Staff case summary



Staff case summary

Sumarul hotărârii

1. Funcționari – Agenți temporari – Recrutare – Directivă internă a unei agenții a Uniunii privind prelungirea contractelor pe perioadă determinată – Efecte juridice – Încălcare – Greșeală de serviciu

(Regimul aplicabil celorlalți agenți, art. 8)

2. Funcționari – Agenți temporari – Decizie care afectează situația administrativă a unui agent temporar – Luarea în considerare a unor elemente care nu figurează în dosarul individual, dar care au fost aduse în prealabil la cunoștință părții interesate – Legalitate – Condiții

(Statutul funcționarilor, art. 26)

3. Acțiune introdusă de funcționari – Competență de fond – Litigii de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut – Noțiune – Acțiune care vizează legalitatea unei decizii de neprelungire a unui contract – Includere

[Statutul funcționarilor, art. 91 alin. (1)]

4. Funcționari – Remunerație – Coeficienți corectori – Obiect – Echivalență a puterii de cumpărare – Luarea în considerare, în vederea comparării nivelului remunerațiilor primite de agenți și de funcționari, a diferitor locuri de repartizare – Excludere

(Statutul funcționarilor, art. 64; Regimul aplicabil celorlalți agenți, art. 20)

1. O decizie a unei instituții sau a unui organism al Uniunii comunicată întregului personal și care urmărește să garanteze funcționarilor și agenților vizați un tratament identic într‑un domeniu în care instituția sau organismul respectiv dispune de o largă putere de apreciere conferită de statut constituie o dispoziție internă și trebuie să fie considerată, în sine, o normă de conduită cu caracter indicativ pe care administrația și‑o autoimpune și pe care nu o poate înlătura fără a preciza motivele care au determinat‑o să procedeze astfel, sub sancțiunea încălcării principiului egalității de tratament.

În consecință, în ceea ce privește o directivă internă în materia prelungirii contractelor de agent temporar adoptată de o agenție a Uniunii, încălcarea obligației de notificare a unei decizii de neprelungire în termenul stabilit de directivă constituie o greșeală de serviciu care poate justifica acordarea unei despăgubiri. Cu toate acestea, o astfel de neregulă procedurală nu poate fi sancționată prin anularea deciziei în cauză decât dacă se face dovada că această neregulă a putut influența conținutul deciziei.

(a se vedea punctele 43, 44, 46, 47 și 78)

Trimitere la:

Tribunalul de Primă Instanță: 9 iulie 1997, Monaco/Parlamentul European, T‑92/96, punctul 46

Tribunalul Funcției Publice: 30 ianuarie 2013, Wahlström/Frontex, F‑87/11, punctele 56-58

2. O instituție încalcă articolul 26 din statut și dreptul la apărare al unui agent temporar atunci când adoptă o decizie de a nu îi prelungi contractul fără să îi fi comunicat în prealabil aprecierile legate de competența sa care justifică adoptarea acestei decizii. În această privință, numai cunoașterea dovedită a acestor elemente de către funcționarul interesat nu poate fi considerată un element de probă suficient al faptului că agentul respectiv a avut posibilitatea să își apere în mod util interesele înainte de adoptarea deciziei care îl lezează. Pentru ca respectarea dreptului la apărare al agentului să fie asigurată, trebuie în plus ca instituția să demonstreze, prin orice mijloace, că îi acordase în prealabil agentului respectiv ocazia să înțeleagă că aprecierile în cauză care nu îi fuseseră comunicate înaintea includerii lor în dosarul personal erau de natură să justifice decizia care îl lezează. În caz contrar, nu se poate considera că s‑a făcut comunicarea la care se referă articolul 26 din statut.

(a se vedea punctul 60)

Trimitere la:

Tribunalul de Primă Instanță: 5 octombrie 2009, de Brito Sequeira Carvalho/Comisia și Comisia/de Brito Sequeira Carvalho, T‑40/07 P și T‑62/07 P, punctul 94

3. Articolul 91 alineatul (1) a doua teză din statut conferă Tribunalului Funcției Publice, în ceea ce privește litigiile de natură financiară, o competență de fond, în cadrul căreia acesta are posibilitatea de a obliga, dacă este cazul, din oficiu pârâtul la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul cauzat prin fapta sa culpabilă și, într‑o astfel de situație, de a evalua prejudiciul suferit ex aequo et bono , ținând seama de toate circumstanțele cauzei.

Poate da naștere unui litigiu de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut și o acțiune prin care un funcționar solicită anularea unei decizii care se referă la statutul său administrativ.

În special, atunci când un agent temporar solicită instanței Uniunii să se pronunțe asupra legalității deciziei de a nu i se prelungi contractul, trebuie să se înțeleagă, cu atât mai mult, că acțiunea sa dă naște de asemenea unui litigiu financiar. Astfel, decizia de a nu prelungi contractul are efecte directe asupra continuității persoanei interesate în poziția sa de agent temporar în cadrul instituției vizate și, prin urmare, asupra remunerației sale și a drepturilor sale financiare.

(a se vedea punctele 70, 71 și 73)

Trimitere la:

Curte: 20 mai 2010, Gogos/Comisia, C‑583/08 P, punctele 44 și 46

4. În conformitate cu articolul 64 din statut și cu articolul 20 din Regimul aplicabil celorlalți agenți, remunerației funcționarilor și a agenților temporari i se aplică un coeficient corector stabilit în funcție de condițiile de viață de la locul de repartizare, pentru ca, indiferent de acesta, să beneficieze de o putere de cumpărare echivalentă. Aplicarea unui coeficient corector nu poate, prin urmare, să fie luată în considerare în vederea comparării nivelului remunerațiilor primite de acești agenți și funcționari.

(a se vedea punctul 79)

Trimitere la:

Tribunalul de Primă Instanță: 10 iulie 1997, Apostolidis și alții/Comisia, T‑81/96, punctul 3