ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Sub titlul „Reguli generale”, articolul 13 din regulamentul sus‑menționat prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; [...]”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Conseil national de l’ordre des médecins (Consiliul Național al Ordinului medicilor) (denumit în continuare „CNOM”), pe de o parte, și ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche (ministrul învățământului superior și cercetării) și ministre des Affaires sociales et de la Santé (ministrul afacerilor sociale și sănătății), pe de altă parte, cu participarea Conseil national de l’ordre des chirurgiens‑dentistes (Consiliul Național al Ordinului chirurgilor‑dentiști), intervenient, cu privire la legalitatea Ordinului din 31 martie 2011 privind stabilirea listei formărilor de calificare și reglementarea diplomelor de studii de specializare în odontologie (arrêté du 31 mars 2011 fixant la liste des formations qualifiantes et la réglementation des diplômes d’études spécialisées en odontologie) (JORF din 19 aprilie 2011, p. 6854, denumit în continuare „ordinul în litigiu”).
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Administrația fiscală și vamală a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, denumită în continuare „Commissioners”), pe de o parte, și Sunico ApS, M & B Holding ApS, precum și domnul Harwani (denumiți în continuare, împreună, „Sunico”), pe de altă parte, având ca obiect o procedură de validare a unui sechestru asigurător aplicat, la cererea Commissioners, asupra activelor care aparțin Sunico situate pe teritoriul danez.
44

Așadar, trebuie să se facă distincție între tratamentele diferite permise în temeiul articolului 58 alineatul (1) litera (a) CE și discriminările arbitrare interzise în temeiul alineatului (3) al aceluiași articol. Or, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că, pentru ca o reglementare fiscală națională precum cea în discuție în litigiul principal, care, în vederea calculării impozitului pe succesiuni, realizează o distincție în ceea ce privește cuantumul reducerii aplicabile bazei impozabile a unui bun imobil situat în statul membru respectiv după cum defunctul sau moștenitorul are reședința în acest stat membru sau după cum amândoi au reședința în alt stat membru, să poată fi considerată compatibilă cu prevederile tratatului referitoare la libera circulație a capitalurilor, este necesar ca diferența de tratament să privească situații care nu sunt comparabile în mod obiectiv sau să fie justificată de un motiv imperativ de interes general. În plus, pentru a fi justificată, diferența de tratament nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru ca obiectivul urmărit prin reglementarea în cauză să fie atins (a se vedea Hotărârea din 7 septembrie 2004, Manninen, C-319/02, Rec., p. I-7477, punctul 29, precum și Hotărârile citate anterior Eckelkamp și alții, punctele 58 și 59, Arens‑Sikken, punctele 52 și 53, și Mattner, punctul 34).
3

Directiva 2009/103 conține următoarele considerente: „[…] (20) întrucât victimelor accidentelor cauzate de autovehicule ar trebui să li se garanteze un tratament comparabil, indiferent de locul în care are loc accidentul pe teritoriul Comunității. […] (34) O persoană vătămată în urma unui accident rutier care intră sub incidența prezentei directive și produs într‑un alt stat decât cel de reședință ar trebui să poată să invoce dreptul la despăgubire, în statul membru de reședință, în fața reprezentantului însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire și desemnat, pentru statul respectiv, de către întreprinderea de asigurare a persoanei responsabile. Această soluție permite repararea prejudiciului suferit de persoana vătămată în afara statului membru de reședință, în conformitate cu procedurile cu care aceasta este familiarizată. (35) Acest apel la un reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire în statul membru în care are reședința persoana vătămată nu influențează în niciun fel dreptul material aplicabil fiecărui caz în speță, nici competențele jurisdicționale. […] (37) Se recomandă să se prevadă ca statul membru în care este autorizată întreprinderea de asigurare să îi impună acesteia să desemneze reprezentanți însărcinați cu soluționarea cererilor de despăgubire produse sau stabilite în celelalte state membre, care vor aduna toate informațiile necesare în legătură cu cererile de despăgubire rezultate din acest tip de accidente și vor lua măsurile care se impun pentru soluționarea cererilor de despăgubire, în numele și în contul întreprinderii de asigurare, inclusiv plata despăgubirii. Acești reprezentanți însărcinați cu soluționarea cererilor de despăgubire ar trebui să dispună de prerogative suficiente pentru a reprezenta întreprinderea de asigurări pe lângă persoanele care au suferit un prejudiciu în urma acestor accidente și, de asemenea, pentru reprezentarea întreprinderii de asigurări pe lângă autoritățile naționale – inclusiv în fața instanțelor, după caz, în măsura în care acest lucru este compatibil cu regulile de drept internațional privat privind competența jurisdicțională.”
27

În această privință, instanța de trimitere observă că domnul Brady a arătat, în susținerea acțiunii formulate, că condițiile aferente gestionării deșeurilor pe care le cuprinde autorizația în litigiu ar avea drept consecință faptul că îi revine, printre altele, sarcina: „[…] c) să se asigure că cel care cumpără fertilizanți nu îi împrăștie pe terenuri care nu se află în posesia, în proprietatea sau sub controlul său; d) să se asigure că fertilizanții săi nu sunt deversați pe terenuri care primesc deșeuri de împrăștiat dintr‑o sursă externă, neinclusă în Planul de gestionare a substanțelor nutritive, cu excepția cazului în care există acordul EPA; e) să își dea acordul, în mod anticipat, pentru un plan de gestionare a substanțelor nutritive privind terenuri care nu îi aparțin și care sunt exploatate de persoane care nu se află sub controlul său; f) să supravegheze utilizarea fertilizantului de către persoanele care îl cumpără pentru propriile terenuri și să indice modul în care trebuie utilizat; g) să supravegheze apele de suprafață care traversează terenurile pe care se împrăștie fertilizantul, amplasamente care nu se află sub controlul său; h) să supravegheze puțurile amplasate pe terenurile pe care se împrăștie fertilizantul, mai exact terenuri care nu se află sub controlul său; i) să țină în permanență un registru privind utilizarea fertilizantului în vederea controalelor EPA și în scopul informării, obiectivul fiind acela de a prezenta EPA rapoarte lunare. Registrul trebuie să conțină date privind împrăștierea fertilizantului care să cuprindă numele persoanei care efectuează împrăștierea, condițiile meteorologice și starea solului la momentul împrăștierii fertilizanților, precum și previziunile meteorologice pe 24 de ore, necesitățile de substanțe nutritive a parcelelor individuale și volumul de fertilizant utilizat pe aceste parcele.”
6

Articolul 7 din această directivă, intitulat „Dreptul de ședere pentru o perioadă mai mare de trei luni”, are următorul cuprins: „(1) Toți cetățenii Uniunii au dreptul de ședere pe teritoriul altui stat membru pentru o perioadă mai mare de trei luni în cazurile în care: (a) sunt lucrători care desfășoară activități salariate sau activități independente în statul membru gazdă sau (b) dispun de suficiente resurse pentru ei și pentru membrii familiilor lor, astfel încât să nu devină o sarcină pentru sistemul de asistență socială al statului membru gazdă în cursul șederii și dețin asigurări medicale complete în statul membru gazdă sau (c) — sunt înscriși într‑o instituție privată sau publică, acreditată sau finanțată de către statul membru gazdă pe baza legislației sau practicilor sale administrative, cu scopul principal de a urma studii, inclusiv de formare profesională, și — dețin asigurări medicale complete în statul membru gazdă și asigură autoritatea națională competentă, printr‑o declarație sau o altă procedură echivalentă la propria alegere, că posedă suficiente resurse pentru ei înșiși și pentru membrii de familie, astfel încât să nu devină o povară pentru sistemul de asistență socială al statului membru gazdă în timpul perioadei de ședere sau (d) sunt membri de familie care însoțesc ori se alătură unui cetățean al Uniunii care îndeplinește el însuși condițiile menționate la literele (a), (b) sau (c). (2) Dreptul de ședere prevăzut la alineatul (1) se extinde asupra membrilor de familie care nu au cetățenia unui stat membru, în cazul în care însoțesc ori se alătură cetățeanului Uniunii în statul membru gazdă, cu condiția ca cetățeanul Uniunii să îndeplinească condițiile menționate la alineatul (1) literele (a), (b) sau (c). […]”
7

Articolul 28 din regulament menționat, intitulat „Pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state, în cazurile în care nu există niciun drept la prestații în țara de reședință”, prevede: „(1) Titularul unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre și care nu are dreptul la prestații în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința beneficiază cu toate acestea de astfel de prestații pentru el însuși și pentru membrii de familie ai acestuia, în măsura în care ar avea dreptul la acestea, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18 și ale anexei VI, în temeiul legislației statului membru sau cel puțin a unuia dintre statele membre competente în privința pensiilor în cazul în care are reședința pe teritoriul unui astfel de stat. Prestațiile sunt acordate în următoarele condiții: (a) prestațiile în natură se acordă pe seama instituției menționate la alineatul (2) de instituția de la locul de reședință ca și când persoana respectivă ar fi titularul unei pensii sau indemnizații în temeiul legislației statului pe al cărui teritoriu aceasta are reședința și ar avea dreptul la astfel de prestații; […] (2) În cazurile prevăzute la alineatul (1), costul prestațiilor în natură incumbă instituției stabilite în conformitate cu următoarele reguli: […] (b) dacă titularul are dreptul la respectivele prestații în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, costul incumbă instituției competente a statului membru la a cărui legislație titularul a fost supus pentru cea mai lungă perioadă; în cazul în care punerea în aplicare a acestei reguli ar avea drept efect atribuirea costului prestațiilor mai multor instituții, costul incumbă instituției care aplică legislația la care titularul a fost supus ultima dată.”
6

Articolul 3 din Directiva 1999/44, intitulat „Drepturile consumatorului”, are următorul cuprins: „(1) Vânzătorul este răspunzător față de consumator pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor. (2) În cazul unei neconformități, consumatorul are dreptul ca bunurile să fie repuse în conformitate, gratuit, prin reparare sau înlocuire, în conformitate cu alineatul (3), sau la o reducere de preț corespunzătoare sau la rezoluțiunea contractului pentru acele bunuri, în conformitate cu alineatele (5) și (6). (3) În primul rând, consumatorul poate cere vânzătorului să repare bunurile sau poate cere vânzătorului să le înlocuiască, în ambele cazuri gratuit, cu excepția cazurilor în care [acest lucru] este imposibil[…] sau disproporționat[…]. […] (5) Consumatorul poate cere o reducere corespunzătoare a costului sau rezoluțiunea contractului: — în cazul în care consumatorul nu beneficiază de reparație sau de înlocuire sau — în cazul în care vânzătorul nu a executat despăgubirea într‑un termen rezonabil sau — în cazul în care vânzătorul nu a executat despăgubirea fără vreun inconvenient semnificativ pentru consumator. (6) Consumatorul nu are dreptul de a cere rezoluțiunea contractului în cazul în care neconformitatea este minoră.”
8

Articolul 1 alineatul (5) litera (c) din Directiva 93/42 prevede că aceasta nu se aplică pentru medicamentele care intră sub incidența Directivei 2001/83. Pentru a decide dacă un produs intră sub incidența acestei din urmă directive sau a Directivei 93/42, se ia în considerare în special principalul mod de acțiune a produsului respectiv.
28

În sfârșit, în ceea ce privește împrejurarea că, în cauza principală, autorizarea judiciară de a vinde, solicitată de persoana pusă sub curatelă, privește un bun imobil aflat în proprietatea acesteia, trebuie constatat că acest aspect specific al procedurii principale nu poate fi considerat determinant pentru calificarea ei drept procedură care are ca obiect „drepturi reale imobiliare” în sensul articolului 22 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001. Astfel, după cum arată în mod întemeiat guvernele german, maghiar și al Regatului Unit, precum și Comisia, o asemenea procedură nu urmărește să stabilească întinderea, conținutul, proprietatea sau posesia unui bun imobil și nici, de altfel, să asigure persoanei puse sub curatelă, în calitate de proprietară a bunului menționat, protecția prerogativelor care decurg din titlul său de proprietate.
50

Or, potrivit unei jurisprudențe constante, din articolul 256 TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții precum și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții în vigoare la data introducerii recursului, devenit articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții, rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 28 iunie 2005, Dansk Rørindustri și alții/Comisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P și C-213/02 P, Rec., p. I-5425, punctul 426, și Hotărârea din 22 decembrie 2008, British Aggregates/Comisia, C-487/06 P, Rep., p. I-10515, punctul 121).
14

Articolul 7 din Ordinul din 20 noiembrie 2006 prevede: „1. Atunci când un agricultor era supus unuia dintre angajamentele agro‑ecologice definite la articolul 3 din prezentul ordin în cursul fiecăruia dintre cei trei ani ai perioadei de referință, rata de reducere calculată în vederea aplicării celui de al nouălea paragraf al articolului 1 din Decretul din 19 iunie 2006 sus‑menționat corespunde raportului dintre: — diferența dintre cuantumul ajutoarelor primit în cursul ultimului an neafectat de un angajament agro‑ecologic și media cuantumurilor ajutoarelor primite în perioada de referință — și suma dintre această diferență și cuantumul de referință, calculat în conformitate cu dispozițiile articolului 37 din [Regulamentul nr. 1782/2003]. În sensul celui de al doilea paragraf, cuantumul ajutoarelor primit în cursul ultimului an neafectat de un angajament agro‑ecologic corespunde cuantumului ajutoarelor, calculat conform articolului 5 din prezentul ordin, primit în cursul ultimului an neafectat de un angajament agro‑ecologic, la care se aplică un coeficient egal cu raportul dintre media suprafeței agricole utile în cursul perioadei de referință și suprafața agricolă utilă în cursul ultimului an neafectat de un angajament agro‑ecologic. 2. În cazul în care rata de reducere calculată în conformitate cu alineatul 1 atinge pragul de 20 % menționat la cel de al nouălea paragraf al articolului 1 din Decretul din 19 iunie 2006 sus‑menționat, la cuantumul său de referință, calculat conform articolului 37 din [Regulamentul nr. 1782/2003], se mai adaugă un cuantum. Cuantumul care trebuie adăugat este egal cu diferența dintre cuantumul ajutoarelor primit în cursul ultimului an neafectat de un angajament agro‑ecologic, calculat în conformitate cu ultimul paragraf al alineatului 1, și media cuantumurilor ajutoarelor primite în cursul perioadei de referință. 3. În vederea aplicării prezentului articol, ultimul an neafectat de un angajament agro‑ecologic nu poate fi anterior anului 1992.”
40

În plus, astfel cum subliniază guvernul german, subevaluarea anumitor active, precum părți sociale, în conturile unei societăți, ca urmare a evaluării lor pe baza prețului de achiziție sau a costului de producție, este conformă cu principiul prudenței prevăzut la articolul 31 alineatul (1) litera (c) din A patra directivă. În special, evaluarea unor astfel de active la valoarea lor reală ar determina apariția unei plusvalori în conturile societății, care corespunde diferenței dintre valoarea reală și valoarea de achiziție a acestor active, în contradicție cu articolul 31 alineatul (1) litera (c) punctul (aa) din directiva menționată, potrivit căruia pot fi incluse doar beneficiile realizate la data închiderii bilanțului.
49

Or, potrivit unei jurisprudențe constante, din articolul 256 TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții precum și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții în vigoare la data introducerii recursului, devenit articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții, rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 28 iunie 2005, Dansk Rørindustri și alții/Comisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P și C-213/02 P, Rec., p. I-5425, punctul 426, și Hotărârea din 22 decembrie 2008, British Aggregates/Comisia, C-487/06 P, Rep., p. I-10515, punctul 121).
38

În cadrul replicii sale, limitată de asemenea la incidența asupra prezentelor cauze a Hotărârii Comisia/EDF, citată anterior, GRAWE apreciază că din aceasta rezultă că modul de acordare a unui avantaj, în speță o lege, nu prezintă nicio importanță atunci când se stabilește dacă a fost acordat de stat acționând în calitatea sa de autoritate publică sau în calitatea sa de proprietar. Or, întrucât Tribunalul s‑a întemeiat pe caracterul legal al Ausfallhaftung, acesta ar fi aplicat un criteriu eronat. În plus, nu s‑ar fi pus niciodată problema dacă Land Burgenland a suportat Ausfallhaftung în calitatea sa de acționar. În această privință, GRAWE apreciază că nimic nu împiedică un stat membru să urmărească în același timp obiective sociale și, cum este cazul în speță, obiective de rentabilitate. Astfel, Land Burgenland ar obține dividende corespunzătoare unei remunerări a Ausfallhaftung, care ar înlocui fondurile proprii. Potrivit GRAWE, chiar dacă un avantaj are caracter de ajutor, această împrejurare nu împiedică acordarea lui în calitate de acționar.
4

Articolul 2 din directiva menționată, intitulat „Definiții”, prevede: „În sensul prezentei directive: (a) «serviciu protejat» înseamnă unul dintre următoarele servicii, cu condiția ca acesta să fie furnizat în schimbul unei plăți și pe bază de acces condiționat: — transmisie televizată, astfel cum este definită la articolul 1 litera (a) din Directiva 89/552/CEE [a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215)]; — radiodifuziune sonoră, și anume transmisia cu sau fără fir, inclusiv prin satelit, a programelor de radio destinate publicului; — servicii ale societății de informație în sensul articolului 1 punctul 2, din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 care prevede o procedură de informare în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice și al normelor referitoare la serviciile societății de informație [(JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207)] sau furnizarea unui acces condiționat la serviciile menționate mai sus, considerată ca un serviciu întreg; (b) «acces condiționat» înseamnă orice măsură și/sau orice dispozitiv tehnic care subordonează accesul la serviciul protejat sub o formă clară [unei] autorizați[i] individual[e] prealabil[e]; (c) «dispozitiv de acces condiționat» înseamnă orice echipament sau program conceput sau adaptat pentru a permite accesul la un serviciu protejat sub o formă clară; […] (e) «dispozitiv ilicit» înseamnă orice echipament sau program conceput sau adaptat pentru a permite accesul la un serviciu protejat sub o formă clară fără autorizarea prestatorului de servicii; […]”
11

Articolul 73 din Regulamentul nr. 1408/71 prevede: „Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă aflat sub incidența legislației unui stat membru are dreptul, în ceea ce privește membrii de familie care au reședința într‑un alt stat membru, la prestațiile familiale prevăzute de legislația primului stat, ca și cum ar avea reședința în acel stat, sub rezerva dispozițiilor anexei VI.”
6

Articolul 5 din BAföG, intitulat „Formare în străinătate”, are următorul cuprins: „(1) Domiciliul permanent în sensul prezentei legi este stabilit în locul în care se află, nu doar temporar, centrul relațiilor persoanei interesate, fără a fi obligatoriu să existe voința de a se stabili în acel loc cu titlu permanent; o persoană care are reședința într‑un loc numai în scopul formării nu are domiciliul permanent stabilit în acest loc. (2) Studenții al căror domiciliu permanent se află pe teritoriul german și care efectuează studii într‑o instituție de formare situată în străinătate beneficiază de ajutor pentru formare dacă […] 3. studentul […] inițiază sau continuă formarea într‑o instituție de formare dintr-un stat membru al Uniunii Europene sau din Elveția. […] 4. […] alineatul (2) punctul 3 se aplică doar în cazul frecventării unor instituții de formare care este echivalentă cu cea a cursurilor unui liceu profesional [«Berufsfachschulklassen»] în sensul articolului 2 alineatul (1) punctul 2, a școlilor profesionale superioare [«höhere Fachschulen»], a institutelor universitare de tehnologie [«Akademien»] sau a instituțiilor de învățământ superior [«Hochschulen»] situate în Germania. Verificarea echivalenței se realizează din oficiu în cadrul procedurii de acordare [a ajutorului pentru formare].”
6

Articolul 16 din BAföG, intitulat „Durata de acordare a ajutorului în străinătate”, are următorul cuprins: „(1) Pentru o formare în străinătate în sensul articolului 5 alineatul (2) punctul 1 sau alineatul (5), ajutorul pentru formare se acordă pentru o perioadă de maximum un an. […] […] (3) În cazurile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) punctele 2 și 3, ajutorul pentru formare se acordă fără a se ține seama de restricția temporală prevăzută la alineatele (1) și (2); totuși, în cazurile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) punctul 3, ajutorul pentru formare este acordat pentru o perioadă mai mare de un an numai atunci când, la începutul unei șederi în străinătate după 31 decembrie 2007, studentul are domiciliul permanent pe teritoriul german de cel puțin trei ani.”
46

Or, reiese din considerentul (82) al acestei din urmă directive, în special din versiunile în limbile germană („Abgesehen von den Praktiken, die unter die vorliegende Richtlinie fallen”), engleză („Apart from the practices that are covered by this Directive”), franceză („Outre les pratiques couvertes par la présente directive”), italiană („In aggiunta alle pratiche oggetto della presente direttiva”) și română („Pe lângă practicile aflate sub incidența prezentei directive”) ale acestuia, că Directiva 2010/13 reglementează practici diferite de cele vizate de Directiva 2005/29. O astfel de interpretare ar fi de asemenea în conflict cu articolul 3f din Directiva 89/552, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/65.