Keywords

Summary



Keywords

1. Acțiune în anulare – Acte supuse căilor de atac – Noțiune – Acte care produc efecte juridice obligatorii – Decizie prin care o măsură notificată este calificată drept ajutor de stat și este declarată compatibilă cu piața comună – Includere

(art. 87 CE, 88 CE și 230 CE; Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului)

2. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Caracterul selectiv al măsurii

[art. 87 alin. (1) CE]

3. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Caracterul selectiv al măsurii

[art. 87 alin. (1) CE]

4. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Apreciere potrivit criteriului privind condițiile normale de piață

[art. 87 alin. (1) CE]

5. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Ajutoare care provin din resurse ale statului

[art. 87 alin. (1) CE]

6. Ajutoare acordate de state – Decizie a Comisiei prin care o măsură este calificată drept ajutor de stat – Obligația de motivare – Conținut

[art. 87 alin. (1) CE și art. 296 TFUE]

Summary

1. Dacă, după examinarea preliminară, Comisia constată că, în măsura în care intră în domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) CE, nu există îndoieli privind compatibilitatea măsurii notificate cu piața comună, aceasta adoptă o decizie de a nu ridica obiecții în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 privind aplicarea articolului 88 CE. O astfel de decizie determină, în special, aplicarea procedurii prevăzute de regulamentul menționat pentru schemele de ajutor existente și, în special, a celei prevăzute la articolele 17-19 și la articolul 21 din acesta, care impune statului membru obligația de a transmite un raport anual privind toate schemele de ajutor existente.

Prin urmare, o calificare eronată a unei măsuri drept ajutor de stat are consecințe juridice pentru statul membru care face notificarea, întrucât această măsură este supusă unei monitorizări constante din partea Comisiei și unui control periodic din partea ei, astfel încât acest stat membru se bucură de o marjă de acțiune limitată în punerea în aplicare a măsurii notificate.

Din aceasta rezultă în mod necesar că o decizie întemeiată pe alineatele (1) și (3) ale articolului 87 CE, care, deși califică măsura în cauză drept ajutor de stat, o declară compatibilă cu piața comună, trebuie privită ca un act atacabil în temeiul articolului 230 CE. O astfel de decizie de compatibilitate în sensul articolului 87 alineatele (1) și (3) CE are de asemenea un caracter definitiv și nu constituie o măsură pregătitoare.

(a se vedea punctele 40-42)

2. Pentru a dovedi că o măsură susceptibilă de a fi calificată drept ajutor de stat se aplică în mod selectiv anumitor întreprinderi sau producerii anumitor bunuri, revine Comisiei sarcina de a demonstra că aceasta introduce diferențieri între întreprinderi care se găsesc într‑o situație de fapt și de drept comparabilă în raport cu obiectivul urmărit de măsura în cauză.

În această privință, atunci când Comisia constată, în decizia sa, că anumite întreprinderi care beneficiază de o măsură calificată drept ajutor de stat fac parte dintr‑un grup special de mari întreprinderi industriale active în comerțul dintre statele membre și beneficiază de un avantaj care nu este disponibil pentru alte întreprinderi, care constă în faptul de a putea monetiza valoarea economică a reducerilor de emisii pe care le realizează, convertindu‑le în drepturi de emisie negociabile sau, dacă este cazul, de a putea evita riscul de a trebui să plătească amenzi atunci când depășesc limita de emisii de oxizi de azot stabilită de autoritățile naționale, cumpărând astfel de drepturi de emisie de la alte întreprinderi care intră sub incidența măsurii de stat respective, în timp ce celelalte întreprinderi nu au aceste posibilități, Comisia nu este obligată să își detalieze mai mult decizia. În cazul unui program de ajutoare, aceasta se poate limita să studieze caracteristicile programului în cauză pentru a aprecia în motivarea deciziei sale dacă, din cauza modalităților pe care le prevede programul, acesta asigură un avantaj considerabil beneficiarilor în raport cu concurenții lor și este de natură să profite în principal unor întreprinderi care participă la schimburile comerciale dintre state.

(a se vedea punctele 62, 63 și 65)

3. Articolul 87 alineatul (1) CE nu face distincție în funcție de cauzele sau de obiectivele intervențiilor statului, ci le definește în funcție de efectele lor. Chiar dacă protecția mediului constituie unul dintre obiectivele esențiale ale Comunității Europene, necesitatea de a lua în considerare acest obiectiv nu justifică excluderea măsurilor selective din domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) CE, obiectivele privind mediul putând fi luate în considerare în mod util, în orice caz, cu ocazia aprecierii compatibilității măsurii de ajutor de stat cu piața comună conform articolului 87 alineatul (3) CE.

În ceea ce privește, în special, o măsură de instituire a unui sistem de schimb de drepturi de emisie de oxizi de azot, care cuprinde o diferențiere între întreprinderi bazată pe un criteriu cantitativ, precum criteriul capacității termice totale instalate a întreprinderilor, emisiile importante de oxid de azot ale întreprinderilor care intră sub incidența măsurii respective și o normă specifică de reducere care intră în obligația acestora nu sunt suficiente pentru a exclude această măsură de la calificarea de măsuri selective în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, din moment ce diferențierea între întreprinderi nu poate fi considerată inerentă unui regim care urmărește reducerea poluării de origine industrială și, prin urmare, justificată doar din considerații de ordin ecologic. Având în vedere că un astfel de criteriu de distincție nu se justifică nici prin natura, nici prin economia generală a măsurii respective, acesta nu poate retrage măsurii în cauză caracterul de ajutor de stat.

În această privință, revine în sarcina statului membru care a introdus o astfel de diferențiere între întreprinderi să demonstreze că aceasta este efectiv justificată prin natura și prin economia generală a sistemului în cauză.

(a se vedea punctele 75-78)

4. Sunt considerate ajutoare de stat intervențiile care, sub orice formă, pot favoriza direct sau indirect întreprinderi ori care trebuie să fie considerate un avantaj economic pe care întreprinderea beneficiară nu l‑ar fi putut obține în condiții normale de piață.

Aceasta este situația unui sistem în care numai anumite întreprinderi au posibilitatea de a putea monetiza valoarea economică a reducerilor de emisii de oxizi de azot pe care le realizează, convertindu‑le în drepturi de emisie negociabile, sau, dacă este cazul, de a putea evita riscul de a trebui să plătească amenzi atunci când depășesc limita de emisii de oxizi de azot stabilită de autoritățile naționale, cumpărând astfel de drepturi de emisie de la alte întreprinderi care intră sub incidența măsurii de stat respective, având în vedere că posibilitatea de a negocia drepturile de emisie de oxizi de azot depinde, în primul rând, de faptul că statul, pe de o parte, autorizează vânzarea acestor drepturi și, pe de altă parte, permite întreprinderilor care au emis în exces oxizi de azot să cumpere drepturi de emisie lipsă de la alte întreprinderi din sistem, consimțind în acest mod la crearea unei piețe pentru astfel de drepturi.

Posibilitatea de a negocia aceste drepturi nu poate fi considerată ca constituind o contraprestație la prețul pieței a eforturilor întreprinse de întreprinderile care intră sub incidența măsurii în cauză pentru a‑și restrânge emisiile de oxizi de azot, din cauza faptului că costurile de reducere a emisiilor menționate intră în sarcinile care grevează în mod normal bugetul unei întreprinderi.

Pe de altă parte, posibilitatea acestor întreprinderi de a alege între costurile cumpărării de drepturi de emisie și costurile legate de măsurile care urmăresc reducerea emisiilor de oxizi de azot constituie un avantaj pentru ele. În plus, posibilitatea întreprinderilor vizate de măsura în cauză să negocieze toate drepturile de emisie, nu doar pe cele rămase disponibile la sfârșitul anului din diferența pozitivă dintre emisiile realizate și emisiile autorizate, constituie un avantaj ulterior pentru aceste întreprinderi. Astfel, acestea din urmă pot dispune de lichidități prin vânzarea drepturilor de emisie înainte de a fi realizate condițiile pentru atribuirea lor definitivă, indiferent de faptul că le este aplicabil un plafon și că întreprinderile care depășesc norma de emisie prevăzută trebuie să compenseze excedentul anul viitor.

(a se vedea punctele 87-91)

5. Pentru ca avantajele să poată fi calificate drept ajutoare în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, acestea trebuie, pe de o parte, să fie acordate direct sau indirect prin intermediul resurselor de stat și, pe de altă parte, să fie imputabile statului.

Aceasta este situația unei măsuri de stat care pune în mod gratuit la dispoziția anumitor întreprinderi drepturi de emisie de oxizi de azot în loc să le vândă sau să le scoată la licitație și care introduce un regim care prevede posibilitatea de a negocia aceste drepturi pe piață, chiar dacă sunt legate de un plafon maximal, acordând întreprinderilor care intră sub incidența măsurii în cauză posibilitatea de a cumpăra drepturi de emisie pentru a evita plata de amenzi. Posibilitatea negocierii drepturilor de emisie de oxizi de azot reprezintă un avantaj acordat de legiuitorul național, care poate implica o sarcină suplimentară pentru autoritățile publice sub forma, printre altele, a unei scutiri de obligația de a plăti amenzi sau alte sancțiuni pecuniare. În plus, având în vedere că acest sistem are drept consecință crearea, fără o contraprestație concretă oferită statului, de drepturi de emisie care, datorită caracterului lor negociabil, au o valoare economică, conferind acestor drepturi de emisie caracterul de bunuri imateriale negociabile și punându‑le la dispoziția întreprinderilor în cauză, cu titlu gratuit, în loc să vândă aceste drepturi sau să le scoată la licitație, statul renunță la resurse publice.

În plus, faptul că o astfel de măsură permite întreprinderilor să compenseze între ele emisiile în exces și în lipsă față de norma impusă și că această măsură creează un cadru legal pentru reducerea emisiilor de oxid de azot în mod avantajos pentru întreprinderile cu unități industriale mari demonstrează că întreprinderile care intră sub incidența măsurii în cauză dispun de o alternativă în raport cu impunerea unei amenzi de către stat.

(a se vedea punctele 103 și 106-108)

6. Aplicată calificării unei măsuri drept ajutor de stat, obligația de motivare impune indicarea motivelor pentru care Comisia consideră că măsura în cauză intră în domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) CE. În această privință, Comisia nu este obligată să dovedească existența unei incidențe reale a ajutoarelor asupra schimburilor comerciale dintre statele membre și o denaturare efectivă a concurenței, ci numai să examineze dacă aceste ajutoare sunt susceptibile să afecteze schimburile amintite și să denatureze concurența. Astfel, în cazul în care, din împrejurările în care a fost acordat un ajutor, rezultă că acesta este de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența, Comisia are obligația să evoce aceste împrejurări în motivarea deciziei.

(a se vedea punctul 131)