ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Articolul 2 alineatele (2) și (3) din directiva menționată prevede: „(2) Un sistem asigură acoperire pentru investitori în conformitate cu articolul 4 în cazul în care: — autoritățile competente au constatat că, după părerea lor, o întreprindere de investiții pare, pentru moment, din motive legate direct de situația sa financiară, să fie în incapacitatea de a‑și îndeplini obligațiile rezultate în urma creanțelor investitorilor și nu are perspective apropiate de a și le putea îndeplini sau — o autoritate judiciară a dat o hotărâre, din motive legate direct de situația financiară a unei întreprinderi de investiții, care are ca efect suspendarea capacității investitorilor de a‑și recupera creanțele de la întreprinderea de investiții în cauză, oricare dintre aceste situații intervine prima. Acoperirea trebuie să fie asigurată pentru creanțele rezultate din incapacitatea unei întreprinderi de investiții: — de a rambursa investitorilor fondurile care le sunt datorate sau care le aparțin și pe care le deține în numele acestora în legătură cu activitatea de investiții sau — de a restitui investitorilor orice instrument care le aparține și pe care îl deține, administrează sau gestionează în numele acestora în legătură cu activitatea de investiții, în conformitate cu condițiile legale și contractuale aplicabile. (3) Orice creanță prevăzută la alineatul (2) asupra unei instituții de credit care, într‑un stat membru dat, intră atât sub incidența prezentei directive, cât și a Directivei 94/19/CE este direcționată de către statul membru în cauză către un sistem prevăzut într‑una dintre aceste directive pe care statul membru îl consideră adecvat. Nicio creanță nu poate face obiectul unei duble compensări în temeiul celor două directive.”
13

În temeiul articolului 3 din aceeași lege, domiciliul este orice loc (cu o adresă) dintr‑un imobil pe care persoana îl alege în mod liber, în care se stabilește cu intenția expresă sau tacită de a locui, în care reședința sa are un temei legal și pe care această persoană îl recunoaște drept locul unde este accesibilă în ceea ce privește raporturile sale juridice cu statul și cu entitățile locale. În plus, acest articol prevede că o persoană are un temei legal pentru a se stabili într‑un anumit imobil dacă acel imobil îi aparține, dacă a încheiat un contract de închiriere sau de locațiune cu privire la imobilul respectiv sau dacă a obținut dreptul de a utiliza imobilul prin căsătorie, prin relații de rudenie, prin relații de afinitate sau prin altă modalitate legală sau contractuală.
75

Cu privire la fond, trebuie amintit că reiese dintr‑o jurisprudență constantă că un comportament al unei filiale poate fi imputat societății‑mamă în special în cazul în care, deși are o personalitate juridică distinctă, această filială nu își stabilește în mod autonom comportamentul pe piață, ci aplică, în esență, instrucțiunile care îi sunt date de societatea‑mamă, având în vedere mai ales legăturile economice, organizatorice și juridice care unesc cele două entități juridice (Hotărârea Akzo Nobel și alții/Comisia, C‑97/08 P, EU:C:2009:536, punctul 58, Hotărârea Alliance One International și Standard Commercial Tobacco/Comisia și Comisia/Alliance One International și alții, C‑628/10 P și C‑14/11 P, EU:C:2012:479, punctul 43, precum și Hotărârea Areva și alții/Comisia, C‑247/11 P și C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punctul 30).
33

În această privință, din cuprinsul Hotărârii Vicoplus și alții (C‑307/09-C‑309/09, EU:C:2011:64, punctul 51) reiese că există o punere la dispoziție a forței de muncă, în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (c) din Directiva 96/71, atunci când sunt îndeplinite trei condiții. În primul rând, punerea la dispoziție a forței de muncă este o prestare de servicii furnizată în schimbul unei remunerații pentru care lucrătorul rămâne în serviciul întreprinderii prestatoare, fără ca vreun contract de muncă să fi fost încheiat cu întreprinderea utilizatoare. În al doilea rând, această punere la dispoziție se caracterizează prin împrejurarea că deplasarea lucrătorului în statul membru gazdă constituie obiectul însuși al prestării de servicii efectuate de întreprinderea prestatoare. În al treilea rând, în cadrul unei asemenea puneri la dispoziție, lucrătorul își îndeplinește sarcinile sub supravegherea și sub conducerea întreprinderii utilizatoare.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul a trei litigii între Presidenza del Consiglio dei Ministri, Consiglio di Stato, Consiglio Superiore dei Lavori Pubblici, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture, Conferenza Unificata Stato Regioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero per le Politiche europee, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell’Economia e delle Finanze și Ministero degli Affari esteri, pe de o parte, și Rina Services SpA, Rina SpA și SOA Rina Organismo di Attestazione SpA, pe de altă parte, în legătură cu, printre altele, o reglementare națională care impune societăților care au calitatea de organisme de certificare (Società Organismi di Attestazione, denumite în continuare „SOA”) să își stabilească sediul social în Italia.
24

În această privință, deși întrebarea privește doar Regulamentul nr. 1346/2000, trebuie să se stabilească totuși mai întâi dacă competența instanței de trimitere în acest context intră sub incidența acestui regulament sau sub cea a Regulamentului nr. 44/2001. În continuare, ar trebui să se verifice dacă, în temeiul dispozițiilor regulamentului aplicabil, competența aparține acestei instanțe într‑un caz precum cel în discuție în cauza principală. În sfârșit, se va analiza aspectul dacă trebuie să se considere că o asemenea competență are un caracter exclusiv sau alternativ.
25

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Respingerea de către Curte a unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea Rohm Semiconductor, C‑666/13, EU:C:2014:2388, punctul 38 și jurisprudența citată).
8

Între anii 2003 și 2009, Y Ltd a primit aporturi la capital prin emisiuni rezervate X AB. Ulterior, aceasta a cesionat către propria societate‑mamă, în două etape, părți sociale pe care le deținea în Y Ltd. În urma acestor cesiuni, X AB deținea aproximativ 45 % din părțile sociale ale Y Ltd, în ceea ce privește atât capitalul, cât și drepturile de vot.
4

Figurând în același capitol 1, articolul 28 din acest regulament, intitulat „Pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state, în cazurile în care nu există niciun drept la prestații în țara de reședință”, prevede norme referitoare la acordarea și la costul prestațiilor, aplicabile titularului unei pensii sau unei indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al unor pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre și care nu are dreptul la prestații în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința, însă beneficiază de astfel de prestații pentru el însuși și pentru membrii familiei sale, în măsura în care ar avea dreptul la acestea în temeiul legislației statului membru sau cel puțin a unuia dintre statele membre competente în privința pensiilor în cazul în care are reședința pe teritoriul unui astfel de stat membru.
3

Articolele 1 și 2 din decizia în litigiu prevăd: „Articolul 1 Întreprinderile următoare au încălcat articolul 81 alineatul 1 [CE] și, începând de la 1 ianuarie 1994, articolul 53 din Acordul privind SEE prin participarea, în perioadele indicate, la un acord continuu și/sau la o practică concertată în sectorul cerii de parafină în cadrul pieței comune și, începând de la 1 ianuarie 1994, în cadrul SEE: […] Total France […]: de la 3 septembrie 1992 până la 28 aprilie 2005 și Total […]: de la 3 septembrie 1992 până la 28 aprilie 2005. În ceea ce privește întreprinderile următoare, încălcarea privește de asemenea, pentru perioadele indicate, gaciul de parafină vândut clienților fina[li] pe piața germană: Total France […]: de la 30 octombrie 1997 până la 12 mai 2004 și Total […]: de la 30 octombrie 1997 până la 12 mai 2004. […] Articolul 2 Pentru încălcarea menționată la articolul 1 se aplică următoarele amenzi: […] Total France […] în solidar cu Total […]: 128163000 [de euro].”
36

În ceea ce privește agenția de primire, aceasta are sarcina de a proceda în mod efectiv la notificarea sau la comunicarea actului către destinatar, astfel cum prevede articolul 7 din Regulamentul nr. 1393/2007. În acest context, ea trebuie, pe de o parte, să informeze agenția de transmitere cu privire la toate elementele relevante ale acestei operațiuni prin transmiterea formularului tip prevăzut în anexa I la acest regulament și, pe de altă parte, conform articolului 8 alineatul (1) din acesta, să aducă la cunoștința destinatarului că are posibilitatea de a refuza primirea actului în cazul în care acesta nu este redactat sau tradus în una dintre limbile menționate la această dispoziție, și anume fie într‑o limbă pe care persoana interesată o înțelege, fie în limba oficială a statului membru de destinație sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului în care urmează să se efectueze notificarea sau comunicarea, limbi pe care destinatarul se prezumă că le cunoaște. În cazul în care i se opune efectiv un astfel de refuz de către acesta din urmă, el are, în plus, sarcina, în temeiul alineatelor (2) și (3) ale aceluiași articol, să informeze imediat despre aceasta agenția de transmitere și să returneze cererea și actul a cărui traducere este solicitată.
15

Articolul 6 din BerlBesÜG, care privește avansarea ulterioară, prevede: „(1) Magistratul reîncadrat are acces, în caz de reîncadrare în una din treptele prevăzute în anexa 4 la [Legea privind reforma remunerării funcționarilor landului Berlin] în temeiul unui salariu de bază care corespunde cel puțin grupei de vârstă 3 din cadrul gradelor R1 și R2 (prin acest salariu de bază înțelegându‑se cel la care acest magistrat ar fi avut dreptul la 1 august 2011 în temeiul Legii privind adaptarea remunerațiilor și a pensiilor pentru limită de vârstă ale funcționarilor din Berlin 2010/2011), în treapta imediat superioară sau, în cazul reîncadrării în una din treptele tranzitorii prevăzute în anexa 4, în treapta de destinație aferentă acestei trepte tranzitorii, la data la care ar fi atins grupa de vârstă imediat superioară în temeiul articolului 38 alineatul (1) din [BBesG Bln, versiunea anterioară]. Această primă avansare este cea care constituie punctul de plecare pentru calcularea duratei experienței determinante în vederea aplicării articolului 38 alineatul (1) a doua teză din [BBesG Bln, noua versiune]. (2) Prin derogare de la dispozițiile alineatului (1) de mai sus, durata experienței determinante în vederea aplicării articolului 38 alineatul (1) a doua teză din [BBesG Bln, noua versiune] începe, în cazul reîncadrării în temeiul unui salariu de bază care corespunde grupelor de vârstă 1 și 2 ale gradului R1 (prin acest salariu de bază înțelegându‑se cel la care magistratul respectiv ar fi avut dreptul la 1 august 2011 în temeiul Legii privind adaptarea remunerațiilor și a pensiilor pentru limită de vârstă ale funcționarilor din Berlin 2010/2011), cu încadrare în treapta 1 prevăzută în anexa 4 la [Legea privind reforma remunerării funcționarilor landului Berlin]. (3) Prin derogare de la dispozițiile alineatelor (1) și (2) de mai sus, perioadele în care s‑a dobândit experiență profesională sunt reduse cu un an, începând de la treapta 5, în cazul reîncadrării în treapta de tranziție către treapta 4 ori în cazul reîncadrării în treptele sau în treptele tranzitorii superioare treptei de tranziție către treapta 4. (4) Prin derogare de la dispozițiile alineatului (1) de mai sus, perioada de experiență profesională în treapta 4 crește cu un an pentru magistrații care, într‑un caz aflat sub incidența alineatului (2) de mai sus, au fost reîncadrați în treapta 1 prevăzută în anexa 4 la [Legea privind reforma remunerării funcționarilor landului Berlin], precum și pentru magistrații reîncadrați în treapta 2 prevăzută în anexa 4 la [această lege], în temeiul salariului de bază la care aceștia ar fi avut dreptul la 1 august 2011 conform Legii privind adaptarea remunerațiilor și a pensiilor pentru limită de vârstă ale funcționarilor din Berlin 2010/2011, care corespunde grupei de vârstă 4 a gradului R1.”
16

În urma publicării unui aviz de expirare a măsurilor adoptate prin Regulamentul nr. 1470/2001 (JO 2005, C 254, p. 2), Comisia a fost sesizată cu o cerere de reexaminare de către Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated, care acționa în numele Osram GmbH (denumită în continuare „Osram”).
1

Prin recursul formulat, Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, domnii Moesesie, Kooneeliusie, Newkingnak și Kuptana, doamna Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC‑Greenland), domnul Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles‑de‑la‑Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi și Northeast Coast Sealers’ Co‑Operative Society Ltd solicită anularea Hotărârii Tribunalului din 25 aprilie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Comisia (T‑526/10,EU:T:2013:215, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s‑a respins acțiunea acestora având ca obiect anularea Regulamentului (UE) nr. 737/2010 al Comisiei din 10 august 2010 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1007/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind comerțul cu produse derivate din focă (JO L 216, p. 1, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”) și declararea inaplicabilității Regulamentului (CE) nr. 1007/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind comerțul cu produse derivate din focă (JO L 286, p. 36, denumit în continuare „regulamentul de bază”).
9

Articolul 5 din această directivă dispunea: „(1) Marca înregistrată conferă titularului său următoarele drepturi exclusive. Titularul este îndreptățit să interzică oricărui terț să utilizeze, fără consimțământul său, în cadrul comerțului: (a) un semn identic mărcii pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care aceasta este înregistrată; […] (3) În temeiul alineatelor (1) și (2), poate fi interzis, inter alia: (a) să se aplice semnul pe produse sau pe ambalajul acestora; (b) să se ofere produsele, să fie comercializate sau să fie deținute în acest scop, sau să se ofere sau să se furnizeze servicii sub acest semn; (c) să se importe sau să se exporte produsele sub acest semn; […]”
—

pentru Huawei Technologies Co. Ltd, de C. Harmsen, de S. Barthelmess, de J. Witting, Rechtsanwälte, de D. Geradin, avocat, și de M. Dolmans, advocaat;
3

În conformitate cu articolul 4 alineatele (1) și (4) din această convenție: „(1) Fiecare parte se asigură, sub rezerva alineatelor prezentate în continuare în prezentul articol, că autoritățile publice pun la dispoziția publicului informațiile despre mediu disponibile solicitate, în cadrul legislației interne, inclusiv, la cerere și sub rezerva literei (b) menționate în continuare, copii ale documentației originale care conține sau cuprinde astfel de informații: (a) fără să fie necesară invocarea unui interes deosebit; (b) în forma solicitată, cu excepția următoarelor situații: (i) în cazul în care este mai potrivit pentru autoritatea publică să comunice informațiile într‑o altă formă, caz în care trebuie indicate motivele prezentării în forma respectivă sau (ii) în cazul în care informațiile sunt deja disponibile într‑o altă formă. […] (4) O cerere de informații despre mediu poate fi refuzată în cazul în care dezvăluirea lor ar avea efecte negative asupra: […] (c) desfășur[ării] procedurilor judiciare, posibilit[ății] oricărei persoane de a avea parte de un proces echitabil sau capacit[ății] unei autorități publice de a efectua o anchetă de natură penală sau disciplinară; […] Motivele de refuz menționate anterior se interpretează în mod restrictiv, ținând seama de interesul publicului în beneficiul căruia ar fi făcută dezvăluirea și în cazul în care informațiile solicitate se referă la emisiile poluante.”
56

Astfel cum pare să reiasă din dosarul prezentat Curții, garanția în discuție în litigiul principal este acordată cumpărătorului unui vehicul de ocazie de către un operator independent de revânzătorul acestui vehicul și care nu este parte la vânzare, astfel încât, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, această garanție nu poate fi considerată ca fiind oferită de revânzător. În plus, cumpărătorul unui vehicul de ocazie poate achiziționa acest vehicul fără a încheia respectiva garanție și are de asemenea posibilitatea, fără intermedierea revânzătorului acestui vehicul, să încheie un contract de garanție cu o altă societate decât Mapfre warranty. În fine, rezultă din cartea de garanție prezentată Curții în ședință de guvernul francez că Mapfre warranty își rezervă în anumite împrejurări dreptul de a rezilia contractul de garanție, fără ca o astfel de reziliere să afecteze contractul de vânzare a vehiculului.
25

La 23 martie 2012, acesta a adoptat noi măsuri prin Regulamentul nr. 267/2012, care abrogă și înlocuiește Regulamentul nr. 961/2010. Înghețarea fondurilor și a resurselor economice este prevăzută la articolul 23 din Regulamentul nr. 267/2012. Articolul 23 alineatul (2) are, astfel, următorul conținut: „Se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin, sunt în posesia sau sub controlul persoanelor, entităților și organismelor prevăzute în lista din anexa IX. Anexa IX cuprinde persoanele fizice și juridice, entitățile și organismele care, în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) literele (b) și (c) din Decizia [2010/413], au fost identificate ca: (a) participând, fiind asociate în mod direct sau susținând activitățile nucleare care prezintă un risc de proliferare sau activitățile de dezvoltare a vectorilor purtători de arme nucleare desfășurate de Iran, inclusiv prin implicarea în achiziționarea produselor și tehnologiilor interzise, sau care sunt în proprietatea sau sub controlul unei astfel de persoane, entități sau organism, inclusiv prin mijloace ilicite, sau care acționează în numele acestora sau sub îndrumarea acestora; (b) fiind o persoană fizică sau juridică, o entitate sau un organism care a sprijinit o persoană, o entitate sau un organism inclus pe listă pentru ca acestea să eludeze sau să încalce dispozițiile prezentului regulament, ale Deciziei 2010/413 […] sau ale RCSONU 1737 (2006), RCSONU 1747 (2007), RCSONU 1803 (2008) și RCSONU 1929 (2010); […] (d) fiind alte persoane, entități sau organisme care oferă sprijin, de exemplu sprijin material, logistic sau financiar, guvernului Iranului și persoanelor și entităților asociate cu acestea; […]”
12

La punctul 16 din „Terms and conditions of the Notes” („Modalități și condiții cu privire la titluri”), acesta prevedea o clauză atributivă de competență potrivit căreia instanțele engleze au competența exclusivă să soluționeze orice litigiu rezultat din titluri sau în legătură cu acestea.
10

Potrivit articolului 100 din Codul de procedură administrativă: „Deciziile tribunalelor administrative regionale pot fi atacate în fața Consiglio di Stato [(Consiliul de Stat)], sub rezerva competenței Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana [(Consiliul de Justiție Administrativă pentru Regiunea Sicilia)] în materia căilor de atac împotriva deciziilor Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia [(Tribunalul Administrativ Regional pentru Sicilia)].”
26

La 23 martie 2012, acesta a adoptat noi măsuri prin Regulamentul nr. 267/2012, care abrogă și înlocuiește Regulamentul nr. 961/2010. Înghețarea fondurilor și a resurselor economice este prevăzută la articolul 23 din Regulamentul nr. 267/2012. Articolul 23 alineatul (2) are, astfel, următorul conținut: „Se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin, sunt în posesia sau sub controlul persoanelor, entităților și organismelor prevăzute în lista din anexa IX. Anexa IX cuprinde persoanele fizice și juridice, entitățile și organismele care, în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) literele (b) și (c) din [Decizia 2010/413], au fost identificate ca: (a) participând, fiind asociate în mod direct sau susținând activitățile nucleare care prezintă un risc de proliferare sau activitățile de dezvoltare a vectorilor purtători de arme nucleare desfășurate de Iran, inclusiv prin implicarea în achiziționarea produselor și tehnologiilor interzise, sau care sunt în proprietatea sau sub controlul unei astfel de persoane, entități sau organism, inclusiv prin mijloace ilicite, sau care acționează în numele acestora sau sub îndrumarea acestora; (b) fiind o persoană fizică sau juridică, o entitate sau un organism care a sprijinit o persoană, o entitate sau un organism inclus pe listă pentru ca acestea să eludeze sau să încalce dispozițiile prezentului regulament, ale Deciziei 2010/413 […] sau ale RCSONU 1737 (2006), RCSONU 1747 (2007), RCSONU 1803 (2008) și RCSONU 1929 (2010); […] (d) fiind alte persoane, entități sau organisme care oferă sprijin, de exemplu sprijin material, logistic sau financiar, guvernului Iranului și persoanelor și entităților asociate cu acestea; […]”
2

Aceste cereri au fost prezentate în cadrul a două litigii între C & J Clark International Ltd (denumită în continuare „Clark”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Administrația Fiscală și Vamală din Regatul Unit), pe de altă parte, și, respectiv, între Puma SE (denumită în continuare „Puma”), pe de o parte, și Hauptzollamt Nürnberg (Biroul Vamal Principal Nürnberg), pe de altă parte, în legătură cu taxa antidumping plătită de Clark și de Puma, în temeiul regulamentelor în litigiu, cu ocazia importului de încălțăminte cu fețe din piele în Uniunea Europeană.
60

Or, așa cum se indică în al șaselea considerent și articolul 24 din Directiva OPCVM și după cum reiese din articolul 19 alineatul (1) litera (e) din aceeași directivă, în versiunea sa modificată prin Directiva 2001/108, neaplicabilă la data faptelor din litigiul principal, coordonarea reglementării în materie de supraveghere are vocația de a avea în vedere nu numai OPCVM‑urile, ci și alte organisme de plasament colectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust și The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, EU:C:2007:391, punctele 32 și 34). Investiția în valori mobiliare reprezintă, așadar, numai o formă specială de investiție reglementată.
34

Mai concret, deși reproducerile realizate de persoane fizice pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale pot să intre atât sub incidența excepției privind reprografia, cât și sub cea a excepției privind copia privată, reproducerile realizate de alți utilizatori decât persoane fizice, precum și cele realizate de persoane fizice pentru alt uz decât cel personal sau în scopuri comerciale intră doar sub incidența excepției privind reprografia.