15

După ascultarea părților și după ce a considerat că este necesară o trimitere preliminară, Supremo Tribunal Administrativo a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) În lumina articolelor 73 CE, 87 CE și 88 CE și a Regulamentului […] nr. 1191/69, autoritățile naționale pot impune obligații de serviciu public unei întreprinderi publice însărcinate să asigure transportul public de călători într-o localitate? 2) În cazul unui răspuns afirmativ, autoritățile naționale trebuie să compenseze aceste obligații? 3) În situația în care nu sunt obligate să utilizeze o cerere de ofertă pentru concesionarea exploatării unei rețele de transport, autoritățile naționale trebuie să extindă obligația de compensare la toate întreprinderile despre care s-ar considera, în raport cu dreptul intern și în aceeași zonă, că oferă servicii de transport public de călători? 4) În caz afirmativ, care trebuie să fie criteriul de compensare? 5) În cazul întreprinderilor de transport de călători cu autocarul care, în temeiul unei concesiuni de serviciu public, își desfășoară activitatea potrivit unui regim de exclusivitate în interiorul unor perimetre urbane determinate, dar care exercită de asemenea această activitate în concurență cu operatori privați în afara zonelor urbane care fac obiectul unui regim de exclusivitate, cărora statul le acordă, în fiecare an, ajutoare destinate să acopere deficitele constante de exploatare ale întreprinderilor menționate, aceste ajutoare constituie ajutor de stat interzis prin articolul 87 alineatul (1) CE, întrucât: a) nu este posibilă stabilirea, pe baza datelor certe din contabilitatea lor respectivă, a diferenței dintre costurile imputabile părții din activitatea acestor întreprinderi din zona care face obiectul concesiunii și încasările corespunzătoare și nu este posibil să se calculeze, în consecință, costul suplimentar presupus de executarea obligațiilor de serviciu public care, în temeiul concesiunii, ar putea face obiectul unui ajutor de stat; b) furnizarea de servicii de transport de către întreprinderile în cauză poate fi, prin urmare, menținută sau extinsă, astfel încât se reduce posibilitatea ca alte întreprinderi stabilite în acest stat membru sau în alt stat membru să furnizeze servicii de transport, c) și aceasta în pofida dispozițiilor articolului 73 CE? 6) Ținând cont de condițiile pe care Curtea le deduce din articolul 87 alineatul (1) CE […], în special în Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans [și Regierungspräsidium Magdeburg] (C-280/00 [Rec., p. I-7747]), pentru calificarea drept ajutor de stat («În primul rând, trebuie să fie vorba despre o intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat. În al doilea rând, această intervenție trebuie să fie susceptibilă să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. În al treilea rând, aceasta trebuie să confere un avantaj beneficiarului. În al patrulea rând, aceasta trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența»), care sunt sensul și conținutul expresiilor 1°) conferirea unui avantaj care 2°) să denatureze concurența în situația în care beneficiarii dețin exclusivitatea serviciului public de transport de călători în orașele Lisabona și Porto, însă intervin în plus în legăturile dintre aceste orașe, în zone în care intervin de asemenea alți operatori? Cu alte cuvinte, la ce criterii trebuie să se apeleze pentru a putea concluziona că acordarea unui avantaj denaturează concurența? În acest scop, este important să se cunoască procentul costurilor care, în cadrul întreprinderilor, sunt imputabile liniilor de autocare ce funcționează în afara zonei de exclusivitate? Este necesar, pe scurt, ca ajutorul să se repercuteze asupra activității exercitate în afara zonei de exclusivitate (Lisabona și Porto) într-un mod concret semnificativ? 7) Intervenția Comisiei [Comunităților Europene] prevăzută la articolele 76 CE și 88 CE este singurul mecanism juridic care permite asigurarea respectării normelor Tratatului [CE] în materie de ajutoare de stat sau efectul util al dreptului comunitar impune mai mult, și anume posibilitatea unei aplicări directe a dispozițiilor în cauză de către instanțele naționale la cererea particularilor care se consideră prejudiciați prin acordarea unei subvenții sau a unui ajutor contrar normelor de concurență?”