ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Articolul 6 din acest regulament, intitulat „Condițiile de certificare ca titlu executoriu european”, prevede la alineatul (1): „O hotărâre judecătorească privind o creanță necontestată pronunțată într‑un stat membru este certificată, la cererea adresată în orice moment instanței de origine, ca titlu executoriu european în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții: (a) hotărârea este executorie în statul membru de origine; (b) hotărârea nu este incompatibilă cu dispozițiile în materie de competență prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 44/2001 capitolul II secțiunile 3 și 6; (c) procedura judiciară din statul membru de origine a îndeplinit cerințele prevăzute de capitolul III în cazul unei creanțe necontestate în sensul articolului 3 alineatul (1) literele (b) sau (c) și (d) hotărârea a fost pronunțată în statul membru în care debitorul își are domiciliul în sensul articolului 59 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, în cazul: — în care este vorba de o creanță necontestată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) sau (c) din prezentul regulament; — în care aceasta se raportează la un contract încheiat de o persoană, consumatorul, pentru o utilizare care se poate considera ca fiind străină de activitatea sa profesională; — în care debitorul este consumatorul.”
17

X a participat la întocmirea declarației privind impozitul pe cifra de afaceri pentru exercițiul financiar 2010 a societății C Ltd, stabilită în Germania. Această declarație a fost remisă biroului fiscal la începutul anului 2012. Prin decizia din 12 martie 2012, acesta a refuzat să recunoască societatea X ca mandatar al C Ltd în cadrul procedurii de stabilire a impozitului pe cifra de afaceri aferent exercițiului financiar 2010, în temeiul articolului 80 alineatul 5 din Codul fiscal. Motivul indicat era că X nu era autorizată să ofere cu titlu profesional asistență în materie fiscală.
9

Sub titlul „Norme de gestionare și control”, partea II a regulamentului menționat cuprinde un titlu I, intitulat „Sprijin pentru dezvoltare rurală în ceea ce privește anumite măsuri care intră sub incidența axei 2 și a axei 4”. Capitolul II din acest regulament, care figurează în acest titlu și este intitulat „Controale, reduceri și excluderi”, include articolul 10 din acest regulament. Această dispoziție, intitulată, la rândul ei, „Principii generale”, are următorul cuprins: „(1) Cererile de ajutor și cererile de plată se verifică astfel încât să se asigure verificarea eficientă a respectării condițiilor de acordare a ajutorului. (2) Statele membre stabilesc metodele și mijloace adecvate de verificare a condițiilor de acordare a ajutorului, pentru fiecare măsură de ajutor. […] (4) Criteriile de eligibilitate se verifică prin controale administrative și prin controale la fața locului. (5) Respectarea ecocondiționalității se verifică prin controale la fața locului și, după caz, prin controale administrative. […]”
12

Articolul 39 din această directivă, intitulat „Dreptul la o cale de atac efectivă”, precizează: „(1) Statele membre se asigură că solicitanții de azil au dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești, împotriva: […] (c) unei hotărâri de a nu examina în continuare o cerere ulterioară în conformitate cu articolele 32 și 34; […] (2) Statele membre prevăd termene și alte norme necesare pentru exercitarea de către solicitant a dreptului său la o cale de atac efectivă în temeiul alineatului (1). (3) Statele membre prevăd norme, după caz, în conformitate cu obligațiile lor internaționale, în legătură cu: (a) faptul de a se ști dacă acea cale de atac efectivă în temeiul alineatului (1) are ca efect permiterea rămânerii solicitanților în statul membru în cauză până la soluționarea căii de atac; (b) posibilitatea unei căi de atac sau a unor măsuri asigurătorii în cazul în care calea de atac în temeiul alineatului (1) nu are ca efect permisiunea ca solicitanții să rămână în statul membru în cauză până la soluționarea căii de atac. Statele membre pot, de asemenea, să prevadă o procedură ex officio […] […]”
10

Stanley International Betting Ltd, societate înregistrată în Regatul Unit, precum și filiala sa malteză, Stanleybet Malta Ltd, sunt active în Italia în domeniul colectării de pariuri, prin intermediul unor operatori denumiți „centre de transmitere a datelor” (denumite în continuare „CDT”). De aproximativ 15 ani, titularii CDT își desfășoară activitatea în Italia pe baza unui raport de natură contractuală sub forma mandatului, fără a deține nici licență de concesiune, nici autorizație din partea poliției.
25

La 19 iunie 2012, Comisia a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene un aviz privind măsurile antidumping aplicabile importurilor de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză și o redeschidere parțială a anchetei antidumping privind importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO C 175, p. 19), în care arată că a decis să redeschidă ancheta antidumping și că „domeniul de aplicare al redeschiderii se limitează la punerea în aplicare a constatării [Curții] [în Hotărârea GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158)]”. Acest aviz informează de asemenea autoritățile vamale că, având în vedere hotărârea menționată, importurile produsului în cauză în Uniune nu mai erau supuse taxelor antidumping și că taxele percepute pentru produsul în discuție în temeiul Regulamentului nr. 1355/2008 trebuiau rambursate sau predate.
20

Prin intermediul cererii introductive, Comisia susține că Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește tratarea apelor urbane reziduale în următoarele 52 de aglomerări: Alvalade, Odemira, Loriga, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Paço, Pontével, Vila Nova de São Bento, Castro Daire, Arraiolos, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Amares/Ferreiras, Alcácer do Sal, Amareleja, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Tolosa, Meda, Alter do Chão, Tábua, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Vila de Prado, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Mangualde, Nelas, Vila Viçosa și Santa Comba Dão.
34

Alte versiuni lingvistice ale acestei dispoziții, printre care cea în limba engleză, par, în schimb, să limiteze domeniul de aplicare al acțiunii formulate împotriva unui terț („a person domiciled in a Member State may also be sued: […] as a third party”).
5

Articolul 4 din acest regulament, intitulat „Legea aplicabilă în absența alegerii”, prevede: „(1) În măsura în care legea aplicabilă contractului nu a fost aleasă în conformitate cu articolul 3, și fără a aduce atingere articolelor 5-8, legea aplicabilă contractului se determină după cum urmează: (a) contractul de vânzare‑cumpărare de bunuri este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită vânzătorul; (b) contractul de prestări servicii este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită prestatorul de servicii; (c) contractul privind un drept real imobiliar sau privind dreptul de locațiune asupra unui imobil este reglementat de legea țării în care este situat imobilul; (d) fără a aduce atingere literei (c), contractul de locațiune având drept obiect folosința privată și temporară a unui imobil pe o perioadă de maximum șase luni consecutive este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită proprietarul, cu condiția ca locatarul să fie o persoană fizică și să își aibă reședința obișnuită în aceeași țară; (e) contractul de franciză este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită beneficiarul francizei; (f) contractul de distribuție este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită distribuitorul; (g) contractul de vânzare‑cumpărare de bunuri la licitație este reglementat de legea țării în care are loc licitația, dacă se poate stabili care este acest loc; (h) orice contract încheiat în cadrul unui sistem multilateral, care reunește sau facilitează reunirea de interese multiple de vânzare‑cumpărare de instrumente financiare ale terților, astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (1) punctul 17 din Directiva 2004/39/CE, în conformitate cu normele nediscreționare, și care este reglementat de o lege unică, este reglementat de legea respectivă. (2) În cazul în care contractului nu i se aplică alineatul (1) sau în care elementelor contractului li s‑ar aplica mai multe dintre literele (a)-(h) de la alineatul (1), contractul este reglementat de legea țării în care își are reședința obișnuită partea contractantă care efectuează prestația caracteristică. (3) În cazul în care din ansamblul circumstanțelor cauzei rezultă fără echivoc că respectivul contract are în mod vădit o legătură mai strânsă cu o altă țară decât cea menționată la alineatele (1) sau (2), se aplică legea din acea altă țară. (4) În cazul în care legea aplicabilă nu poate fi determinată în temeiul alineatelor (1) sau (2), contractul este reglementat de legea țării cu care are cele mai strânse legături.”
4

Potrivit articolului 29 alineatele (1) și (2) din Codul vamal: „(1) Valoarea în vamă a mărfurilor importate este valoarea de tranzacție, respectiv prețul efectiv plătit sau de plătit pentru mărfuri atunci când sunt vândute pentru export pe teritoriul vamal al Comunității, ajustat, când este cazul, în conformitate cu articolele 32 și 33, cu condiția ca: […] (d) cumpărătorul și vânzătorul să nu fie legați sau, atunci când sunt legați, valoarea tranzacției să fie acceptabilă în scopuri vamale în conformitate cu alineatul (2). (a) În acțiunea de stabilire dacă valoarea tranzacției este acceptabilă în sensul alineatului (1), faptul că vânzătorul și cumpărătorul sunt legați nu este în sine un motiv suficient pentru ca valoarea de tranzacție să fie considerată inacceptabilă. Atunci când este necesar, se examinează împrejurările în care s‑a făcut vânzarea, iar valoarea de tranzacție este acceptată cu condiția ca legătura să nu fi influențat prețul. În cazul în care, în lumina informațiilor primite de la declarant sau din altă sursă, autoritățile vamale au motive să considere că legătura a influențat prețul, ele comunică declarantului motivele și i se oferă acestuia posibilitatea rezonabilă de a răspunde. În cazul în care declarantul solicită aceasta, comunicarea motivelor se face în scris. (b) În cazul unei vânzări între persoane legate, valoarea de tranzacție este acceptată și mărfurile sunt evaluate în conformitate cu alineatul (1) ori de câte ori declarantul demonstrează că valoarea respectivă este foarte apropiată de una dintre următoarele valori indicate mai jos, care se situează în același timp sau aproape în același timp: (i) valoarea tranzacției în vânzările, între cumpărători și vânzători care nu sunt legați în niciun caz special, de mărfuri identice sau similare pentru export în Comunitate; (ii) valoarea în vamă a mărfurilor identice sau similare așa cum a fost stabilită la articolul 30 alineatul (2) litera (c); (iii) valoarea în vamă a mărfurilor identice sau similare așa cum a fost stabilită la articolul 30 alineatul (2) litera (d). În aplicarea criteriilor menționate anterior, se ține seama în mod corespunzător de diferențele demonstrate între nivelurile comerciale, cantitative, elementele enumerate în articolul 32 și costurile suportate de vânzător în cazul vânzărilor în care acesta și cumpărătorul nu sunt legați și când astfel de costuri nu sunt suportate de vânzător în cazul vânzărilor în care acesta și cumpărătorul sunt legați. (c) Criteriile menționate la litera (b) urmează să fie folosite la inițiativa declarantului și numai în scopuri comparative. Valorile de substituție nu pot fi stabilite în conformitate cu litera menționată.”
5

Potrivit punctului 18 din Orientările din 2006: „Atunci când sfera geografică a unei încălcări depășește teritoriul [SEE] (de exemplu în cazul cartelurilor mondiale), este posibil ca vânzările relevante ale întreprinderii în interiorul SEE să nu reflecte în mod adecvat ponderea fiecărei întreprinderi în încălcare. Acesta poate fi, în special, cazul acordurilor mondiale de împărțire a pieței. În astfel de circumstanțe, pentru a reflecta atât dimensiunea totală a vânzărilor relevante în SEE, cât și ponderea relativă a fiecărei întreprinderi în încălcare, Comisia poate estima valoarea totală a vânzărilor de bunuri sau servicii care au legătură cu încălcarea în sectorul geografic (mai mare decât SEE) în cauză, poate determina cota de vânzări a fiecărei întreprinderi participante la încălcare pe această piață și poate aplica această cotă vânzărilor totale ale acelorași întreprinderi în interiorul SEE. Rezultatul se utilizează cu titlu de valoare a vânzărilor în scopul determinării cuantumului de bază al amenzii.”
4

Articolul 74 din acest regulament prevede la alineatele (1) și (2): „(1) Produsele declarate în vederea punerii în liberă circulație în Uniunea Europeană sunt aceleași cu cele exportate din țara beneficiară din care se consideră că sunt originare. Ele nu trebuie să fi fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună, înainte de a fi declarate în vederea punerii în liberă circulație. Este permisă depozitarea produselor sau a loturilor expediate și divizarea loturilor, cu condiția să fie efectuate sub responsabilitatea exportatorului sau a unui deținător ulterior al mărfurilor, iar produsele să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit. (2) Dispozițiile alineatului (1) se consideră respectate, cu excepția cazurilor în care autoritățile vamale au motive să creadă contrariul; în astfel de cazuri, autoritățile vamale pot solicita declarantului să facă dovada respectării acelor dispoziții, sub orice formă, inclusiv prin documente de transport contractuale precum conosamentele sau prin dovezi faptice sau concrete bazate pe marcarea sau numerotarea ambalajelor ori prin orice alte dovezi legate de mărfurile în sine.”
9

Articolul 128 din același regulament are următorul cuprins: „(1) Sub rezerva alineatului (2), statele membre nu interzic, restricționează sau împiedică producerea, importul, introducerea pe piață sau utilizarea unei substanțe ca atare, în amestec sau în articol, ce intră sub incidența prezentului regulament, care este conformă cu prezentul regulament și, după caz, cu acte comunitare adoptate în vederea aplicării prezentului regulament. (2) Nicio dispoziție a prezentului regulament nu împiedică statele membre să mențină sau să stabilească norme naționale pentru protecția lucrătorilor, a sănătății umane și a mediului, aplicabile în cazurile în care prezentul regulament nu armonizează cerințele privind producerea, introducerea pe piață sau utilizarea.”
21

Parlamentul susține în plus că regulamentul atacat nu respectă cadrul normativ definit de Regulamentul nr. 1316/2013 în măsura în care nu detaliază prioritățile de finanțare într‑un act distinct, astfel cum impune acest din urmă regulament. Regulamentul nr. 1316/2013 ar distinge între dispozițiile edictate de legiuitorul însuși, actele delegate și măsurile de executare pe care Comisia este împuternicită să le adopte. Articolul 21 alineatul (3) din acest regulament ar delega Comisiei competența de a stabili prioritățile de finanțare în limitele trasate prin obiectivele generale și sectoriale specifice enunțate de regulamentul menționat. În plus, articolul respectiv ar prevedea că prioritățile astfel fixate trebuie să se reflecte în programele de activitate adoptate de Comisie sub forma unor acte de punere în aplicare. De aici ar decurge că legiuitorul a decis să introducă o „etapă intermediară” între stabilirea elementelor esențiale ale programului de finanțare a MIE la nivelul aceluiași regulament și punerea în aplicare concretă a acestui program, care s‑ar face prin acte de punere în aplicare.
4

La 6 decembrie 2010, Comisia a informat reclamanta că a decis să inițieze o procedură în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 în privința sa, precum și în privința celorlalte șapte societăți care își desfășoară activitatea în sectorul cimentului, pentru pretinse încălcări ale articolului 101 TFUE vizând «restricții ale fluxurilor comerciale în Spațiul Economic European (SEE), inclusiv restricții la importuri în SEE din țări din afara SEE, împărțirea piețelor, coordonări ale prețurilor și practici anticoncurențiale conexe pe piața cimentului și pe piețele produselor conexe» (denumită în continuare «decizia de deschidere a procedurii»).
38

Articolul 11 din Legea 10/2010 arată: „Persoanele reglementate de prezenta lege aplică, în plus față de măsurile standard de precauție, măsuri sporite în cazurile care intră sub incidența prezentei secțiuni și în toate celelalte cazuri care intră sub incidența reglementării din cauza riscului ridicat de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului pe care îl prezintă. Persoanele reglementate de prezenta lege aplică de asemenea, în funcție de o analiză a riscului, măsuri sporite de precauție în situațiile care, prin natura lor, pot prezenta un risc mai mare de spălare a banilor și de finanțare a terorismului. În orice caz, se consideră că activitățile de bancă privată, serviciile de transfer de fonduri și operațiunile de schimb valutar prezintă un asemenea risc. Măsurile sporite de precauție impuse în sectoarele sau în domeniile de activitate care prezintă un risc ridicat de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului vor putea fi stabilite pe cale normativă.”
13

În ceea ce privește mai precis condiția potrivit căreia mărfurile trebuie să fie condiționate astfel încât să poată fi comercializate direct către utilizatori, fără reambalare, recomandările enunță: „(1) Această notă prevede că, pentru a fi considerate drept «set», produsele trebuie să îndeplinească toate condițiile următoare: (a) toate articolele «setului» sunt prezentate în același timp și în aceeași declarație; (b) toate articolele sunt prezentate în același ambalaj, cum ar fi o geantă pentru transport, o pungă de plastic, o cutie, puse într‑o plasă sau prinse împreună (fie că sunt sau nu ambalate), utilizând de exemplu o bandă ranforsată cu filamente etc.; (c) toate articolele sunt condiționate astfel încât să poată fi comercializate direct către utilizatori, fără reambalare. (2) Cu toate acestea, prin derogare de la punctul (1) (b), mărfurile prezentate în seturi condiționate pentru vânzarea cu amănuntul pot fi prezentate în ambalaje separate, atunci când acest lucru este justificat, de exemplu de compoziția articolelor (mărime, greutate, formă, compoziție chimică), de motive legate de transport sau siguranță, cu condiția ca acestea să poată fi comercializate direct către utilizatori, fără reambalare. Această situație poate fi acceptată doar dacă: (a) mărfurile sunt prezentate în «cantități proporționale», de exemplu, 1 masă (dimensionată pentru 4 persoane) și 4 scaune, și nu în «cantități neproporționale», cum ar fi 3 mese (dimensionate pentru 4 persoane) și 1 scaun și (b) mărfurile sunt prezentate într‑o formă care indică în mod clar că formează un întreg, de exemplu: (i) ambalajele trebuie să facă în mod clar referire unul la celălalt (prin numere, fotografii, denumiri comerciale etc.); sau (ii) documentele menționează că mărfurile în cauză sunt prezentate în ambalaje diferite, însă formează un întreg.”
13

Prin decizia din 27 ianuarie 2010 (JO C 72, p. 12), Comisia a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în cauza C 3/10 (ex NN 39/09), privind plățile de compensații efectuate de ELGA în cursul anilor 2008 și 2009 (denumite în continuare „ajutoarele în cauză”). La 7 decembrie 2011, Comisia a adoptat decizia în litigiu.
28

În aceste condiții, Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) În temeiul dispozițiilor Directivei 80/987, marinarii dintr‑un stat membru care au fost încadrați la bordul unei nave sub pavilionul unei țări terțe față de Uniunea Europeană beneficiază, în ceea ce privește creanțele salariale pe care le au față de compania în proprietatea căreia se află nava – care are sediul social pe teritoriul țării terțe, iar sediul efectiv pe teritoriul statului membru în discuție și care, ținând seama tocmai de acest sediu efectiv, a fost declarată în stare de faliment de către instanța din statul membru în conformitate cu legislația acestuia –, de protecția oferită de directiva menționată, având în vedere scopul urmărit de aceasta și independent de faptul că contractele de muncă sunt guvernate de legislația țării terțe și că statul membru nu poate impune armatorului proprietar al navei, care nu este supus ordinii sale juridice, o contribuție pentru finanțarea instituției de garantare? 2) În temeiul dispozițiilor Directivei 80/987, trebuie considerată protecție echivalentă plata instituită la articolul 29 din Legea 1220/1981 în sarcina Casei de pensii a marinarilor, pentru o perioadă maximă de trei luni, a salariilor de bază și a indemnizațiilor prevăzute în contractele colective relevante în favoarea marinarilor greci încadrați la bordul unei nave sub pavilion elen sau al unei nave străine care face obiectul unei convenții încheiate cu această casă, plată prevăzută la articolul menționat numai pentru situația în care marinarii au fost abandonați în străinătate?”
11

În versiunea acesteia astfel cum a fost modificată prin Legea nr. CLVI din 21 noiembrie 2011, intrată în vigoare, în conformitate cu articolul 477 din aceasta din urmă, începând de la 1 ianuarie 2012, articolul 71 alineatul (1) din Legea IVPF prevede: „Sunt considerate avantaje în natură acordate de angajator salariatului: […] b) […] bb) din venitul acordat sub formă de tichete Erzsébet, partea din venit care nu depășește 5000 [de forinți maghiari (HUF) (aproximativ 16 euro)] [cuantum majorat la 8000 HUF (aproximativ 26 de euro) începând cu 1 ianuarie 2013] pe lună, acordată pentru fiecare lună începută în cadrul raportului juridic care constituie temeiul dreptului bănesc respectiv (chiar și cu efect retroactiv în cadrul aceluiași an fiscal); c) în ceea ce privește [cardul SZÉP], ca) ajutorul plafonat la o sumă de 225000 HUF [(aproximativ 720 de euro)] în același an fiscal, dacă acesta provine de la mai mulți emitenți, virat în cadrul poziției «cazare» a cardului, utilizabil pentru prestările de servicii de cazare prevăzute de Decretul [guvernamental nr. 55/2011]; cb) ajutorul plafonat la o sumă de 150000 HUF [(aproximativ 480 de euro)] în același an fiscal dacă acesta provine de la mai mulți emitenți, virat în cadrul poziției «alimentație» a cardului, utilizabil pentru prestările de servicii de alimentație prevăzute de Decretul [guvernamental nr. 55/2011] furnizate în puncte de servire a mesei (inclusiv servicii de alimentație la locul de muncă); cc) ajutorul plafonat la o sumă de 75000 HUF [(aproximativ 240 de euro)] în același an fiscal dacă acesta provine de la mai mulți emitenți, virat în cadrul poziției «agrement» a cardului, utilizabil pentru prestările prevăzute de Decretul [guvernamental nr. 55/2011] destinate utilizării în scop de agrement, de recreere și de menținere a sănătății; […]”
47

Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, într‑o situație precum cea din cauza principală, în care un teren și o clădire în construcție pe acest teren au fost dobândite prin constituirea unui drept in rem care dă titularului său dreptul de a utiliza aceste bunuri imobile, articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (b) din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că valoarea acestui drept in rem care trebuie luată în considerare în baza de impozitare a unei livrări în sensul articolului 5 alineatul (7) litera (a) din această directivă corespunde valorii sumelor care trebuie plătite anual cu titlu de contraprestație, pe toată durata emfiteozei care instituie acest drept in rem, sau valorii sumelor care trebuie plătite pe durata rămasă din această emfiteoză.