificate valabile de autorizare în conformitate cu articolul 18 alineatul (2) pentru toate mijloacele de transport rutier care urmează să fie utilizate pentru călătorii de lungă durată; (iii) detalii privind procedurile care le permit transportatorilor să urmărească și să înregistreze circulația vehiculelor rutiere aflate sub responsabilitatea lor și să contacteze conducătorii respectivi în orice moment în timpul călătoriilor de lungă durată; (iv) planuri de urgență pentru situații de urgență.”

13. Potrivit articolului 13 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 1/2005: „(3) Autoritatea competentă înregistrează autorizațiile prevăzute la articolul 10 alineatul (1) sau la articolul 11 alineatul (1) astfel încât să poată identifica rapid transportatorii, în special în cazul nerespectării cerințelor prezentului regulament. (4) Autoritatea competentă înregistrează autorizațiile eliberate în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) într-o bază de date electronică. Numele și numărul autorizației transportatorului sunt puse la dispoziția publicului în perioada de valabilitate a autorizației. Sub rezerva normelor comunitare și/sau naționale privind protejarea vieții private, statele membre permit accesul public la alte date privind autorizațiile transportatorilor. Baza de date cuprinde de asemenea deciziile notificate în conformitate cu articolul 26 alineatul (4) litera (c) și alineatul (6).”

14. Potrivit articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005: „(1) Autoritatea competentă efectuează, în orice etapă a unei călătorii de lungă durată, controale adecvate, aleatoriu sau asupra unui anumit transport pentru a verifica dacă duratele de călătorie declarate sunt realiste și dacă respectiva călătorie respectă prevederile prezentului regulament și, în special, dacă perioadele de călătorie și perioadele de repaus au respectat limitele prevăzute de capitolul V din anexa I.”

15. Articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2005, intitulat „Sancțiuni”, prevede: „Statele membre stabilesc norme privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea acestora în aplicare. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționate și disuasive. Comisiei îi sunt notificate de către statele membre dispozițiile în cauză, precum și dispozițiile privind aplicarea articolului 26 până la data de 5 iulie 2006 și îi sunt comunicate fără întârziere orice modificări ulterioare aduse dispozițiilor în cauză.”

16. Articolul 26 din Regulamentul nr. 1/2005, intitulat „Încălcări și notificarea încălcărilor”, prevede: „(1) În cazul încălcărilor prezentului regulament, autoritatea competentă ia măsurile specifice prevăzute la alineatele (2)-(7). (2) Atunci când o autoritate competentă constată nerespectarea de către un transportator sau un mijloc de transport a dispozițiilor prezentului regulament, aceasta notifică fără întârziere autoritatea competentă care a acordat autorizația transportatorului sau certificatul de autorizare pentru mijlocul de transport, iar atunci când conducătorul este vinovat de nerespectarea cerințelor prezentului regulament, autoritatea competentă care a emis certificatul de competență profesională al conducătorului. Notificarea este însoțită de toate datele și documentele relevante. (3) Atunci când autoritatea competentă de la locul de destinație constată că transportul s-a desfășurat cu încălcarea prezentului regulament, aceasta informează fără întârziere autoritatea competentă de la locul de plecare. Notificarea este însoțită de toate datele și documentele relevante. (4) Atunci când o autoritate competentă stabilește că un transportator sau un mijloc de transport nu a respectat dispozițiile prezentului regulament sau primește o notificare în conformitate cu alineatul (2) sau alineatul (3), aceasta, după caz: (a) solicită transportatorului respectiv remedierea încălcărilor constatate și instituirea unor sisteme de prevenire a recurenței încălcărilor; (b) au supus transportatorul în cauză la controale suplimentare, în special solicitând prezența unui medic veterinar la încărcarea animalelor; (c) suspendă sau retrage autorizația transportatorului sau certificatul de autorizare pentru mijlocul de transport în cauză. (5) În cazul unei încălcări a prezentului regulament de către un conducător sau însoțitor care deține un certificat de competență profesională prevăzut la articolul 17 alineatul (2), autoritatea competentă poate suspenda sau retrage certificatul de competență profesională, în special în cazul în care încălcarea denotă că respectivul conducător sau însoțitor nu deține suficiente cunoștințe sau informații privind transportul de animale în conformitate cu prezentul regulament. (6) În cazul unor încălcări repetate sau grave ale prezentului regulament, statul membru poate interzice temporar transportul de animale pe teritoriul său pentru transportatorul sau mijlocul de transport respectiv, chiar dacă transportatorul sau mijlocul de transport respectiv este autorizat de un alt stat membru, cu condiția epuizării tuturor posibilităților oferite de asistența reciprocă și de schimbul de informații prevăzute la articolul 24. (7) Statele membre se asigură că, în conformitate cu articolul 24 alineatul (2), toate punctele de contact sunt informate fără întârziere cu privire la deciziile adoptate în conformitate cu alineatul (4) litera (c) sau cu alineatele (5) sau (6) din prezentul articol.”

17. Potrivit articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005: „(1) Autoritatea competentă verifică respectarea cerințelor prezentului regulament prin efectuarea unor inspecții nediscriminatorii ale animalelor, mijloacelor de transport și documentelor de însoțire. Inspecțiile trebuie efectuate asupra unei proporții adecvate din animalele transportate anual în fiecare stat membru și se pot desfășura simultan cu controalele efectuate în alte scopuri. Proporția inspecțiilor crește în cazul în care se constată nerespectarea dispozițiilor prezentului regulament. Proporțiile menționate anterior se stabilesc în conformitate cu procedurile prevăzute la articolul 31 alineatul (2).”

18. Potrivit articolului 33 din Regulamentul nr. 1/2005: „Directiva 91/628/CEE și Regulamentul (CE) nr. 411/98 se abrogă de la data de 5 ianuarie 2007. Trimiterile la directiva și regulamentul abrogate se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament.”

19. Potrivit capitolului V din anexa I la Regulamentul nr. 1/2005: „1.1. Cerințele prevăzute de prezenta secțiune se aplică transportului de ecvidee domestice, cu excepția ecvideelor înregistrate, de animale domestice din speciile bovină, ovină, caprină și porcină, cu excepția transportului aerian. 1.2. Durata călătoriei pentru animalele din speciile prevăzute la punctul 1.1 nu depășește opt ore. 1.3. Durata maximă a călătoriei prevăzute la punctul 1.2 poate fi prelungită, dacă sunt îndeplinite cerințele suplimentare ale capitolului VI. 1.4. Intervalele de hrănire și adăpare, durata călătoriei și perioadele de repaus în cazul utilizării unor vehicule rutiere de transport care respectă cerințele de la punctul 1.3 se definesc după cum urmează: (a) vițeii, mieii, iezii și mânjii neînțărcați, care încă au o alimentație pe bază de lapte, și purceii neînțărcați, după nouă ore de călătorie, trebuie să beneficieze de o perioadă suficientă de repaus, de cel puțin o oră, în special pentru a fi adăpați și, atunci când este necesar, hrăniți. După perioada de repaus, transportul poate fi reluat pentru alte nouă ore; (b) porcii pot fi transportați pentru o perioadă de cel mult 24 de ore. În timpul călătoriei, aceștia trebuie să aibă acces continuu la apă; (c) ecvideele domestice pot fi transportate pentru o perioadă de cel mult 24 de ore. În timpul călătoriei, acestea trebuie să fie adăpate și, atunci când este necesar, hrănite, la fiecare opt ore; (d) toate celelalte animale din speciile prevăzute la punctul 1.1 trebuie să beneficieze, după 14 ore de călătorie, de o perioadă suficientă de repaus, de cel puțin o oră, în special pentru a fi adăpate și, atunci când este necesar, hrănite. După perioada de repaus, transportul poate fi reluat pentru alte 14 ore. […] 1.7. (a) Animalele nu trebuie transportate pe cale maritimă în cazul în care durata maximă a călătoriei depășește durata prevăzută la punctul 1.2, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la punctele 1.3 și 1.4, mai puțin durata călătoriei și perioadele de repaus. (b) în cazul transportului pe cale maritimă pe o rută regulată și directă între două puncte geografice din Comunitate, cu mijloace de transport încărcate pe nave fără descărcarea animalelor, acestea trebuie să se odihnească timp de 12 ore după descărcare în portul de destinație sau în imediata vecinătate a acestuia, cu excepția cazului în care durata călătoriei pe cale maritimă permite includerea călătoriei în programul general de la punctele 1.2-1.4.”

B — Protecția animalelor în momentul sacrificării

20. Directiva 93/119 reglementează protecția animalelor în momentul sacrificării.

21. Potrivit articolului 3 din Directiva 93/119: „Animalele trebuie ferite de orice șoc, durere sau suferință în timpul circulației, adăpostirii, imobilizării, asomării, sacrificării sau uciderii.”

22. Potrivit articolului 5 alineatul (1) din Directiva 93/119: „Solipezi[lor], rumegătoarel[lor], porci[lor], iepuri[lor] și păsăril[lor] de curte aduse în abatoare pentru sacrificare […]: […] (d) li se produce sângerare în conformitate cu dispozițiile anexei D.”

23. Potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/119: „(1) Instrumentele, mijloacele de imobilizare și alte echipamente și instalații utilizate pentru asomarea sau uciderea animalelor trebuie proiectate, construite, întreținute și utilizate astfel încât să se obțină o asomare sau ucidere rapidă și eficace, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive. Autoritatea competentă verifică dacă instrumentele, mijloacele de imobilizare și celelalte echipamente utilizate pentru asomarea sau uciderea animalelor îndeplinesc principiile de mai sus și le verifică în mod regulat pentru a se asigura că acestea sunt în bună stare de funcționare și permit atingerea obiectivelor menționate mai sus.”

24. Potrivit articolului 8 din Directiva 93/119: „Verificările și controalele abatoarelor se realizează sub responsabilitatea autorității competente care are în permanență acces liber la toate zonele abatorului pentru a se asigura de respectarea dispozițiilor prezentei directive. Cu toate acestea, astfel de verificări și controale pot fi desfășurate simultan cu controalele desfășurate în alte scopuri.”

25. Anexa D la Directiva 93/119 conține norme mai precise privind sângerarea animalelor. Potrivit punctului 1 din anexa menționată: „Pentru animalele care au fost asomate, sângerarea trebuie să înceapă cât mai curând posibil după șoc și trebuie astfel executată încât să producă o sângerare rapidă, abundentă și completă. În orice caz, sângerarea trebuie să aibă loc înainte ca animalul să-și recapete cunoștința.”

III — Procedura precontencioasă și acțiunea Comisiei

26. Începând din 1998, prin intermediul misiunilor efectuate în Republica Elenă, OAV a controlat eficacitatea punerii în aplicare a legislației comunitare în materia protecției animalelor, în special pe durata transportului și în momentul sacrificării acestora. În cursul perioadei cuprinse între anii 2002 și 2004, OAV a efectuat următoarele misiuni: — misiunea nr. 8729/2002 din 18-20 noiembrie 2002; — misiunea nr. 9002/2003 din 13-17 ianuarie 2003; — misiunea nr. 9176/2003 din 21-25 iulie 2003; — misiunea nr. 9211/2003 din 15-19 septembrie 2003; — misiunea nr. 7273/2004 din 4-8 octombrie 2004.

27. La 13 iulie 2005, întrucât inspectorii OAV constataseră abateri în cursul mai multor misiuni în Republica Elenă, Comisia a adresat acesteia din urmă o scrisoare de punere în întârziere prin care a invitat-o să pună capăt neregulilor constatate. Republica Elenă a răspuns la scrisoarea de punere în întârziere la , iar în cadrul răspunsului său a contestat neîndeplinirea obligațiilor care i se imputau.

28. După un schimb de informații cu Republica Elenă și după misiunea nr. 8042/2006 care s-a derulat între 21 februarie și 1 martie 2006, Comisia a apreciat că Republica Elenă nu înlăturase încă încălcările imputate. Așadar, la , Comisia a adresat Republicii Elene un aviz motivat pe care aceasta din urmă l-a primit la ; Republica Elenă a răspuns prin scrisoarea din , iar în cadrul răspunsului său a contestat afirmațiile Comisiei din avizul motivat. Apreciind, la expirarea termenului indicat în avizul motivat, și anume , acordat în scopul îndeplinirii obligațiilor, și după misiunea suplimentară nr. 8167/2006 care a avut loc între 4 și , că Republica Elenă nu își îndeplinise încă obligațiile, Comisia a introdus, la , o acțiune împotriva Republicii Elene.

29. În acțiunea menționată, Comisia solicită Curții să constate că: 1. prin faptul că nu a luat măsurile necesare: — pentru ca orice transportator de animale să fie autorizat de autoritatea competentă și să facă obiectul unei înregistrări care să permită autorității competente să îl identifice rapid, în special în cazul nerespectării normelor privind bunăstarea animalelor în cursul transportului, — pentru ca autoritățile competente să efectueze controalele obligatorii ale planurilor de drum/jurnalelor de călătorie, — pentru a se amenaja instalații de odihnă pentru animale după debarcare, în porturi sau în apropierea acestora, — pentru a se asigura realizarea efectivă de inspecții ale mijloacelor de transport și ale animalelor și — pentru a se impune sancțiuni efective, proporționale și disuasive în cazul unor încălcări repetate și grave ale dispozițiilor referitoare la protecția animalelor în cursul transportului, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctele (i) și (ii), al articolului 5 secțiunea A punctul 2 litera (b), al articolului 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță, al articolelor 8 și 9 și al articolului 18 alineatul (2) din Directiva 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE, și al punctului [48] subpunctul 7 litera (b) ( 5 ) din capitolul VII din anexa la aceeași directivă și, începând cu , al articolului 5 alineatul (4), al articolului 6 alineatul (1), al articolului 13 alineatele (3) și (4), al articolului 15 alineatul (1), al articolelor 25 și 26 și al articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1/2005 al Consiliului din privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97; 2. prin faptul că nu a luat măsurile necesare: — pentru a asigura respectarea normelor de asomare a animalelor în momentul sacrificării și — pentru a asigura efectuarea de inspecții și controale corespunzătoare ale abatoarelor, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3, al articolului 5 alineatul (1) litera (d), al articolului 6 alineatul (1) și al articolului 8 din Directiva 93/119/CE a Consiliului din 22 decembrie 1993 privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii; și să oblige Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

IV — Procedura în fața Curții

30. Acțiunea Comisiei a fost depusă la grefa Curții la 4 septembrie 2007; memoriul în apărare a fost depus la . Comisia a depus memoriul său în replică, pe care grefa Curții l-a primit la ; guvernul elen a depus memoriul său în duplică, pe care Curtea l-a primit la . În cadrul ședinței din , Comisia și guvernul elen au prezentat observații orale și au răspuns la întrebările Curții.

V — Aprecierea avocatului general

A — Introducere

31. Prezenta cauză este importantă în raport cu obiectivul de a se asigura la scară comunitară o protecție adecvată a animalelor în timpul transportului și în momentul sacrificării ( 6 ). O reglementare adecvată a acestui domeniu și respectarea legislației în materie sunt importante pentru a se evita să fie provocate suferințe inutile animalelor. În același timp, un comportament în conformitate cu această legislație contribuie la prevenirea apariției bolilor ( 7 ) care ar putea surveni din cauza neregulilor comise în timpul transportului sau în momentul sacrificării și, prin aceasta, se protejează în mod indirect sănătatea persoanelor care vor consuma carnea acestor animale. În ultimii ani, domeniul protecției animalelor în general a făcut obiectul unei largi dezbateri publice în cadrul Comunității ( 8 ), pe baza căreia Comisia a elaborat un plan de acțiune pentru protecția și bunăstarea animalelor, în care sunt prevăzute orientări privind dezvoltarea viitoare a legislației comunitare în materie ( 9 ). Comunitatea depune, așadar, în permanență eforturi în vederea ameliorării protecției animalelor ( 10 ).

32. Prin prezenta acțiune, Comisia solicită Curții să constate că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul legislației comunitare în domeniul protecției animalelor în cursul transportului și al protecției animalelor în momentul sacrificării, mai exact în temeiul Directivei 91/628, al Regulamentului nr. 1/2005 și al Directivei 93/119. În această privință, Comisia nu invocă o transpunere cu întârziere sau incorectă a directivelor comunitare, ci o neîndeplinire în fapt a obligațiilor care rezultă din această legislație. Într-adevăr, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, chiar dacă reglementarea națională aplicabilă este compatibilă cu dreptul comunitar, o neîndeplinire a obligațiilor poate decurge, conform dreptului comunitar, și din existența unei practici administrative ( 11 ). În această situație, Comisia trebuie să demonstreze că o astfel de practică administrativă prezintă un anumit grad de continuitate și de generalitate ( 12 ). În cazul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care relevă că autoritățile unui stat membru au dezvoltat o practică repetată și persistentă care este contrară dreptului comunitar, sarcina de a contesta în mod temeinic și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea revine statului respectiv ( 13 ).

B — Analiza motivelor acțiunii referitoare la protecția animalelor în timpul transportului

1. Observație preliminară privind admisibilitatea

33. În ceea ce privește motivele acțiunii referitoare la protecția animalelor în cursul transportului, Comisia invocă o încălcare a Directivei 91/628 și a Regulamentului nr. 1/2005 care a înlocuit și a abrogat această directivă începând cu 5 ianuarie 2007 ( 14 ). Cu privire la acest ultim aspect, trebuie să se sublinieze că Regulamentul nr. 1/2005 a înlocuit și a abrogat Directiva 91/628 numai la expirarea unui termen de două luni de la primirea avizului motivat, termen în care statul membru trebuia să își îndeplinească obligațiile. Astfel, Republica Elenă a primit avizul motivat al Comisiei la , astfel încât termenul de două luni, stabilit în avizul motivat, care era acordat pentru a-și îndeplini obligațiile a expirat la ( 15 ). Regulamentul nr. 1/2005 a intrat în vigoare la , în timp ce Comisia a introdus acțiunea sa la .

34. Astfel cum rezultă dintr-o jurisprudență constantă, existența unei neîndepliniri a obligațiilor în cadrul unei acțiuni introduse în temeiul articolului 226 CE trebuie apreciată în raport cu legislația comunitară în vigoare la momentul expirării termenului acordat de Comisie statului membru în cauză pentru a se conforma avizului motivat ( 16 ).

35. Deși concluziile cuprinse în cererea introductivă nu pot fi extinse, în principiu, dincolo de neîndeplinirea obligațiilor invocată în dispozitivul avizului motivat și în scrisoarea de punere în întârziere a Comisiei, nu este mai puțin adevărat că aceasta poate solicita constatarea unei neîndepliniri a obligațiilor cuprinse în versiunea inițială a unui act comunitar modificat sau abrogat ulterior, care au fost menținute prin dispozițiile unui nou act comunitar ( 17 ). În schimb, obiectul litigiului nu poate fi extins la obligații rezultate din noi dispoziții care nu au echivalent în versiunea inițială a actului în cauză, întrucât aceasta ar constitui o încălcare a normelor fundamentale de procedură aplicabile în cadrul constatării neîndeplinirii obligațiilor ( 18 ).

36. Așadar, din jurisprudență rezultă că, în speță, criteriul de apreciere a admisibilității motivelor unei acțiuni care sunt întemeiate pe o legislație intrată recent în vigoare nu este un criteriu formal, ci un criteriu material. Dacă un nou act juridic care a intrat în vigoare după expirarea termenului indicat în avizul motivat și înainte de introducerea acțiunii cuprinde aceleași obligații materiale ca actul juridic care a fost înlocuit recent, motivele acțiunii întemeiate pe acest nou act juridic nu sunt admisibile decât dacă acesta din urmă impune statului membru aceleași obligații ca actul juridic în vigoare anterior. În consecință, trebuie să se verifice, în prezenta cauză, dacă obligațiile care decurg din dispozițiile Directivei 91/628 și pe care Comisia le invocă în cererea sa introductivă au echivalent în dispozițiile Regulamentului nr. 1/2005. Pentru o mai mare claritate a prezentelor concluzii, vom aprecia în cadrul fiecărui motiv specific al acțiunii Comisiei dacă este admisibilă invocarea dispozițiilor speciale ale Regulamentului nr. 1/2005.

2. Motivul referitor la identificarea și autorizarea transportatorilor

a) Argumentele părților

37. Pe baza constatărilor efectuate de OAV în cadrul misiunilor nr. 7273/2004 și nr. 8042/2006, Comisia apreciază că guvernul elen nu a adoptat măsurile necesare pentru a se asigura ca fiecare transportator să fie titularul unei autorizații corespunzătoare pentru transportul animalelor și să facă obiectul unei înregistrări corespunzătoare care să permită autorității competente să identifice rapid dacă un anumit transportator îndeplinește cerințele privind protecția animalelor în cursul transportului. Comisia invocă faptul că, prin aceasta, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctele (i) și (ii), al articolului 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) din Directiva 91/628, precum și în temeiul articolului 6 alineatul (1) și al articolului 13 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 1/2005.

38. Comisia subliniază că, în cadrul misiunii nr. 7273/2004 (punctele 5.3. și 6.3. din raportul de misiune), inspectorii OAV au constatat că anumiți transportatori nu dispuneau de autorizație sau că autorizația care le fusese acordată expirase. În cadrul misiunii nr. 8042/2006 (punctele 5.3. și 6.3. din raportul de misiune), s-a constatat că, deși existau unele ameliorări, normele referitoare la autorizații și la identificarea transportatorilor nu fuseseră suficient respectate. Comisia subliniază că, deși există liste de transportatori, acestea nu au fost întotdeauna actualizate.

39. În memoriul său în apărare, guvernul elen susține că identificarea unei singure autorizații nevalabile în cadrul misiunii nr. 7273/2004 este un caz izolat care nu dovedește neîndeplinirea obligațiilor în temeiul dreptului comunitar; în plus, autoritățile naționale competente identificaseră deja această autorizație nevalabilă. Guvernul elen subliniază de asemenea că a luat măsuri care urmăresc să garanteze respectarea legislației comunitare. Acesta susține că a informat autoritățile competente din unele departamente elene cu privire la recomandările făcute de inspectorii OAV și că a organizat seminarii pentru transportatori și pentru medicii veterinari, ceea ce demonstrează, în opinia sa, că autoritățile elene se asigură în permanență că aplică în mod corect legislația comunitară.

40. În această privință, în memoriul său în replică, Comisia susține că organizarea unor astfel de seminarii constituie cu siguranță o măsură pozitivă, dar că aceasta nu poate înlocui în niciun caz măsurile oficiale pe care ar trebui să le adopte autoritățile naționale competente cu privire la autorizațiile transportatorilor.

b) Admisibilitate

41. În cadrul motivului referitor la identificarea și autorizarea transportatorilor, Comisia invocă o încălcare a articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctele (i) și (ii) din Directiva 91/628. Aceasta susține, în cererea sa introductivă, că articolul 6 alineatul (1) și articolul 13 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 1/2005 conțin o obligație identică. Vom verifica, așadar, în continuare, temeinicia acestui argument al Comisiei.

i) Identificarea transportatorilor

42. Articolul 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din Directiva 91/628 prevede că fiecare transportator trebuie să fi făcut obiectul unei înregistrări, astfel încât autoritatea competentă să îl poată identifica imediat în cazul nerespectării cerințelor directivei menționate. Potrivit Comisiei, alineatele (3) și (4) ale articolului 13 din Regulamentul nr. 1/2005 sunt echivalente cu acest articol. Articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2005 prevede că autoritatea competentă înregistrează autorizațiile ( 19 ) astfel încât să poată identifica rapid transportatorii, în special în cazul nerespectării cerințelor prezentului regulament. În opinia noastră, se poate constata că obligația enunțată la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2005 este identică cu cea enunțată la articolul 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din Directiva 91/628. Obligația care decurge din aceste două articole are în vedere ținerea unui registru al transportatorilor care să permită identificarea rapidă a unui transportator atunci când nu respectă cerințele impuse de directivă sau de regulament. În consecință, în opinia noastră, este admisibil ca, în cererea sa introductivă, Comisia să invoce articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2005.

43. În opinia noastră, trebuie să se rețină o constatare diferită cu privire la articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005. Din articolul menționat, rezultă obligația autorității competente de a înregistra autorizațiile într-o bază de date electronică ( 20 ). Este o obligație nouă care nu este prevăzută în Directiva 91/628. În consecință, apreciem că invocarea de către Comisie a articolului 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005 este inadmisibilă.

ii) Autorizațiile transportatorilor

44. Din articolul 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628 rezultă că fiecare transportator trebuie să fie titularul unei autorizații acordate de autoritatea competentă din statul membru în care își are sediul sau, în cazul unei întreprinderi cu sediul într-o țară terță, de către autoritatea competentă dintr-un stat membru al Uniunii Europene, cu condiția existenței unui angajament scris al responsabilului întreprinderii de transport privind respectarea cerințelor în materie de legislație veterinară comunitară în vigoare. Comisia consideră că un echivalent al acestui articol este articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005, din care rezultă că sunt abilitate să acționeze în calitate de transportatori numai persoanele titulare ale unei autorizații eliberate de autoritatea competentă în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) sau, în cazul călătoriilor de lungă durată, cu articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 și că, în timpul transportului animalelor, autorității competente i se pune la dispoziție o copie a autorizației.

45. Desigur, din aceste două articole – articolul 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628 și articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 – rezultă obligația fiecărui transportator de a fi titularul unei autorizații eliberate de autoritatea competentă. Însă trebuie să se țină cont de faptul că, pe lângă cerința prevăzută la articolul 6 alineatul (1) ca fiecare transportator să fie titularul unei autorizații, Regulamentul nr. 1/2005 prevede că această autorizație trebuie să fie eliberată în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) sau în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din regulamentul menționat. Articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 definește cerințele de autorizare a transportatorilor ( 21 ), în timp ce articolul 11 alineatul (1) definește cerințele pentru autorizațiile de transport pentru călătorii de lungă durată ( 22 ). Trebuie să se constate că Directiva 91/628 nu conține cerințe exacte similare privind autorizațiile pentru transportatori. Întrucât obligațiile care decurg din Regulamentul nr. 1/2005 sunt mai exacte decât cele care decurg din Directiva 91/628, Comisia nu poate, în opinia noastră, să invoce în cererea sa introductivă articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005. În consecință, apreciem că invocarea de către Comisie, în cererea sa introductivă, a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 este inadmisibilă.

c) Apreciere juridică

46. Cu privire la repartizarea sarcinii probei, Comisia trebuie, în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 226 CE, să probeze existența neîndeplinirii obligațiilor de către un stat membru ( 23 ). Pe de altă parte, sarcina de a contesta în mod temeinic și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea revine statului membru pârât ( 24 ). În susținerea motivului referitor la identificarea și autorizarea transportatorilor, Comisia invocă constatările efectuate de OAV în cadrul misiunilor nr. 7273/2004 (punctele 5.3. și 6.3. din raportul de misiune) și nr. 8042/2006 (punctele 5.3. și 6.3. din raportul de misiune) și, în consecință, trebuie să se verifice dacă faptele pe care le-a constatat OAV în cadrul acestor două misiuni și pe care le invocă Comisia în cererea sa introductivă dovedesc temeinicia acestui motiv.

i) Identificarea transportatorilor

47. Din cuprinsul punctului 5.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 rezultă că Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen a impus autorităților locale competente să îi trimită lista de transportatori titulari ai unei autorizații ( 25 ). În raport se indică faptul că lista cu toți transportatorii, care exista la momentul procedurii de reexaminare, era disponibilă la nivel ministerial. Din raport rezultă de asemenea că listele erau disponibile la toate autoritățile locale competente care au făcut obiectul unei vizite.

48. La punctul 5.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 se indică de asemenea că informațiile referitoare la suprafața de încărcare în vehicule, pe care le solicitase Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației, nu fuseseră puse la dispoziție pentru toți transportatorii; în departamentul Serres, aceste informații nu existau pentru niciun transportator, în departamentul Kilkis, acestea existau pentru o treime din transportatori, iar în departamentul Messinia, acestea nu existau pentru niciunul dintre cei doi importatori principali de bovine.

49. Or, la punctul 6.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 se arată că măsurile propuse de Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației au fost puse în aplicare în mod limitat și incomplet. Este adevărat că listele de transportatori erau disponibile, dar nu erau întotdeauna actualizate și nu cuprindeau toate informațiile, precum cele referitoare la suprafața de încărcare sau cele privind angajamentul scris al unei persoane de a respecta cerințele impuse de Directiva 91/628.

50. În opinia noastră, faptele care rezultă din cuprinsul punctelor 5.3. și 6.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 nu sunt suficiente, din mai multe motive, pentru a demonstra că Republica Elenă a încălcat obligația de a asigura posibilitatea unei identificări rapide a transportatorilor.

51. În primul rând, din faptele menționate anterior rezultă că listele de transportatori erau disponibile atât la nivelul Ministerului Dezvoltării Rurale și Alimentației, cât și la toate autoritățile locale competente vizitate de inspectorii OAV.

52. În al doilea rând, în ceea ce privește afirmațiile Comisiei potrivit cărora listele de transportatori nu sunt actualizate, trebuie să se arate, astfel cum susține guvernul elen în memoriile sale în răspuns ( 26 ) și în duplică ( 27 ), că acestea sunt foarte inexacte. Comisia se întemeiază pe afirmațiile generale prevăzute, de exemplu, la punctul 6.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006, potrivit cărora listele de transportatori „nu erau întotdeauna actualizate” și „nu conțineau toate informațiile”, fără a menționa în mod concret și exact numărul de liste neactualizate din listele examinate ( 28 ).

53. În al treilea rând, în ceea ce privește afirmația potrivit căreia listele de transportatori sunt incomplete întrucât nu conțin informații referitoare la suprafața de încărcare, trebuie să se arate că obligația de a garanta aceste informații în contextul înregistrării transportatorilor nu rezultă din Directiva 91/628 și din Regulamentul nr. 1/2005. Angajamentul scris al persoanei responsabile din întreprinderea de transport potrivit căruia aceasta va respecta cerințele legislației veterinare comunitare în vigoare este necesar, în conformitate cu articolul 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628, numai în scopul de a elibera autorizația pe care autoritatea competentă a unui stat membru al Uniunii o acordă întreprinderii stabilite într-un stat terț; nicăieri în acest articol nu figurează obligația de a anexa acest angajament scris la lista de transportatori. Regulamentul nr. 1/2005 nu cuprinde, de asemenea, nicio dispoziție specială cu privire la obligația de a garanta informațiile referitoare la suprafața de încărcare.

54. În al patrulea rând, în cazul în care Comisia susține că încălcarea dreptului comunitar rezultă dintr-o practică administrativă, aceasta trebuie să demonstreze că o astfel de practică prezintă un anumit grad de continuitate și de generalitate ( 29 ). Așadar, Comisia trebuie să probeze că autoritățile statului membru au dezvoltat o practică constantă și persistentă care contravine dreptului comunitar. Or, în prezenta cauză, nu rezultă din probele prezentate că există o practică constantă și persistentă; probele prezentate de Comisie se referă numai la constatările făcute în 2006, și nu la constatări care privesc un interval de timp mai lung în cursul căruia s-ar fi dezvoltat o practică constantă.

55. În consecință, apreciem că partea din motiv referitoare la identificarea transportatorilor, în cadrul căreia Comisia susține că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din Directiva 91/628 și în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2005, trebuie respinsă ca neîntemeiată.

ii) Autorizațiile transportatorilor

56. Conform punctului 5.3. din raportul de misiune nr. 7273/2004, autoritățile competente au identificat, în 2004, transportatori fără autorizații sau care dețineau o autorizație care expirase. Rezultă, conform punctului 6.3. din raportul de misiune nr. 7273/2004, că fuseseră înregistrate anumite progrese, garantându-se că exportatorii dețin autorizații, dar legislația care ar perfecționa acest sistem nu a fost adoptată, astfel cum s-a prevăzut inițial. La acest punct al raportului s-a arătat de asemenea că cerința de a controla durata călătoriei pentru transporturile pe distanță lungă nu a fost respectată în trei dintre cele patru departamente verificate.

57. Conform punctului 5.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006, Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen, în scopul de a îmbunătăți sistemul de autorizare, a impus autorităților locale competente să îi notifice în scris pe toți transportatorii cu privire la faptul că erau răspunzători să își reînnoiască autorizația, că trebuiau să adreseze cererea în acest sens cu o lună înainte de expirarea autorizației care le fusese acordată și că trebuiau să comunice toate modificările referitoare la conducători și la vehicule. În raport se consemnează că 49 din 54 de autorități locale competente au răspuns că transportatorii fuseseră informați cu privire la obligațiile lor; autoritățile competente din toate departamentele vizitate de către inspectorii OAV au comunicat, la rândul lor, notificările. Din acest punct din raportul de misiune rezultă de asemenea că, în departamentul Laconia, s-a transmis o nouă solicitare cu titlu general de reînnoire a autorizației fiecărui transportator a cărui autorizație expirase i s-a transmis, fără ca aceste noi solicitări să fie transmise cu titlu individual anumitor transportatori.

58. La punctul 5.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 se arată de asemenea că Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen nu a fost informat cu privire la nicio încălcare a obligațiilor referitoare la autorizațiile transportatorilor. În departamentul Laconia, s-a eliberat o autorizație unui transportator, în pofida faptului că acesta nu a prezentat un angajament scris în sensul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628; reprezentanții autorităților locale competente au arătat că anumiți transportatori din țări terțe dețineau autorizații nevalabile, dar că aceste autorizații nu fuseseră eliberate de autoritățile elene competente.

59. Din cuprinsul punctului 6.3. din raportul de misiune nr. 8042/2006 rezultă că măsurile pe care le-a propus Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen au fost puse în aplicare în mod limitat și incomplet. Se consemnează de asemenea că acest minister nu a luat măsuri ca transportatorii din țări terțe să dețină o autorizație valabilă în sensul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628.

60. În opinia noastră, faptele menționate nu dovedesc afirmația Comisiei conform căreia Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628, referitoare la autorizațiile transportatorilor.

61. Într-adevăr, la punctul 5.3. din raportul de misiune nr. 7273/2004 se arată că autoritățile competente au identificat transportatori fără autorizație sau care dețineau o autorizație care expirase, dar nu se precizează nici câți transportatori au fost verificați, nici denumirea și numărul departamentelor, nici câți dintre transportatorii controlați nu dețineau autorizație sau dețineau o autorizație expirată. Este adevărat că, în cererea sa introductivă, Comisia susține că, în această privință, nu era vorba despre „un caz izolat” ( 30 ), cum susține guvernul elen, ci de un „număr important de cazuri individuale” ( 31 ), dar aceasta nu menționează numărul de cazuri sau, mai degrabă, procentul de cazuri controlate în care transportatorii nu dețineau autorizație sau dețineau o autorizație expirată. În opinia noastră, precizările cuprinse la punctul 6.3. din acest raport de misiune sunt de asemenea prea generale pentru ca, pe baza acestora, să se poată demonstra afirmațiile Comisiei, la fel cum din raportul de misiune nr. 8042/2006 nu rezultă nici numărul de transportatori care nu aveau autorizații valabile sau a căror autorizație era expirată. Dimpotrivă, Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen nu a fost informat cu privire la nicio abatere în legătură cu autorizațiile transportatorilor, iar raportul de misiune nr. 8042/2006 nu menționează decât cazuri izolate de abateri.

62. În opinia noastră, constatările menționate nu pot în niciun caz să demonstreze existența unei practici administrative care are un anumit grad de constanță și de generalitate, prin care autoritățile elene ar fi încălcat obligațiile lor comunitare.

63. În consecință, apreciem că se impune să se respingă ca neîntemeiată partea din motiv referitoare la autorizațiile transportatorilor și în cadrul căreia Comisia susține că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctul (ii) din Directiva 91/628.

d) Rezultatul analizei

64. În opinia noastră, trebuie să se respingă ca neîntemeiat motivul referitor la identificarea și la autorizațiile transportatorilor, în cadrul căruia Comisia susține că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 1 litera (a) subpunctele (i) și (ii) din Directiva 91/628 și al articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2005.

3. Motivul referitor la controlul planurilor de drum

a) Argumentele părților

65. Comisia critică Republica Elenă pentru faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a se asigura că autoritățile competente efectuează controlul obligatoriu al planurilor de drum pentru transportul animalelor. Comisia susține că Republica Elenă, procedând astfel, a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) și al articolului 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță, al articolului 8 primul paragraf literele (b) și (d) și al articolului 9 din Directiva 91/628. Comisia invocă de asemenea o neîndeplinire a obligațiilor menționate la articolul 5 alineatul (4) și la articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005.

66. Comisia arată că, în cadrul misiunilor nr. 9002/2003 (punctul 5.4.2. din raportul de misiune), nr. 7273/2004 (punctele 5.3. și 6.4. din raportul de misiune) și nr. 8042/2006 (punctele 5.4.2. și 6.4. din raportul de misiune), inspectorii OAV au constatat nereguli în anumite planuri de drum. Neregulile constau în special într-o durată prea lungă a transportului declarată în majoritatea planurilor de drum controlate, referitoare la animale transportate din alte state membre și destinate sacrificării în Republica Elenă.

67. Guvernul elen arată că în 2003, printr-o circulară, a introdus un sistem adecvat de control al informațiilor cuprinse în planurile de drum. În plus, acest guvern arată că, dacă autoritățile competente din alte state membre au stabilit aceste planuri de drum, autoritățile elene nu pot controla informațiile cuprinse în aceste planuri și criteriile pe care le-au luat în considerare autoritățile competente din alte state membre. Potrivit guvernului elen, autoritățile elene competente nu pot controla decât punerea în aplicare a acestor planuri de drum.

68. Comisia a răspuns acestui argument invocat de guvernul elen că, în speță, controlul planurilor de drum are în vedere garantarea respectării cerințelor impuse de Directiva 91/628. Potrivit Comisiei, controlul nu trebuie să se limiteze numai la verificarea existenței unui plan de drum sau numai la verificarea informațiilor care figurează în acesta, ci include de asemenea examinarea conformității transportului de animale cu legislația comunitară privind protecția animalelor în timpul transportului. Comisia arată că acest fapt este de asemenea confirmat de articolul 9 alineatul (1) din Directiva 91/628, în care sunt prevăzute măsurile care trebuie adoptate dacă, în timpul transportului, se constată că dispozițiile acestei directive nu sunt respectate. În consecință, Comisia apreciază că este evident că numai controlul datelor cuprinse în planurile de drum nu este suficient pentru îndeplinirea obligațiilor impuse de Directiva 91/628. În ceea ce privește afirmația guvernului elen potrivit căreia, în 2003, a introdus printr-o circulară un sistem adecvat de control al informațiilor care figurează în planurile de drum, Comisia arată că, în timpul controalelor concrete, inspectorii OAV au constatat că verificările nu fuseseră efectuate în mod satisfăcător.

b) Admisibilitate

69. În ceea ce privește motivul referitor la controlul planurilor de drum, Comisia invocă o neîndeplinire a obligațiilor menționate la articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b), la articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță, la articolul 8 primul paragraf literele (b) și (d) și la articolul 9 din Directiva 91/628. Comisia invocă de asemenea o încălcare a articolului 5 alineatul (4) și a articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005, echivalente cu articolele menționate anterior din Directiva 91/628.

70. Articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) din Directiva 91/628 prevede că statele membre se asigură că transportatorul stabilește, pentru animalele destinate schimburilor între state membre sau exportului în țări terțe și în cazul în care durata călătoriei depășește 8 ore, un plan de drum, care se anexează la certificatul de sănătate animală în timpul călătoriei și care precizează, pe lângă alte informații, punctele de oprire și de transfer eventuale. Acest plan de drum este întocmit în conformitate cu modelul din capitolul VIII din anexă; acest capitol definește conținutul exact al planului de drum, care trebuie să conțină informații privind transportatorul, mijlocul de transport, specia de animale transportate și numărul de animale, locul de plecare și locul de destinație, itinerarul și durata călătoriei, numărul certificatului de sănătate animală sau al documentului de însoțire, ștampila inspectorului veterinar de la punctul de plecare, ștampila autorității competente de la punctul de ieșire, data și ora plecării, numele și semnătura persoanei responsabile de transport în timpul călătoriei, precum și informații cu privire la punctul de oprire sau la punctul de transfer. Articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță din Directiva 91/628 prevede că statele membre veghează ca transportatorul să se asigure că planul de drum original este completat în mod corespunzător de către persoanele autorizate la momentul oportun.

71. Comisia consideră că articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005 este echivalent cu dispozițiile Directivei 91/628 care prevăd obligația transportatorului de a completa planul de drum. Acest articol prevede că, în cazul călătoriilor de lungă durată între state membre și în țări terțe pentru ecvidee domestice, altele decât ecvideele înregistrate, și animale domestice din speciile bovină, ovină, caprină și porcină, transportatorii și organizatorii respectă prevederile din jurnalul de călătorie prevăzut de anexa II. La punctul 2 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005, se prevede că jurnalul de călătorie trebuie să cuprindă următoarele secțiuni: planificare, locul de plecare, locul de destinație, declarația transportatorului și formularul de raportare a anomaliilor. În secțiuni separate, anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 reglementează cu mai multă precizie conținutul secțiunilor jurnalului de călătorie.

72. Dispozițiile Directivei 91/628 impun, așadar, transportatorului să întocmească un plan de drum, în timp ce dispozițiile Regulamentului nr.1/2005 îi impun să întocmească un jurnal de călătorie. Din compararea celor două documente rezultă că secțiunea 1 din jurnalul de călătorie referitoare la planificare corespunde în mare măsură planului de drum prevăzut de Directiva 91/628. Or, celelalte părți din jurnalul de călătorie prevăzut de Regulamentul nr. 1/2005 conțin informații mai exacte decât planul de drum prevăzut de Directiva 91/628. Astfel, de exemplu, secțiunea 2 din jurnalul de călătorie, care se referă la locul de plecare, conține numele și adresa deținătorului de la locul de plecare; secțiunea 3, care se referă la locul de destinație, conține informații privind deținătorul de la locul de destinație și medicul veterinar oficial, precum și date privind controalele efectuate; secțiunea 4 conține declarația originală a transportatorului; secțiunea 5 cuprinde un formular original de raportare a anomaliilor. Din punct de vedere strict formal, este, desigur, adevărat că obligația de a completa secțiunea 1 din jurnalul de călătorie, care se referă la planificare, corespunde obligației de a întocmi un plan de drum, dar trebuie să se țină seama de faptul că jurnalul de călătorie este un ansamblu integrat și că, întocmind numai secțiunea 1 din jurnalul de călătorie, transportatorul nu se conformează încă obligației care îi revine în temeiul articolului 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005 invocat de Comisie. Apreciem, așadar, că nu este admisibilă invocarea de către Comisie, în cadrul motivului întemeiat pe controlul planurilor de drum, a unei neîndepliniri a obligației rezultate din articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul nr.1/2005.

73. În cadrul acestui motiv, Comisia invocă de asemenea articolul 8 primul paragraf literele (b) și (d) din Directiva 91/628. Acesta prevede că statele membre se asigură că autoritățile competente verifică respectarea cerințelor prezentei directive prin inspectarea în mod nediscriminatoriu a mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație [litera (b)] și a datelor înscrise pe documentele de însoțire [punctul (d)]. Potrivit Comisiei, acest articol ar fi echivalent cu articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr.1/2005, care prevede că autoritatea competentă efectuează, în orice etapă a unei călătorii de lungă durată, controale adecvate, aleatoriu sau asupra unui anumit transport, pentru a verifica dacă duratele de călătorie declarate sunt realiste și dacă respectiva călătorie respectă prevederile prezentului regulament și în special dacă perioadele de călătorie și perioadele de repaus au respectat limitele prevăzute de capitolul V din anexa I la acest regulament.

74. În ceea ce privește obligația de a efectua controale, putem constata că obligația enunțată la articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 nu corespunde în întregime cu cea enunțată la articolul 8 primul paragraf literele (b) și (d) din Directiva 91/628. În timp ce obligațiile enunțate în Directiva 91/628 se referă la inspectarea mijloacelor de transport, a animalelor și, în general, la inspectarea datelor înscrise pe documentele de însoțire, obligațiile enunțate în Regulamentul nr. 1/2005 se referă la controlul duratelor de călătorie, al perioadelor de repaus și la cerințele generale de conformitate a călătoriei cu regulamentul menționat. În plus, obligația de a efectua controale enunțată la articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 se referă numai la controalele efectuate în timpul călătoriilor de lungă durată, în timp ce articolul 8 primul paragraf din Directiva 91/628 nu se limitează la astfel de controale. Diferența suplimentară dintre cele două articole constă în faptul că, în temeiul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005, autoritatea competentă poate, în orice etapă a călătoriei de lungă durată, să efectueze controale adecvate, aleatoriu sau asupra unui anumit transport, în timp ce articolul 8 primul paragraf litera (b) din Directiva 91/628 se referă numai la inspecția mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație ( 32 ). În consecință, în opinia noastră, nu este admisibilă invocarea de către Comisie a articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005.

75. Articolul 9 din Directiva 91/628 cuprinde dispoziții privind modul în care trebuie să se procedeze dacă se constată că dispozițiile directivei nu au fost respectate. La primul alineat, acest articol prevede că, în cazul în care, pe durata transportului, se constată că dispozițiile prezentei directive nu sunt sau nu au fost respectate, autoritatea competentă din locul unde se face această constatare solicită responsabilului mijlocului de transport să adopte orice măsură pe care autoritatea competentă o consideră necesară astfel încât să se garanteze bunăstarea animalelor în cauză. După caz, această măsură poate consta în adoptarea dispozițiilor necesare pentru: (a) încheierea călătoriei sau retrimiterea animalelor la locul lor de plecare, pe itinerarul cel mai direct, astfel încât această măsură să nu provoace suferințe inutile animalelor, (b) ca animalele să fie adăpostite corespunzător și să primească îngrijirile necesare până la soluționarea problemei, (c) sacrificarea animalelor cu suferință minimă ( 33 ). Celelalte alineate ale articolului 9 din Directiva 91/628 cuprind dispoziții referitoare la consecințele pe care le determină nerespectarea de către responsabilul mijlocului de transport a instrucțiunilor autorității competente și dispoziții privind căile de atac existente în fața autorităților naționale. În ceea ce privește această obligație, Comisia nu invocă nicio dispoziție din Regulamentul nr. 1/2005.

c) Apreciere juridică

76. În susținerea motivului referitor la controlul planurilor de drum, Comisia invocă, în primul rând, punctul 5.4.2. din raportul de misiune nr. 9002/2003, din care rezultă că documentația care însoțea animalele în cursul unui transport în interiorul Republicii Elene nu cuprindea ora de plecare. Din acest punct rezultă de asemenea că inspectorii OAV au mai constatat și nereguli în unele documente pe care autoritățile naționale competente le controlaseră deja. Astfel, unele copii ale certificatelor sanitare și ale planurilor de drum care însoțeau animale care proveneau din Spania, din Franța și din Țările de Jos, destinate sacrificării în Republica Elenă, erau incoerente și nu cuprindeau informații importante. Duratele de călătorie declarate în majoritatea planurilor de drum erau incoerente și nerealizabile. Timpul de odihnă intermediar (între postul intermediar din sudul Italiei și locul de destinație în Republica Elenă) nu era consemnat în planul de drum.

77. Comisia invocă de asemenea punctul 5.4. din raportul de misiune nr. 7273/2004 ( 34 ), din care rezultă că Ministerul Dezvoltării Rurale și Alimentației elen a impus autorităților competente din fiecare dintre diferitele departamente să prezinte un program de controale pentru anul 2003; numai 6 din 54 de departamente au prezentat acest program, respectiv 11,1% dintre departamente. În plus, din cuprinsul acestui punct rezultă că, în departamentul Fthiotida, 92% și 83% din încărcături au fost controlate la locul lor de destinație în al doilea și, respectiv, în al treilea trimestru al anului 2003. În departamentul Karditsa, controalele au fost efectuate la locul de plecare; în departamentul Larisa, au fost efectuate în abatoare între 3 și 5 controale inopinate în fiecare trimestru, dar transporturile pe distanță lungă nu erau incluse în aceste controale. În departamentul Trikala, au fost efectuate controale în timpul descărcării după transporturi pe distanță lungă. În plus, de la acest punct rezultă că, în 2003, autoritățile naționale au verificat 6808 mijloace de transport și au constatat 3 încălcări și 24 de anomalii în documentele însoțitoare. În timpul misiunii lor, inspectorii OAV au mai constatat câteva anomalii suplimentare pe care autoritățile naționale competente nu le observaseră ( 35 ).

78. La punctul 6.4. din raportul de misiune nr. 7273/2004, se consemnează că majoritatea departamentelor nu prezentaseră un program de control al planurilor de drum și că nu exista o coerență între departamentele controlate cu privire la modul de a asigura, dacă este cazul, efectuarea controlului planurilor de drum ( 36 ).

79. Comisia invocă de asemenea punctele 5.4.2. și 6.4. din raportul de misiune nr. 8042/2006. Din cuprinsul punctului 5.4.2. al raportului menționat rezultă că, în departamentul Kikis, autoritatea națională competentă a precizat că nu a efectuat niciun control al planurilor de drum. În departamentele Messinia, Laconia, Thesprotia și Ilia, autoritățile naționale competente nu au constatat, în timpul controalelor, că planurile de drum prevedeau o durată de transport prea lungă sau că prezentau anomalii. În departamentul Thesprotia, autoritățile locale competente au păstrat planuri de drum originale, în loc să le predea transportatorilor care trebuiau să le restituie autorității competente de la locul de origine. La Patras, autoritățile naționale competente nu au controlat planurile de drum decât până în port, dar nu și pentru restul călătoriei, până la destinația finală; autoritățile naționale competente nu au constatat, așadar, că durata traversării în cadrul unor numeroase transporturi către insulele Lesvos și Chios era mai lungă decât durata autorizată. La punctul 6.4. din raportul de misiune nr. 8042/2006, se indică faptul că autoritățile locale competente, care elaboraseră un program de control al planurilor de drum, nu au realizat nici obiectivele urmărite, întrucât, în general, acestea s-au bazat pe controalele efectuate în abatoare, dar au efectuat de asemenea în mod frecvent controale care nu erau utile în mod special.

80. Din dispozițiile invocate de Comisie în cadrul prezentului motiv rezultă că aceasta invocă neîndeplinirea a cinci obligații care revin Republicii Elene: — să se asigure că transportatorii dețin un plan de drum [articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) din Directiva 91/628]; — să se asigure că planurile de drum ale transportatorilor sunt corespunzătoare [articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) punctul (i) prima liniuță din Directiva 91/628]; — să inspecteze mijloacele de transport și animalele la sosirea la punctele de destinație [articolul 8 primul paragraf litera (b) din Directiva 91/628]; — să inspecteze datele înscrise pe documentele de însoțire [articolul 8 primul paragraf litera (d) din Directiva 91/628]; — să adopte măsuri în cazul unor nereguli (articolul 9 din Directiva 91/628).

81. Pe baza elementelor de probă pe care le-a prezentat Comisia, nu este posibil, în opinia noastră, să se constate că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligația de a se asigura ca transportatorii să dețină un plan de drum [articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) din Directiva 91/628]. Din niciun raport de misiune nu rezultă că transportatorii nu aveau planuri de drum. În consecință, în opinia noastră, trebuie să se respingă ca nefondată partea din motiv în care Comisia invocă o neîndeplinire a obligației ce decurge din articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b) din Directiva 91/628.

82. Obligația de a se asigura ca planurile de drum ale transportatorilor sunt corespunzătoare [articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță din Directiva 91/628] include obligația ca planurile de drum să cuprindă toate mențiunile necesare și ca aceste mențiuni să fie corecte și adecvate (de exemplu, ca duratele de călătorie să nu fie prea mari). În ceea ce privește neîndeplinirea acestei obligații, Comisia a prezentat, într-adevăr, dovezi potrivit cărora planurile de drum cuprindeau anomalii. Aceste probe nu sunt totuși, în opinia noastră, suficient de exacte pentru a putea dovedi existența unei încălcări constante și generale a obligațiilor care revin autorităților elene. Astfel, inspectorii OAV au constatat, de exemplu, că în „unele documente” figurau anomalii, că duratele de călătorie „din majoritatea planurilor de drum” erau incoerente și nerealizabile și că, în timpul a „numeroase transporturi”, durata transportului era mai mare decât cea autorizată. Nu este nicio îndoială că, în Republica Elenă, planurile de drum prezentau nereguli, dar procentul cazurilor controlate în care au apărut aceste nereguli nu rezultă cu claritate din elementele de probă ale Comisiei. În opinia noastră, Comisia nu a prezentat date suficient de exacte pentru a putea să dovedească neîndeplinirea obligației privind caracterul corespunzător al planurilor de drum. În consecință, apreciem că trebuie să se respingă ca nefondată partea din motiv în care Comisia invocă o neîndeplinire a obligației ce decurge din articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță din Directiva 91/628.

83. În ceea ce privește obligația de a efectua inspecția mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație [articolul 8 primul paragraf litera (b) din Directiva 91/628], Comisia nu a prezentat, în opinia noastră, nicio probă. Nicăieri în rapoartele menționate anterior nu se arată în mod expres că vehiculele nu au fost inspectate la locul de destinație. Dimpotrivă, pentru departamentul Fthiotida, s-a menționat în cadrul elementului de probă ( 37 ) că, în al doilea și al treilea trimestru al anului 2003, au fost controlate la locul de destinație 92% și, respectiv, 83% din încărcături. În consecință, trebuie să se respingă ca nefondată partea din motiv în care Comisia invocă o neîndeplinire a obligației ce decurge din articolul 8 primul paragraf litera (b) din Directiva 91/628.

84. În opinia noastră, nici partea din motiv în care Comisia invocă o încălcare a obligației de a inspecta datele înscrise pe documentele însoțitoare [articolul 8 primul paragraf litera (d) din Directiva 91/628] nu este întemeiată. Deși autoritățile naționale competente din anumite departamente nu au prezentat programe de control în 2003, din cuprinsul punctului 5.4. din raportul de misiune nr. 7273/2004 rezultă că astfel de controale au fost totuși efectuate în departamentele care au făcut obiectul unei vizite a inspectorilor OAV. Este adevărat că, în unele cazuri, autoritățile naționale competente nu au constatat neregulile existente, dar au fost totuși efectuate controale – pentru anul 2003, există, de exemplu, o informație clară potrivit căreia au fost efectuate 6808 inspecții. Apreciem, așadar, că trebuie să se respingă ca nefondată partea din motiv în care Comisia invocă o neîndeplinire a obligațiilor ce decurge din articolul 8 primul paragraf litera (d) din Directiva 91/628.

85. În ceea ce privește obligația de a adopta măsuri în cazul unor nereguli (articolul 9 din Directiva 91/628), apreciem că, în speță, Comisia nu a prezentat probe pentru a susține această parte a motivului. Constatarea unei neîndepliniri a obligației care rezultă din acest articol ar impune prezentarea unor elemente care să probeze că autoritățile elene competente nu au acționat în mod adecvat în situația în care au constatat o încălcare. Or, Comisia nu a prezentat nicio probă privind numărul de cazuri și departamentele în care autoritățile naționale competente au constatat încălcări și nu au adoptat măsuri adecvate în această privință. În consecință, apreciem că trebuie să se respingă ca nefondată partea din motiv în care Comisia invocă o neîndeplinire a obligației care rezultă din Directiva 91/628.

d) Rezultatul analizei

86. Apreciem că trebuie să se respingă ca nefondat motivul referitor la controlul planurilor de drum, prin care Comisia invocă o neîndeplinire a obligațiilor ce rezultă din articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (b), din articolul 5 secțiunea A punctul 2 litera (d) subpunctul (i) prima liniuță, din articolul 8 primul paragraf literele (b) și (d) și din articolul 9 din Directiva 91/628.

4. Motivul referitor la lipsa instalațiilor de odihnă în porturi

a) Argumentele părților

87. Comisia critică Republica Elenă pentru faptul că misiunile nr. 9211/2003 (punctul 5.2.2. din raportul de misiune) și nr. 8042/2006 (punctul 5.4.2. din raportul de misiune) demonstrează că aceasta nu s-a asigurat ca, în porturile ferry sau în apropierea acestora, să existe instalații de odihnă unde animalele s-ar putea odihni timp de 12 ore după descărcarea de pe navă, în cazul în care durata transportului maritim depășește 29 de ore. În această privință, Comisia invocă, în motivarea sa, o neîndeplinire a obligațiilor care rezultă din cuprinsul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) ( 38 ) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 și o neîndeplinire a obligației care rezultă din cuprinsul punctului 1.7 litera (b) din capitolul V din anexa I la Regulamentul nr.1/2005. Or, în concluziile sale, Comisia dorește să se constate numai o neîndeplinire a obligațiilor care rezultă din cuprinsul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628.

88. În ceea ce privește unul dintre porturi (Igoumenitsa), Comisia constată că există locuri care ar putea fi utilizate pentru instalațiile de odihnă, dar că nu este posibil să fie utilizate în acest scop fără o autorizație în acest sens eliberată de autoritățile competente. Potrivit Comisiei, guvernul elen, în răspunsul său la avizul motivat, a arătat într-adevăr că a luat măsurile necesare pentru a se asigura că există puncte pentru repaus în acest port, dar, în opinia Comisiei, acesta nu a prezentat niciun element de probă pentru a susține această afirmație.

89. Guvernul elen apreciază că, în speță, Comisia nu a menționat niciun caz concret în care transportul pe cale maritimă între două porturi din Comunitate ar fi depășit 29 de ore. Acesta arată că punctul 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 nu impune statelor membre să garanteze existența instalațiilor de odihnă în porturi; potrivit guvernului elen, această dispoziție impune transportatorilor obligația de a prevedea în planurile de drum, care includ transportul maritim, opriri în instalații corespunzătoare pentru odihnă. În plus, guvernul elen arată că, în practică, niciun transport între un port ferry elen și un alt port ferry din Comunitate nu depășește 29 de ore. În această privință, guvernul elen semnalează că durata de traversare între portul Bari din Italia și portul elen Igoumenitsa, care este principalul port elen de tranzit, nu depășește 10 sau 11 ore, în timp ce durata de traversare între portul Bari și Patras nu depășește 15 ore.

90. În replica sa, Comisia contestă argumentele guvernului elen. Aceasta susține că din textul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 rezultă cu claritate că statele membre trebuie să se asigure că există instalații de odihnă în porturi sau în apropierea acestora. În plus, Comisia apreciază că este inexactă afirmația guvernului elen potrivit căreia nicio traversare între oricare port de tranzit elen și un alt port de tranzit în Comunitate nu durează mai mult de 29 de ore.

b) Admisibilitate

91. În ceea ce privește motivul referitor la lipsa instalațiilor de odihnă, Comisia invocă o neîndeplinire a obligației care rezultă din cuprinsul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 și o neîndeplinire a obligațiilor prevăzute la punctul 1.7 litera (b) din capitolul V din anexa I la Regulamentul nr.1/2005. Cu toate acestea, trebuie să insistăm asupra faptului că, în speță, Comisia invocă o neîndeplinire a obligațiilor care rezultă din dispozițiile celor două acte juridice numai în motivarea cererii sale introductive, în timp ce, în chiar cuprinsul concluziilor sale, aceasta nu invocă decât o neîndeplinire a obligației care rezultă din cuprinsul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII al anexei la Directiva 91/628, dar nu și o neîndeplinire a obligației ce decurge din cuprinsul punctului 1.7 litera (b) din capitolul V al anexei I la Regulamentul nr.1/2005.

92. Punctul 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 prevede că, în cazul transportului maritim prin care se face legătura în mod regulat și direct între două puncte geografice din Comunitate, prin intermediul vehiculelor încărcate pe ambarcațiuni fără descărcarea animalelor, trebuie prevăzută o durată de odihnă de 12 ore pentru animale după debarcarea în portul de destinație sau în apropierea acestuia, cu excepția cazului în care durata transportului maritim permite integrarea călătoriei în schema generală de la punctele 2-4.

93. Punctul 1.7 litera (b) din capitolul V din anexa I la Regulamentul nr. 1/2005 prevede că, în cazul transportului pe cale maritimă pe o rută regulată și directă între două puncte geografice din Comunitate, cu mijloace de transport încărcate pe ambarcațiuni fără descărcarea animalelor, acestea trebuie să se odihnească timp de 12 ore după debarcarea în portul de destinație sau în apropierea acestuia, cu excepția cazului în care durata călătoriei pe cale maritimă permite includerea călătoriei în programul general de la punctele 1.2-1.4 din acest capitol din anexa I.

94. Compararea acestor două dispoziții ne permite să constatăm că ambele conțin aceeași obligație de a lăsa animalele să se odihnească 12 ore în cazul unui transport maritim pe rute regulate, atunci când se încarcă mijloacele de transport pe nave, fără descărcarea animalelor ( 39 ). În consecință, ar fi admisibil ca, în principiu, Comisia să invoce punctul 1.7 litera (b) din capitolul V din anexa I la Regulamentul nr. 1/2005. Cu toate acestea, chiar în concluziile sale, Comisia nu dorește să se constate o neîndeplinire a obligației care rezultă de la acest punct din anexa la Regulamentul nr. 1/2005. În plus, Comisia a explicat în cadrul ședinței că dispozițiile Directivei 91/628 erau suficiente să se constate o neîndeplinire a obligațiilor în prezenta cauză și că nu invocă dispozițiile Regulamentului nr. 1/2005 decât pentru a dovedi afirmația că neîndeplinirea obligațiilor de către Republica Elenă subzista. În consecință, în cadrul prezentului motiv, vom analiza numai dacă Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628.

c) Apreciere juridică

95. În cadrul analizei prezentului motiv referitor la lipsa instalațiilor de odihnă în porturi, este necesar, mai întâi, să se explice natura obligațiilor care revin statului membru potrivit punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628.

96. În primul rând, este cert că această dispoziție nu prevede în mod expres că statele membre trebuie să garanteze existența în porturi a instalațiilor de odihnă pentru animale, dar această obligație rezultă, în opinia noastră, din cerința ca animalele să se odihnească timp de 12 ore după descărcarea lor în portul de destinație sau în apropierea acestuia. Apreciem că nu este posibil să se admită argumentul guvernului elen potrivit căruia numai transportatorii au, în temeiul dispozițiilor menționate anterior, o obligație de a prevedea în planul de drum – care include transportul maritim – opriri în instalații adecvate pentru odihnă. Dacă durata călătoriei nu poate fi integrată în durata călătoriei prevăzută la punctele 2 și 4 din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628 ( 40 ), animalele vor trebui să se odihnească în porturi, și nu în alt loc în cursul călătoriei.

97. În al doilea rând, subliniem că afirmația Comisiei potrivit căreia instalațiile de odihnă sunt necesare atunci când călătoria depășește 29 de ore este eronată. Din cuprinsul punctelor 2 și 4 din capitolul VII al anexei la Directiva 91/628 rezultă că duratele maxime de călătorie autorizate sunt diferite și că acestea depind de echipamentele mijlocului de transport în care sunt transportate animalele și de specia de animale care sunt transportate ( 41 ). Durata transportului solipezilor domestici, al bovinelor, al ovinelor, al caprinelor și al porcinelor nu trebuie să depășească, în principiu, 8 ore ( 42 ). Această durată maximă a transportului poate fi prelungită dacă vehiculele cu care sunt transportate animalele îndeplinesc anumite cerințe, de exemplu: dacă au o cantitate suficientă de paie pentru așternut, suficiente furaje și apă, dacă sunt prevăzute cu ventilație și dacă au pereți despărțitori prin care este posibil să se creeze compartimente separate ( 43 ). Dacă vehiculele îndeplinesc aceste condiții, durata maximă a călătoriei pentru animalele neînțărcate este de 9 ore, după care acestea trebuie să beneficieze de un timp de odihnă de cel puțin o oră, apoi transportul poate continua timp de 9 ore. Durata maximă de transport al porcilor și al solipezilor domestici este de 24 de ore ( 44 ). Toate celelalte specii de animale pot fi transportate timp de 14 ore, după care trebuie să beneficieze de un timp de odihnă de o oră pentru a fi adăpate și, dacă este nevoie, hrănite, iar ulterior, transportul poate continua timp de 14 ore ( 45 ).

98. Din considerațiile prezentate la punctul 97 din prezentele concluzii rezultă că, în cazuri speciale, animalele trebuie să se odihnească, chiar dacă transportul maritim are o durată mai mică, și că, inclusiv în astfel de cazuri, va trebui să se garanteze existența unor instalații de odihnă în porturi ( 46 ). În consecință, nu este posibil să se admită nici argumentul guvernului elen potrivit căruia instalațiile de odihnă nu sunt necesare întrucât niciun transport maritim între un port ferry elen și un alt port ferry comunitar nu va depăși 29 de ore.

99. În plus, trebuie să se sublinieze că, în cazul în care Comisia susține că trebuie să se garanteze existența instalațiilor de odihnă în porturi sau în apropierea acestora dacă durata transportului depășește 29 de ore, aceasta ține cont în mod evident de durata călătoriei tuturor celorlalte specii de animale, și nu de dispozițiile speciale referitoare la durata călătoriei animalelor neînțărcate sau a porcinelor și a solipezilor domestici; în această privință, Comisia calculează durata maximă a călătoriei conform formulei „14 + 1 + 14”(14 ore de transport + o oră de odihnă + 14 ore de transport). Cu toate acestea, astfel cum rezultă din Hotărârea Interboves ( 47 ), un astfel de calcul este inexact. În această cauză, Curtea a constatat că respectarea unei astfel de perioade de odihnă în larg nu este deloc realizabilă în practică, atât timp cât aceasta ar presupune ca nava să acosteze cel puțin o oră după 14 ore de călătorie pe mare, după care să reia călătoria pe mare pentru o nouă perioadă de 14 ore ( 48 ). În consecință, Curtea a statuat că, într-un astfel de caz, durata maximă de transport maritim era de 28 de ore ( 49 ).

100. În prezenta cauză, Comisia invocă, în susținerea motivului referitor la lipsa instalațiilor de odihnă, punctul 5.2.2. din raportul de misiune nr. 9211/2003 și punctul 5.4.2. din raportul de misiune nr. 8042/2006.

101. Din cuprinsul punctului 5.2.2. din raportul de misiune nr. 9211/2003 rezultă că în porturile ferry elene nu există instalații de odihnă pentru animale. Autoritățile naționale competente au încercat să justifice această situație prin faptul că era posibil să se includă traversarea pe mare în durata totală autorizată a transportului, dar inspectorii OAV au evidențiat că acest lucru nu este întotdeauna posibil. În unele cazuri de transport de animale din sudul Italiei spre Republica Elenă, transportul maritim a durat mai mult decât durata maximă de transport autorizată, astfel încât ar trebui asigurate instalații de odihnă pentru animale.

102. La punctul 5.4.2. din raportul de misiune nr. 8042/2006, s-a arătat în mod concret că nu există instalații de odihnă pentru animale în chiar incinta porturilor Patras și Pireu sau în apropierea acestora. În apropierea portului Igoumenitsa, există într-adevăr un spațiu care ar putea fi utilizat ca instalație de odihnă pentru animalele transportate, dar autoritățile competente nu au autorizat utilizarea sa în acest scop.

103. Din rapoartele misiunilor menționate anterior rezultă că Republica Elenă nu a asigurat, în niciunul dintre porturile sale, existența unor instalații de odihnă pentru animale, iar în consecință, motivul referitor la lipsa instalațiilor de odihnă este, în opinia noastră, întemeiat.

d) Rezultatul analizei

104. Prin neluarea măsurilor necesare pentru ca, în porturi sau în apropierea acestora, să fie prevăzute instalații de odihnă pentru animale după debarcarea lor, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul punctului 48 subpunctul 7 litera (b) din capitolul VII din anexa la Directiva 91/628.

5. Motivul referitor la inspecția insuficientă a mijloacelor de transport și a animalelor

a) Argumentele părților

105. Comisia susține că din rapoartele de misiune nr. 9211/2003 (punctul 5.2.1.), nr. 7273/2004 (punctul 5.5.) și nr. 8042/2006 (punctul 5.5.) rezultă că Republica Elenă nu a adoptat măsurile corespunzătoare pentru inspecția mijloacelor de transport și a animalelor în scopul de a preveni transportul rutier ilegal de animale. Față de acest motiv, Comisia susține că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 din Directiva 91/628 și al articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005.

106. Comisia arată în special că în câteva departamente elene – Ahaia, Kilkis și Serres – nu se prevăzuse efectuarea unei inspecții a mijloacelor de transport și a animalelor, fie pentru că aceste departamente nu aveau personal, fie pentru că inspecția fusese deja efectuată în porturile elene. Comisia subliniază că programul pilot care prevedea inspecții suplimentare nu includea toate provinciile, printre care Tesalia, unde fuseseră constatate nereguli în cadrul misiunii nr. 9211/2003.

107. Guvernul elen susține că articolul 8 din Directiva 91/628 și articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 trebuie interpretate în sensul că, pentru a exista o încălcare a acestor dispoziții, trebuie să se dovedească lipsa totală a unui control cu privire la protecția animalelor în cursul transportului și că revine autorităților competente sarcina de a stabili modul în care trebuie efectuate aceste controale și locul în care se efectuează. Astfel, articolul 8 din Directiva 91/628 prevede diferite forme de control, nu numai controlul rutier la care se referă Comisia. Guvernul elen apreciază că punerea în aplicare a programului pilot în cadrul căruia echipe mixte au efectuat inspecții în anumite departamente, precum și sancțiunile aplicate transportatorilor și introducerea unor proceduri diverse de asistență reciprocă cu anumite state membre dovedesc faptul că autoritățile elene efectuează controlul impus de prevederile comunitare. Ca probă, guvernul elen anexează la memoriul său în apărare documente doveditoare privind deciziile de aplicare de sancțiuni și procedurile de ajutor reciproc ( 50 ).

108. În replică, Comisia susține că, pentru a fi în conformitate cu prevederile comunitare, inspecția mijloacelor de transport și a animalelor trebuie să fie adecvată, suficientă și eficientă. Potrivit Comisiei, controalele planurilor de drum pe care le-au efectuat autoritățile elene nu erau eficiente și adecvate pentru a preveni transportul rutier ilegal de animale.

b) Admisibilitate

109. În ceea ce privește motivul referitor la inspecția insuficientă a mijloacelor de transport și a animalelor, Comisia susține că Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 din Directiva 91/628 și al articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005.

110. În primul paragraf, articolul 8 din Directiva 91/628 prevede că statele membre se asigură că autoritățile competente verifică respectarea cerințelor prezentei directive ( 51 ) prin inspectarea, în mod nediscriminatoriu: (a) a mijloacelor de transport și a animalelor în timpul transportului rutier, (b) a mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație, (c) a mijloacelor de transport și a animalelor în piețe, la punctele de plecare, precum și la punctele de oprire și de transfer, (d) a datelor înscrise pe documentele de însoțire. La al doilea paragraf, acest articol impune efectuarea respectivelor inspecții pe un eșantion adecvat de animale, iar la al treilea paragraf prevede că autoritatea competentă prezintă Comisiei un raport anual în legătură cu inspecțiile efectuate. Al patrulea paragraf prevede că se pot efectua controale și în timpul transportării animalelor, iar al cincilea paragraf prevede că respectivele controale care sunt efectuate de autoritățile responsabile cu aplicarea generală a legislației într-un stat membru nu sunt afectate de dispozițiile prezentului articol.

111. Articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005, care, potrivit Comisiei, este echivalent cu articolul 8 din Directiva 91/628, prevede, la primul paragraf, că autoritatea competentă verifică respectarea cerințelor prezentului regulament prin efectuarea unor inspecții nediscriminatorii ale animalelor, ale mijloacelor de transport și ale documentelor de însoțire. La al doilea paragraf, articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 mai prevede că inspecțiile trebuie efectuate asupra unei proporții adecvate din animalele transportate anual în fiecare stat membru și, la al treilea paragraf, că proporția inspecțiilor crește în cazul în care se constată nerespectarea dispozițiilor prezentului regulament ( 52 ).

112. O comparație a acestor două prevederi ne permite să constatăm că articolul 8 primul paragraf din Directiva 91/628 definește cu precizie unde trebuie să se efectueze în mod nediscriminatoriu inspecția mijloacelor de transport și a animalelor: în timpul transportului rutier, la sosirea la punctele de destinație, în piețe, la punctele de plecare, la punctele de oprire și la punctele de transfer; acest articol prevede în plus că autoritățile competente trebuie să verifice datele înscrise pe documentele de însoțire. Articolul 27 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1/2005 include o normă generală conform căreia autoritatea competentă trebuie să efectueze inspecții nediscriminatorii ale animalelor, ale mijloacelor de transport și ale documentelor de însoțire. Poate că în realitate s-ar putea susține că aceste diferențe de formulare dintre cele două articole nu sunt de natură să modifice conținutul obligațiilor care revin autorităților competente și că, potrivit acestor două articole, autoritățile competente au obligația să efectueze inspecții nediscriminatorii ale animalelor, ale mijloacelor de transport și ale documentelor de însoțire. Însă trebuie să arătăm că articolul 27 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1/2005 conferă autorităților competente o mai mare putere de apreciere atunci când hotărăsc unde vor efectua aceste inspecții și în ce mod. Or, tipurile de inspecții prevăzute la articolul 8 primul paragraf din Directiva 91/628 sunt definite în mod cumulativ, iar autoritatea competentă nu poate să decidă din proprie inițiativă cu privire la tipurile de inspecții pe care le va efectua și pe care nu le va efectua. În consecință, nu putem să afirmăm, în opinia noastră, că obligațiile rezultate din articolul 8 primul paragraf din Directiva 91/628 și din articolul 27 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1/2005 sunt identice sub toate aspectele, în consecință nu este admisibil ca, în speță, Comisia să invoce articolul 27 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1/2005.

113. Articolul 27 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2005, care prevede că inspecțiile trebuie efectuate asupra unei proporții adecvate din animale, corespunde articolului 8 al doilea paragraf din Directiva 91/628, care prevede că inspecțiile trebuie să se efectueze pe un eșantion adecvat de animale, astfel încât este admisibil ca, în speță, Comisia să invoce acest articol din Regulamentul nr. 1/2005. Articolul 8 al treilea-al cincilea paragraf din Directiva 91/628 nu este echivalent cu articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 ( 53 ).

c) Apreciere juridică

114. În ceea ce privește prezentul motiv, Comisia invocă constatările făcute la punctul 5.2.1. din raportul de misiune nr. 9211/2003, la punctul 5.5. din raportul de misiune nr. 7273/2004 și la punctul 5.5. din raport