Cauza C‑362/12

Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

împotriva

Commissioners of Inland Revenue și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom)

„Protecție jurisdicțională — Principiul efectivității — Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime — Restituirea plății nedatorate — Căi de atac — Legislație națională — Reducerea termenului de prescripție a căilor de atac aplicabile fără preaviz și cu efect retroactiv”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 decembrie 2013

Dreptul Uniunii Europene – Efect direct – Taxe naționale incompatibile cu dreptul Uniunii – Restituire – Modalități – Aplicarea dreptului național – Termen de prescripție – Reducere cu efect retroactiv – Inadmisibilitate în absența unei perioade tranzitorii suficiente – Încălcarea principiilor efectivității, securității juridice și protecției încrederii legitime

[art. 19 alin. (1) TUE]

Într‑o situație în care, în conformitate cu dreptul național, contribuabilii pot alege între două căi de atac posibile în materie de restituire a unui impozit perceput cu încălcarea dreptului Uniunii, dintre care una beneficiază de un termen de prescripție mai lung, principiile efectivității, securității juridice și protecției încrederii legitime se opun ca o legislație națională să reducă acest termen de prescripție fără preaviz și cu efect retroactiv.

Astfel, deși principiul efectivității nu se opune ca o legislație națională să reducă termenul în care se poate solicita rambursarea unor sume plătite cu încălcarea dreptului Uniunii, acest lucru se întâmplă nu numai cu condiția ca noul termen stabilit să prezinte caracter rezonabil, ci și ca această nouă legislație să cuprindă un regim tranzitoriu care să permită justițiabililor să dispună, după adoptarea acesteia, de un termen suficient pentru a putea formula cereri de rambursare pe care aveau dreptul să le prezinte sub imperiul vechii legislații. Un astfel de regim tranzitoriu este necesar întrucât aplicarea imediată la aceste cereri a unui termen de prescripție mai scurt decât cel în vigoare anterior ar avea ca efect privarea anumitor justițiabili cu efect retroactiv de dreptul la rambursare sau le‑ar lăsa numai un termen prea scurt pentru a‑și valorifica acest drept. În plus, pentru a îndeplini funcția de garantare a securității juridice, un termen de prescripție trebuie stabilit în avans. De asemenea, principiul protecției încrederii legitime se opune ca o modificare a legislației naționale să îl priveze pe contribuabil, cu efect retroactiv, de dreptul de care dispunea înaintea respectivei modificări de a obține rambursarea unor impozite percepute cu încălcarea dreptului Uniunii.

Împrejurarea că, în momentul în care contribuabilul a formulat acțiunea, posibilitatea de a utiliza calea de atac ce oferă termenul de prescripție cel mai lung nu fusese recunoscută decât recent de o instanță inferioară și nu a fost confirmată definitiv de instanța supremă decât ulterior nu are nicio influență asupra răspunsului acestei concluzii.

(a se vedea punctele 33, 37, 44, 45, 49 și 52 și dispozitiv 1 și 2)

Cauza C‑362/12

Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

împotriva

Commissioners of Inland Revenue și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom)

„Protecție jurisdicțională — Principiul efectivității — Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime — Restituirea plății nedatorate — Căi de atac — Legislație națională — Reducerea termenului de prescripție a căilor de atac aplicabile fără preaviz și cu efect retroactiv”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 decembrie 2013

Dreptul Uniunii Europene — Efect direct — Taxe naționale incompatibile cu dreptul Uniunii — Restituire — Modalități — Aplicarea dreptului național — Termen de prescripție — Reducere cu efect retroactiv — Inadmisibilitate în absența unei perioade tranzitorii suficiente — Încălcarea principiilor efectivității, securității juridice și protecției încrederii legitime

[art. 19 alin. (1) TUE]

Într‑o situație în care, în conformitate cu dreptul național, contribuabilii pot alege între două căi de atac posibile în materie de restituire a unui impozit perceput cu încălcarea dreptului Uniunii, dintre care una beneficiază de un termen de prescripție mai lung, principiile efectivității, securității juridice și protecției încrederii legitime se opun ca o legislație națională să reducă acest termen de prescripție fără preaviz și cu efect retroactiv.

Astfel, deși principiul efectivității nu se opune ca o legislație națională să reducă termenul în care se poate solicita rambursarea unor sume plătite cu încălcarea dreptului Uniunii, acest lucru se întâmplă nu numai cu condiția ca noul termen stabilit să prezinte caracter rezonabil, ci și ca această nouă legislație să cuprindă un regim tranzitoriu care să permită justițiabililor să dispună, după adoptarea acesteia, de un termen suficient pentru a putea formula cereri de rambursare pe care aveau dreptul să le prezinte sub imperiul vechii legislații. Un astfel de regim tranzitoriu este necesar întrucât aplicarea imediată la aceste cereri a unui termen de prescripție mai scurt decât cel în vigoare anterior ar avea ca efect privarea anumitor justițiabili cu efect retroactiv de dreptul la rambursare sau le‑ar lăsa numai un termen prea scurt pentru a‑și valorifica acest drept. În plus, pentru a îndeplini funcția de garantare a securității juridice, un termen de prescripție trebuie stabilit în avans. De asemenea, principiul protecției încrederii legitime se opune ca o modificare a legislației naționale să îl priveze pe contribuabil, cu efect retroactiv, de dreptul de care dispunea înaintea respectivei modificări de a obține rambursarea unor impozite percepute cu încălcarea dreptului Uniunii.

Împrejurarea că, în momentul în care contribuabilul a formulat acțiunea, posibilitatea de a utiliza calea de atac ce oferă termenul de prescripție cel mai lung nu fusese recunoscută decât recent de o instanță inferioară și nu a fost confirmată definitiv de instanța supremă decât ulterior nu are nicio influență asupra răspunsului acestei concluzii.

(a se vedea punctele 33, 37, 44, 45, 49 și 52 și dispozitiv 1 și 2)