ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
79

Este necesar, în plus, să se arate că singurul exemplu de utilizare a semnului în discuție transmis de reclamantă în cursul procedurii administrative constă într‑o fotografie a unui panou care prezintă motivul în discuție și care servește drept fond unor rafturi de încălțăminte, reprodusă la punctul 6 din decizia atacată. O asemenea utilizare corespunde unei utilizări a semnului în discuție sub formă bidimensională. Trebuie remarcat că, în cadrul utilizării drept fond pentru rafturile de încălțăminte, semnul în discuție nu a fost utilizat sub o formă pătrată, ci a fost extins pe toate laturile pentru a acoperi în întregime fondul acestor rafturi. Prin urmare, era vorba despre o utilizare ca motiv de suprafață bidimensional.
20

Includerea numelui celorlalte reclamante în listele în litigiu se întemeia pe următoarele motive: — pentru Hafize Darya Shipping Co.: „[Hafize Darya Shipping Lines (HDSL)] a preluat în calitate de beneficiar real o parte din navele aparținând [IRISL]. În consecință, HDSL acționează în numele IRISL”; — pentru Khazar Sea Shipping Lines Co.: „Khazar Shipping Lines este deținută de IRISL”; — pentru IRISL Europe: „IRISL Europe GmbH (Hamburg) este deținută de IRISL”; — pentru Qeshm Marine Services & Engineering Co., fostă IRISL Marine Services and Engineering Co.: „IRISL Marine Services and Engineering Company este controlată de IRISL”; — pentru Irano Misr Shipping Co.: „Irano Misr Shipping Company, în calitate de agent pentru IRISL în Egipt, furnizează servicii esențiale pentru IRISL”; — pentru Safiran Payam Darya Shipping Co.: „ Safiran Payam Darya (SAPID) a preluat în calitate de beneficiar real o parte din navele aparținând [IRISL]. În consecință, SAPID acționează în numele IRISL”; — pentru Marine Information Technology Development Co., fostă Shipping Computer Services Co.: „Shipping Computer Services Company este controlată de IRISL”; — pentru Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., alias Soroush Sarzamin Asatir (SSA): „Soroush Sarzamin Asatir (SSA) operează și gestionează o parte din navele aparținând [IRISL]. În consecință, SSA acționează în numele IRISL și furnizează servicii esențiale pentru aceasta”; — pentru Hoopad Darya Shipping Agency, alias South Way Shipping Agency Co. Ltd: „South Way Shipping Agency Co Ltd gestionează operațiunile de la terminalele de containere în Iran și furnizează servicii pentru personalul flotelor în Bandar Abbas în numele IRISL. În consecință, South Way Shipping Agency Co Ltd acționează în numele IRISL”; — pentru Valfajr Shipping Line Co.: „ Valfajr 8th Shipping Line este deținută de IRISL”.
64

În speță, este necesar să se constate că camera de recurs a săvârșit o eroare în privința datei de apreciere a eventualei existențe a unei saturări a stării tehnologice, astfel cum arată reclamanta. Camera de recurs a apreciat, la punctul 46 din deciziile atacate, că, atunci când erau datate, cataloagele furnizate de reclamantă „corespundeau anilor 2004 și 2006” (versiunea italiană a deciziilor atacate are următorul cuprins: „Infine, occorre anche sottolineare che i cataloghi in questione sono non datati, o che quando presentano data, essi corrispondono agli anni 2004 e 2006”, indicând prin aceasta că acești ani nu erau relevanți pentru aprecierea existenței unei saturări a stării tehnologice. Or, catalogul din 2006, cel puțin, corespunde anului de înregistrare a desenelor sau modelelor industriale contestate și prin urmare era relevant pentru a aprecia saturarea stării tehnologice. Pe de altă parte, trebuie subliniat că, la punctul 41 din deciziile atacate, camera de recurs a afirmat că, „având în vedere caracterul crucial al acestui factor [și anume saturarea stării tehnologice], acesta nu p[utea] face obiectul niciunei prezumții și trebui[a] evaluat în lumina unui ansamblu de elemente de probă clare, precise, coerente și actuale”, indicând prin aceasta că examina situația stării tehnologice la momentul deciziilor atacate. Acest fapt est confirmat de punctul 49 din deciziile atacate, unde camera de recurs a indicat cele ce urmează: „[d]eciziile [din 2007 și din 2008] adoptate anterior de [EUIPO] în legătură cu saturarea sectorului de referință, și invocate de titular, nu constituie un indiciu suficient dacă nu sunt coroborate cu o documentație care să prezinte fără echivoc stadiul actual al faptelor […]”
339

În sfârșit, trebuie să se observe că, în cererea introductivă, reclamanta a menționat de asemenea principiul deducerii (Anrechnungsprinzip). Ca răspuns la întrebările scrise adresate de Tribunal, reclamanta a precizat că al treilea motiv era întemeiat pe o încălcare a principiului ne bis in idem și că principiul deducerii constituia un principiu distinct, însă legat de principiul ne bis in idem, iar principiul deducerii a fost aplicat în cazuri în care principiul ne bis in idem nu era aplicabil pe deplin. Reclamanta a precizat în plus că, în opinia sa, nu era necesar ca principiul deducerii să fie aplicat în speță, întrucât ar fi aplicabil principiul ne bis in idem. Aceasta susține că, în orice caz, chiar dacă Tribunalul ar considera că există motive pentru a aplica principiul deducerii în speță, rezultatul ar trebui să fie fără nicio îndoială același, și anume că cuantumul primei amenzi ar trebui să fie dedus din cuantumul celei de a doua.
7

În ceea ce privește, mai specific, stabilirea piețelor produselor relevante, în primul rând, în considerentele (124)-(127) ale deciziei atacate Comisia a arătat în esență că avea îndoieli că vehiculele electrice și hibride făceau parte din piața globală a autoturismelor convenționale. În al doilea rând, în considerentele (128)-(132) ale deciziei atacate, mai întâi, Comisia a subliniat importanța specifică a analizei piețelor în privința vehiculelor i3, modele pur electrice (Battery Electric Vehicles), întrucât depășirea de acest model a pragurilor pertinente pe cel puțin una dintre piețele plauzibile ar fi fost suficientă pentru efectuarea de către Comisie a unei evaluări aprofundate, fără a avea obligația să stabilească piața relevantă pentru vehiculele i8, modele hibride reîncărcabile (Plug‑in Hybrid Electric Vehicles). Pe de altă parte, Comisia a apreciat că nu putea concluziona cu certitudine că aceste vehicule făceau parte din segmentele C sau D ale pieței convenționale, potrivit „clasificării elaborate de IHS Global Insight”. În al treilea rând, în considerentele (133) și (134) ale deciziei atacate, Comisia a emis din nou rezerve cu privire la chestiunea dacă piața relevantă era piața vehiculelor electrice în segmentele sale combinate C și D. Astfel, după ce a constatat că piețele plauzibile ale produselor ar trebui să includă nivelul cel mai scăzut pentru care erau disponibile date statistice, Comisia a subliniat că trebuia să țină seama de situația specifică ce putea eventual apărea, și anume poziția dominantă pe care ar ocupa‑o beneficiarul unui ajutor pe un singur segment, C sau D, al pieței vehiculelor electrice.
6

Acordul de grant B privea o acțiune intitulată „Facilitarea accesului, în Uniunea Europeană, la sesiunile de informare privind recurgerea la mediere: ghid video destinat facilitării soluționării litigiilor (Making information sessions on the use of mediation easily available throughout the EU: A video guide to facilitate settlement)”. Această acțiune consta în crearea de înregistrări video specializate destinate sensibilizării juriștilor și persoanelor care pledează cu privire la natura și la utilitatea medierii în litigiile transfrontaliere.
98

Reclamanta consideră că a făcut dovada diligenței necesare. Aceasta susține că nu avea niciun fel de îndoieli în ceea ce privește legalitatea exporturilor din Letonia efectuate sub regim preferențial și că acesta este motivul pentru care anchetele penale inițiate împotriva celor doi administratori ai săi pentru fals în înscrisuri și fraudă fiscală s‑au dovedit a fi nejustificate. Reclamanta susține în special, în replică, că mențiunea „origine Rusia” („origin of Russia”) într‑o scrisoare cu privire la țesăturile de in importate pe baza certificatelor în litigiu nu demonstrează o neglijență evidentă din partea sa. Astfel, Comisia ar fi făcut această mențiune în afara contextului. Bonurile de livrare a mărfurilor în discuție nu ar genera îndoieli în ceea ce privește originea lor letonă. În ceea ce privește mențiunea „origine Rusia” care figura în scrisoare, ar fi vorba despre o eroare săvârșită de un angajat al reclamantei. În plus, potrivit reclamantei, această mențiune era o modalitate obișnuită în comerț pentru a desemna o calitate specială a țesăturii de in.
37

Reclamantul arată că Acordul privind SEE are ca obiect în special realizarea într‑un mod cât mai complet posibil a liberei prestări a serviciilor care, potrivit jurisprudenței (a se vedea Hotărârea din 1 aprilie 2004, Bellio F.lli, C‑286/02, EU:C:2004:212, punctele 34 și 35 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 28 octombrie 2010, Établissements Rimbaud, C‑72/09, EU:C:2010:645, punctul 20 și jurisprudența citată), ar trebui să fie interpretată și aplicată în același fel ca și libera prestare a serviciilor garantată între statele membre ale Uniunii. Or, în relațiile dintre statele membre ale Uniunii, Curtea ar fi statuat că a impune unui agent în brevete, deja stabilit și autorizat în alt stat membru, care dorește să furnizeze prestări de servicii, să dețină o reședință sau un domiciliu profesional stabil în statul membru gazdă constituie o restricție în ceea ce privește libera prestare a serviciilor care ar depăși ceea ce este necesar pentru a atinge obiective cum ar fi posibilitatea de a determina instanța teritorial competentă în cazul unei contestații privind un brevet înregistrat în statul membru gazdă sau asigurarea bunei derulări a procedurii (Hotărârea din 13 februarie 2003, Comisia/Italia, C‑131/01, EU:C:2003:96, punctele 42-45, și Hotărârea din 11 iunie 2009, Comisia/Austria, C‑564/07, nepublicată, EU:C:2009:364, punctele 47-53). În consecință, libera prestare a serviciilor, garantată prin Acordul privind SEE și concepută ca un drept individual și direct aplicabil, ar determina fie ineficacitatea dispozițiilor adoptate de părțile contractante la Acordul privind SEE, care condiționează libera exercitare a unei profesii de existența unui domiciliu sau a unui sediu în Uniune, fie interpretarea acestor dispoziții în așa fel încât ar fi suficientă deținerea unui domiciliu profesional într‑un stat membru al SEE.
14

În primul rând, referitor la cererea de declarare a nulității întemeiată pe articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, camera de recurs a concluzionat în sensul lipsei relei‑credințe. În această privință, ea a observat că predecesorul în drept al intervenientei și apoi intervenienta însăși „gestiona[seră] [Hotel Cipriani]” din anii '60 și că aceasta din urmă era titulara unei mărci italiene verbale CIPRIANI, înregistrată la 9 decembrie 1971 sub numărul 254410, pentru produse și servicii din clasele 29, 30, 32, 33 și 42 în sensul Aranjamentului de la Nisa. Aceasta a arătat că marca respectivă nu fusese contestată de reclamant. Ea a considerat în aceste împrejurări că a solicita înregistrarea unei mărci a Uniunii Europene pentru activități desfășurate în deplină legalitate timp de mai mulți ani nu constituia în niciun caz un act de rea‑credință. Camera de recurs a precizat, în plus, că hotărârea din 9 decembrie 2008 a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Divizia Cancelariei, Regatul Unit] (denumită în continuare „decizia din 2008”), se sprijinea pe o motivare exhaustivă, clară și convingătoare și că, deși nu era ținută de această decizie națională, se putea referi la ea.
21

În plus, potrivit Comisiei, propunerea ICE încalcă regula conform căreia nu ar trebui să fie invitată de o ICE să nu propună un anumit act juridic sau să propună o decizie de a nu adopta un anumit act juridic. Astfel, formularea articolului 10 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 211/2011, care face referire la „acțiunile pe care intenționează să le întreprindă”, ar implica faptul că numai ICE care urmăresc adoptarea unui act juridic cu un conținut precis sau anularea unui act juridic existent ar fi autorizate. Dacă Comisia ar anunța, în comunicarea întemeiată pe articolul 10 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 211/2011, că nu intenționa să propună actul juridic corespunzător, aceasta ar conduce la o limitare politică inacceptabilă a dreptului său de inițiativă. La aceasta s‑ar adăuga faptul că funcția atribuită ICE, care constă în a determina Comisia să abordeze public tema care face obiectul ICE și în a declanșa, astfel, o dezbatere politică, nu ar putea fi pe deplin îndeplinită în cazul unei propuneri a unei ICE privind adoptarea unui act juridic cu un conținut precis sau abrogarea unui act juridic existent. O ICE care ar solicita neadoptarea unei decizii a Consiliului nu ar mai fi în măsură să îndeplinească funcția care constă în lansarea unei asemenea dezbateri politice pentru prima dată și ar reprezenta o ingerință nejustificată în derularea unei proceduri legislative în curs.
76

Astfel, trebuie amintit că Curtea însăși a statuat că soluția consacrată în hotărârile menționate are un caracter excepțional care este justificat de situațiile specifice cu privire la care ea a fost dată și că aceasta reiese chiar din termenii respectivelor hotărâri (a se vedea în acest sens Ordonanța din 6 martie 2014, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Comisia, C‑248/12 P, nepublicată, EU:C:2014:137, punctele 23 și 26). În consecință, Curtea a amintit că a hotărât cu titlu excepțional că reclamanta putea fi afectată direct, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, de vreme ce alți factori, printre care posibilitatea pur teoretică de a nu da curs deciziei în cauză, permiteau să se ajungă la concluzia existenței unui interes direct al reclamantei (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 septembrie 2009, Comisia/Ente per le Ville Vesuviane și Ente per le Ville Vesuviane/Comisia, C‑445/07 P și C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punctul 58, și Ordonanța din 6 martie 2014, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Comisia, C‑248/12 P, nepublicată, EU:C:2014:137, punctul 25).
44

Or, în funcție de dreptul național și de procedura aplicabile, o societate intrată în lichidare își poate pierde capacitatea de a sta în judecată, cel puțin în nume propriu. De altfel, reclamanta însăși precizează că o asemenea situație poate apărea în dreptul italian. Desigur, în ședință și în scrisoarea sa din data de 29 iulie 2016, Comisia a susținut numai că intrarea în lichidare a reclamantei pune sub semnul întrebării interesul său de a exercita acțiunea, iar nu că această intrare în lichidare ar pune sub semnul întrebării capacitatea sa de a sta în judecată. Totuși, în măsura în care o eventuală pierdere a capacității de a sta în judecată a reclamantei ar lăsa fără obiect chestiunea interesului său de a exercita acțiunea, trebuie să se verifice dacă reclamanta și‑a păstrat capacitatea amintită în cursul procedurii.
21

În al treilea rând, Comisia a considerat că Saremar îndeplinea condițiile pentru a fi calificată drept întreprindere aflată în dificultate în sensul comunicării Comisiei din 1 octombrie 2004 intitulată „Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate” (JO 2004, C 244, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 187, denumite în continuare „Liniile directoare privind ajutoarele pentru salvare și restructurare”). Prin urmare, Comisia a considerat că, potrivit punctului 9 din Comunicarea Comisiei din 11 ianuarie 2012 intitulată „Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public” (JO 2012, C 8, p. 15, denumită în continuare „Cadrul privind SIEG din 2011”), compatibilitatea măsurii de compensare în litigiu trebuia apreciată din perspectiva acelorași linii directoare și a articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Comisia a arătat însă că condițiile stabilite de aceste linii directoare nu erau îndeplinite în speță. Aceasta a concluzionat că respectiva măsură constituie un ajutor incompatibil (punctele 261-280 din decizia atacată).
7

La 30 iunie 2011, Comisia a deschis o procedură și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile împotriva următoarelor entități juridice: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd și reclamanta.
7

La 30 iunie 2011, Comisia a deschis o procedură și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile împotriva următoarelor entități juridice: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group, Inc., Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd și reclamantele.
7

La 30 iunie 2011, Comisia a deschis o procedură și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile împotriva următoarelor entități juridice: Nexans France, Nexans, Pirelli, Goldman Sachs, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd și reclamantele.
7

La 30 iunie 2011, Comisia a deschis o procedură și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile împotriva următoarelor entități juridice: Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group, Inc., Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd și reclamantele.
56

Reclamanții au susținut în esență că acțiunea era admisibilă în măsura în care era introdusă de European Citizens’ Initiative One of Us și au invocat în susținerea acestei teze Hotărârea din 3 februarie 2017, Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Comisia (T‑646/13, EU:T:2017:59). Cu titlu subsidiar, reclamanții au susținut că acțiunea era în orice caz admisibilă în măsura în care era introdusă de cele șapte persoane fizice care erau organizatorii ICE în litigiu și constituiau comitetul cetățenilor acesteia.
5

Examinarea avea drept obiect următoarele șase măsuri: – prima privea, pe de o parte, un acord de plată a unor datorii din 1998 între Larko și cei cinci creditori principali ai săi, în temeiul căruia datoriile acestei societăți față de creditori trebuiau plătite cu o dobândă de 6 % pe an, și, pe de altă parte, nerecuperarea acestei datorii de către statul elen (denumită în continuare „măsura nr. 1”); – a doua privea o garanție referitoare la un împrumut de 30 de milioane de euro consimțit de ATE Bank în favoarea Larko, garanție acordată de statul elen în 2008 (denumită în continuare „măsura nr. 2” sau „garanția din 2008”). Această garanție acoperea 100 % din împrumut pentru o durată de până la trei ani și o primă de garanție de 1 % pe an; – a treia privea o majorare a capitalului social de 134 de milioane de euro propusă în 2009 de consiliul de administrație al Larko, aprobată de cei trei acționari ai săi și la care au participat, în totalitate, statul elen și, în parte, ETE (denumită în continuare „măsura nr. 3” sau „majorarea de capital din 2009”); – a patra privea o garanție acordată de stat în 2010, pe durată nedeterminată, pentru a acoperi în întregime o scrisoare de garanție pe care ETE ar furniza‑o Larko pentru valoarea de aproximativ 10,8 milioane de euro și prevăzând o primă de garanție de 2 % pe an (denumită în continuare „măsura nr. 4” sau „garanția din 2010”). Scrisoarea de garanție în cauză garanta suspendarea executării, din partea Areios Pagos (Curtea de Casație, Grecia), a unei hotărâri prin care Efeteio Athinon (Curtea de Apel din Atena, Grecia) recunoștea existența unei datorii de 10,8 milioane de euro a Larko față de un creditor; – a cincea privea scrisorile de garanție care, prin decizia instanțelor elene, înlocuiau plata prealabilă obligatorie de 25 % cu o amendă fiscală (denumită în continuare „măsura nr. 5”); – a șasea privea două garanții acordate de stat în 2011 pentru două împrumuturi, de 30 de milioane de euro și, respectiv, de 20 de milioane de euro, consimțite de ATE Bank, garanții care acopereau 100 % din aceste împrumuturi și prevedeau o primă de 1 % pe an (denumite în continuare „măsura nr. 6” sau „garanțiile din 2011”).
177

Potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare în evaluarea raportului datorii/capitaluri proprii al Sowaer ca fiind 30 %, pe baza unei analize ex post bazate pe bilanțul pe anul 2002. Prin efectuarea unei evaluări ex post, Comisia nu ar fi respectat principiul potrivit căruia aprecierea criteriului investitorului privat în economia de piață trebuie să fie efectuat ex ante. În plus, consultantul reclamantei ar fi obținut cifre diferite. În sfârșit, reclamanta subliniază că Sowaer nu este nici o companie aeriană și nici un aeroport, iar Comisia a efectuat în mod greșit o comparație a raportului datorii/capitaluri proprii cu cel al companiilor aeriene.
91

Pe de altă parte, trebuie arătat că dispozițiile în discuție nu aduc atingere în speță principiului drepturilor dobândite. Astfel, este de principiu că legile de modificare a unei dispoziții legislative, precum regulamentele de modificare a statutului, se aplică, cu excepția unei derogări, efectelor viitoare ale unor situații apărute sub incidența legii vechi. Numai în situațiile apărute și constituite definitiv sub incidența normei precedente, care instituie drepturi dobândite, lucrurile nu stau astfel. Astfel, un drept este considerat dobândit atunci când faptul generator al acestuia s‑a produs înainte de modificarea legislativă. Totuși, această situație nu se regăsește în cazul unui drept al cărui fapt generator nu s‑a produs sub incidența legislației care a fost modificată (a se vedea Hotărârea din 22 decembrie 2008, Centeno Mediavilla și alții/Comisia, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, punctele 61-63 și jurisprudența citată).
849

Or, având în vedere considerentul A al acordului Lupin, care pare să facă trimitere la produse care conțin erbumină, indiferent de forma acesteia (a se vedea punctul 832 de mai sus), articolul 4.1 litera c) din acest acord ar putea fi interpretat, atunci când se referă la produse care nu sunt vândute cu încălcarea unui ordin, în sensul că are în vedere produse care conțin alte forme de erbumină decât forma alpha. Astfel, acordul ar putea fi interpretat în sensul că permite Lupin să intre pe piață în urma unei eventuale introduceri pe piață de către un terț a unui perindopril generic care conține erbumină sub forma non‑alpha.