ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Este inadmisibil un capăt de cerere, formulat în cadrul unei acțiuni împotriva unei decizii privind o procedură de opoziție, prin care se solicită Tribunalului admiterea cererii de protecție în Uniune. Prin acest capăt de cerere, în realitate, se urmărește reformarea de către Tribunal a deciziei atacate în sensul articolului 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca Uniunii Europene, prin adoptarea unei decizii pe care camera de recurs ar fi trebuit să o adopte în conformitate cu dispozițiile Regulamentului nr. 207/2009. Cu toate acestea, potrivit articolului 64 alineatul (1) din același regulament, camera de recurs nu poate decât să exercite competențele organului care a adoptat decizia atacată aflată pe rolul său ori să trimită cauza spre rejudecare. Or, o decizie în materie de opoziție atacată la camera de recurs este a unei divizii de opoziție care are doar competența de a se pronunța asupra opoziției și, eventual, dacă aceasta este întemeiată, de a respinge cererea de protecție în Uniune cu titlu de înregistrare internațională sau cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene, dar nu de a admite respectiva cerere. Este necesar de altfel să se amintească faptul că, ținând cont, pe de o parte, de derularea procedurii de înregistrare, astfel cum este ea prevăzută în dispozițiile titlului IV din Regulamentul nr. 207/2009, care presupune, mai întâi, un control inițial de un examinator în special în ceea ce privește motivele absolute de refuz, apoi, în cazul unei concluzii favorabile a acestui control, o publicare a cererii de înregistrare pentru a permite formularea unor eventuale opoziții în raport cu motivele relative de refuz, și, pe de altă parte, de dispozițiile articolului 59 din regulamentul menționat, referitoare la persoanele îndreptățite să introducă o cale de atac, potrivit cărora „[o]rice parte la o procedură care a condus la o decizie poate introduce o cale de atac împotriva respectivei decizii, atât timp cât aceasta din urmă nu a fost pronunțată în favoarea sa”, o cameră de recurs nu va fi niciodată în situația de a efectua o înregistrare. Astfel, decizia sa poate interveni numai în cadrul unei căi de atac împotriva unei decizii adoptate la finalul unui control inițial defavorabil al unui examinator, caz în care, dacă aceasta admite calea de atac, procedura va trebui să fie urmată de publicarea cererii de înregistrare, sau în cadrul unei căi de atac împotriva unei decizii a unei divizii de opoziție, caz în care de asemenea, astfel cum s‑a menționat anterior, nu va putea să admită ea însăși cererea de înregistrare. În consecință, Tribunalul, la rândul său, nu are competența de a soluționa o cerere de reformare având ca obiect modificarea de către acesta a deciziei adoptate în acest sens de o cameră de recurs.

(a se vedea punctele 12 și 13)
2.

Marcă a Uniunii Europene – Renunţare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării serioase a mărcii – Mărcile verbale AN IDEAL WIFE, AN IDEAL LOVER și AN IDEAL HUSBAND [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 15 alin. (1) și art. 51 alin. (1) lit. (a)] (a se vedea punctele 36, 41, 45 și 53)
Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 26 septembrie 2017 – La Rocca/EUIPO (Take your time Pay After)

(Cauza T‑755/16)

„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Take your time Pay After – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Obligația de motivare – Articolul 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009”

1. Marcă a Uniunii Europene–Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene–Motive absolute de refuz–Mărci lipsite de caracter distinctiv–Noțiune [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 12-15)

2. Marcă a Uniunii Europene–Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene–Motive absolute de refuz–Mărci lipsite de caracter distinctiv–Aprecierea caracterului distinctiv–Criterii [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 16, 19 și 25)

3. Marcă a Uniunii Europene–Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene–Motive absolute de refuz–Mărci lipsite de caracter distinctiv–Mărci constituite din sloganuri publicitare–Caracter distinctiv–Aplicarea unor criterii de apreciere specifice–Inadmisibilitate [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 17 și 18)

4. Marcă a Uniunii Europene–Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene–Motive absolute de refuz–Mărci lipsite de caracter distinctiv–Marca figurativă Take your time Pay After [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 21, 23 și 26-32)

5. Marcă a Uniunii Europene–Dispoziții de procedură–Motivarea deciziilor–Obiectiv (Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 75 prima teză) (a se vedea punctul 37)

6. Marcă a Uniunii Europene–Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene–Motive absolute de refuz–Examinare separată a motivelor de refuz în raport cu fiecare dintre produsele sau serviciile vizate în cererea de înregistrare–Obligația de motivare a refuzului înregistrării–Conținut [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 7 alin. (1) și art. 75 prima teză] (a se vedea punctele 39-41)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 4 august 2016 (cauza R 406/2016‑1) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ Take your time Pay After ca marcă a Uniunii Europene

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
Nu se încalcă principiul egalității de tratament, principiu general al dreptului Uniunii consacrat la articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și aplicabil dreptului funcției publice a Uniunii, decât atunci când două categorii de persoane ale căror situații de fapt și de drept nu prezintă o diferență esențială beneficiază de un tratament diferit cu ocazia încadrării lor și când o astfel de diferență de tratament nu este justificată în mod obiectiv. La aplicarea acestui principiu, examinarea situațiilor care sunt de comparat trebuie să țină seama de toate elementele care le caracterizează Or, principiul egalității de tratament presupune că toți funcționarii promovați la același grad trebuie să beneficieze, la merite egale, de aceleași șanse de a fi promovați în gradul superior.

În ceea ce privește funcționarii „administratori” de la gradul AD 5 la gradul AD 11, se impune constatarea faptului că nu se află în mod obiectiv în aceeași situație precum cea a funcționarilor de gradele AD 12 sau AD 13, deoarece, spre deosebire de aceștia din urmă, ei nu au atins încă gradul maxim prevăzut pentru postul tip în cadrul căruia au vocația de a evolua.

În ceea ce priveşte şefii de unităţi şi ținând seama de natura funcțiilor care le sunt încredințate, semnificativ mai importante decât cele ale administratorilor care sunt plasați tocmai sub autoritatea acestor șefi de unități, cei interesaţi nu pot susține, atunci când sunt încadraţi în poturi tip de „administrator” sau de „administrator în tranziţie”, că se află într-o situație comparabilă cu cea a șefilor de unități, în speță cei care ocupă gradele AD 12 sau AD 13. În ceea ce privește posturile de „consilier sau echivalent”, aceștia, la fel ca „șefii de unitate sau echivalent” sau ca funcționarii care vor fi recrutați sub denumirea proprie Comisiei de „expert principal”, trebuie să exercite funcții diferite sau complementare în raport cu cele ale „administratorilor” sau chiar sarcini de conducere, care înseamnă „responsabilități semnificative” sau eventual mai importante decât înainte, care sunt de natură să justifice că, sub imperiul noului statut, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1023/2013, „consilierii juridici” și „experții principali” ocupă posturi care se circumscriu postului tip de „consilier sau echivalent” de gradul AD 13 cu vocație la promovare la gradul AD 14, spre deosebire de „administratorii” de gradele AD 12 sau AD 13.

(a se vedea punctele 62, 64, 65, 67 și 68)
Hotărârea Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 26 iunie 2019 – NRW. Bank/SRB

(Cauza T‑466/16)

„Acțiune în anulare – Uniunea economică și monetară – Uniunea bancară – Mecanismul unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumite firme de investiții (MUR) – Fondul unic de rezoluție (FUR) – Stabilirea contribuției ex ante pentru anul 2016 – Termen de introducere a acțiunii – Tardivitate – Articolul 76 din Regulamentul de procedură al Tribunalului – Inadmisibilitate”

1. Acțiune în anulare – Termene – Momentul de la care începe să curgă termenul – Act care nu este nici publicat, nici notificat reclamantului – Cunoașterea exactă a conținutului și a motivelor – Obligația de a solicita textul integral al actului într‑un termen rezonabil odată cunoscută existența sa – Respectarea unui termen rezonabil – Criterii de apreciere (Art. 263 al șaselea alineat TFUE) (a se vedea punctele 46-48, 53-56)

2. Acțiune în anulare – Acțiune împotriva unei decizii de confirmare a unei decizii anterioare neatacate în termen – Inadmisibilitate – Noțiunea „decizie de confirmare” – Decizie adoptată în urma unei cereri prin care se invocă fapte noi și esențiale – Excludere (Art. 263 TFUE) (a se vedea punctele 67-69)

3. Procedură jurisdicțională – Cerere de sesizare – Cerințe de formă – Expunere sumară a motivelor invocate – Inexistență – Inadmisibilitate [Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 76 lit. (d)] (a se vedea punctul 73)

Obiectul

Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea, pe de o parte, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și, pe de altă parte, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din20 mai 2016 privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție și de completare a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care o privesc pe reclamantă

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

2) Obligă NRW. Bank să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Comitetul unic de rezoluție (SRB).
1

Articolul 36 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 16/vol. 33, p. 70), cu modificările ulterioare, intitulat „Condițiile pe care trebuie să le îndeplinească cererea”, prevede: „(1) Cererea de înregistrare a unui desen sau a unui model industrial comunitar trebuie să conțină: (a) solicitarea de înregistrare, (b) datele de identificare a solicitantului, (c) o reprezentare a desenului sau a modelului care să poată fi reprodusă [; c]u toate acestea, dacă cererea se referă la un desen și conține o solicitare de amânare a publicării în temeiul articolului 50, reprezentarea desenului poate fi înlocuită cu un specimen. (2) Cererea trebuie să conțină, de asemenea, indicarea produselor în care urmează să se încorporeze desenul sau modelul în cauză sau cărora li se va aplica respectivul desen sau model industrial. (3) În plus, cererea poate să conțină: (a) o descriere care să explice reprezentarea sau specimenul; (b) o cerere de amânare a publicării înregistrării în conformitate cu articolul 50; (c) informații care să permită identificarea reprezentantului, dacă solicitantul a desemnat un reprezentant; (d) o clasificare pe clase a produselor care urmează să încorporeze desenul sau modelul în cauză sau cărora li se va aplica respectivul desen sau model; (e) menționarea autorului sau a echipei de autori sau o declarație pe proprie răspundere a solicitantului care să ateste că autorul sau echipa de autori a (au) renunțat la dreptul de a fi menționat (menționați). (4) Cererea implică plata taxei de înregistrare și a taxei de publicare. Dacă s‑a depus o cerere de amânare în conformitate cu articolul 3 litera (b), taxa de publicare este înlocuită de taxa de amânare a publicării. (5) Cererea trebuie să îndeplinească, de asemenea, condițiile prevăzute de regulamentul de punere în aplicare. (6) Informațiile menționate la alineatele (2) și (3) literele (a) și (d) nu aduc atingere sferei de protecție a desenului sau a modelului în sine.”
23

În plus, trebuie să se considere că argumentul reclamantei referitor la practica decizională a EUIPO este, de asemenea, admisibil, în măsura în care, potrivit jurisprudenței, o parte are dreptul de a face referire la ea, chiar dacă este pentru prima oară în fața Tribunalului și chiar dacă această practică este ulterioară procedurii care s‑a desfășurat în fața EUIPO [a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 noiembrie 2005, Sadas/OAPI – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, EU:T:2005:420, punctul 20].
26

În al treilea rând, în ceea ce privește criteriile de selecție propriu‑zise, Comisia ar impune cerințe excesive care nu corespund legislației în vigoare și nu sunt prevăzute în Regulamentul nr. 1698/2005, în măsura în care aceasta solicită să se stabilească un clasament între proiecte, să se stabilească o listă de selecție sub forma unui tabel recapitulativ sau chiar să se constate ce procedură îndeplinește cel mai bine criteriile de selecție. Or, proiectele eligibile au fost supuse unor criterii de selecție, astfel cum au fost stabilite în special prin decizia din 22 decembrie 2008, adoptată în prezența unor reprezentanți ai Comisiei. Decizia din 22 decembrie 2008 a inclus în anexă lista de control C, referitoare la criteriile de selecție pentru dezvoltarea rurală, completată ulterior de listele de control A și B.
59

În plus, nu este exclus faptul că, într‑o situație precum cea în cauză, reducerea de la cinci la trei ani a duratei maxime de excludere, care rezultă din articolul 106 alineatul (14) litera (c) din regulamentul financiar în versiunea aplicabilă de la 1 ianuarie 2016, ar putea conduce un ordonator competent, în condiții de egalitate, atunci când aplică această versiune a regulamentului financiar, să rețină cu privire la operatorul în cauză o durată de excludere mai mică decât dacă ar fi aplicat versiunile anterioare ale regulamentului financiar și ale regulamentului de punere în aplicare. În speță, însăși Comisia a arătat în scrisoarea din 1 martie 2016, menționată la punctul 17 de mai sus, că s‑a luat în considerare reducerea limitei duratei de excludere în vederea reținerii unei durate de excludere de 18 luni în locul unei durate de doi ani, cum a fost avut în vedere inițial. În consecință, articolul 106 alineatul (14) litera (c) din regulamentul financiar în versiunea aplicabilă de la 1 ianuarie 2016 constituia de asemenea, in concreto, o dispoziție mai favorabilă, susceptibilă să îi aducă beneficii reclamantei, chiar dacă durata excluderii preconizată de Comisie în scrisoarea din 31 august 2015 era deja inferioară noii limite.
43

Or, în speță, fiind vorba despre o expresie germană care are un sens, mai mult, unul curent, atunci când este scrisă „zum Wohl”, și anume acela de „a face urări de bunăstare” unei persoane, mai ales atunci când se ciocnesc pahare sau ca urmare a unui strănut, în timp ce nu are sens atunci când adverbul „wohl”, care înseamnă „probabil”, este alăturat termenului „zum”, publicul germanofon relevant va percepe greșeala săvârșită și va înlocui cuvântul „wohl”, ortografiat greșit în speță, cu cel de „Wohl” [a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iunie 2007, MacLean‑Fogg/OAPI (LOKTHREAD), T‑339/05, nepublicată, EU:T:2007:172, punctul 55].
29

Trebuie amintit că reclamanta invocă mai multe obiecții prin care se urmărește să se stabilească încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 de către camera de recurs, din cauza unor erori referitoare la aprecierea caracterului distinctiv al mărcii contestate. În acest sens, în cadrul primului și al celui de al treilea motiv, reclamanta contestă aprecierea camerei de recurs referitoare la caracterul distinctiv al mărcii contestate, ținând seama de uzanțele din sectorul vizat și de percepția publicului relevant. În plus, cel de al patrulea motiv privește percepția „motivului care apare pe marcă” drept fibră de lemn. Or, examinarea acestui motiv determină Tribunalul să abordeze aspectul dacă camera de recurs putea în mod valabil să se întemeieze nu pe marca contestată astfel cum a fost înregistrată, ci pe formele în care camera de recurs aprecia că se manifesta utilizarea efectivă a acestei mărci. Astfel, deși este adevărat că, în cadrul celui de al patrulea motiv, această chestiune este invocată sub aspectul special al aprecierii camerei de recurs referitoare la percepția mărcii contestate ca fiind fibră de lemn, nu este mai puțin adevărat că posibilitatea camerei de recurs de a‑și întemeia raționamentul pe formele în care considera că se manifesta utilizarea efectivă a mărcii contestate constituie premisa necesară a aprecierilor din decizia atacată cu privire la caracterul distinctiv al mărcii contestate.
58

În această privință, trebuie amintit că instanțele din Regatul Unit au statuat în mod constant că reclamantul din acțiunea în constatarea utilizării abuzive a unei denumiri trebuie să dispună de un „goodwill”, înțeles în sensul de clientelă, în Regatul Unit [hotărârea pronunțată de Supreme Court of the United Kingdom (Curtea Supremă a Regatului Unit) Starbucks (HK) Ltd and another v British Sky Broadcasting Group Plc and others (2015) UKSC 31]. O întreprindere cu sediul în străinătate poate dispune de un „goodwill” în Regatul Unit dacă produsele acesteia fac obiectul unei cereri în Regatul Unit, iar această cerere poate fi satisfăcută (Wadlow, C., The Law of Passing‑Off: Unfair Competition by Misrepresentation, ediția a cincea, Sweet & Maxwell, Londra, 2016, punctele 1-17 și 3-93). În cauza în care s‑a pronunțat decizia High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Secția Chancery], SA des Anciens Établissements Panhard și Levassor v Panhard Levassor Motor Co [(1901) 18 R.P.C. 405], de exemplu, vânzarea produselor reclamantului de către un terț, precum și cumpărarea și importul lor de către persoane cu reședința în Regatul Unit au fost considerate ca fiind o activitate suficientă. După cum observă în mod întemeiat EUIPO, faptul că Jackson Family Farms are sediul în Statele Unite și își vinde vinul prin intermediul distribuitorului său în Regatul Unit nu poate, așadar, să modifice concluzia camerei de recurs potrivit căreia Jackson Family Farms deține un „goodwill” în Regatul Unit.
55

Or, trebuie constatat că, în speță, desenul anterior prezintă similitudini remarcabile cu desenul contestat. Acesta poate fi perceput într‑o anumită măsură ca o creație inspirată de ideea de monogramă Chanel, cu atât mai mult cu cât alegerea desenului contestat nu era condiționată de niciun fel de considerații, iar autorul său nu a diferențiat în mod suficient desenul menționat de monograma Chanel. În consecință, trebuie să se considere că utilizatorul avizat va percepe desenele în conflict în mod global pentru a determina dacă acestea produc o impresie globală diferită. Or, chiar dacă cele două desene cuprind diferențe în părțile lor centrale, trebuie să se constate că impresia globală nu diferă, întrucât părțile exterioare, care determină în mod considerabil conturul și impresia globală produse de desenele în conflict, sunt foarte asemănătoare și aproape identice. În plus, părțile centrale, chiar dacă cuprind anumite diferențe, sunt ambele alcătuite din forme ovale similare care se dizolvă în imaginea globală a desenelor. În special, partea centrală a desenului contestat este alcătuită din două elipse asemănătoare cu elipsa unică observată pentru monograma Chanel. Aceste diferențe sunt cu atât mai puțin de natură să fie identificate de utilizatorul avizat cu cât este posibil ca desenul contestat să fie utilizat într‑o orientare care variază cu 90 de grade și cu diferite dimensiuni.
61

În plus, trebuie constatat că criteriile prevăzute de metoda din 2009 permit să se stabilească în mod precis cuantumul majorării baremului salariilor de bază care trebuie adoptată în fiecare an, astfel încât această metodă nu lasă BEI nicio marjă de apreciere la adoptarea deciziilor prin care se efectuează, în fiecare an, adaptarea acestui barem. Aceasta a fost, de altfel, intenția Consiliului de administrație atunci când a adoptat metoda respectivă. Astfel, din nota președintelui BEI din 25 septembrie 2009, menționată la punctul 7 de mai sus, reiese că Consiliul de administrație dorea să condiționeze actualizările regulate ale baremului salariilor de bază de aplicarea unei metode „mai simple și mai transparente”.
6

Opoziția se întemeia, în primul rând, pe patru mărci ale Uniunii Europene figurative anterioare Coca‑Cola, reproduse în continuare: – marca înregistrată sub numărul 8792475: – marca înregistrată sub numărul 3021086: – marca înregistrată sub numărul 2117828: – marca înregistrată sub numărul 2107118:
4

Opoziția s‑a întemeiat în special pe următoarele mărci și drepturi anterioare: – marca verbală BURLINGTON, înregistrată în Regatul Unit sub numărul 2314342 la data de 5 decembrie 2003 și reînnoită în mod legal la data de 29 octombrie 2012, care desemnează servicii din clasele 35 și 36 și care corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri: – clasa 35: „Închiriere de spații publicitare; organizare de prezentări în scop comercial sau publicitar; organizarea de târguri cu caracter comercial; servicii de publicitate și de promovare și servicii de informare aferente; strângerea la un loc, în beneficiul terților, a unor produse diverse pentru a permite clienților să le vadă și să le achiziționeze cât mai comod într‑o gamă de magazine de vânzare cu amănuntul în comerțul nespecializat”; – clasa 36: „Servicii de închiriere de magazine și birouri; servicii de închiriere sau administrare de imobile; închirieri de clădiri sau de spații în aceste clădiri; servicii de administrare de imobile; servicii de informare în materie de închiriere de magazine și birouri; servicii imobiliare; finanțare, fonduri mutuale”; – marca verbală BURLINGTON ARCADE, înregistrată în Regatul Unit sub numărul 2314343 la data de 7 noiembrie 2003 și reînnoită în mod legal la data de 29 octombrie 2012, care desemnează servicii din clasele 35, 36 și 41 și care corespund, pentru această din urmă clasă, următoarei descrieri: „Servicii de divertisment; organizare de competiții; organizare de prezentări; servicii de informare pentru activități de relaxare; reprezentații de spectacole; punerea la dispoziție a unor instalații sportive; punerea la dispoziție de muzică în direct și de divertisment în direct; punerea la dispoziție de echipamente și instalații pentru reprezentații ale unor trupe de muzică în direct; servicii de divertisment în direct; servicii de muzică în direct; reprezentații muzicale în direct; organizarea de spectacole în direct”; – marca figurativă înregistrată în Regatul Unit sub numărul 2330341 la data de 7 noiembrie 2003 și reînnoită în mod legal la data de 25 aprilie 2013, care desemnează servicii din clasele 35, 36 și 41, astfel cum este reprodusă în continuare: – marca Uniunii Europene figurativă înregistrată sub nr. 3618857 la data de 16 octombrie 2006 și limitată, ca urmare a procedurii de anulare nr. 8715 C, la servicii din clasele 35, 36 și 41 care corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri: „Servicii de publicitate și de promovare și servicii de informare aferente; strângerea la un loc, în beneficiul terților, a unor produse diverse pentru a permite clienților să le vadă și să le achiziționeze cât mai comod într‑o gamă de magazine de vânzare cu amănuntul în comerțul nespecializat” (clasa 35); „Închirierea de magazine; servicii de închiriere sau de administrare de imobile; închirierea de clădiri sau de spații în aceste clădiri; servicii de administrare de imobile; servicii de informare privind închirierea de magazine” (clasa 36); „Servicii de divertisment; prestare de servicii de divertisment în direct” (clasa 41), astfel cum este reprodusă în continuare: