CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

YVES BOT

prezentate la 9 aprilie 2014 ( 1 )

Cauzele conexate C‑119/13-C‑121/13

eco cosmetics GmbH & Co. KG (C‑119/13)

împotriva

Virginie Laetitia Barbara Dupuy,

Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH (C‑120/13)

împotriva

Tetyana Bonchyk

și

Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft (C‑121/13)

împotriva

Xceed Holding Ltd

[cereri de decizie preliminară formulate de Amtsgericht Wedding (Germania)]

„Cooperare judiciară în materie civilă — Somația europeană de plată — Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 — Lipsa unei notificări valabile — Reexaminare — Respectarea dreptului la apărare — Articolul 47 din cartă”

1. Prezentele cauze preliminare au, toate, drept cadru juridic Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 ( 2 ) de instituire a unei proceduri europene de somație de plată. Acestea ridică problema dacă, în cazul în care nu s‑a comunicat sau nu s‑a notificat pârâtului somația europeană de plată, el poate solicita o aplicare prin analogie a articolului 20 din Regulamentul nr. 1896/2006.

2. Această dispoziție prevede, după expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din acest regulament, posibilitatea de a solicita, în anumite condiții, reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente din statul membru de origine (denumită în continuare „instanța de origine”) datorită unor circumstanțe excepționale. Printre altele, pârâtul are dreptul să ceară reexaminarea acestei somații în cazul în care aceasta a fost comunicată sau notificată în conformitate cu una dintre modalitățile prevăzute la articolul 14 din regulamentul menționat și în cazul în care comunicarea sau notificarea nu a intervenit în timp util pentru a‑i permite să își pregătească apărarea, fără ca acest lucru să îi poată fi imputabil.

3. În prezentele concluzii, vom prezenta motivele pentru care considerăm că Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie interpretat în sensul că se opune unei aplicări prin analogie a articolului 20 din acesta unei situații în care somația europeană de plată nu a fost notificată sau nu a fost notificată în mod valabil pârâtului. Pentru a garanta respectarea dreptului la apărare, acesta din urmă trebuie să dispună de o cale de atac independentă în fața instanței de origine care să îi permită să demonstreze că nu a primit notificarea acestei somații și, dacă este cazul, să obțină constatarea invalidității acesteia.

I – Cadrul juridic

A – Dreptul Uniunii

4. Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede că acesta are drept obiect „simplificarea, accelerarea și reducerea costurilor litigiilor transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate prin instituirea unei proceduri europene de somație de plată”.

5. Articolul 13 din acest regulament prevede următoarele: „Somația europeană de plată poate fi comunicată sau notificată pârâtului în conformitate cu legislația națională a statului în care trebuie efectuată comunicarea sau notificarea, într‑unul din următoarele moduri: (a) comunicare sau notificare personală, pârâtul semnând o confirmare de primire care conține data primirii; (b) comunicare sau notificare personală printr‑un document semnat de persoana competentă care a efectuat comunicarea sau notificarea, cu mențiunea că pârâtul a primit actul sau că a refuzat să îl primească fără niciun motiv legitim, precum și cu data la care a fost comunicat sau notificat actul; (c) comunicare sau notificare prin poștă, pârâtul semnând și trimițând înapoi o confirmare de primire care conține data primirii; (d) comunicare sau notificare prin mijloace electronice, cum ar fi faxul sau poșta electronică, pârâtul semnând și trimițând înapoi o confirmare de primire care conține data primirii.”

6. Articolul 14 din regulamentul menționat, intitulat „Comunicarea sau notificarea neînsoțită de confirmarea de primire de către pârât”, are următorul cuprins: „(1) Somația europeană de plată poate fi, de asemenea, comunicată sau notificată pârâtului în conformitate cu legislația națională a statului în care trebuie efectuată comunicarea sau notificarea, într‑unul din următoarele moduri: (a) comunicare sau notificare personală, la adresa personală a pârâtului, unor persoane care locuiesc la aceeași adresă ca acesta sau care sunt angajate la această adresă; (b) în cazul în care pârâtul este un lucrător care desfășoară o activitate independentă sau o persoană juridică, comunicare sau notificare personală, în localurile comerciale ale pârâtului, unor persoane angajate ale pârâtului; (c) depunerea somației în cutia poștală a pârâtului; (d) depunerea somației la un oficiu poștal sau la autoritatea publică competentă și comunicare scrisă cu privire la această depunere în cutia poștală a pârâtului, cu condiția ca această comunicare scrisă să menționeze clar natura juridică a actului sau faptul că este echivalentă cu o notificare sau comunicare și că de la această dată încep să curgă termenele; (e) prin poștă fără dovada prevăzută la alineatul (3), atunci când pârâtul este domiciliat în statul membru de origine; (f) prin mijloace electronice cu confirmare de primire automată, cu condiția ca pârâtul să fi acceptat expres în prealabil acest mod de comunicare sau notificare. (2) În sensul prezentului regulament, comunicarea sau notificarea în temeiul alineatului (1) nu este admisă în cazul în care adresa pârâtului nu este cunoscută cu certitudine. (3) Comunicarea sau notificarea în conformitate cu alineatul (1) literele (a), (b), (c) și (d) este atestată de: (a) un act semnat de persoana competentă care a efectuat comunicarea sau notificarea cu menționarea următoarelor elemente: (i) modalitatea de comunicare sau de notificare utilizată, și (ii) data comunicării sau a notificării, și (iii) atunci când somația de plată a fost comunicată sau notificată unei alte persoane decât pârâtul, numele acestei persoane și legătura acesteia cu pârâtul, sau (b) o confirmare de primire de la persoana care a primit comunicarea sau notificarea, în temeiul alineatului (1) literele (a) și (b).”

7. Articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede următoarele: „(1) Pârâtul poate face opoziție la somația europeană de plată la instanța de origine utilizând formularul tip F din anexa VI care îi este transmis odată cu somația europeană de plată. (2) Opoziția se trimite în termen de treizeci de zile de la data comunicării sau notificării somației către pârât. […]”

8. În sfârșit, articolul 20 din acest regulament prevede posibilitatea oferită pârâtului de a cere reexaminarea somației europene de plată. Astfel, această dispoziție prevede: „(1) După expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2), pârâtul are dreptul să ceară reexaminarea somației europene de plată în fața instanței […] de origine în cazul în care: (a) (i) somația de plată a fost comunicată sau notificată în conformitate cu una din modalitățile prevăzute la articolul 14; și (ii) comunicarea sau notificarea nu a intervenit în timp util pentru a‑i permite să‑și pregătească apărarea, fără ca acest lucru să‑i poată fi imputabil, sau (b) pârâtul a fost împiedicat să‑și conteste creanța de cauze de forță majoră sau datorită unor circumstanțe extraordinare, fără ca acest lucru să‑i poată fi imputabil, cu condiția ca, în ambele cazuri, să acționeze cu promptitudine. (2) După expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2), pârâtul are, de asemenea, dreptul să ceară reexaminarea somației europene de plată în fața instanței […] de origine atunci când somația de plată a fost emisă în mod vădit eronat, ținând seama de cerințele stabilite de prezentul regulament sau având în vedere alte circumstanțe excepționale. (3) În cazul în care instanța respinge cererea pârâtului pe motiv că nu este îndeplinită niciuna din condițiile de reexaminare menționate la alineatele (1) și (2), somația europeană de plată rămâne valabilă. În cazul în care instanța hotărăște că reexaminarea se justifică pe motiv că este îndeplinită una din condițiile de reexaminare menționate la alineatele (1) și (2), somația europeană de plată este nulă și neavenită.”

B – Reglementarea germană

9. În dreptul german, Codul de procedură civilă (Zivilprozessordnung, denumit în continuare „ZPO”) indică procedura care trebuie urmată în materia procedurii de somație de plată. Astfel, în versiunea ZPO aplicabilă litigiilor principale, articolul 692 alineatul 1 punctul 1 și articolul 700 alineatul 3 prima teză din aceasta prevăd că, după introducerea unei opoziții – indiferent dacă este admisibilă sau inadmisibilă, introdusă în termen sau tardiv ori chiar dacă este clară sau neclară –, procedura somației de plată este în mod automat de competența instanței competente pentru soluționarea litigiului.

10. În temeiul articolului 690 alineatul 1 punctul 5 din ZPO, creditorul trebuie să menționeze deja în cererea sa de emitere a unei somații de plată care va fi instanța competentă pentru soluționarea litigiului în cazul unei opoziții.

11. Situația este diferită în ceea ce privește cererea de somație europeană de plată pentru care Amtsgericht Wedding (Germania) arată că menționarea instanței competente în cazul unui litigiu nu este prevăzută. Desesizarea în favoarea instanței competente pentru soluționarea litigiului în urma introducerii unei opoziții are loc, în conformitate cu articolul 17 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1896/2006, doar în temeiul legislației statului membru de origine, și anume statul membru în care este emisă o somație europeană de plată.

12. Instanța de trimitere ne arată că, potrivit articolului 1090 alineatul 1 prima teză și alineatul 2 prima teză din ZPO, acest lucru înseamnă că instanța europeană competentă în materia somației de plată europene invită creditorul să indice instanța competentă în caz de litigiu. Atât timp cât creditorul nu face acest lucru sau dacă nu indică nicio instanță, nu are loc nicio desesizare de cauză în favoarea unei alte instanțe. Instanța de trimitere deduce de aici următoarea consecință, și anume că reclamantul deține o somație europeană de plată cu o declarație de constatare a forței executorii, însă pârâtul nu are nicio posibilitate de a solicita unei instanțe să verifice respectarea termenului de introducere a opoziției, respectiv a aspectului că acesta nu a început niciodată să curgă, deoarece dosarul nu a fost transmis unei instanțe în temeiul normelor generale de drept procedural și că reexaminarea, prevăzută la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006, nu este aplicabilă în mod direct.

II – Situațiile de fapt din litigiile principale

A – Cauza C‑119/13

13. Eco cosmetics GmbH & Co. KG (denumită în continuare „eco cosmetics”), cu sediul în Germania, a solicitat Amtsgericht Wedding emiterea unei somații europene de plată împotriva doamnei Dupuy, cu domiciliul în Franța. În acest scop, eco cosmetics a indicat o adresă în Franța ca fiind domiciliul doamnei Dupuy. La 22 martie 2010, Amtsgericht Wedding a admis cererea introdusă de eco cosmetics și a emis somația europeană de plată. Aceasta a fost notificată printr‑o scrisoare recomandată cu confirmare de primire la adresa indicată, confirmarea de primire menționând 31 martie 2010 ca dată de notificare.

14. În lipsa introducerii unei opoziții din partea doamnei Dupuy și în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006, la 20 mai 2010, Amtsgericht Wedding a declarat această somație executorie.

15. Numai prin scrisoarea din 28 iulie 2010, primită la 3 august 2010 de Amtsgericht Wedding, doamna Dupuy a introdus o opoziție împotriva somației europene de plată. Prin scrisoarea din 5 august 2010, Amtsgericht Wedding a indicat doamnei Dupuy că opoziția era tardivă și că aceasta putea, cel mult, să solicite doar o reexaminare a acestei somații în temeiul articolului 20 din Regulamentul nr. 1896/2006. Astfel, prin scrisoarea din 7 octombrie 2010, doamna Dupuy a solicitat reexaminarea somației respective și, prin scrisoarea din 13 aprilie 2011, a prezentat motivarea referitoare la această cerere de reexaminare.

16. Potrivit doamnei Dupuy, somația europeană de plată nu i‑a fost notificată niciodată, în măsura în care aceasta își părăsise locuința situată la adresa indicată de eco cosmetics din luna octombrie 2009. Aceasta arată de asemenea că numai prin intermediul unei scrisori din partea băncii sale din 23 iulie 2010 a aflat de respectiva somație. Aceste afirmații sunt contestate de eco cosmetics.

B – Cauza C‑120/13

17. Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH (denumită în continuare „Raiffeisenbank”), cu sediul în Austria, a solicitat emiterea unei somații europene de plată împotriva doamnei Bonchyk, cu domiciliul în Germania. La 2 septembrie 2010, Amtsgericht Wedding a admis această cerere și a emis somația respectivă. Această instanță a încercat, în două rânduri, inutil, să notifice somația în cauză prin poștă la adresele indicate de Raiffeisenbank. Aceasta din urmă a furnizat în consecință o nouă adresă. Prin urmare, somația europeană de plată a fost notificată la această nouă adresă prin depunere în cutia poștală la 1 februarie 2011.

18. În lipsa introducerii unei opoziții din partea doamnei Bonchyk, această somație a fost declarată executorie de Amtsgericht Wedding la 10 martie 2011. Prin faxul din 1 iunie 2011, doamna Bonchyk a introdus o opoziție împotriva somației respective. Ea a indicat de asemenea că a aflat de existența acestei somații numai din întâmplare. În plus, aceasta a precizat că nu mai locuia la adresa la care a fost notificată somația europeană de plată din anul 2009. În sfârșit, ea a arătat că somația respectivă nu i‑a fost notificată niciodată.

19. Amtsgericht Wedding a indicat, prin scrisoarea din 17 iunie 2011, că opoziția formulată de doamna Bonchyk era tardivă și că aceasta putea, cel mult, să introducă o cerere de reexaminare în conformitate cu articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006. Prin scrisoarea din 24 iunie 2011, doamna Bonchyk a prezentat, așadar, o cerere de reexaminare împotriva somației europene de plată.

C – Cauza C‑121/13

20. Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft (denumită în continuare „CMS Hasche Sigle”), cu sediul în Germania, a solicitat emiterea unei somații europene de plată împotriva Xceed Holding Ltd, cu sediul în Cipru. În acest scop, aceasta a indicat o adresă în Nicosia (Cipru). La 4 iunie 2010, Amtsgericht Wedding a admis această cerere și, ulterior, a notificat somația europeană de plată prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire la adresa indicată de CMS Hasche Sigle. Din confirmarea de primire rezultă că această somație a fost notificată la adresa respectivă la 30 iunie 2010, pe această confirmare de primire figurând semnătura și ștampila unui cabinet de avocatură, fără să existe totuși o bifare la rubrica „predat” și nici la o altă rubrică. La 10 august 2010, Amtsgericht Wedding a declarat executorie somația respectivă.

21. Prin scrisoarea din 19 octombrie 2010, primită la 20 octombrie 2010 de Amtsgericht Wedding, Xceed Holding Ltd a introdus o cerere de reexaminare împotriva somației europene de plată și, cu titlu asiguratoriu, a formulat o opoziție împotriva acestei somații.

22. Xceed Holding Ltd susține, fără ca acest lucru să fie contestat, că somația respectivă nu i‑a fost notificată niciodată. Aceasta arată că, până la 18 mai 2010, sediul său se afla în Larnaca (Cipru), apoi în Limassol (Cipru) și că nu a avut niciodată vreun contact cu cabinetul de avocatură care a primit și a semnat confirmarea de primire. Abia la 7 octombrie 2010, aceasta ar fi aflat de somația europeană de plată, în urma punerii în întârziere a CMS Hasche Sigle.

23. În aceste trei cauze, Amtsgericht Wedding are îndoieli în ceea ce privește interpretarea care trebuie dată Regulamentului nr. 1896/2006. Instanța de trimitere ridică în special problema dacă cererile de reexaminare formulate de cele trei pârâte din litigiile principale constituie o cale de atac valabilă.

III – Întrebările preliminare

24. În cele trei litigii principale, Amtsgericht Wedding a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții întrebări preliminare. Reproducem aici întrebările adresate în cauza C‑119/13, dintre care prima și a treia sunt identice cu întrebările adresate în cauzele C‑120/13 și C‑121/13: „1) Regulamentul […] nr. 1896/2006 […] trebuie interpretat în sensul că pârâtul poate formula o cerere de reexaminare judiciară a somației europene de plată chiar și atunci când somația de plată nu i‑a fost comunicată sau notificată deloc sau nu i‑a fost comunicată sau notificată în mod valabil? Prin analogie, se poate invoca în această privință în special articolul 20 alineatul (1) sau articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006? 2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este obligat pârâtul să respecte limite de timp pentru cererea sa de reexaminare în cazul în care somația de plată nu i‑a fost comunicată sau notificată în mod valabil sau deloc? Se poate invoca în această privință în special reglementarea prevăzută la articolul 20 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1896/2006? 3) De asemenea, în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, care sunt consecințele juridice din perspectiva dreptului procesual în cazul în care cererea de reexaminare este admisă; se poate invoca în această privință în mod corespunzător în special articolul 20 alineatul (3) sau articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006?”

IV – Analiza noastră

25. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere ridică, în esență, problema dacă Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie interpretat în sensul că, atunci când somația europeană de plată nu a fost notificată sau nu a fost notificată în mod valabil pârâtului, acesta din urmă poate solicita reexaminarea acestei somații, întemeindu‑se, prin analogie, pe articolul 20 alineatul (1) sau alineatul (2) din acest regulament.

26. În cele trei cauze principale, instanța de trimitere pornește de la principiul că notificarea somației europene de plată fie nu se efectuează, fie nu este valabilă în măsura în care aceasta nu ar fi respectat standardele minime prevăzute de regulamentul menționat.

27. În realitate, prezentele cauze ridică problema căii de atac de care dispune pârâtul împotriva unei somații europene de plată care nu i‑a fost notificată sau care nu i‑a fost notificată în mod valabil și care a devenit executorie. Astfel, Regulamentul nr. 1896/2006 nu face nicio mențiune în ceea ce privește eventualele căi de atac oferite pârâtului în asemenea împrejurări și creează astfel un vid juridic. Problema care se ridică, așadar, este care sunt consecințele juridice ale lipsei unei notificări sau ale unei notificări care nu este valabilă.

28. Instanța de trimitere și majoritatea părților din litigii par să considere că singura cale de atac constă în reexaminarea somației europene de plată în temeiul articolului 20 din acest regulament. Nu împărtășim această părere.

29. Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat, acesta din urmă are drept obiect simplificarea, accelerarea și reducerea costurilor litigiilor transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate prin instituirea unei proceduri europene de somație de plată. Această procedură ar putea fi calificată drept „procedură unilaterală” în măsura în care nu există nicio discuție în fața instanței de origine, iar pârâtul apare abia într‑un stadiu ulterior, o dată ce somația europeană de plată a fost emisă de această instanță și a fost comunicată sau notificată acestuia.

30. În această privință, Regulamentul nr. 1896/2006 stabilește standarde minime în ceea ce privește modalitățile de comunicare sau de notificare, împărțite în două categorii.

31. În primul rând, articolul 13 din acest regulament prevede modalitățile de comunicare sau de notificare însoțită de confirmarea de primire de către pârât. Acest lucru înseamnă că este dovedit că somația europeană de plată emisă împotriva pârâtului va fi ajuns la acesta – și, așadar, că el va fi aflat de aceasta – și că mecanismul prevăzut de regulamentul menționat își va putea produce, așadar, efectele.

32. Astfel, în cazul în care pârâtul decide să facă opoziție la somația europeană de plată, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006, procedura continuă în fața instanței de origine în conformitate cu normele de procedură civilă de drept comun, cu excepția cazului în care reclamantul a cerut expres ca procedura să ia sfârșit în acest caz ( 3 ). În schimb, atunci când pârâtul nu se opune acestei somații, odată expirat termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din regulamentul menționat, somația respectivă este declarată imediat executorie de instanța de origine, în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006, articolul 19 din acesta prevăzând, printre altele, că o somație europeană de plată devenită executorie în statul membru de origine este recunoscută și executată în celelalte state membre.

33. Numai în situații excepționale, pârâtul va putea solicita reexaminarea somației europene de plată fie pentru că a fost împiedicat să își conteste creanța de cauze de forță majoră sau datorită unor circumstanțe extraordinare, fără ca acest lucru să îi poată fi imputabil ( 4 ), fie pentru că somația de plată a fost emisă în mod vădit eronat, ținând seama de cerințele stabilite de acest regulament sau având în vedere alte circumstanțe excepționale ( 5 ).

34. În al doilea rând, articolul 14 din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede modalitățile de comunicare sau de notificare neînsoțită de confirmarea de primire de către pârât, în măsura în care somația europeană de plată este predată unui terț. În acest caz, legiuitorul Uniunii pornește de la ipoteza că pârâtul este momentan absent la trecerea executorului judecătoresc sau chiar a factorului poștal. Acest lucru înseamnă că, prin utilizarea acestor modalități de comunicare sau de notificare, se prezumă numai că somația europeană de plată emisă împotriva pârâtului a ajuns într‑adevăr la el și că a luat cunoștință, așadar, în mod normal de drepturile proprii, precum și de efectele juridice care ar decurge dintr‑o opoziție sau din lipsa unui răspuns în termenul stabilit, în speță declararea forței executorii a acestei somații, în conformitate cu articolul 18 din acest regulament.

35. Cu toate acestea, legiuitorul Uniunii a prevăzut și în acest caz luarea în considerare a unei eventuale întârzieri dând posibilitatea pârâtului, în conformitate cu articolul 20 alineatele (1) și (2) din regulamentul menționat, de a solicita reexaminarea somației europene de plată.

36. Având în vedere cele de mai sus, constatăm toată importanța unei comunicări sau a unei notificări valabile în cadrul procedurii europene de somație de plată. Aceasta permite să se asigure că pârâtul va avea acces la toate informațiile care îi sunt necesare pentru a se apăra și garantează, chiar prin aceasta, respectarea dreptului la apărare ( 6 ). Deja, în lucrările sale pregătitoare, Comisia Europeană pusese accentul pe acest aspect, arătând că, „[p]entru a asigura un proces echitabil, pârâtul trebuie să fie informat pe deplin cu privire la drepturile și obligațiile sale procedurale în cadrul somației de plată. […] O informare concisă, deși completă, constituie, așadar, o condiție necesară pentru a se asigura că termenele rămân scurte și că pârâtul poate decide, în cadrul acestui interval de timp, dacă intenționează sau nu intenționează să conteste creanța în condiții de cunoaștere deplină a consecințelor, fără a trebui să recurgă la consiliere juridică” [traducere neoficială] ( 7 ).

37. În aceasta constă întregul interes al procedurii instituite prin Regulamentul nr. 1896/2006, și anume concilierea rapidității și a eficacității unei proceduri judiciare cu respectarea dreptului la apărare în litigiile transfrontaliere care privesc creanțe pecuniare necontestate. Odată informat și după ce a luat cunoștință de informațiile cuprinse în documentele care însoțesc în mod obligatoriu comunicarea sau notificarea, pârâtul își poate exercita, așadar, drepturile în deplină cunoștință de cauză. Acesta este motivul pentru care el nu mai dispune, ulterior, decât de mijloace limitate pentru a se opune executării somației europene de plată.

38. Totuși, întrucât acesta a fost informat personal cu privire la emiterea acestei somații, drepturile sale, și în special dreptul la apărare, au fost respectate pe deplin.

39. Situația este aceeași și atunci când executarea somației respective emise potrivit procedurii prevăzute la articolul 14 din Regulamentul nr. 1896/2006 a arătat că, în fapt și fără ca acest lucru să îi fie imputabil, somația de plată nu a ajuns în realitate la debitorul prezumat?

40. Cu siguranță nu.

41. Astfel cum am văzut, comunicarea sau notificarea în cadrul sistemului instituit de acest regulament urmărește să protejeze dreptul la apărare. Aceasta constituie o prezumție de primire a somației europene de plată de către pârât, etapă eminamente importantă în acest sistem. Respectarea acestor condiții în cadrul procedurii somației europene de plată este primordială în cazul în care se urmărește menținerea echilibrului între diferitele obiective pe care regulamentul menționat urmărește să le atingă.

42. Respectarea dreptului la apărare nu poate fi asigurată de aplicarea unei prezumții atunci când executarea acestei somații arată că prezumția respectivă este falsă. Ar trebui, așadar, ca aceasta să fie o prezumție irefragabilă, ceea ce, în materia dreptului la apărare, nu ar avea niciun sens.

43. Prin intenția de a se simplifica în exces mecanismul prevăzut de Regulamentul nr. 1896/2006, s‑ar aduce atingere tocmai dreptului la apărare și, așadar, articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).

44. Astfel, mai întâi, a admite o aplicare prin analogie a articolului 20 din acest regulament ar însemna privarea de drepturile sale fundamentale a pârâtului de bună‑credință care, prin faptul că nu i s‑a notificat, cu respectarea standardelor minime, somația europeană de plată, nu a fost prevenit cu privire la modalitatea de contestare care i se oferea, în timp ce pârâtul căruia, dimpotrivă, i s‑a notificat corespunzător cerințelor legale o astfel de somație a putut beneficia de aceste drepturi. Pe lângă faptul că o astfel de interpretare ar fi contrară respectării dreptului la apărare garantat de articolul 47 din cartă, ar rezulta de asemenea din aceasta o afectare a egalității de tratament dintre acești doi pârâți de bună‑credință.

45. Pe de altă parte, chiar și în lipsa comunicării sau a notificării somației europene de plată către pârât, nu este posibil să se admită că creanța în discuție este într‑adevăr o creanță necontestată, dat fiind că pârâtul, în lipsa unei astfel de comunicări sau notificări, nu a avut posibilitatea să o conteste în mod întemeiat niciun moment. Prin urmare, nu numai că nu am respecta în această situație chiar obiectul Regulamentului nr. 1896/2006, care instituie o procedură europeană de somație de plată pentru „creanțele necontestate”, dar, în plus și mai ales, ar fi vorba și de o încălcare vădită a dreptului la apărare care, mai mult, ar avea consecințe juridice serioase pentru pârât. Astfel, dacă, printr‑o aplicare prin analogie a articolului 20 din acest regulament în cazurile care ne sunt prezentate, reexaminarea este respinsă, somația europeană de plată își păstrează caracterul executoriu, întrucât aceasta rămâne valabilă în conformitate cu articolul 20 alineatul (3) din regulamentul menționat.

46. Observăm de asemenea că legiuitorul Uniunii s‑a preocupat într‑adevăr să indice că instanța de origine are obligația de a se asigura, încă din etapa emiterii unei somații europene de plată, ca aceasta să fie comunicată sau notificată pârâtului în conformitate cu legislația națională, potrivit modalităților conforme standardelor minimale stabilite la articolele 13-15 din Regulamentul nr. 1896/2006 ( 8 ). Articolul 14 din regulamentul menționat, care prevede modalitățile de comunicare sau de notificare neînsoțită de confirmarea de primire a somației europene de plată de către pârât, este chiar mai edificator în această privință, întrucât acesta precizează la alineatul (2) că „comunicarea sau notificarea în temeiul alineatului (1) nu este admisă în cazul în care adresa pârâtului nu este cunoscută cu certitudine”.

47. Insistând pe obligația instanței de origine de a se asigura că standardele minime referitoare la comunicare sau la notificare sunt într‑adevăr respectate, legiuitorul Uniunii și‑a exprimat intenția de a garanta că dreptul la apărare va fi respectat în cadrul unei proceduri unilaterale în care pârâtul dispune, în cele din urmă, doar tardiv de ocazia de a‑și valorifica drepturile.

48. Care este, așadar, utilitatea procedurii prevăzute la articolul 14 din Regulamentul nr. 1896/2006? Aceasta ne pare certă. Ea creează o prezumție care permite procedurii să își urmeze cursul și, în lipsa opoziției, să declare executorie somația europeană de plată. Acest lucru este logic în măsura în care modalitatea de comunicare sau de notificare face probabil faptul că aceasta va ajunge la destinatarul său. Dintr‑o preocupare pentru eficacitate, această probabilitate justifică faptul că se pot declanșa următoarele faze ale procedurii, întrucât, într‑un număr foarte mare de cazuri, prezumția se va fi apropiat de realitate. Pe de altă parte, în cazul, din punct de vedere statistic mai puțin frecvent, în care realitatea va fi fost diferită, va trebui să se considere comunicarea sau notificarea ca și cum aceasta nu ar fi fost efectuată. Global, eficacitatea sistemului va fi fost asigurată și, individual, libertățile individuale vor fi fost protejate.

49. De altfel, numai în temeiul acestei interpretări, procedura prevăzută la articolul 14 din Regulamentul nr. 1896/2006 ne pare scutită de critici, în special astfel cum au fost formulate de doctrină ( 9 ).

50. Prin urmare, considerăm că o aplicare prin analogie a articolului 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 în cazuri precum cele care ne sunt prezentate în cauzele de față nu este conformă nici cu textul acestui regulament, nici cu spiritul său și se află în opoziție cu articolul 47 din cartă. În opinia noastră, regulamentul menționat nu poate accepta un asemenea dezechilibru în drepturile pe care urmărește să le protejeze.

51. Considerăm, de altfel, că pârâtul nu poate fi privat de o cale de atac pentru motivul că era pur și simplu probabil ca comunicarea sau notificarea să fi avut loc, în timp ce contestația sa demonstrează că acesta nu a fost informat cu privire la somația europeană de plată. Prin urmare, acesta trebuie să beneficieze în mod efectiv de o astfel de cale de atac pentru a putea demonstra în fața instanței de origine că somația respectivă nu a ajuns la el. În cazul în care această instanță ar constata lipsa oricărei comunicări sau notificări, singura consecință juridică ce decurge de aici este, în opinia noastră, declararea invalidității respectivei somații.

52. În lumina acestor elemente, considerăm, așadar, că Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării prin analogie a articolului 20 din acesta unui caz în care somația europeană de plată nu a fost notificată sau nu a fost notificată în mod valabil pârâtului. Pentru a garanta respectarea dreptului la apărare, acesta din urmă trebuie să dispună de o cale de atac independentă în fața instanței de origine care să îi permită să demonstreze că nu a primit notificarea acestei somații și, dacă este cazul, să obțină constatarea invalidității acesteia.

53. Având în vedere răspunsul pe care ne propunem să îl dăm la prima întrebare, nu este necesar, în opinia noastră, să răspundem la a doua și la a treia întrebare.

V – Concluzie

54. Având în vedere toate considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Amtsgericht Wedding după cum urmează: „Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării prin analogie a articolului 20 din acesta unui caz în care somația europeană de plată nu a fost notificată sau nu a fost notificată în mod valabil pârâtului. Pentru a garanta respectarea dreptului la apărare, pârâtul trebuie să dispună de o cale de atac independentă în fața instanței competente din statul membru de origine care să îi permită să demonstreze că nu a primit notificarea acestei somații și, dacă este cazul, să obțină constatarea invalidității acesteia.”

( 1 ) Limba originală: franceza.

( 2 ) Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108).

( 3 ) A se vedea articolul 17 alineatul (1) din acest regulament.

( 4 ) A se vedea articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006.

( 5 ) A se vedea articolul 20 alineatul (2) din regulamentul menționat.

( 6 ) A se vedea, cu privire la notificarea unui act de sesizare a instanței, Hotărârea Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, punctele 32 și 33). A se vedea de asemenea Hotărârea Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, punctele 34-36).

( 7 ) A se vedea p. 38 din Cartea verde cu privire la o procedură europeană de somație de plată și cu privire la măsurile de simplificare și de accelerare a soluționării litigiilor privind sume de importanță redusă [COM(2002) 746 final].

( 8 ) A se vedea articolul 12 alineatul (5) din acest regulament.

( 9 ) Doctrina nu a omis să sublinieze această deficiență a regulamentului menționat. A se vedea în această privință Guinchard, E., „L’Europe, la procédure civile et le créancier: l’injonction de payer européenne et la procédure européenne de règlement des petits litiges”, în Revue trimestrielle de droit commercial et de droit économique, 2008, p. 465, și Miguet, J., „Procédure d’injonction européenne”, în Jurisclasseur commercial, fascicula 185, 2008. A se vedea de asemenea Lopez de Tejada, M., și d’Avout, L., „Les non‑dits de la procédure européenne d’injonction de payer”, în Revue critique de droit international privé, 2007, p. 717.