RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 294/47

Recurs introdus la 13 iulie 2015 de The National Iranian Gas Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 29 aprilie 2015 în cauza T-9/13, The National Iranian Gas Company/Consiliul

(Cauza C-359/15 P)

(2015/C 294/58)

Limba de procedură: franceza

Părțile

Recurentă: The National Iranian Gas Company (reprezentanți: E. Rosenfeld şi S. Perrotet, avocați)

Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

Concluziile recurentei

— Anularea hotărârii pronunțate de Camera întâi a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-9/13, notificată recurentei la 5 mai 2015, prin care Tribunalul a respins cererea introductivă de anulare formulată de societatea National Iranian Gas Company în cauza menționată și a condamnat-o la plata unei treimi din cheltuielile de judecată;

— admiterea concluziilor formulate de recurentă în primă instanță;

— obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

Recurenta invocă opt motive în susținerea recursului său.

În primul rând, recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept constatând, la punctul 82 din hotărârea pronunțată, că Decizia 2012/635 (1) fusese adoptată de Consiliu în temeiul articolului 29 TUE și concluzionând, la punctul 84, că această decizie nu trebuia să îndeplinească cerințele adoptate prin articolul 215 alineatul (2) TFUE. Tribunalul ar fi săvârșit de asemenea o eroare de drept statuând, la punctul 90 din hotărârea pronunțată, că Consiliul avea dreptul să prevadă competențele de executare conform dispozițiilor articolului 291 alineatul (2) TFUE. În plus, Consiliul ar fi săvârșit o altă eroare de drept considerând că condițiile prevăzute pentru recurgerea la articolul 291 alineatul (1) TFUE erau îndeplinite. Articolul 215 TFUE ar fi, astfel, singura procedură aplicabilă în materia măsurilor restrictive. Prin urmare, articolul 291 alineatul (2) TFUE nu putea să se aplice, în măsura în care acest articol nu s-ar aplica decât măsurilor care necesită măsuri de executare. Or, măsurile de înghețare de fonduri ar fi, prin natura lor, măsuri de executare. Ele nu ar putea, prin urmare, să intre, din punct de vedere material, în domeniul de aplicare al articolului 291 alineatul (2) TFUE. În plus, condițiile impuse pentru a recurge la articolului 291 alineatul (2) TFUE nu ar fi îndeplinite, întrucât, în deciziile atacate, Consiliul nu ar fi justificat în mod temeinic recurgerea la această procedură.

În al doilea rând, recurenta reproșează Tribunalului și că a considerat că articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413 (2), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2012/35 (3) și prin Decizia 2012/635, precum și articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 (4), nu încălcau principiile securității și previzibilității juridice, proporționalității, precum și dreptul de proprietate. Criteriul importanței cantitative și calitative, vizat la punctul 61 din hotărârea Tribunalului, nu figura în actele contestate. Tribunalul l-ar fi creat, prin urmare, din orice înscris în scopul de a valida actele atacate. În plus, acest criteriu ar fi, prin el însuși, vag, imprecis și disproporționat. În consecință, Tribunalul a considerat în urma unei erori de drept că faptul că recurenta plătește o contribuție statului iranian reprezenta o susținere în sensul actelor atacate.

În al treilea rând, recurenta reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept la punctele 116 și 117 din hotărârea pronunțată, considerând că actele atacate erau motivate în mod suficient, în timp ce Tribunalul ar fi recunoscut el însuși, la punctul 115 din hotărârea menționată, că actele atacate nu menționau întinderea și modalitățile de susținere care i se imputau. În plus, recurenta nu ar fi fost în măsură să înțeleagă, în urma lecturii actelor atacate, motivele pentru care fusese sancționată, ceea ce ar demonstra o motivare insuficientă.

În al patrulea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept considerând, la punctul 141 din hotărârea pronunțată, că lipsa unei reexaminări a situației recurentei în termenul acordat nu era de natură să determine nelegalitatea menținerii acesteia pe lista entităților sancționate, în condițiile în care această obligație ar fi o obligație strict obiectivă.

În al cincilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept considerând că deciziile atacate nu ar aduce atingere drepturilor fundamentale ale recurentei și nu ar fi disproporționate, deși hotărârile atacate fuseseră vagi și imprecise. Similar, criteriul importanței cantitative și calitative formulat de Tribunal ar fi în sine arbitrar.

În al șaselea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele 163 și 164 din hotărârea pronunțată, considerând că recurenta sprijinea guvernul iranian pentru motivul că aceasta plătea o contribuție obligatorie, în condițiile în care această contribuție nu ar fi decât un impozit, iar recurenta ar avea o situație similară cu cea a unui simplu contribuabil.

În al șaptelea rând, Tribunalul ar fi omis să constate că Consiliul a încălcat principiul nediscriminării sancționând recurenta pentru că a plătit o contribuție statului iranian, iar nu toate întreprinderile care plăteau această contribuție.

În ultimul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept procedând la punctul 159 din hotărâre la o substituire de motive.

(1) Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58).

(2) Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

(3) Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22).

(4) Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).