ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 145/9

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Regatul Unit) la 22 februarie 2011 — Secretary of State for the Home Department/Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam, Mohibullah Rahman

(Cauza C-83/11)

2011/C 145/12

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Părțile din acțiunea principală

Apelant: Secretary of State for the Home Department

Intimați: Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam, Mohibullah Rahman

Întrebările preliminare

1. Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (1) impune unui stat membru să adopte o dispoziție legislativă care să faciliteze intrarea și/sau șederea în statul membru pentru categoria altor membri de familie care nu sunt resortisanți ai Uniunii Europene și care pot îndeplini cerințele prevăzute la articolul 10 alineatul (2)?

2. Acest alt membru de familie menționat la întrebarea 1 poate să invoce aplicabilitatea directă a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE în ipoteza în care nu poate să respecte cerințele impuse de normele naționale?

3. Categoria altor membri de familie prevăzută la articolul 3 alineatul (2) și la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE este limitată la persoanele care au locuit în aceeași țară ca și resortisantul Uniunii și soțul ori soția acestuia înainte ca resortisantul Uniunii să sosească în statul gazdă?

4. Dependența la care se face referire în cadrul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE și pe care se întemeiază alt membru de familie pentru a-și asigura intrarea în statul gazdă trebuie să fie o dependență care a existat cu puțin timp înainte ca cetățeanul Uniunii să se mute în statul gazdă?

5. Un stat membru poate să impună cerințe specifice cu privire la caracterul sau la durata dependenței unui astfel de alt membru de familie, dependență la care se face referire în cadrul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE, astfel încât să evite ca o astfel de dependență, care este falsă sau care nu este necesară, să permită unei persoane care nu este resortisant să fie admisă sau să continue să locuiască pe teritoriul statului respectiv?

6. Dependența pe care se întemeiază alt membru de familie pentru a fi admis pe teritoriul statului membru trebuie să continue o perioadă sau în mod nedefinit în statul gazdă pentru a fi eliberat sau reînnoit un permis de ședere potrivit articolului 10 din Directiva 2004/38/CE și, în cazul unui răspuns afirmativ, această dependență ar trebui dovedită?

(1) Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).
—

respingerea căilor de atac formulate de Allergan, Inc. împotriva Deciziilor diviziei de anulare a OAPI din 28 martie 2007 în cauza 1118 C (Helena Rubinstein SNC, BOTOLIST) și din 4 aprilie 2007 în cauza 1120 C (L’Oréal SA, BOTOCYL);
1.

Faptul că din domeniul personal de aplicare al articolului 14 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1) face parte o „persoană care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau mai multe state membre” — în privința căreia la litera (b) a acestei dispoziții se precizează că este vorba despre o persoană care nu intră sub incidența literei (a) — înseamnă că lucrătorul salariat angajat potrivit unui contract de muncă de un singur angajator a) este asimilat unei astfel de persoane, în cazul în care prin natura postului, desfășoară o activitate în mai multe state membre în același timp (simultan), chiar și pentru perioade scurte, și în acest context traversează frecvent frontierele statelor, și b) este asimilat unei astfel de persoane și în cazul în care, în cadrul unui singur contract de muncă, acesta este obligat să desfășoare activitatea în mod permanent (în mod obișnuit) în mai multe state membre, printre altele, și în statul pe teritoriul căruia are reședința, sau în mai multe state membre, altele decât acela în care are reședința, indiferent de durata perioadelor succesive de executare a obligațiilor în diferitele statele membre și a întreruperilor care apar între acestea — sau există o limită în timp?
(a)

se aplică Regulamentul nr. 1612/68 (1), coroborat cu argumentația Curții Europene de Justiție din Hotărârea Baumbast și R/Secretary of State for the Home Department (C-413/99, Rec., p. I-7091), din Hotărârea London Borough of Harrow/Ibrahim pronunțată în cauza C-310/08 și din Hotărârea Teixeira/London Borough of Lambeth, pronunțată în cauza C-480/08;
1.

Sunt aplicabile dispozițiile de atribuire prevăzute în titlul II al Regulamentului (CEE) nr. 1408/71, care desemnează legislația olandeză ca fiind aplicabilă și, în consecință, pot fi percepute contribuțiile pentru asigurările sociale olandeze într-un caz precum cel din speță, în care un lucrător cu cetățenie olandeză domiciliat în Spania lucrează ca marinar pentru un angajator stabilit în Regatul Țărilor de Jos, sub incidența dreptului olandez al muncii, desfășurându-și activitatea la bordul navelor destinate navigației maritime, care navighează în afara teritoriului Comunității sub pavilionul Antilelor Olandeze, cu toate că din punctul de vedere exclusiv al legislației interne olandeze, lucrătorul nu este afiliat la regimul olandez de securitate socială întrucât nu își are domiciliul pe teritoriul Regatului Țărilor de Jos?
2.

Articolul 3 alineatul 1 paragraful 4 din Decretul nr. 38 din 27 iulie 1967 de organizare a statutului social al lucrătorilor independenți este compatibil cu dreptul Uniunii Europene și în special cu libertatea de circulație și de ședere garantată prin articolul 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii, în condițiile în care acesta nu permite unei persoane care are reședința într-un alt stat membru și administrează din străinătate o societate supusă la plata impozitului belgian să răstoarne prezumția de supunere la statutul social al lucrătorilor independenți, în timp ce mandatarul care are reședința în Belgia și nu administrează o asemenea societate din străinătate are posibilitatea de a răsturna această prezumție și de a aduce proba că nu desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 3 alineatul 1 paragraful 1 din Decretul regal nr. 38?
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 179/11

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundeskommunikationssenat (Austria) la 4 aprilie 2011 — Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks/Österreichischer Rundfunk

(Cauza C-162/11)

2011/C 179/20

Limba de procedură: germana

Instanța de trimitere

Bundeskommunikationssenat

Părțile din acțiunea principală

Reclamant: Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks

Pârât: Österreichischer Rundfunk

Întrebările preliminare

Articolul 1 litera (c), articolul 10, articolul 11 și articolul 18 alineatul (3) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 de modificare a Directivei 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (2), trebuie interpretate în sensul că anunțurile de orice fel difuzate de un emițător de programe de televiziune în programele și emisiunile sale în legătură cu propriile programe și emisiuni (cu acces gratuit) intră sub incidența noțiunii „publicitate televizată” [articolul 1 litera (c)] și, prin urmare, pentru astfel de anunțuri sunt aplicabile, printre altele, și prevederile referitoare la separare și la posibilitatea de identificare, prevăzute la articolul 10 și cele referitoare la inserarea publicității, prevăzute la articolul 11?

(1) JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215.

(2) JO L 202, p. 60, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 232.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 179/13

Recurs introdus la 26 aprilie 2011 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 17 februarie 2011 în cauza T-122/09, Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene

(Cauza C-195/11 P)

2011/C 179/24

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche, H. van Vliet, agenți)

Celelalte părți în proces: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene

Concluziile recurentei

— Anularea hotărârii;

— Obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie în cadrul procedurii de recurs.

Motivele și principalele argumente

Punctul 1 din dispozitivul hotărârii atacate anulează Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 (1) al Consiliului în măsura în care privește societățile Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd și Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (denumite în continuare „reclamantele”), anulând astfel integral taxa antidumping impusă, determinând aplicarea unei taxe antidumping zero la importurile reclamantelor.

Comisia susține că Tribunalul a statuat ultra petita anulând integral taxa deși înseși reclamantele admit că ajustarea pe care o urmăreau ar fi determinat numai impunerea unei taxe antidumping inferioare pe produsele lor.

Prin urmare, în opinia Comisiei, dispozitivul hotărârii atacate încalcă articolul 264 primul paragraf coroborat cu articolul 254 al șaselea paragraf TFUE și principiul proporționalității. Anularea întregului regulament în măsura în care le privește pe reclamante este disproporționată în raport cu unicul motiv de anulare care a fost acceptat de Tribunal. Aceasta reprezintă de asemenea o pronunțare ultra petita.

(1) Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO L 350, p. 35).
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 194/10

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 8 aprilie 2011 — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH (societate înregistrată în Germania), Sportradar (societate înregistrată în Elveția)

(Cauza C-173/11)

2011/C 194/13

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Părțile din acțiunea principală

Reclamante: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd

Pârâte: Sportradar GmbH (societate înregistrată în Germania), Sportradar (societate înregistrată în Elveția)

Întrebările preliminare

1. În ipoteza în care o parte încarcă date dintr–o bază de date care este protejată de un drept sui generis în temeiul Directivei 96/9/CE (1) („Directiva privind bazele de date”) pe serverul său web care este amplasat în statul membru A și, ca răspuns la solicitările unui utilizator care se află într–un alt stat membru, statul membru B, serverul web respectiv transmite aceste date către computerul utilizatorului, iar datele sunt stocate în memoria computerului și sunt afișate pe ecranul acestuia (a) transmiterea datelor reprezintă, în cazul acestei părți, un act de „extragere” sau de „reutilizare”? (b) actul care constă în extragerea și/sau reutilizarea datelor de către această parte are loc (i) doar în statul membru A (ii) doar în statul membru B sau (iii) atât în statul membru A, cât și în statul membru B?

(1) Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date, JO L 77, p. 20, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 102.
—

Declararea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le presupune executarea Hotărârii pronunțate de Curte la 14 decembrie 2006 în cauza Comisia/Spania (cauzele conexate C-485/03-C-490/03, Rec., p. I-11887, denumită în continuare „Hotărârea din 2006”), privind neîndeplinirea obligațiilor care îi revin Regatului Spaniei în temeiul Deciziei Comisiei 2002/820/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Álava sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 296, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/892/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Álava (JO 2002, L 314, p. 1), al Deciziei Comisiei 2003/27/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Vizcaya sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2003, L 17, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/806/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Vizcaya (JO 2002, L 279, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/894/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Guipúzcoa sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 314, p. 26) și al Deciziei Comisiei 2002/540/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Guipúzcoa (JO 2002, L 174, p. 31) (denumite în continuare „deciziile din 2001”), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul deciziilor menționate precum și al articolului 260 TFUE;
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 211/16

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 13 mai 2011 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs/Able UK Ltd

(Cauza C-225/11)

2011/C 211/31

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit)

Părțile din acțiunea principală

Reclamantă: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Pârâtă: Able UK Ltd

Întrebarea preliminară

Articolul 151 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că acordă o scutire în Regatul Unit pentru prestarea de servicii de dezmembrare a navelor învechite din dotarea US Navy destinate US Department of Transportation Maritime Administration într-una sau în ambele împrejurări de mai jos:

(a) atunci când serviciul respectiv nu a fost destinat unei părți a forțelor armate aparținând unui stat membru NATO care participă la o acțiune comună de apărare sau personalului civil care le însoțește;

(b) atunci când serviciul respectiv nu a fost destinat unei părți a forțelor armate aparținând unui stat membru NATO care staționează sau vizitează Regatul Unit sau personalului civil care însoțește aceste forțe armate?

(1) JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 204/14

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Ireland (Irlanda) la 13 aprilie 2011 — HID, BA/Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

(Cauza C-175/11)

2011/C 204/26

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

High Court of Ireland

Părțile din acțiunea principală

Reclamanți: HID, BA

Pârâți: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

Întrebările preliminare

1. Dispozițiile Directivei 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 (1) sau principiile generale ale dreptului Uniunii se opun ca un stat membru să adopte măsuri administrative care impun ca o categorie de cereri de azil determinată în funcție de cetățenie sau de țara de origine a solicitantului de azil să fie examinată și soluționată conform unei proceduri accelerate sau prioritare?

2. Articolul 39 din Directiva Consiliului menționată anterior, coroborat cu considerentul (27) al aceleiași directive și cu articolul 267 TFUE, trebuie interpretat în sensul că dreptul național este cel care prevede calea de atac efectivă impusă prin această dispoziție atunci când funcția de revizuire sau de cale de atac exercitată în legătură cu soluționarea în primă instanță a cererilor de azil este atribuită prin lege unei căi de atac formulate la Tribunalul înființat printr-o lege adoptată de Parlament și care are competența de a adopta decizii obligatorii în favoarea solicitantului de azil cu privire la toate aspectele de fapt și de drept relevante în contextul cererii, în pofida existenței unor acorduri administrative sau organizatorice care implică anumite sau toate aspectele următoare: — un ministru își păstrează puterea de apreciere pentru a respinge decizia negativă cu privire la o cerere; — există o legătură organizatorică sau administrativă între organismele responsabile cu soluționarea cererii în primă instanță și cele responsabile cu soluționarea căilor de atac; — membrii cu putere de decizie ai Tribunalului sunt numiți de către ministru și își exercită atribuțiile în regim de lucru cu fracțiune de normă pentru un termen de trei ani și sunt remunerați în mod diferențiat; — ministrul își păstrează puterea de a da dispoziții de tipul celei menționate în secțiunea 12, în secțiunea 16 alineatul (2B) litera (b) și în secțiunea 16 alineatul (11) din legea menționată anterior?

(1) JO L 326, p. 13.
1.

(a) Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — al cărui soț și copii minori sunt cetățeni ai Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care soțul și copiii își au reședința și ai cărui cetățeni sunt, chiar și atunci când acești cetățeni ai Uniunii nu depind de resortisantul țării terțe pentru a se întreține? (Notă: reclamantul Dereci) (b) Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — al cărui soț este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care soțul își are reședința și al cărui cetățean este, chiar și atunci când acest cetățean al Uniunii nu depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține? (Notă: reclamanții Heiml și Maduike) (c) Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — care a împlinit vârsta majoratului și a cărui mamă este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care mama își are reședința și a cărui cetățenie aceasta o deține, chiar și atunci când nu cetățeanul Uniunii depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține, ci resortisantul țării terțe depinde de cetățeanul Uniunii pentru a se întreține? (Notă: reclamantul Kokollari) (d) Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — care a împlinit vârsta majoratului și al cărui tată este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care tatăl își are reședința și al cărui cetățean este, chiar și atunci când cetățeanul Uniunii nu depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține, dar resortisantul țării terțe primește întreținere de la cetățeanul Uniunii? (Notă: reclamanta Stevic)
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 226/15

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 26 mai 2011 — Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government/An Bord Pleanala

(Cauza C-258/11)

2011/C 226/29

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Supreme Court.

Părțile din acțiunea principală

Reclamanți: Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Pârâtă: An Bord Pleanala

Întrebările preliminare

1. În temeiul legislației aplicabile, care sunt criteriile ce trebuie aplicate de o autoritate competentă cu ocazia evaluării probabilității ca un plan sau un proiect care face parte din domeniul de aplicare al articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate (1) să aibă „un efect negativ asupra integrității sitului”?

2. Aplicarea principiului precauției are drept consecință faptul că un astfel de plan sau de proiect nu va putea fi autorizat dacă determină o pierdere permanentă și irecuperabilă a întregului habitat în cauză sau a unei părți a acestuia?

3. Care este raportul, dacă există vreunul, dintre articolul 6 alineatul (4) și adoptarea, în temeiul articolului 6 alineatul (3), a deciziei conform căreia planul sau proiectul nu are efecte negative asupra integrității sitului?

(1) Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).
—

Constatarea faptului că, prin utilizarea unui criteriu exclusiv cantitativ pentru aprecierea caracterului comercial al deținerii de către particulari de tutun prelucrat provenind dintr-un alt stat membru, prin aplicarea acestui criteriu per vehicul individual (și nu per persoană) și în mod global pentru toate produsele din tutun, prin împiedicarea pură și simplă a importului de către particulari de produse din tutun provenind dintr-un alt stat membru atunci când cantitatea depășește două kilograme per vehicul individual, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 (1), în special al articolelor 8 și 9 din aceasta, și al articolului 34 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;