Cauza T‑192/08

Transnational Company „Kazchrome” AO și

ENRC Marketing AG

împotriva

Consiliului Uniunii Europene

„Dumping – Importuri de ferosiliciu originare din Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, China, Egipt, Kazahstan și Rusia – Legătură de cauzalitate – Interesul Comunității – Necooperare – Date disponibile – Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață – Dreptul la apărare – Obligația de motivare”

Sumarul hotărârii

1. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Prejudiciu – Stabilirea legăturii de cauzalitate – Criterii

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 3 alin. (6) și (7), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 3 alin. (6) și (7)]

2. Acorduri internaționale – Acord de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului – GATT din 1994 – Efect direct – Inexistență – Imposibilitate de a invoca acordurile OMC pentru a contesta legalitatea unui act comunitar – Excepții – Act comunitar prin care se urmărește punerea lor în aplicare sau care se referă expres și precis la acestea

(art. 230 CE; Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994)

3. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Prejudiciu – Puterea de apreciere a instituțiilor – Control jurisdicțional – Limite

(Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 3, și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 3)

4. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Prejudiciu – Stabilirea legăturii de cauzalitate – Obligații ale instituțiilor

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 3 alin. (7), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 3 alin. (7)]

5. Dreptul Uniunii – Principii – Dreptul la apărare – Respectarea în cadrul procedurilor administrative – Antidumping

6. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Prejudiciu – Stabilirea legăturii de cauzalitate – Obligații ale instituțiilor

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 3 alin. (7), Regulamentul nr. 172/2008 al Consiliului și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 3 alin. (7)]

7. Procedură – Cerere de sesizare a instanței – Cerințe de formă – Stabilirea obiectului litigiului – Expunere sumară a motivelor invocate – Trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă – Inadmisibilitate

[Statutul Curții de Justiție, art. 21 primul paragraf și art. 53 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alin. (1) lit. (c)]

8. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Aprecierea interesului comunitar – Luarea în considerare a informațiilor privind o perioadă ulterioară anchetei – Admisibilitate

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 6 alin. (1) și art. 21 alin. (1), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 6 alin. (1) și art. 21 alin. (1)]

9. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Aprecierea interesului comunitar – Puterea de apreciere a instituțiilor – Elemente care trebuie luate în considerare

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 21 alin. (1), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 21 alin. (1)]

10. Acte ale instituțiilor – Motivare – Obligație – Conținut – Regulament de impunere a unor taxe antidumping

(art. 253 CE)

11. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Derularea anchetei – Date disponibile – Posibilitate de utilizare în cazul anulării unei vizite de verificare

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 18 alin. (1) și (3), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 18 alin. (1) și (3)]

12. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Întinderea obligației Comisiei de a verifica exactitatea informațiilor furnizate de persoanele interesate – Informații furnizate în cadrul acordării statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață – Includere

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 2 alin. (7) lit. (b), art. 6 alin. (8) și art. 16 alin. (1), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 2 alin. (7) lit. (b), art. 6 alin. (8) și art. 16 alin. (1)]

13. Politica comercială comună – Protecție împotriva practicilor de dumping – Aprecierea interesului comunitar – Încălcarea dreptului la apărare – Inexistența unei incidențe asupra legalității regulamentului prin care se instituie o taxă definitivă – Condiții

[Regulamentul nr. 384/96 al Consiliului, art. 3 alin. (7), și Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, art. 3 alin. (7)]

1. Reiese din articolul 3 alineatul (6) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 3 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1225/2009] că instituțiile trebuie să demonstreze că importurile care fac obiectul unui dumping cauzează un prejudiciu important industriei comunitare, în funcție de volumul și de prețul acestora (analiză de atribuire). În continuare, reiese din articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază [devenit articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul nr. 1225/2009] că instituțiile trebuie, pe de o parte, să examineze toți ceilalți factori cunoscuți care au cauzat un prejudiciu industriei comunitare, în același timp cu importurile care fac obiectul unui dumping, și, pe de altă parte, să se asigure că prejudiciul cauzat de acești alți factori nu este imputat importurilor respective (analiza de neatribuire).

Obiectivul acestor dispoziții este de a proceda astfel încât instituțiile să disocieze și să distingă efectele prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping de cele ale celorlalți factori.

În acest scop, în anumite condiții, este necesară o analiză colectivă a acestor factori. Aceasta este situația în special în cazul în care instituțiile concluzionează, la încheierea unei analize individuale, că fiecare dintre acești alți factori a avut efect negativ asupra situației industriei comunitare, fără a se putea considera totuși că acest efect a avut o importanță apreciabilă.

În cadrul adoptării unor măsuri antidumping, analiza existenței unei legături de cauzalitate între importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciul suferit de industria comunitară nu trebuie să se efectueze neapărat la nivelul industriei comunitare în ansamblul său, așa încât nu orice prejudiciu cauzat unui singur producător comunitar de un alt factor decât importurile care fac obiectul unui dumping ar putea fi luat în considerare. Astfel, instituțiile trebuie, pe de o parte, să analizeze toți ceilalți factori cunoscuți care cauzează un prejudiciu industriei comunitare, în același timp cu importurile care au făcut obiectul unui dumping, și, pe de altă parte, astfel încât prejudiciul produs de acești alți factori să nu fie atribuit importurilor respective. Articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază nu precizează că această examinare trebuie să țină seama numai de un prejudiciu cauzat de alți factori industriei comunitare în ansamblul său. În consecință, este posibil ca, în anumite condiții, un prejudiciu cauzat în mod individual unui producător comunitar de un alt factor decât importurile care fac obiectul unui dumping să trebuiască să fie luat în considerare, în măsura în care a contribuit la prejudiciul observat la nivelul industriei comunitare în ansamblu. Cu toate acestea, o asemenea posibilitate nu înseamnă că instituțiile sunt obligate să analizeze sistematic situația individuală a fiecărui producător comunitar.

(a se vedea punctele 30, 31, 37, 41-45, 88, 180, 194, 195 și 209)

2. Ținând cont de natura și de economia acestora, acordurile Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) nu figurează, în principiu, printre normele în lumina cărora instanța Uniunii controlează legalitatea actelor instituțiilor Uniunii în temeiul articolului 230 primul paragraf CE. Cu toate acestea, în ipoteza în care Comunitatea a înțeles să execute o obligație specifică asumată în cadrul OMC sau în cazul în care actul Uniunii face trimitere în mod expres la dispoziții precise din acordurile OMC, este de competența instanței Uniunii să controleze legalitatea actului Uniunii în cauză în raport cu normele OMC. Acesta este cazul Regulamentului antidumping de bază nr. 384/96, care are ca obiect transpunerea în dreptul Uniunii, în măsura în care este posibil, a normelor cuprinse în acordul antidumping din 1994. În plus, deși interpretările acordului antidumping adoptate de organul de soluționare a litigiilor al OMC nu sunt obligatorii pentru Tribunal în ceea ce privește aprecierea validității regulamentului de aplicare, niciun element nu se opune ca Tribunalul să facă trimitere la acestea, din moment ce este vorba despre efectuarea interpretării unei dispoziții a regulamentului de bază.

(a se vedea punctele 32, 33 și 36)

3. Întrebarea dacă industria comunitară a suferit un prejudiciu și dacă acesta poate fi atribuit importurilor care fac obiectul unui dumping, precum și întrebarea dacă alți factori cunoscuți au contribuit la prejudiciul suferit de industria comunitară presupun evaluarea unor aspecte economice complexe, pentru care instituțiile dispun de o largă putere de apreciere. În consecință, controlul instanței comunitare asupra aprecierilor instituțiilor trebuie să se limiteze la verificarea respectării regulilor de procedură, a acurateței faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a absenței oricărei erori vădite în aprecierea acestor fapte sau a absenței oricărui abuz de putere.

(a se vedea punctele 51, 90 și 164)

4. Nu se poate afirma că întemeierea analizei legăturii de cauzalitate dintre importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciul suferit de industria comunitară pe capacitatea nominală teoretică de utilizare, iar nu pe capacitatea efectivă de utilizare, încalcă în mod necesar regula neatribuirii. Astfel, deși o reafectare a mijloacelor de producție către o altă piață trebuie să conducă la o ajustare a datelor referitoare la capacitatea de producție, datele respective nu trebuie să indice toate opririle temporare ale instalațiilor de producție. În schimb, în astfel de condiții, instituțiile trebuie să asigure respectarea obligațiilor prevăzute la articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul nr. 1225/2009] și să efectueze o analiză de neatribuire în mod corespunzător care trebuie să disocieze și să distingă prejudiciul cauzat eventual de aceste opriri temporare de producție de prejudiciul cauzat de importurile care fac obiectul unui dumping.

(a se vedea punctele 105 și 109)

5. Cerințele care decurg din respectarea dreptului la apărare se impun nu numai în cadrul procedurilor susceptibile să conducă la aplicarea unor sancțiuni, ci și în cazul procedurilor de anchetă care precedă adoptarea regulamentelor antidumping, care pot afecta întreprinderile în cauză în mod direct și individual și le pot produce consecințe nefavorabile. În special, întreprinderilor interesate trebuie să li se fi oferit posibilitatea, în cursul procedurii administrative, să își exprime în mod util punctul de vedere asupra realității și a pertinenței faptelor și a circumstanțelor invocate și asupra elementelor de probă reținute de Comisie în susținerea afirmației sale privind existența unei practici de dumping și a prejudiciului care ar rezulta din aceasta.

În ceea ce privește incoerențele și neconcordanțele care afectează faptele și considerentele principale pe baza cărora se intenționează instituirea de taxe provizorii, o parte interesată nu trebuie să confunde nerespectarea dreptului său la apărare cu existența unor erori materiale de natură să afecteze legalitatea regulamentului de impunere a unei taxe antidumping definitive. Astfel, această circumstanță nu demonstrează totuși că Comisia a încălcat respectivul drept. În orice caz, respectarea dreptului la apărare nu impune în niciun mod instituțiilor să răspundă la fiecare argument invocat de un producător‑exportator în cursul procedurii, ci numai ca acestea să confere persoanelor interesate posibilitatea de a‑și apăra în mod util interesele.

(a se vedea punctele 110, 319, 321, 326, 327 și 332)

6. Instituțiile încalcă articolul 3 alineatul (6) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 3 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1225/2009] prin faptul că omit să disocieze și să distingă efectele investițiilor importante realizate de industria comunitară în perioada de anchetă de cele ale importurilor care fac obiectul unui dumping. La fel se întâmplă în cazul omisiunii instituțiilor de a evalua impactul lipsei de profitabilitate a anumitor producători comunitari asupra industriei comunitare în ansamblu.

Cu toate acestea, o astfel de încălcare nu justifică anularea unui regulament de aplicare precum Regulamentul nr. 172/2008 decât dacă poate să pună în discuție legalitatea acestuia, invalidând în întregime analiza instituțiilor referitoare la legătura de cauzalitate. Nu aceasta este situația atunci când investițiile respective nu au contribuit în mod semnificativ la prejudiciul suferit de industria comunitară în perioada de anchetă.

(a se vedea punctele 116, 119, 120, 180-182 și 211)

7. Potrivit articolului 21 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție, aplicabil Tribunalului în temeiul articolului 53 primul paragraf din acest statut, și articolului 44 alineatul (1) literele (c) și (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, orice cerere introductivă trebuie să cuprindă obiectul litigiului, concluziile reclamantului și expunerea sumară a motivelor invocate. Această expunere trebuie să fie suficient de clară și de precisă pentru a permite pârâtului să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să se pronunțe asupra acțiunii. Pentru a se asigura securitatea juridică și buna administrare a justiției, în cazul în care o acțiune este admisibilă, principalele elemente de fapt și de drept pe care se întemeiază trebuie să rezulte din textul cererii în sine, cel puțin în rezumat, cu condiția ca declarația să fie coerentă și inteligibilă. Deși cererea introductivă poate fi susținută și completată cu privire la aspecte specifice, prin trimiteri la anumite pasaje din înscrisurile anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă, nu poate suplini absența elementelor esențiale ale argumentării în drept, care trebuie să figureze în cererea introductivă.

(a se vedea punctul 212)

8. Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1225/2009] nu este aplicabil în cazul constatării existenței unui interes al Comunității, astfel cum se prevede la articolul 21 alineatul (1) din același regulament de bază [devenit articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1225/2009], ceea ce înseamnă că date cu privire la o perioadă mai recentă decât perioada de anchetă pot fi luate în considerare în cadrul acestei constatări. Astfel, stabilirea unei perioade de anchetă și interzicerea luării în considerare a elementelor ulterioare acesteia urmăresc să garanteze ca rezultatele anchetei să fie reprezentative și fiabile. Perioada de anchetă prevăzută la articolul 6 alineatul (1) menționat urmărește să asigure în special ca elementele pe care se întemeiază stabilirea dumpingului și a prejudiciului să nu fie influențate de comportamentul producătorilor interesați în urma deschiderii procedurii antidumping și, prin urmare, că taxa definitivă impusă la încheierea procedurii să fie în măsură să remedieze efectiv prejudiciul care rezultă în urma dumpingului.

În plus, pe de o parte, articolul 21 din regulamentul de bază menționat nu conține nicio limitare în timp în ceea ce privește datele care pot fi luate în considerare de instituții în vederea constatării existenței unui interes comunitar. Pe de altă parte, examinarea interesului comunitar necesită o evaluare a consecințelor probabile atât ale aplicării, cât și ale neaplicării măsurilor avute în vedere pentru interesul industriei comunitare și pentru celelalte interese în discuție. Această evaluare implică un pronostic întemeiat pe ipoteze privind evenimente viitoare, care presupune aprecierea unor situații economice complexe. Aceasta ține de o largă putere de apreciere a Comisiei și, în consecință, de un control al instanței Uniunii limitat la verificarea respectării regulilor de procedură, a acurateței faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a absenței oricărei erori vădite în aprecierea acestor fapte sau a absenței oricărui abuz de putere.

(a se vedea punctele 221-224 și 227)

9. Aprecierea interesului comunitar în sensul articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1225/2009] necesită punerea în balanță a intereselor diferitor părți interesate și a interesului general. Comisia beneficiază de o putere largă de apreciere în evaluarea interesului comunitar, care trebuie să fie exercitată de la caz la caz în funcție de toate faptele pertinente. Cu toate acestea, o decizie anterioară în sensul lipsei caracterului corectiv al măsurilor antidumping impuse în cazuri precedente cu privire la importurile unui produs identic din aceleași țări cu cele vizate de procedura de anchetă poate fi pertinentă în cadrul aplicării articolului 21 alineatul (1) din regulamentul de bază în cazul în care aceasta contribuie la a se demonstra că adoptarea unor măsuri antidumping nu este în interesul general.

(a se vedea punctele 240 și 241)

10. Motivarea impusă de articolul 253 CE trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul autorității Uniunii, autoare a actului contestat, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate și să își apere drepturile, iar instanței Uniunii să își exercite controlul. În schimb, instituțiile nu sunt obligate să răspundă tuturor punctelor de fapt și de drept invocate de persoanele interesate în cursul procedurii administrative în motivarea unui regulament provizoriu sau definitiv privind taxe antidumping. Întrucât Comisia a efectuat o analiză clară și neechivocă a consecințelor măsurilor antidumping pentru utilizatorii în cauză și Consiliul a efectuat o examinare mai concisă, însă nu mai puțin clară, a impactului instituirii taxelor antidumping asupra utilizatorilor respectivi, instituțiilor nu li se poate reproșa o încălcare a obligației de motivare.

(a se vedea punctele 256 și 257)

11. În domeniul anchetelor efectuate în cursul unei proceduri antidumping, anularea unei vizite de verificare de către o parte interesată trebuie analizată nu în raport cu alineatul (3) al articolului 18 din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit alineatul (3) al articolului 18 din Regulamentul nr. 1225/2009], ci în raport cu alineatul (1) al acestui articol [devenit alineatul (1) al articolului 18 din Regulamentul nr. 1225/2009]. Astfel, pe de o parte, deși anularea unei vizite de verificare nu este avută în vedere de ultimele trei situații prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din regulamentul menționat, aceasta trebuie considerată, cu excepția unui caz de forță majoră, ca un refuz de a acorda accesul la informații pe care Comisia le‑a considerat necesare, în sensul primei situații prevăzute de această dispoziție. Pe de altă parte articolul 18 alineatul (3) din regulamentul de bază menționat nu poate fi utilizat pentru a eluda obligația de a primi o vizită de verificare atunci când o astfel de vizită a fost considerată necesară de către serviciile Comisiei. Desigur, în temeiul acestei dispoziții, utilizarea datelor disponibile nu este ignorată, dacă există informații care nu sunt cele mai bune din toate punctele de vedere, decât dacă persoana interesată a acționat cât mai bine posibil. Or, în situația unui refuz de a primi o vizită de verificare, nu se poate considera că o parte a acționat astfel.

În ceea ce privește obiectivul articolului 18 alineatul (1) din regulamentul de bază, întrucât acesta din urmă nu conferă Comisiei nicio putere de anchetă care să îi permită să constrângă producătorii sau exportatorii care fac obiectul unei plângeri să participe la anchetă sau să prezinte informații, Consiliul și Comisia depind de cooperarea voluntară a părților interesate pentru a le furniza informațiile necesare în termenele prevăzute. Refuzul de a primi o vizită de verificare contravine obiectivului de cooperare loială și diligentă, a cărui respectare trebuie asigurată prin articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază menționat.

În sfârșit, rezultă dintr‑o analiză a economiei aceluiași regulament de bază, pe de o parte, că este de competența instituțiilor să decidă dacă, în scopul verificării informațiilor furnizate de o persoană interesată, acestea apreciază că este necesar să coroboreze aceste informații prin intermediul unei vizite de verificare în localurile acestei persoane și, pe de altă parte, că, în situația în care o persoană interesată se opune verificării datelor pe care le‑a furnizat, se aplică articolul 18 din regulamentul de bază menționat, iar datele disponibile pot fi utilizate.

(a se vedea punctele 270-276)

12. Întrucât articolul 6 alineatul (8) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 6 alineatul (8) din Regulamentul nr. 1225/2009] nu conține nicio limitare a întinderii obligației de verificare a datelor utilizate pentru întemeierea concluziilor instituțiilor, o asemenea obligație se extinde la informațiile furnizate de o persoană interesată în cadrul unei cereri de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață. În plus, articolul 16 alineatul (1) din același regulament de bază [devenit articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1225/2009] nu conține nicio limitare a posibilității de a efectua vizite de verificare în localurile părților interesate, atunci când Comisia consideră oportun, în funcție de informațiile pe care aceasta intenționează să le coroboreze. Rezultă că această a doua dispoziție autorizează Comisia, dacă aceasta apreciază a fi necesar, să efectueze o vizită în localurile unui producător-exportator în vederea soluționării cererii sale de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață și pentru a se asigura de exactitatea informațiilor furnizate.

În consecință, faptul că articolul 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul nr. 1225/2009] nu impune să fie efectuată o vizită de verificare în localurile producătorului‑exportator care a introdus o cerere de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață nu înseamnă că o astfel de vizită nu poate avea loc. De asemenea, nu se poate considera că organizarea unei vizite de verificare, în cadrul examinării unei cereri de acordare a statutului menționat, implică o condiție suplimentară față de cele prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază menționat

(a se vedea punctele 294-296)

13. În cadrul unei proceduri antidumping, instituțiile nu sunt obligate să solicite producătorilor comunitari să furnizeze explicații cu privire la tendințele privind situația lor economică, din moment ce nu revine producătorilor respectivi sarcina de a efectua o analiză de neatribuire, în temeiul articolului 3 alineatul (7) din Regulamentul antidumping de bază nr. 384/96 [devenit articolul 3 alineatul (7) din Regulamentul nr. 1225/2009]. În schimb, o asemenea analiză trebuie să fie realizată de instituții în vederea determinărilor provizorie și definitivă. În plus, presupunând că principiul respectării dreptului la apărare presupune ca producătorii‑exportatori să fie informați cu privire la faptele și considerentele esențiale pe baza cărora se intenționează instituirea de taxe provizorii, nerespectarea dreptului respectiv nu poate avea, în sine, efectul de viciere a regulamentului de instituire a unor taxe definitive, în măsura în care, în cursul procedurii de adoptare a unui astfel de regulament, a fost remediat viciul care a afectat procedura de adoptare a regulamentului corespunzător de impunere a unor taxe provizorii.

(a se vedea punctele 314 și 319)

HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a doua)

25 octombrie 2011( )

„Dumping – Importuri de ferosiliciu originare din Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, China, Egipt, Kazahstan și Rusia – Legătură de cauzalitate – Interesul Comunității – Necooperare – Date disponibile – Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață – Dreptul la apărare – Obligația de motivare”

În cauza T‑192/08,

Transnational Company „Kazchrome” AO, cu sediul în Aqtöbe (Kazahstan),

ENRC Marketing AG, cu sediul în Kloten (Elveția),

reprezentate inițial de L. Ruessmann și de A. Willems și ulterior de A. Willems și de S. de Knop, avocați,

reclamante,

împotriva

Consiliului Uniunii Europene, reprezentat inițial de domnul J.‑P. Hix și ulterior de domnii J.‑P. Hix și B. Driessen, în calitate de agenți, asistați inițial de G. Berrisch și de G. Wolf și ulterior de G. Berrisch, avocați,

pârât,

susținut de

Comisia Europeană, reprezentată de domnul H. van Vliet și de doamna K. Talabér‑Ritz, în calitate de agenți,

și de

Euroalliages, cu sediul în Bruxelles (Belgia), reprezentată de J. Bourgeois, Y. van Gerven și N. McNelis, avocați,

interveniente,

având ca obiect o cerere de anulare în parte a Regulamentului (CE) nr. 172/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse la importurile de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia (JO L 55, p. 6), în măsura în care acesta se aplică reclamantelor,

TRIBUNALUL (Camera a doua),

compus din doamnele I. Pelikánová, președinte, și K. Jürimäe (raportor) și domnul S. Soldevila Fragoso, judecători,

grefier: domnul N. Rosner, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 7 decembrie 2010,

pronunță prezenta

Hotărâre

Istoricul cauzei

1 Reclamantele, Transnational Company Kazchrome AO (denumită în continuare „Kazchrome”) și ENRC Marketing AG, își desfășoară activitatea în domeniul producției și al vânzării de ferosiliciu, una dintre materiile prime utilizate la fabricarea oțelului și a fierului. Kazchrome, cu sediul în Kazahstan, vinde toată producția sa societății ENRC Marketing, cu sediul în Elveția. Aceasta din urmă revinde producția Kazchrome în întreaga lume.

2 În urma unei reclamații depuse la 16 octombrie 2006 de Euroalliages (Comitetul de legătură al industriilor de feroaliaje), Comisia Comunităților Europene a deschis o procedură antidumping privind importurile de ferosiliciu originare din Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, China, Egipt, Kazahstan și Rusia, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223), cu modificările ulterioare (denumit în continuare „regulamentul de bază”) [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51, rectificare în JO 2010, L 7, p. 22)], și în special în conformitate cu articolul 5 din regulamentul de bază (devenit articolul 5 din Regulamentul nr. 1225/2009). Avizul de deschidere a procedurii a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 30 noiembrie 2006 (JO C 291, p. 34). Ancheta cu privire la dumping și la prejudiciu a acoperit perioada cuprinsă între 1 octombrie 2005 și 30 septembrie 2006 (denumită în continuare „perioada de anchetă”). Examinarea tendințelor utile pentru evaluarea prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între ianuarie 2003 și sfârșitul perioadei de anchetă (denumită în continuare „perioada analizată”).

3 În cadrul acestei proceduri, la 15 decembrie 2006, reclamantele au depus la serviciile Comisiei o cerere de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață (denumit în continuare „SEP”), în temeiul articolului 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din regulamentul de bază [devenit articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 1225/2009].

4 La 12 ianuarie 2007, reclamantele au depus răspunsurile lor la chestionarul antidumping al Comisiei, precum și un document cu privire la prejudiciu. La 25 ianuarie 2007, reclamantele au comunicat Comisiei observații suplimentare cu privire la prejudiciu.

5 Prin scrisoarea din 14 februarie 2007, reclamantele au informat Comisia că renunțau să participe la anchetă, dar că erau pregătite să furnizeze explicații cu privire la datele pe care i le comunicaseră deja. Prin faxul din aceeași zi, Comisia a informat reclamantele că anula vizita de verificare prevăzută în perioada cuprinsă între 22 februarie și 2 martie 2007. Aceasta a subliniat că o astfel de anulare însemna că, în lipsa unei verificări, datele comunicate de reclamante serviciilor sale nu puteau fi acceptate și că, în conformitate cu articolul 18 din regulamentul de bază (devenit articolul 18 din Regulamentul nr. 1225/2009), ar putea fi necesară stabilirea concluziilor anchetei pe baza datelor disponibile. Prin scrisoarea din 20 februarie 2007, reclamantele au informat Comisia cu privire la faptul că, deși nu puteau coopera pe deplin la anchetă, intenționau, în măsura posibilului, să îi acorde asistență în cadrul acestei anchete.

6 La 5 iulie 2007, Comisia a anunțat reclamantele că, întrucât nu avusese posibilitatea să verifice, în localurile acestora din urmă, datele pe care le furnizaseră, nu li se va acorda SEP. La 16 iulie 2007, reclamantele au transmis Comisiei observațiile lor în special cu privire la refuzul acordării SEP.

7 La 29 august 2007, Comisia a publicat Regulamentul (CE) nr. 994/2007 din 28 august 2007 de impunere a unei taxe antidumping importurilor de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia (JO L 223, p. 1, denumit în continuare „regulamentul provizoriu”). Regulamentul provizoriu a instituit, printre altele, o taxă antidumping provizorie a cărei cotă a fost fixată la 33,9 % pentru importurile de ferosiliciu din Kazahstan. În considerentul (25) al regulamentului provizoriu, Comisia a precizat că cererea de acordare a SEP formulată de reclamante nu a fost luată în considerare, în măsura în care acestea nu au permis efectuarea vizitei de verificare.

8 Prin scrisoarea din 30 august 2007, Comisia a comunicat reclamantelor faptele și motivele principale pe baza cărora fuseseră adoptate măsurile antidumping provizorii (denumită în continuare „documentul de informare provizorie”). Prin scrisoarea din 15 septembrie 2007, Comisia a transmis reclamantelor o completare la documentul de informare provizorie. La 5 octombrie 2007, reclamantele au comunicat Comisiei observațiile lor cu privire la documentul de informare provizorie.

9 La 18 decembrie 2007, Comisia a adresat reclamantelor o scrisoare care conținea faptele și motivele principale pe baza cărora intenționa să recomande instituirea unor măsuri antidumping definitive (denumită în continuare „documentul de informare finală”). Prin scrisoarea adresată Comisiei la 3 ianuarie 2008, reclamantele și‑au prezentat observațiile cu privire la documentul de informare finală.

10 La 25 februarie 2008, Consiliul Uniunii Europene a adoptat Regulamentul (CE) nr. 172/2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse la importurile de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia (JO L 55, p. 6, denumit în continuare „regulamentul atacat”). În temeiul regulamentului atacat, nivelul taxei antidumping definitive care se aplică la prețul net franco frontieră comunitară, înainte de aplicarea taxei vamale, a fost stabilit la 33,9 % pentru produsele din Kazahstan.

Procedura și concluziile părților

11 Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 21 mai 2008, reclamantele au introdus prezenta acțiune.

12 Prin înscrisurile depuse la grefa Tribunalului la 1 septembrie 2008 și, respectiv, la 3 septembrie 2008, Euroalliages și Comisia au formulat cereri de intervenție în prezenta cauză în susținerea concluziilor Consiliului.

13 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 28 octombrie 2008, reclamantele au solicitat ca, în temeiul articolului 116 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, anumite elemente confidențiale din dosar să fie excluse de la comunicarea către Euroalliages. Reclamantele au prezentat în acest sens o versiune neconfidențială a memoriilor sau a înscrisurilor în discuție.

14 Prin Ordonanțele din 2 decembrie 2008 și din 16 februarie 2009, președintele Camerei a doua a Tribunalului a admis cererile de intervenție formulate de Comisie și, respectiv, de Euroalliages.

15 Prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 10 martie 2009, Euroalliages a declarat că nu are obiecții față de cererea de aplicare a regimului de confidențialitate introdusă de reclamante.

16 Prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 26 iunie 2009, Comisia a informat Tribunalul că renunță la depunerea unui memoriu în intervenție, dar că va lua parte la ședință.

17 Reclamantele solicită Tribunalului:

– constatarea admisibilității acțiunii;

– anularea regulamentului atacat în măsura în care se aplică în ceea ce le privește;

– obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

18 Consiliul, susținut de Comisie, solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.

19 Euroalliages solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate ca urmare a intervenției sale.

În drept

20 În susținerea cererii de anulare, reclamantele invocă patru motive. Prin intermediul primului motiv, acestea contestă evaluarea existenței unei legături de cauzalitate între importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciu. Prin intermediul celui de al doilea motiv, pun în discuție analiza interesului comunitar. Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele critică aprecierea realizată de instituții cu privire la cooperarea lor la anchetă, aplicarea articolului 18 din regulamentul de bază și examinarea cererii de acordare a SEP. Prin intermediul celui de al patrulea motiv, invocă o încălcare a dreptului lor la apărare.

A – Cu privire la primul motiv, referitor la legătura de cauzalitate dintre importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciu

21 Criticile invocate de reclamante prin intermediul primului motiv pot fi regrupate în trei categorii:

– în primul rând, criticile legate de interpretarea principiilor de drept care reglementează analiza legăturii de cauzalitate dintre importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciul suferit de industria comunitară, reclamantele invocând, în cadrul primului aspect, existența unor erori de drept în interpretarea articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază [devenit articolul 3 alineatele (6) și (7) din Regulamentul nr. 1225/2009];

– în al doilea rând, criticile referitoare la analiza individuală consacrată de instituții mai multor factori, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping și care au putut cauza prejudiciul suferit de industria comunitară sau au putut contribui la acesta, reclamantele invocând în acest sens, prin intermediul aspectelor al doilea-al optulea, erori vădite de apreciere, precum și diverse încălcări săvârșite de instituții în cadrul analizei individuale a anumitor factori ai prejudiciului;

– în al treilea rând, criticile referitoare la lipsa unei analize colective a diferitor factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, reclamantele invocând în mod special, prin intermediul primului și al celui de al optulea aspect, o eroare vădită de apreciere săvârșită de instituții, în sensul că acestea ar fi omis să efectueze o analiză colectivă a acestor factori.

22 Aceste trei categorii de critici vor fi examinate succesiv.

1. Cu privire la interpretarea principiilor de drept care se aplică analizei legăturii de cauzalitate (primul aspect al primului motiv)

a) Argumentele părților

23 Prin intermediul primului aspect al primului motiv, reclamantele susțin că metodologia adoptată de Consiliu la stabilirea legăturii de cauzalitate dintre importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciu este afectată de două erori de drept.

24 În primul rând, reclamantele afirmă că abordarea Consiliului reflectă o împărțire artificială a analizei de atribuire sau de neatribuire a prejudiciului. Potrivit articolului 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, o analiză adecvată a legăturii de cauzalitate ar impune luarea în considerare a celorlalți factori cunoscuți încă de la început, pentru a se evita confundarea impactului importurilor avute în vedere de procedura de anchetă cu impactul celorlalți factori. Prin urmare, instituțiile nu ar fi putut concluziona că importurile avute în vedere de procedura de anchetă ar fi cauzat prejudiciul fără să fi examinat în prealabil dacă nu erau alți factori care să fi cauzat prejudiciul în realitate.

25 În al doilea rând, reclamantele invocă faptul că din rapoartele organului de apel al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) și din jurisprudența Curții și a Tribunalului rezultă că incidența factorilor cauzali trebuie examinată colectiv.

26 Consiliul, susținut de interveniente, afirmă, pe de o parte, că, pentru a stabili dacă importurile care fac obiectul unui dumping au cauzat un prejudiciu semnificativ, este necesar să se examineze mai întâi dacă prejudiciul a fost cauzat de importurile respective, ținând seama în special de volumul și de prețurile importurilor care fac obiectul unui dumping și de calculul subcotării. Numai atunci când existența acestei legături de cauzalitate a fost stabilită, ar fi necesar să se examineze dacă este posibil ca alți factori să fi contribuit la prejudiciu într‑o asemenea măsură încât să fi întrerupt legătura de cauzalitate. Pe de altă parte, Consiliul apreciază că, din punct de vedere juridic, niciun element nu impune examinarea colectivă a celorlalți factori, întrucât o asemenea examinare nu se aplică în practică și nu constituie un principiu consacrat de instanța Uniunii.

b) Aprecierea Tribunalului

27 Primul aspect al primului motiv privește, în esență, condițiile de aplicare a articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază. În temeiul acestei dispoziții, Consiliul și Comisia au obligația de a examina dacă prejudiciul pe care înțeleg să îl rețină decurge efectiv din importuri care au făcut obiectul unui dumping și de a nu lua în considerare orice prejudiciu care decurge din alți factori (Hotărârea Curții din 11 iunie 1992, Extramet Industrie/Consiliul, C‑358/89, Rec., p. I‑3813, punctul 16, și Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2007, Aluminium Silicon Mill Products/Consiliul, T‑107/04, Rep., p. II‑669, punctul 72).

28 În primul rând, trebuie să se stabilească dacă, astfel cum afirmă reclamantele, această dispoziție impune instituțiilor să examineze, într‑o primă etapă, impactul importurilor care fac obiectul unui dumping și al altor factori cunoscuți asupra prejudiciului suferit de industria comunitară, înainte de a concluziona, într‑o a doua etapă, în sensul existenței unei legături de cauzalitate între importurile respective și dumping sau dacă, astfel cum afirmă Consiliul, este necesar să se examineze mai întâi dacă prejudiciul a fost cauzat de importurile menționate și ulterior, atunci când a fost stabilită această legătură cauzală, dacă este posibil ca alți factori să fi contribuit la prejudiciu într‑o asemenea măsură încât să întrerupă respectiva legătură cauzală.

29 Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie să se analizeze termenii, obiectul, precum și contextul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază.

30 Primo, în ceea ce privește termenii acestei dispoziții, din articolul 3 alineatul (6) din regulamentul de bază rezultă că instituțiile trebuie să demonstreze că importurile care fac obiectul unui dumping cauzează un prejudiciu important industriei comunitare, în funcție de volumul și de prețul acestora. Este vorba în acest caz despre analiza numită de atribuire. În continuare, din articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază rezultă că instituțiile trebuie să analizeze, pe de o parte, toți ceilalți factori cunoscuți care cauzează un prejudiciu industriei comunitare, în același timp cu importurile care fac obiectul unui dumping, și, pe de altă parte, de așa manieră încât prejudiciul cauzat de acești alți factori să nu fie atribuit importurilor respective. Este vorba în acest caz despre analiza numită de neatribuire.

31 Secundo, astfel cum au arătat atât reclamantele, cât și Consiliul în înscrisuri, obiectivul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază este de a proceda astfel încât instituțiile să disocieze și să distingă efectele prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping de cele ale celorlalți factori. Dacă instituțiile s‑ar abține să disocieze și să distingă impactul diferitor factori ai prejudiciului, acestea nu ar putea concluziona în mod valabil că importurile care fac obiectul unui dumping au cauzat un prejudiciu industriei comunitare.

32 Tertio, în ceea ce privește contextul acestei dispoziții, în măsura în care, în temeiul considerentului (5) al regulamentului de bază [devenit considerentul (3) al Regulamentului nr. 1225/2009], articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul menționat constituie transpunerea în dreptul Uniunii a articolului 3.5 din Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994 (GATT) (JO L 336, p. 103, denumit în continuare „acordul antidumping”), care face parte din anexa 1 A la Acordul de instituire a OMC (JO 1994, L 336, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 112), trebuie să se facă referire la această dispoziție, precum și la interpretarea dată acesteia de organul de soluționare a litigiilor al OMC.

33 În această privință, trebuie amintit că dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că, ținând cont de natura și de economia acestora, acordurile OMC nu figurează, în principiu, printre normele în lumina cărora instanța Uniunii controlează legalitatea actelor instituțiilor Uniunii în temeiul articolului 230 primul paragraf CE (Hotărârea Curții din 23 noiembrie 1999, Portugalia/Consiliul, C‑149/96, Rec., p. I‑8395, punctul 47, și Hotărârea Curții din 9 ianuarie 2003, Petrotub și Republica/Consiliul, C‑76/00 P, Rec., p. I‑79, punctul 53). Cu toate acestea, în ipoteza în care Comunitatea a înțeles să execute o obligație specifică asumată în cadrul OMC sau în cazul în care actul Uniunii face trimitere în mod expres la dispoziții precise din acordurile OMC, este de competența instanței Uniunii să controleze legalitatea actului Uniunii în cauză în raport cu normele OMC (Hotărârea Portugalia/Consiliul, citată anterior, punctul 49, Hotărârea Petrotub și Republica/Consiliul, citată anterior, punctul 54, și Hotărârea din 27 septembrie 2007, Ikea Wholesale, C‑351/04, Rep., p. I‑7723, punctul 30).

34 Or, din considerentul (5) al regulamentului de bază rezultă că acesta are ca obiect în special transpunerea în dreptul Uniunii, în măsura în care este posibil, a normelor cuprinse în acordul antidumping din 1994, în cadrul cărora figurează în special cele privind stabilirea existenței unui prejudiciu și a unei legături de cauzalitate între importurile care fac obiectul unui dumping și prejudiciu (a se vedea în acest sens Hotărârea Petrotub și Republica/Consiliul, punctul 33 de mai sus, punctul 55).

35 Rezultă că dispozițiile regulamentului de bază trebuie să fie interpretate, în măsura în care este posibil, în lumina dispozițiilor corespunzătoare din acordul antidumping (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 14 iulie 1998, Bettati, C‑341/95, Rec., p. I‑4355, punctul 20, și Hotărârea Petrotub și Republica/Consiliul, punctul 33 de mai sus, punctul 57).

36 În plus, deși interpretările acordului antidumping adoptate de organul de soluționare a litigiilor al OMC nu sunt obligatorii pentru Tribunal în ceea ce privește aprecierea validității regulamentului atacat (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 1 martie 2005, Van Parys, C‑377/02, Rec., p. I‑1465, punctul 54), niciun element nu se opune ca Tribunalul să facă trimitere la acestea, din moment ce este vorba, precum în prezenta cauză, despre efectuarea interpretării unei dispoziții a regulamentului de bază (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 24 septembrie 2008, Reliance Industries/Consiliul și Comisia, T‑45/06, Rep., p. II‑2399, punctul 107).

37 În acest context, trebuie să se arate că organul de apel al OMC a considerat, în raportul referitor la litigiul „Statele Unite – Oțel laminat la cald”, adoptat la 23 august 2001 (WT/DS184AB/R, punctul 226), că, pentru a se conforma modului de redactare a articolului 3.5 din acordul antidumping cu privire la neatribuire, autoritățile însărcinate cu efectuarea anchetei trebuiau să realizeze o evaluare corespunzătoare a prejudiciului cauzat industriei naționale de alți factori cunoscuți, precum și să disocieze și să distingă efectele prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping de efectele prejudiciabile ale acestor alți factori.

38 Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se concluzioneze că articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază nu impune instituțiilor nicio obligație în ceea ce privește forma sau ordinea pe care trebuie să o respecte la efectuarea analizelor de atribuire sau de neatribuire. În schimb, dispoziția amintită prevede că aceste analize trebuie să fie efectuate de așa manieră încât să permită disocierea și distingerea efectelor prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping de cele cauzate de alți factori.

39 În aceste condiții, trebuie să se constate că litigiul dintre părțile în cauză este de ordin semantic, iar nu substanțial. Astfel, modalitatea în care Consiliul descrie, în înscrisurile sale, metodologia aplicată de instituții pentru a efectua analizele de atribuire și de neatribuire este irelevantă, în condițiile în care metodologia efectiv aplicată de Consiliu și de Comisie în speță le‑a permis să se asigure că prejudiciul cauzat de alți factori în afara importurilor care fac obiectul unui dumping nu a fost atribuit acestora din urmă. Astfel, în considerentele (112)-(114) ale regulamentului provizoriu și în considerentele (85) și (86) ale regulamentului atacat, instituțiile au examinat, într‑o primă etapă, efectul importurilor care fac obiectul unui dumping. Într‑o a doua etapă, în considerentele (115)-(136) ale regulamentului provizoriu și în considerentele (85)-(101) ale regulamentului atacat, acestea au analizat efectele celorlalți factori. Într‑o a treia etapă, în considerentele (137)-(140) ale regulamentului provizoriu și în considerentele (102)-(104) ale regulamentului atacat, acestea au efectuat o scurtă sinteză a analizelor de atribuire și de neatribuire și au acționat în conformitate cu acestea în ceea ce privește legătura cauzală. Deși este adevărat că alți factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, nu au fost luați în considerare decât într‑o a doua etapă, instituțiile și‑au formulat totuși concluzia definitivă în ceea ce privește atribuirea prejudiciului abia la încheierea acestei a doua etape, astfel încât a fost posibil ca efectele prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping să fie disociate și distinse de cele cauzate de alți factori.

40 Rezultă că, în speță, analiza legăturii de cauzalitate, care figurează în considerentele (111)-(140) ale regulamentului provizoriu și în considerentele (83)-(104) ale regulamentului atacat, nu este afectată de o eroare de drept, în sensul că instituțiile au efectuat mai întâi analiza de atribuire și ulterior analiza de neatribuire.

41 În al doilea rând, trebuie să se stabilească dacă, astfel cum susțin reclamantele, alți factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, trebuie examinați colectiv sau dacă, astfel cum susține Consiliul, trebuie examinați în mod individual. Ca și în cazul problemei anterioare, și aceasta trebuie examinată în raport cu termenii, cu obiectul, precum și cu contextul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază.

42 Primo, în ceea ce privește termenii articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază, astfel cum este reluat la punctul 30 de mai sus, trebuie să se sublinieze că această dispoziție nu precizează dacă alți factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, trebuie analizați în mod colectiv sau individual.

43 Secundo, astfel cum s‑a menționat la punctul 31 de mai sus, obiectivul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază este de a disocia și de a distinge efectele prejudiciabile ale importurilor care fac obiectul unui dumping de cele ale celorlalți factori, astfel încât prejudiciul cauzat de acești alți factori să nu fie atribuit importurilor respective. Pentru atingerea acestui obiectiv, în anumite condiții, este necesară o analiză colectivă a celorlalți factori. Aceasta este situația în special în cazul în care instituțiile concluzionează, la încheierea unei analize individuale, că fiecare dintre acești alți factori a avut efect negativ asupra situației industriei comunitare, fără a se putea considera totuși că acest efect a avut o importanță apreciabilă. Astfel cum au arătat reclamantele în înscrisurile prezentate, dacă alți aproximativ zece factori, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, au cauzat împreună 99 % din prejudiciu, dar dacă niciunul dintre aceștia nu a avut un impact semnificativ asupra prejudiciului suferit de industria comunitară, instituțiile vor continua să considere că importurile respective au cauzat prejudiciul material, întrucât niciunul dintre cei alți zece factori, analizați separat, nu va fi considerat factor cauzator al prejudiciului. Nu se poate considera că o astfel de analiză este conformă cu obiectivul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază.

44 Tertio, analiza contextuală a acestei dispoziții confirmă că, în anumite condiții, o analiză colectivă a celorlalți factori este necesară. Astfel cum s‑a arătat deja, articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază are ca obiect transpunerea în dreptul Uniunii a articolului 3.5 din acordul antidumping. Or, în raportul referitor la litigiul „Comunitățile Europene – Accesorii de țevărie”, adoptat la 18 august 2003 (WT/DS219/AB/R, punctele 190 și 192), organul de apel al OMC a considerat că, deși articolul 3.5 din acordul antidumping nu impunea în fiecare situație o evaluare a efectelor colective ale celorlalți factori cauzali, puteau exista situații în care, date fiind circumstanțele de fapt specifice acestora, faptul de a nu efectua o examinare a impactului colectiv al celorlalți factori cauzali ar fi avut drept consecință faptul că autoritatea însărcinată cu efectuarea anchetei ar fi atribuit în mod greșit efectele celorlalți factori cauzali importurilor care fac obiectul unui dumping. Potrivit organului de apel al OMC, o autoritate însărcinată cu efectuarea anchetei nu este obligată să examineze impactul colectiv al celorlalți factori cauzali, cu condiția ca, ținând seama de circumstanțele de fapt specifice cauzei, aceasta să își îndeplinească obligația de a nu atribui importurilor care fac obiectul unui dumping prejudiciile cauzate de ceilalți factori cauzali.

45 Rezultă că este necesar să se considere, după exemplul reclamantelor, că, în anumite condiții, poate fi necesară o analiză colectivă a efectelor altor factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping. Aceasta este situația în special atunci când instituțiile au concluzionat cu privire la mulți alți factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping, că au putut contribui la prejudiciu, dar că nu se putea considera că impactul acestora, analizat individual, era semnificativ.

46 În consecință, trebuie să se considere că interpretarea articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază pe care Consiliul o recomandă exclusiv în înscrisurile sale, însă nu și în regulamentul atacat, este eronată. Totuși, aceasta nu înseamnă că regulamentul atacat este afectat de o eroare de drept de natură să justifice anularea acestuia. Astfel, în regulamentul atacat, Consiliul s‑a limitat să efectueze o analiză individuală a diferitor factori ai prejudiciului, fără a menționa în niciun mod că aprecia că o analiză colectivă a factorilor respectivi nu era necesară. Prin urmare, nu se poate conchide în sensul existenței unei erori de drept care afectează regulamentul atacat decât dacă se conchide de asemenea că în speță era necesară o astfel de analiză colectivă.

47 Or, din cuprinsul punctului 45 de mai sus rezultă că trebuie să se efectueze o examinare a criticilor invocate de reclamante în ceea ce privește analiza individuală a fiecăruia dintre ceilalți factori cunoscuți ai prejudiciului, înainte de a se putea stabili dacă în speță era necesară o analiză colectivă. Prin urmare, abia la încheierea examinării, efectuată la punctele 49-215 de mai jos, prin care se urmărește să se verifice, pe de o parte, dacă analiza individuală a fiecăruia dintre ceilalți factori ai prejudiciului cunoscuți nu este afectată de nelegalitate și, pe de altă parte, dacă împrejurările speței impuneau o analiză colectivă a celorlalți factori ai prejudiciului, s‑ar putea concluziona că Consiliul, limitându‑se la o analiză individuală a factorilor prejudiciului, a săvârșit o eroare de drept.

48 În schimb, se impune deja respingerea primului aspect al primului motiv, întemeiat pe o eroare de drept referitoare la metodologia instituțiilor în ceea ce privește analiza legăturii de cauzalitate.

2. Cu privire la analiza individuală a altor factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping (aspectele al doilea-al optulea ale primului motiv)

49 Cu titlu introductiv, trebuie amintite principiile jurisprudențiale în lumina cărora se impune examinarea diferitor critici invocate de reclamante în ceea ce privește analiza individuală a diferitor alți factori ai prejudiciului, în afara importurilor care fac obiectul unui dumping.

50 Potrivit jurisprudenței citate la punctul 27 de mai sus, Consiliul și Comisia au obligația de a examina dacă prejudiciul pe care înțeleg să îl rețină decurge efectiv din importurile care au făcut obiectul unui dumping și să nu ia în considerare niciun alt prejudiciu care decurge din alți factori.

51 În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebarea dacă industria comunitară a suferit un prejudiciu și dacă acesta poate fi atribuit importurilor care fac obiectul unui dumping, precum și întrebarea dacă alți factori cunoscuți au contribuit la prejudiciul suferit de industria comunitară presupun evaluarea unor aspecte economice complexe, pentru care instituțiile dispun de o largă putere de apreciere. Prin urmare, controlul efectuat de instanța Uniunii cu privire la aprecierile instituțiilor trebuie să se limiteze la verificarea respectării normelor de procedură, a exactității materiale a faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a absenței unei erori vădite în aprecierea acestor fapte sau a lipsei unui abuz de putere (a se vedea în acest sens Hotărârea Aluminium Silicon Mill Products/Consiliul, punctul 27 de mai sus, punctul 71, și Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2008, HEG și Graphite India/Consiliul, T‑462/04, Rep., p. II‑3685, punctul 120).

a) Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, referitor la evoluția cererii de oțel și a prețurilor pe piețele comunitară și mondială

Argumentele părților

52 Reclamantele susțin că considerentul (85) al regulamentului atacat este afectat de o eroare vădită de apreciere și încalcă articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază, în condițiile în care presiunea asupra prețurilor comunitare nu ar putea fi atribuită importurilor care fac obiectul unui dumping, ci ar trebui atribuită evoluției prețurilor pe piața mondială și celei a cererii de oțel.

53 Astfel, în primul rând, prețurile la ferosiliciu ar avea aceeași evoluție pe fiecare dintre marile piețe mondiale, iar evoluția prețului comunitar ar indica dinamica pieței mondiale. Potrivit reclamantelor, întrucât prețurile erau în scădere pe toate piețele, în special între 2005 și sfârșitul perioadei de anchetă, este vădit nerezonabil să se susțină că, fără importurile care fac obiectul unui dumping, prețurile în Comunitate ar fi crescut pentru a acoperi costurile în creștere ale industriei comunitare majorate cu o rată a profitului rezonabilă.

54 În al doilea rând, nivelul scăzut al prețurilor la ferosiliciu ar fi determinat de evoluția cererii, iar nu de importurile care fac obiectul unui dumping. Consiliul însuși a recunoscut în regulamentul atacat că prețurile la ferosiliciu se raportează la fluctuația cererii. Acesta ar fi analizat însă în mod eronat evoluția prețurilor la ferosiliciu în Comunitate în raport cu cea a producției mondiale de oțel brut, deși acestea sunt determinate de producția de oțel din Comunitate. Evoluția prețurilor la ferosiliciu în cadrul Comunității ar fi reflectat mai precis evoluția cererii de oțel, iar prețurile respective s‑ar fi redus proporțional cu stagnarea și cu scăderea cererii în Comunitate. În consecință, reclamantele consideră că, deși nu avusese loc o subcotare prin importurile care fac obiectul unui dumping, industria comunitară ar fi suferit pierderi prin creșterea costurilor și reducerea simultană a cererii.

55 În al treilea rând, reclamantele observă că, în perioada de anchetă, ferosiliciul a fost vândut la un preț mai ridicat pe piața comunitară decât pe alte piețe. Or, pe o piață mondială pe care prețurile tind spre echilibru, nu s‑ar putea pretinde că prețurile de pe piața pe care sunt cele mai ridicate au fost subcotate sau depreciate în mod incorect.

56 Consiliul, susținut de interveniente, contestă argumentele reclamantelor.

Aprecierea Tribunalului

57 Al doilea aspect al primului motiv privește, în esență, evaluarea efectuată de instituții a rolului evoluției mondiale a prețurilor la ferosiliciu și a cererii sectorului siderurgic, în măsura în care este posibil ca alți factori cunoscuți să fi cauzat prejudiciul suferit de industria comunitară sau să fi contribuit la acesta.

58 În această privință, trebuie să se sublinieze, pe de o parte, că Consiliul a apreciat, în considerentul (85) al regulamentului atacat, că, din cauza importurilor care fac obiectul unui dumping, industria comunitară nu a putut să majoreze prețurile sale de vânzare până la nivelul necesar acoperirii integrale a costurilor. Pe de altă parte, Consiliul a arătat, în considerentele (87)-(90) ale regulamentului atacat, motivele pentru care a decis să respingă afirmația potrivit căreia nivelul scăzut al prețului la ferosiliciu avea legătură cu dinamica pieței mondiale, care ar evolua în funcție de fluctuația cererii sectorului siderurgic, iar nu cu importurile care fac obiectul unui dumping. Într‑o primă etapă, Consiliul a explicat că, în economiile de piață, prețurile sunt în general stabilite de nivelurile cererii și ofertei, dar că și alți factori pot să intervină, cum ar fi prezența importurilor care fac obiectul unui dumping. Într‑o a doua etapă, acesta a precizat că, deși nu exista nicio îndoială că cererea mondială de ferosiliciu, în special în sectorul siderurgic, influențase stabilirea prețului în anumite momente din perioada analizată, au existat perioade în care prețurile la ferosiliciu au scăzut în pofida unei cereri în creștere. Într‑o a treia etapă, s‑a constatat că, chiar și la nivel comunitar, prețurile la ferosiliciu erau în scădere în anumite perioade, în pofida creșterii cererii din partea industriei siderurgice.

59 Reclamantele contestă această concluzie întemeindu‑se pe trei argumente. Primo, întrucât prețurile pe piața mondială erau în scădere, în special între 2005 și sfârșitul perioadei de anchetă, chiar în lipsa importurilor care fac obiectul unui dumping, prețurile comunitare nu ar fi putut crește. Secundo, prețurile comunitare la ferosiliciu s‑ar fi raportat la fluctuația producției comunitare de oțel și ar fi scăzut concomitent cu stagnarea sau reducerea cererii industriei siderurgice comunitare. Tertio, prețurile pe piața comunitară ar fi cele mai ridicate la nivel mondial, ceea ce ar exclude orice subcotare sau depreciere.

60 Or, niciunul dintre aceste trei argumente nu este de natură să demonstreze că a fost săvârșită o eroare vădită de apreciere de către Consiliu și că acesta a încălcat articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază.

61 Astfel, în primul rând, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe evoluția prețurilor pe piața mondială, trebuie subliniat că, în susținerea acestui argument, reclamantele fac trimitere la un tabel reprodus în cerere care demonstrează, în opinia acestora, că prețurile la ferosiliciu urmează aceeași evoluție pe toate piețele de importanță la nivel mondial și că evoluția prețului comunitar se limitează să indice dinamica pieței mondiale. Deși este adevărat că tabelul respectiv demonstrează că prețul comunitar al ferosiliciului urmează în mod global aceeași evoluție cu cea a prețurilor în Statele Unite și în Japonia, acesta nu confirmă în niciun mod că prețurile pe piața mondială erau în scădere pe toată perioada analizată, și anume în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2003 și 30 septembrie 2006 sau, cel puțin, între ianuarie 2005 și sfârșitul perioadei de anchetă, respectiv 30 septembrie 2006. Dimpotrivă, din acest tabel rezultă că prețurile au crescut între 2003 și 2004 și în perioada de anchetă. Aceste tendințe sunt confirmate de datele referitoare la prețurile medii în Comunitate care figurează în considerentul (96) al regulamentului provizoriu, date care nu au fost contestate de reclamante. În consecință, acestea din urmă nu pot afirma că, dat fiind declinul general al prețurilor la ferosiliciu, era nerezonabil să se susțină că, în lipsa importurilor care fac obiectul unui dumping, prețurile comunitare ar fi crescut la un nivel care să permită industriei comunitare acoperirea costurilor sale în creștere, precum și obținerea unei marje de profit rezonabile.

62 În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe fluctuația cererii din sectorul siderurgic și pe analiza prețurilor la ferosiliciu în Comunitate în raport cu producția mondială de oțel brut, trebuie să se arate că reclamantele resping graficul prezentat de instituții în documentul de informare finală, care indică evoluția prețurilor la ferosiliciu în Comunitate în lumina celei a producției mondiale de oțel brut, și fac trimitere, în susținerea argumentului lor, la un grafic reprodus într‑o anexă la cerere, care indică evoluția prețurilor comunitare ale ferosiliciului în raport cu cea a producției comunitare de oțel. Or, contrar celor susținute de reclamante, acest grafic nu permite să se demonstreze că prețurile comunitare ale ferosiliciului au urmat fluctuația producției comunitare de oțel și au scăzut concomitent cu stagnarea sau cu reducerea cererii industriei siderurgice comunitare.

63 Astfel, în primul rând, trebuie să se arate, după cum a remarcat Consiliul, că acest grafic demonstrează că prețurile comunitare nu au urmat întotdeauna fluctuația producției comunitare de oțel. De exemplu, graficul arată că, în 2004, într‑o perioadă în care producția comunitară de oțel a crescut, prețurile au continuat să scadă. De asemenea, în 2006, potrivit graficului, producția de oțel s‑a redus, în timp ce prețurile au crescut. Aceste exemple urmăresc să confirme că graficul prezentat de reclamante nu este suficient pentru a susține afirmația acestora potrivit căreia scăderea cererii a condus la reducerea prețurilor.

64 În al doilea rând, trebuie să se observe că graficul nu indică o scădere a cererii în întreaga perioadă analizată. Se descrie astfel o creștere a producției de oțel, din al treilea trimestru al anului 2003 până în al doilea trimestru al anului 2004, din al patrulea trimestru al anului 2004 până în al doilea trimestru al anului 2005 și în timpul primelor trei trimestre ale perioadei de anchetă, care acoperă intervalul 1 octombrie 2005-30 septembrie 2006. Graficul indică de asemenea că, în Comunitate, prețurile la ferosiliciu au crescut din al treilea trimestru al anului 2003 până în al doilea trimestru al anului 2004 și în întreaga perioadă de anchetă. Ținând seama de aceste evoluții pozitive, nu este suficient să se afirme că prețurile comunitare au scăzut concomitent cu stagnarea sau cu reducerea cererii industriei siderurgice comunitare pentru a dovedi că a fost săvârșită de către Consiliu o eroare vădită de apreciere prin susținerea că, din cauza importurilor care fac obiectul unui dumping, industria comunitară nu a putut să majoreze prețurile sale de vânzare până la nivelul necesar acoperirii integrale a costurilor. Reclamantele ar fi trebuit să demonstreze că creșterea producției de oțel în perioadele menționate mai sus a fost prea nesemnificativă pentru a conduce la o creștere a prețurilor care să permită producătorilor comunitari de ferosiliciu transferarea creșterii costurilor de producție asupra consumatorilor, ceea ce acestea nu au făcut.

65 În al treilea rând, în ceea ce privește argumentul referitor la prețurile din Comunitate al căror nivel ar fi de așa natură încât nu s‑ar putea pretinde că acestea au fost subcotate sau depreciate în mod incorect, trebuie amintit că subcotarea și deprecierea prețurilor reprezintă concepte juridice la care se face trimitere la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul de bază [devenit articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1225/2009]. În mod schematic, la stabilirea subcotării, în sensul acestei dispoziții, instituțiile realizează o comparație a prețurilor comunitare cu prețurile ajustate ale importurilor, astfel încât să obțină o marjă de subcotare exprimată în procente. De asemenea, atunci când se constată că prețurile comunitare au fost depreciate sau nu au fost destul majorate, instituțiile realizează, tot în mod schematic, o comparație a prețurilor de import în raport cu un preț comunitar țintă, și anume prețul care ar fi fost atins în lipsa importurilor care fac obiectul unui dumping, astfel încât să obțină o marjă de eliminare a prejudiciului exprimată de asemenea în procente. În speță, din considerentele (87)-(89) și (112) ale regulamentului provizoriu rezultă că instituțiile au stabilit subcotarea prețurilor, în temeiul articolului 3 alineatul (3) din regulamentul de bază. Astfel, în considerentul (89) al regulamentului provizoriu, Comisia a menționat că determinase marjele de subcotare cuprinse între 4 % și 11 % în funcție de producători‑exportatori, cu excepția a trei producători‑exportatori pentru care nu a fost identificată nicio subcotare. Or, reclamantele nu invocă niciun argument de natură să conteste calculul marjelor de subcotare efectuat de instituții. Simpla constatare a faptului că prețurile comunitare sunt cele mai ridicate la nivel mondial nu poate constitui o astfel de contestare.

66 Având în vedere considerațiile de mai sus, este necesar să se concluzioneze că niciunul dintre argumentele invocate de reclamante nu este de natură să demonstreze că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere afirmând că industria comunitară nu a putut să majoreze prețurile sale de vânzare până la nivelul necesar acoperirii integrale a costurilor din cauza importurilor care fac obiectul unui dumping, iar nu din cauza dinamicii pieței mondiale și a fluctuației cererii din sectorul siderurgic.

67 Prin urmare, al doilea aspect al primului motiv trebuie respins ca neîntemeiat.

b) Cu privire la al treilea aspect al primului motiv, referitor la efectele prejudiciului pe care industria comunitară și l‑ar fi cauzat singură

Cu privire la prima critică, referitoare la reorientarea producției de către anumiți producători comunitari

– Argumentele părților

68 Reclamantele afirmă că Consiliul nu ar fi ținut seama în mod corect de impactul reorientării voluntare a producției operate de Huta Laziska S.A., OFZ a.s. și Vargön Alloys AB asupra prejudiciului suferit de industria comunitară în 2004, un an considerat „deosebit de prosper” în regulamentul atacat.

69 În primul rând, instituțiile ar fi săvârșit o eroare de fapt majoră care a avut un impact semnificativ asupra analizei legăturii de cauzalitate, în măsura în care, în timp ce din considerentul (135) al regulamentului provizoriu ar reieși că, în 2004, doi producători comunitari de ferosiliciu își reorientaseră producția către producerea de aliaje de mangan, din considerentul (93) al aceluiași regulament ar reieși că această reducere a producției de ferosiliciu ar fi fost luată în considerare doar începând din anul 2005. Or, decizia de a reduce producția de ferosiliciu, într‑o perioadă în care condițiile de piață erau favorabile, ar fi determinat o creștere a costurilor unitare de producție a ferosiliciului, o reducere a producției și a vânzărilor, precum și un deficit mai mare pe piață. Pe de altă parte, neluarea în considerare a reorientării producției pentru anul 2004 ar fi generat o imagine care poate induce în eroare a evoluției capacității de producție, a producției și a profitabilității industriei comunitare.

70 În al doilea rând, instituțiile ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere afirmând că reorientarea producției constituia o reacție la importurile care fac obiectul unui dumping. Astfel, pe de o parte, anul 2004 ar fi fost un an excepțional, în cursul căruia profitabilitatea industriei comunitare ar fi crescut la nivelul cel mai ridicat al perioadei analizate, iar nivelul randamentului investițiilor ar fi atins aproape 20 % și, pe de altă parte, Huta Laziska ar fi ales să își reorienteze producția către producția de silicomangan, un produs cu un consum energetic mai redus și cu o profitabilitate mai ridicată. În consecință, potrivit reclamantelor, prejudiciul suferit de industria comunitară în 2005 și în perioada de anchetă se explică prin aceste reorientări voluntare ale producției, care au condus la o creștere a costurilor de producție care a determinat ea însăși reduceri suplimentare ale producției.

71 Consiliul, susținut de interveniente, contestă argumentele reclamantelor.

– Aprecierea Tribunalului

72 Prezenta critică privește, în esență, maniera în care instituțiile au analizat impactul, pentru industria comunitară, al reafectării de către anumiți producători comunitari, în 2004, a unor cuptoare, destinate anterior fabricării ferosiliciului, către producția de silicomangan.

73 În această privință, trebuie subliniat că Comisia a analizat impactul reafectării amintite în considerentele (135) și (136) ale regulamentului provizoriu. Aceasta a afirmat că, în pofida costurilor necesare pentru o reorientare a producției, o parte a producției făcuse obiectul unei asemenea reorientări în 2004, pe fondul lipsei de aliaje de mangan pe piața comunitară, în vreme ce oferta de ferosiliciu era suficientă. Comisia a concluzionat că decizia luată de unii producători din industria comunitară de a reduce producția nu a fost una voluntară, ci a fost cauzată de importurile care au făcut obiectul dumpingului, care au împiedicat orice profitabilitate a vânzărilor de ferosiliciu din industria comunitară. În plus, în considerentul (93) al regulamentului provizoriu, aceasta a ajustat, începând cu anul 2005, datele referitoare la capacitatea de producție, care figurează în tabelul cu privire la capacitatea de producție și la utilizarea capacității, pentru a ține seama de reafectarea cuptoarelor.

74 Reclamantele contestă atât considerentul (93), cât și considerentele (135) și (136) ale regulamentului provizoriu.

75 În primul rând, în ceea ce privește argumentul invocat de reclamante, întemeiat pe o eroare de fapt care afectează considerentul (93) al regulamentul provizoriu, Consiliul a explicat, ca răspuns la o întrebare scrisă ce i‑a fost adresată prin intermediul unei măsuri de organizare a procedurii, că producția fusese reorientată la începutul lunii decembrie 2004. De asemenea, acesta a recunoscut în ședință că acele capacități care făcuseră obiectul reorientării nu au putut fi utilizate pentru producția de ferosiliciu în luna decembrie 2004. Prin urmare, trebuie să se constate că cifrele referitoare la capacitatea de producție ar fi trebuit ajustate începând cu 2004, iar nu începând cu 2005. Rezultă că considerentul (93) al regulamentului provizoriu este afectat de o inexactitate materială.

76 Cu toate acestea, Tribunalul nu susține punctul de vedere al reclamantelor în ceea ce privește consecințele care trebuie deduse din această inexactitate. Astfel, pe de o parte, este necesar să se constate, după cum a arătat Consiliul în ședință, că, ținând seama de faptul că respectiva capacitate de producție a fost redusă abia în luna decembrie 2004, ajustarea globală a capacității menționate pentru tot anul 2004 ar fi reprezentat doar un volum foarte redus, echivalent cu a douăsprezecea parte din ajustarea realizată pentru anul 2005. Pe de altă parte, chiar dacă presupunem că adaptarea capacităților de producție ar fi fost efectuată și pentru anul 2004, situația economică a pieței comunitare a ferosiliciului pentru 2004 ar fi fost următoarea: o creștere a cererii, o creștere a volumului de importuri care fac obiectul unui dumping, o reducere a producției, o reducere nesemnificativă a capacității de producție, o reducere a vânzărilor și a cotelor de piață ale industriei comunitare, o majorare a prețurilor acestora, a marjei de profit și a randamentului investițiilor. Cu alte cuvinte, cu excepția capacității de producție, a producției, a vânzărilor și a cotelor de piață, toți indicatorii economici au arătat o evoluție favorabilă. Desigur, în aceste condiții, este plauzibil ca decizia anumitor producători comunitari de a‑și reorienta producția să fie rezultatul unei alegeri comerciale al cărei obiect este atingerea unui nivel mai ridicat al profitabilității pe piața silicomanganului, iar nu consecința prezenței importurilor care fac obiectul unui dumping pe piața ferosiliciului, care ar fi compromis profitabilitatea industriei comunitare. Cu toate acestea, este de asemenea plauzibil ca decizia anumitor producători comunitari de a‑și reorienta producția să fie luată în considerare nu numai din perspectiva unui nivel mai ridicat al profitabilității pe piața silicomanganului, dar și a prezenței importurilor la prețuri scăzute, al căror volum crescuse deja foarte mult în 2004, și care făcea ca perspectivele de profitabilitate pe piața ferosiliciului să fie mai puțin atractive decât pe piața silicomanganului.

77 În consecință, nu este posibil ca eroarea de fapt care afectează considerentul (93) al regulamentului provizoriu să fi denaturat analiza legăturii de cauzalitate.

78 În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul invocat de reclamante, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere săvârșită de instituții, în sensul că acestea au afirmat, în considerentul (136) al regulamentului provizoriu, că reorientarea producției era o reacție la importurile care fac obiectul unui dumping, s‑a stabilit, la punctul (76) de mai sus, că, deși este plauzibil ca reorientarea să fi fost rezultatul unei decizii comerciale prin care se urmărea atingerea unui nivel mai ridicat al profitabilității pe piața silicomanganului, iar nu consecința prezenței importurilor care fac obiectul unui dumping pe piața ferosiliciului, care ar fi compromis profitabilitatea industriei comunitare, este de asemenea plauzibil ca deciziile de reorientare a producției să fi fost motivate nu numai de perspectiva unui nivel mai ridicat al profitabilității pe piața silicomanganului, ci și de prezența unor importuri la prețuri scăzute pe piața ferosiliciului.

79 Prin urmare, este necesar să se concluzioneze că niciunul dintre argumentele invocate de reclamante nu este de natură să demonstreze că instituțiile au săvârșit o eroare vădită de apreciere.

80 Având în vedere cele de mai sus, prima critică trebuie respinsă ca neîntemeiată.

Cu privire la a doua critică, referitoare la întreruperea producției de către anumiți producători comunitari

– Argumentele părților

81 Reclamantele susțin că Consiliul nu a ținut seama de efectele, asupra prejudiciului suferit de industria comunitară, ale întreruperii producției, efectuată în mod voluntar de anumiți producători comunitari, și le‑a atribuit în mod eronat importurilor în litigiu.

82 În primul rând, Consiliul ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a refuzat, în considerentul (101) al regulamentului atacat, să țină seama de efectele întreruperii producției operate de Huta Laziska, pentru motivul că evaluarea existenței unei legături de cauzalitate trebuia efectuată la nivelul industriei comunitare în ansamblu și chiar dacă factorul respectiv ar fi influențat performanța industriei comunitare în ansamblu. În această privință, reclamantele observă, în primul rând, că Huta Laziska și‑a încetat producția în mai multe rânduri în perioada analizată din cauza dificultăților în relațiile cu furnizorul de energie, în al doilea rând, că a fost constrânsă să se reorienteze către producția unor produse, precum silicomanganul, cu un consum mai redus de energie și mai rentabile și, în al treilea rând, că, în cadrul Regulamentului (CE) nr. 1420/2007 al Consiliului din 4 decembrie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la importurile de silicomangan originare din Republica Populară Chineză și Kazahstan și de încheiere a procedurii cu privire la importurile de silicomangan originare din Ucraina (JO L 317, p. 5), instituțiile au analizat separat evoluția situației Huta Laziska.

83 În al doilea rând, instituțiile ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că au omis să țină seama de efectele întreruperii producției, efectuată, pe de o parte, de FerroAtlántica SL în perioadele cu un consum mare de energie, în care acest producător și‑a maximizat profitul din vânzarea energiei, și, pe de altă parte, de Vargön Alloys, care a încetat producția de ferosiliciu în perioada de anchetă. În ceea ce privește FerroAtlántica, reclamantele susțin în replică faptul că, în memoriul în apărare, Consiliul a afirmat pentru prima dată că oprirea producției de ferosiliciu în perioadele de vârf ale consumului de energie electrică făcuse parte dintotdeauna din modelul comercial al societății. În plus, această afirmație ar contraveni considerentului (81) al regulamentului atacat, în care Consiliul ar fi afirmat că reducerea producției ca urmare a căderilor de tensiune nu avea loc în mod regulat.

84 Consiliul, susținut de interveniente, contestă argumentele reclamantelor.

– Aprecierea Tribunalului

85 Prezenta critică privește maniera în care instituțiile au analizat impactul asupra industriei comunitare al întreruperii producției care a avut loc la trei producători comunitari, Huta Laziska, FerroAtlántica și Vargön Alloys.

86 În esență, reclamantele reproșează Consiliului, pe de o parte, că nu a analizat în mod corect, în considerentul (101) al regulamentului atacat, efectele întreruperii producției survenite la Huta Laziska și, pe de altă parte, că a omis să le ia în considerare pe cele survenite la FerroAtlántica și la Vargön Alloys.

87 În primul rând, în ceea ce privește pretinsa eroare vădită de apreciere săvârșită la analizarea situației Huta Laziska, trebuie amintit că, astfel cum a afirmat Consiliul în considerentul (101) al regulamentului atacat, cauza prejudiciului suferit trebuia analizată la nivelul industriei comunitare în ansamblu și că, chiar dacă datele referitoare la acest producător ar putea fi excluse din evaluarea prejudiciului, tendințele observate pentru restul industriei comunitare vor rămâne manifest negative și vor continua să arate un prejudiciu important.

88 În această privință, trebuie să se observe în prealabil, după cum au remarcat reclamantele, că analiza existenței unei legături de cauzalitate nu trebuie să se efectueze neapărat la nivelul industriei comunitare în ansamblu, în așa fel încât nu ar putea fi luat în considerare niciun prejudiciu cauzat unui singur producător comunitar de un alt factor decât importurile care fac obiectul unui dumping. S‑a subliniat deja la punctul 30 de mai sus că, în cadrul analizei de neatribuire avută în vedere la articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, instituțiile trebuie, pe de o parte, să analizeze toți ceilalți factori cunoscuți care cauzează un prejudiciu industriei comunitare, în același timp cu importurile care au făcut obiectul unui dumping, și, pe de altă parte, astfel încât prejudiciul produs de acești alți factori să nu fie atribuit importurilor respective. Articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază nu precizează că această analiză trebuie să țină seama doar de un prejudiciu cauzat de alți factori industriei comunitare în ansamblu. Având în vedere obiectivul acestei dispoziții, care, după cum se menționează la punctul 31 de mai sus, este de a asigura ca instituțiile să disocieze și să distingă efectele prejudiciabile ale importurilor care au făcut obiectul dumpingului de cele ale celorlalți factori, este posibil ca, în anumite condiții, un prejudiciu cauzat în mod individual unui producător comunitar de un alt factor decât importurile care fac obiectul unui dumping să trebuiască să fie luat în considerare, în măsura în care a contribuit la prejudiciul observat la nivelul industriei comunitare în ansamblu.

89 În continuare, este adevărat că, în considerentul (101) al regulamentului atacat, Consiliul a afirmat, mai puțin detaliat, că o cauză a prejudiciului trebuia analizată la nivelul industriei comunitare în ansamblu, de unde se poate deduce că un factor al prejudiciului care afectează în mod individual un producător comunitar nu poate fi luat niciodată în considerare. Cu toate acestea, contrar celor susținute de reclamante, prejudiciul pe care întreruperea producției l‑a putut cauza Huta Laziska a fost luat în considerare în mod corespunzător. Astfel, după cum s‑a arătat la punctul 87 de mai sus, Consiliul a explicat în respectivul considerent că, chiar dacă datele referitoare la acest producător s‑ar exclude din evaluarea prejudiciului, tendințele observate pentru restul industriei comunitare ar continua să arate un prejudiciu. Or, reclamantele nu intenționează să demonstreze că această din urmă considerație este afectată de o eroare vădită de apreciere. Ele se limitează să afirme că dificultățile întâmpinate de Huta Laziska cu furnizorul său de energie electrică au fost cauza întreruperii producției, ceea ce Consiliul a acceptat să ia în considerare în considerentul (101) al regulamentului atacat.

90 În sfârșit, în ceea ce privește Regulamentul nr. 1420/2007, astfel cum s‑a amintit la punctele 50 și 51 de mai sus, este de competența instituțiilor, în cadrul exercitării puterii lor de apreciere, să analizeze dacă industria comunitară a suferit un prejudiciu și dacă acesta poate fi atribuit importurilor care fac obiectul unui dumping sau dacă alți factori cunoscuți au contribuit la prejudiciu. Această putere de apreciere trebuie să fie exercitată de la caz la caz, în funcție de toate faptele relevante (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 14 martie 1990, Gestetner Holdings/Consiliul și Comisia, C‑156/87, Rec., p. I‑781, punctul 43). În orice caz, contrar celor afirmate de reclamante, analiza situației Huta Laziska, în regulamentul atacat, nu diferă prea mult de analiza rezervată acesteia în Regulamentul nr. 1420/2007. Ca și în regulamentul atacat, în Regulamentul nr. 1420/2007 nu există o subdiviziune consacrată Huta Laziska. În plus, ca și în regulamentul atacat, situația Huta Laziska este analizată în cadrul subdiviziunii consacrate impactului evoluției costurilor de producției asupra prejudiciului. O singură diferență poate fi identificată între Regulamentul nr. 1420/2007 și regulamentul atacat. În timp ce în regulamentul atacat Consiliul a admis, în mod ipotetic și numai pentru a exclude orice impact asupra evaluării prejudiciului suferit de industria comunitară în ansamblu, că este posibil ca prejudiciul produs Huta Laziska să fi fost cauzat de litigiul dintre aceasta și furnizorul său de energie electrică, în Regulamentul nr. 1420/2007, a admis că este posibil ca litigiul respectiv, precum și creșterea costurilor energiei electrice să fi avut un impact asupra performanței Huta Laziska, dar că, în ansamblu, evoluția costurilor de producție nu contribuise la prejudiciul suferit de industria comunitară.

91 Rezultă că niciunul dintre argumentele invocate de reclamante nu este de natură să demonstreze că considerentul (101) al regulamentului atacat este afectat de o eroare vădită de apreciere.

92 În al doilea rând, în ceea ce privește eroarea vădită de apreciere despre care se pretinde că a fost săvârșită la examinarea întreruperii producției survenite la FerroAtlántica și Vargön Alloys, trebuie să se arate, în primul rând, în ceea ce privește FerroAtlántica, că reclamantele au precizat în cadrul ședinței că ele considerau că întreruperea producției de către această societate se aflase la originea unui prejudiciu „pe care și l‑a cauzat singură”, în măsura în care majorarea prețului la energie electrică determinase FerroAtlántica să prefere vânzările de energie în locul vânzărilor de ferosiliciu. Or, trebuie să se constate că unicul document pe care se întemeiază reclamantele pentru a susține această pretinsă eroare vădită de apreciere a instituțiilor este o scrisoare a FerroAtlántica către Euroalliages din 26 februarie 2007. În această scrisoare, FerroAtlántica a explicat că, dat fiind sistemul său tarifar, producția de ferosiliciu era oprită în perioadele de vârf ale consumului de energie electrică și că energia electrică produsă de ea în aceste perioade era revândută. Această scrisoare nu dovedește în niciun fel că FerroAtlántica își întrerupe producția atunci când se majorează prețurile la energie electrică. În consecință, reclamantele nu au prezentat niciun element de natură să demonstreze că reducerea producției de către FerroAtlántica în perioadele de vârf ale consumului de energie electrică contribuise la prejudiciul suferit de întreaga industrie comunitară și că Consiliul ar fi trebuit să o ia în considerare.

93 În al doilea rând, în ceea ce privește Vargön Alloys, reclamantele se limitează să afirme că această societate și‑a încetat producția la jumătatea perioadei de anchetă. Deși reclamantele afirmă, într‑un document anexat la cererea introductivă, că întreruperea este consecința nivelului prețurilor energiei electrice, acestea nu prezintă nicio probă în susținerea acestei afirmații. Prin urmare, reclamantele nu demonstrează în niciun mod că această societate a contribuit la propriul prejudiciu și că nu și‑a întrerupt producția ca o reacție la importurile care fac obiectul unui dumping. În consecință, nu se poate afirma că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că nu a consacrat argumente specifice situației Vargön Alloys.

94 Având în vedere considerațiile de mai sus, prezenta critică a celui de al treilea aspect al primului motiv trebuie respinsă ca neîntemeiată.

Cu privire la a treia critică, referitoare la utilizarea capacității nominale teoretice de producție

– Argumentele părților

95 Reclamantele susțin că Consiliul a săvârșit erori vădite de apreciere și a încălcat articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, precum și dreptul lor la apărare prin faptul că a refuzat să utilizeze capacitatea efectivă de producție în locul capacității nominale teoretice de producție.

96 În primul rând, Consiliul ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere întrucât, primo, ar fi ignorat elemente ca reorientarea producției și întreruperea furnizării de energie electrică ce au avut un impact semnificativ asupra factorilor cauzatori ai prejudiciului importanți, cum sunt capacitatea de producție și utilizarea capacității de producție.

97 Secundo, reclamantele observă că este eronat să se afirme, astfel cum procedează Consiliul, că, deși capacitatea efectivă de producție ar fi fost utilizată, tendințele observate în ceea ce privește evoluția capacității de producție și utilizarea capacităților, precum și concluziile referitoare la existența unui prejudiciu ar fi rămas neschimbate. Astfel, chiar dacă presupunem că tendințele observate în ceea ce privește capacitatea de producție și utilizarea capacităților ar fi rămas neschimbate, faptul că, de exemplu, utilizarea capacităților crește de la 50 la 95 % ar fi important, în condițiile în care o asemenea creștere ar însemna că industria comunitară nu este în măsură să satisfacă cererea.

98 Tertio, potrivit reclamantelor, afirmația Consiliului conform căreia capacitatea nominală teoretică de utilizare poate fi folosită deoarece oprirea sau reducerea producției nu a avut loc în mod regulat rezultă dintr‑o eroare de fapt majoră și dintr‑o eroare vădită de apreciere. Pe de o parte, reclamantele susțin că oprirea sau reducerea producției au avut loc în mod regulat și ar fi trebuit să fie luate în considerare. Aceasta ar fi situația opririi producției de către FerroAtlántica în cursul orelor de vârf ale consumului de energie electrică, corespunzătoare modelului său comercial, și, prin urmare, ar fi avut loc în mod regulat. De asemenea, cuptoarele pentru ferosiliciu ar face obiectul unei întrețineri anuale, în timpul căreia nu ar putea fi utilizate. Pe de altă parte, reclamantele susțin că faptul de a calcula capacitatea de producție prin luarea în considerare numai a evenimentelor care au loc în mod regulat constituie o eroare vădită de apreciere. Astfel, atunci când aprovizionarea sa cu energie electrică s‑a redus, Huta Laziska ar fi înregistrat mai multe reduceri importante ale capacității care ar fi împiedicat‑o să producă ferosiliciu, independent de condițiile pieței.

99 În al doilea rând, potrivit reclamantelor, întemeierea analizei legăturii de cauzalitate pe capacitatea nominală teoretică de utilizare, iar nu pe capacitatea efectivă de utilizare, încalcă în mod vădit regula neatribuirii, astfel cum este prevăzută la articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, în măsura în care acest lucru ar determina ascunderea adevăratei cauze a schimbărilor care afectează cifrele referitoare la producție.

100 În al treilea rând, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă dreptul lor la apărare, întrucât afirmația potrivit căreia, chiar dacă ar fi fost luată în considerare capacitatea efectivă de utilizare, tendințele ar fi rămas neschimbate nu ar fi susținută.

101 Consiliul, susținut de interveniente, contestă argumentele reclamantelor.

– Aprecierea Tribunalului

102 Prin intermediul prezentei critici, reclamantele susțin în esență că, prin utilizarea capacității nominale teoretice de producție, iar nu a capacității efective de producție, instituțiile, în primul rând, au săvârșit erori vădite de apreciere și o eroare de fapt, în al doilea rând, au încălcat articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază și, în al treilea rând, le‑au încălcat dreptul la apărare.

103 În primul rând, în ceea ce privește erorile vădite de apreciere și eroarea de fapt care ar fi fost săvârșite de instituții, trebuie amintit faptul că Comisia a explicat, în considerentele (92) și (93) ale regulamentului provizoriu, că a stabilit capacitatea de producție pe baza capacității nominale teoretice a unităților de producție din industria comunitară, ajustând‑o însă pentru a ține cont de faptul că, în perioada analizată, doi producători comunitari și‑au reorientat o parte din producția de ferosiliciu către producția de alte aliaje feroase. În plus, în considerentul (81) al regulamentului atacat, Consiliul a răspuns criticilor formulate împotriva metodologiei aplicate în considerentul (93) al regulamentului provizoriu și în mod special propunerilor efectuate de anumite persoane interesate, în cadrul procedurii administrative, de a utiliza o cifră care să reflecte oprirea producției pentru întreținere sau ca urmare a căderilor de tensiune. În această privință, Consiliul s‑a referit la anchetă, care, în opinia sa, demonstrase că orice oprire a instalațiilor pentru întreținere sau ca urmare a căderilor de tensiune a fost temporară și nu avut loc în mod regulat în perioada examinată. De asemenea, a explicat că, deși ar fi fost aduse ajustări capacității de producție, evoluția capacității de producție și a utilizării capacităților, precum și concluziile formulate cu privire la existența unui prejudiciu important ar rămâne aceleași.

104 Reclamantele apreciază că aceste considerații sunt afectate de o eroare vădită de apreciere, în special deoarece nu țin seama de întreruperea și de reorientarea producției. Trebuie să se observe că afirmația reclamantelor este imprecisă, din moment ce acestea din urmă nu specifică la ce întreruperi și reorientări fac referire. Presupunând totuși că acestea se referă la evenimente avute în vedere în cadrul examinării celor două critici anterioare, respectiv reorientarea și întreruperea producției survenite la Huta Laziska și întreruperea producției survenită la FerroAtlántica și la Vargön Alloys, se impune mai întâi constatarea că reclamantele nu contestă că decizia din 2004 a Huta Laziska de a‑și reorienta producția de ferosiliciu către producția de silicomangan a fost luată în considerare, în tabelul capacității de producție și al utilizării capacităților care figurează în considerentul (93) al regulamentului provizoriu, prin intermediul unei ajustări a capacităților respective pentru anul 2005 și în perioada de anchetă.

105 În continuare, în ceea ce privește întreruperile de producție survenite la Huta Laziska în 2005 și în 2006, din cauza unui litigiu cu furnizorul său de energie electrică, și la Vargön Alloys în 2006, potrivit reclamantelor, din cauza creșterii costurilor la energie electrică, demersul instituțiilor este nu numai de bun simț, dar și lipsit de orice eroare vădită de apreciere. Astfel, din considerentul (81) al regulamentului atacat rezultă că instituțiile au decis să nu ajusteze cifrele referitoare la capacitatea de producție întrucât întreruperea respectivă era temporară. Abordarea instituțiilor este corectă, din moment ce, pe de o parte, contrar celor susținute de reclamante, din elementele din dosar rezultă că întreruperile respective erau temporare. Pe de altă parte, dacă datele numerice referitoare la capacitatea de producție ar trebui să indice întreruperile temporare ale instalațiilor, precum cele la care se face referire în speță, acestea nu și‑ar mai îndeplini funcția, respectiv de a furniza o indicație cu privire la capacitatea de producție a industriei comunitare, iar nu de a indica variațiile producției reflectate prin datele numerice referitoare la producție. Cu toate acestea, pentru ca abordarea instituțiilor să nu fie afectată de o eroare vădită de apreciere, astfel de opriri temporare ale instalațiilor trebuie luate în considerare în cadrul analizei de neatribuire avute în vedere la articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază.

106 Or, în speță, instituțiile au afirmat, în considerentul (81) al regulamentului atacat, că, deși fuseseră aduse ajustări capacității de producție, concluziile formulate cu privire la existența unui prejudiciu material suferit de industria comunitară ar rămâne aceleași. Cu toate că reclamantele pretind că această afirmație este eronată, ele nu prezintă totuși niciun element pentru a dovedi că aceasta este situația. Ele se limitează să afirme că, deși tendințele observate în ceea ce privește capacitatea de producție și utilizarea capacităților ar fi rămas neschimbate, faptul că, de exemplu, utilizarea capacității crește de la 50 % la 95 % ar fi important, din moment ce o asemenea creștere ar însemna că industria comunitară nu este în măsură să satisfacă cererea. Pe lângă faptul că situația la care se referă reclamantele este pur teoretică, numai faptul că industria comunitară nu este în măsură să satisfacă cererea într‑o situație în care, precum în speță, diferiți indicatori economici arată un prejudiciu suferit de industria comunitară, nu furnizează nicio indicație în ceea ce privește originea acestui prejudiciu și, prin urmare, nu este de natură să demonstreze că prejudiciul respectiv nu a fost cauzat de importurile care fac obiectul unui dumping.

107 În sfârșit, în ceea ce privește întreruperea producției survenite la FerroAtlántica, s‑a stabilit deja la punctul 92 de mai sus că reclamantele nu prezentaseră niciun element de natură să demonstreze că aceste reduceri de producție, care avuseseră loc regulat, contribuiseră la prejudiciul suferit de industria comunitară în ansamblul său. Dacă, astfel cum subliniază reclamantele, o ajustare a capacității de producție pentru a ține seama de aceste întreruperi ar fi putut determina variația ratei de utilizare a capacității industriei comunitare, demonstrând astfel că aceasta din urmă era mai puțin în măsură să satisfacă cererea, s‑a arătat deja la punctul 106 de mai sus că, într‑o situație în care anumiți indicatori economici arată un prejudiciu cauzat industriei comunitare, numai un asemenea fapt nu este de natură să demonstreze că prejudiciul nu a fost cauzat de importurile care fac obiectul unui dumping.

108 Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se concluzioneze că niciunul dintre argumentele invocate de reclamante nu este de natură să demonstreze existența unor erori vădite de apreciere în ceea ce privește utilizarea capacității nominale teoretice.

109 În al doilea rând, în ceea ce privește încălcarea articolului 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, nu se poate afirma, cum o fac reclamantele, că întemeierea analizei legăturii de cauzalitate pe capacitatea nominală teoretică de utilizare, iar nu pe capacitatea efectivă de utilizare, încalcă în mod vădit regula de neatribuire. Astfel, trebuie să se arate că, deși nu există nicio îndoială că o reafectare a mijloacelor de producție către o altă piață, precum în speță, trebuie să conducă la o ajustare a datelor referitoare la capacitatea de producție, s‑a subliniat deja la punctul 105 de mai sus că datele respective nu trebuiau să indice toate opririle temporare ale instalațiilor de producție, întrucât aceste opriri se reflectă în datele numerice referitoare la producție. În schimb, în astfel de condiții, instituțiile trebuie să asigure respectarea obligațiilor prevăzute la articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază și să efectueze o analiză de neatribuire în mod corespunzător care trebuie să disocieze și să distingă prejudiciul cauzat eventual de aceste opriri temporare de producție de prejudiciul cauzat de importurile care fac obiectul unui dumping.

110 În al treilea rând, în ceea ce privește încălcarea dreptului la apărare al reclamantelor, trebuie amintit că din jurisprudența Curții reiese că cerințele care decurg din respectarea dreptului la apărare se impun nu numai în cadrul pr