Cauza C‑80/12

Felixstowe Dock and Railway Company Ltd și alții

împotriva

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

[cerere de decizie preliminară formulată de First‑tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Impozite pe profit — Degrevare fiscală — Grupuri de societăți și consorții — Legislație națională care permite transferul pierderilor între o societate care face parte dintr‑un consorțiu și o societate care face parte dintr‑un grup, legate printr‑o «societate de legătură» care este în același timp membră a grupului și a consorțiului — Condiție de rezidență a «societății de legătură» — Discriminare pe motiv de situare a sediului social al unei societăți — Societate‑mamă care controlează în ultimă instanță grupul stabilită într‑un stat terț și care deține, prin intermediul unor societăți stabilite în state terțe, societățile care încearcă să schimbe între ele pierderile”

Sumar – Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 aprilie 2014

Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Legislație fiscală – Impozit pe profit – Degrevare fiscală – Reglementare națională care exclude transferul pierderilor între o societate rezidentă care face parte dintr‑un grup și o societate și o altă societate rezidentă care face parte dintr‑un consorțiu legate printr‑o „societate de legătură” care face parte atât din acest grup, cât și din acest consorțiu, stabilită într‑un alt stat membru – Inadmisibilitate – Justificare – Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre – Lupta împotriva practicilor abuzive și a evaziunii fiscale – Inexistență

(art. 49 TFUE și 54 TFUE)

Articolele 49 TFUE și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații a unui stat membru în temeiul căreia este posibil ca o societate rezidentă care face parte dintr‑un grup să obțină transferul pierderilor înregistrate de o altă societate rezidentă care face parte dintr‑un consorțiu atunci când o „societate de legătură”, care face parte atât din acest grup, cât și din acest consorțiu, are rezidența de asemenea în statul membru respectiv, și aceasta independent de rezidența societăților care dețin, ele însele sau prin intermediul unor societăți intermediare, capitalul societății de legătură sau al altor societăți vizate de transferul pierderilor, atunci când acea legislație exclude o astfel de posibilitate în situația în care societatea de legătură este stabilită în alt stat membru.

Astfel, această diferență de tratament face mai puțin atractivă din punct de vedere fiscal stabilirea unei societăți de legătură într‑un alt stat membru, din moment ce legislația națională acordă avantajul fiscal menționat numai în cazul unei societăți de legătură rezidente.

Pentru ca o astfel de diferență de tratament să fie compatibilă cu dispozițiile Tratatului FUE privind libertatea de stabilire, trebuie fie ca aceasta să aibă în vedere situații care nu sunt comparabile în mod obiectiv, analizarea caracterului comparabil al unei situații transfrontaliere cu o situație internă trebuind să fie realizată în acest caz ținând cont de obiectivul urmărit de dispozițiile naționale în cauză, fie să fie justificată de un motiv imperativ de interes general.

Cu privire la analizarea caracterului comparabil, este cert că societățile supuse impozitului legate printr‑o societate de legătură rezidentă într‑un stat membru și cele care sunt legate printr‑o societate de legătură stabilită într‑un alt stat membru sunt, în raport cu obiectivul regimului fiscal vizat, plasate în situații comparabile în mod obiectiv, în ceea ce privește posibilitatea de a schimba între ele, prin intermediul unei degrevări de grup în cadrul unui consorțiu, pierderi înregistrate în primul stat membru.

În plus, restricția privind libertatea de stabilire nu poate fi justificată de motive imperative de interes general întemeiate pe obiectivul care urmărește menținerea unei repartizări echilibrate a competenței de impozitare între statele membre, lupta împotriva unor aranjamente pur artificiale, al căror scop este eludarea legislației statului membru respectiv, sau lupa împotriva paradisurilor fiscale.

Pe de altă parte, nu rezultă din nicio dispoziție a dreptului Uniunii că originea acționarilor, persoane fizice sau juridice, ai societăților rezidente în Uniune ar avea vreo incidență asupra dreptului acestor societăți de a invoca libertatea de stabilire. Statutul de societate a Uniunii se bazează, în temeiul articolului 54 TFUE, pe locul în care se află sediul social și pe ordinea juridică de care societatea este legată, iar nu pe naționalitatea sau pe cetățenia acționarilor săi.

(a se vedea punctele 21, 25, 26, 31, 32, 35, 40 și 42 și dispozitivul)

Cauza C‑80/12

Felixstowe Dock and Railway Company Ltd și alții

împotriva

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

[cerere de decizie preliminară formulată de First‑tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Impozite pe profit — Degrevare fiscală — Grupuri de societăți și consorții — Legislație națională care permite transferul pierderilor între o societate care face parte dintr‑un consorțiu și o societate care face parte dintr‑un grup, legate printr‑o «societate de legătură» care este în același timp membră a grupului și a consorțiului — Condiție de rezidență a «societății de legătură» — Discriminare pe motiv de situare a sediului social al unei societăți — Societate‑mamă care controlează în ultimă instanță grupul stabilită într‑un stat terț și care deține, prin intermediul unor societăți stabilite în state terțe, societățile care încearcă să schimbe între ele pierderile”

Sumar – Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 aprilie 2014

Libera circulație a persoanelor — Libertatea de stabilire — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Degrevare fiscală — Reglementare națională care exclude transferul pierderilor între o societate rezidentă care face parte dintr‑un grup și o societate și o altă societate rezidentă care face parte dintr‑un consorțiu legate printr‑o „societate de legătură” care face parte atât din acest grup, cât și din acest consorțiu, stabilită într‑un alt stat membru — Inadmisibilitate — Justificare — Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre — Lupta împotriva practicilor abuzive și a evaziunii fiscale — Inexistență

(art. 49 TFUE și 54 TFUE)

Articolele 49 TFUE și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații a unui stat membru în temeiul căreia este posibil ca o societate rezidentă care face parte dintr‑un grup să obțină transferul pierderilor înregistrate de o altă societate rezidentă care face parte dintr‑un consorțiu atunci când o „societate de legătură”, care face parte atât din acest grup, cât și din acest consorțiu, are rezidența de asemenea în statul membru respectiv, și aceasta independent de rezidența societăților care dețin, ele însele sau prin intermediul unor societăți intermediare, capitalul societății de legătură sau al altor societăți vizate de transferul pierderilor, atunci când acea legislație exclude o astfel de posibilitate în situația în care societatea de legătură este stabilită în alt stat membru.

Astfel, această diferență de tratament face mai puțin atractivă din punct de vedere fiscal stabilirea unei societăți de legătură într‑un alt stat membru, din moment ce legislația națională acordă avantajul fiscal menționat numai în cazul unei societăți de legătură rezidente.

Pentru ca o astfel de diferență de tratament să fie compatibilă cu dispozițiile Tratatului FUE privind libertatea de stabilire, trebuie fie ca aceasta să aibă în vedere situații care nu sunt comparabile în mod obiectiv, analizarea caracterului comparabil al unei situații transfrontaliere cu o situație internă trebuind să fie realizată în acest caz ținând cont de obiectivul urmărit de dispozițiile naționale în cauză, fie să fie justificată de un motiv imperativ de interes general.

Cu privire la analizarea caracterului comparabil, este cert că societățile supuse impozitului legate printr‑o societate de legătură rezidentă într‑un stat membru și cele care sunt legate printr‑o societate de legătură stabilită într‑un alt stat membru sunt, în raport cu obiectivul regimului fiscal vizat, plasate în situații comparabile în mod obiectiv, în ceea ce privește posibilitatea de a schimba între ele, prin intermediul unei degrevări de grup în cadrul unui consorțiu, pierderi înregistrate în primul stat membru.

În plus, restricția privind libertatea de stabilire nu poate fi justificată de motive imperative de interes general întemeiate pe obiectivul care urmărește menținerea unei repartizări echilibrate a competenței de impozitare între statele membre, lupta împotriva unor aranjamente pur artificiale, al căror scop este eludarea legislației statului membru respectiv, sau lupa împotriva paradisurilor fiscale.

Pe de altă parte, nu rezultă din nicio dispoziție a dreptului Uniunii că originea acționarilor, persoane fizice sau juridice, ai societăților rezidente în Uniune ar avea vreo incidență asupra dreptului acestor societăți de a invoca libertatea de stabilire. Statutul de societate a Uniunii se bazează, în temeiul articolului 54 TFUE, pe locul în care se află sediul social și pe ordinea juridică de care societatea este legată, iar nu pe naționalitatea sau pe cetățenia acționarilor săi.

(a se vedea punctele 21, 25, 26, 31, 32, 35, 40 și 42 și dispozitivul)