ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Al doilea motiv întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unor erori de drept și de fapt, întrucât a concluzionat în mod eronat că Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development (denumit în continuare „DARD”) nu aplicase în mod corect, sau nu aplicase deloc, dispozițiile referitoare la sancțiuni, recuperarea plăților excedentare și neconformitatea intenționată și că Comisia, în consecință, a supraestimat și/sau nu a ținut seama de considerații privind întinderea pierderilor eventuale pentru Fondurile Uniunii Europene. În particular, Comisia: — a criticat în mod eronat o recalculare pretins „sistematică” a drepturilor la plată de către DARD; — a susținut în mod greșit că erorile săvârșite în 2005 puteau avea efecte materiale asupra elementului istoric al valorii drepturilor; — a adoptat o metodă eronată de calcul al plăților excedentare; — a adoptat o abordare eronată a sancțiunilor, în particular: — prin adoptarea unei metode eronate de calcul al sancțiunilor și — prin susținerea în mod eronat că trebuia să fie impusă o sancțiune pentru fiecare an în cazurile în care o sancțiune era aplicabilă în 2005, dar nu și pentru exercițiile următoare, în speță 2007 și 2008, în cazul în care plățile excedentare rezultau din aceeași eroare ca și cea sancționată în 2005; — a adoptat o abordare eronată a neconformității intenționate.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 86/19

Acțiune introdusă la 3 ianuarie 2013 — MasterCard International/OAPI — Nehra (surfpin)

(Cauza T-13/13)

2013/C 86/31

Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

Părțile

Reclamantă: MasterCard International, Inc. (New York, United States) (reprezentant: N. Bolter and C. Sawdy, solicitors)

Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sheetal Nehra (Londra, Regatul Unit)

Concluziile

Reclamanta solicită Tribunalului:

— anularea deciziei în temeiul articolului 8 alineatele (1) litera (b), (4) și (5) din RMC;

— admiterea opoziției reclamantei îndreptate împotriva mărcii în totalitate aparținând celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs;

— cu titlu subsidiar, admiterea opoziției reclamantei în ceea ce privește serviciile pentru care se constată existența unui risc de confuzie și/sau pentru serviciile pentru care se constată existența unui risc ca marca pentru care se solicită înregistrarea să genereze un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii reclamantei sau să aduce atingere acestora.

— obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

Marca comunitară vizată: marca figurativă în culorile albastru, negru și alb care conține elementul verbal „surfpin” și o reprezentare a trei cercuri care se intersectează pentru servicii din clasele 36 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8 368 862

Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

Marca sau semnul invocat: mărcile figurative de diferite culori care conțin reprezentarea unor cercuri care se intersectează, unele conținând elementele verbale „MasterCard Worldwide” sau „MasterCard” –marca comunitară înregistrată sub nr. 5 198 585, marca comunitară înregistrată sub nr. 5 198 494, marca înregistrată în Regatul Unit sub nr. 2 425 471, marca înregistrată în Regatul Unit sub nr. 2 429 669, marca comunitară înregistrată sub nr. 5 646 261, marca comunitară înregistrată sub nr. 761 221, marca comunitară înregistrată sub nr. 5 646 492 și marca comunitară înregistrată sub nr. 5 646 609 pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 6, 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 36, 38, 39, 41, 42, 43, 44 și 45.

Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatele (1) litera (b), (4) și (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.
„Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 – Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia

(Cauza T-689/13)

2014/C 85/37

Limba de procedură: engleza

Părțile

Reclamante: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Spania), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Spania), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danemarca), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Regatul Unit), Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Țările de Jos), Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Germania), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgia), Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polonia), Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Regatul Unit), Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Spania), SGL Carbon GmbH (Meitingen, Germania), SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Austria), SGL Carbon (Passy, Franța), SGL Carbon, SA (La Coruña, Spania), SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polonia), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Germania) și Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Germania) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocați)

Pârâtă: Comisia Europeană

Concluziile

Reclamantele solicită Tribunalului:

— admiterea cererii ca admisibilă și fondată;

— anularea actului atacat în măsura în care clasifică CTPHT ca H400 și H410;

— obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

Reclamantele vizează anularea în parte a Regulamentului (UE) nr. 944/2013 al Comisiei din 2 octombrie 2013 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO L 261, 3.10.2013, p. 5) (denumit în continuare „Regulamentul CLP”) în măsura în care prevede pentru smoală, gudron de huilă, temperatură înaltă, nr. CAS 65996-93-2 (denumite în continuare „SGHTI”) clasificarea „Aquatic Acute 1 (H400)” și „Aquatic Chronic 1 (H410)” (denumit în continuare „actul atacat”).

În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

1. Prin intermediul primului motiv se pretinde că actul atacat este nelegal întrucât încalcă prevederile Regulamentelor REACH și CLP cu privire la clasificarea substanțelor ca toxice pentru mediul acvatic și studiile care trebuie recunoscute în acest sens, precum și principiul egalității de tratament, în măsura în care respinge studiile realizate în conformitate cu Regulamentul REACH și cu liniile directoare ale OCDE și impune teste care nu se bazează pe nicio metodă standardizată acceptată.

2. Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că actul atacat este nelegal întrucât se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere, având în vedere că nu a luat în considerare proprietățile inerte intrinseci ale SGHTI care au în special un impact semnificativ în testele cu raze și aplicarea metodei însumării. De asemenea, acesta a stabilit factorii M pentru constituenții HAP în lipsa unei analize adecvate a studiilor la care se face referire și a respins informația furnizată de reclamante fără o justificare valabilă.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 71/26

Recurs introdus la 17 ianuarie 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 6 noiembrie 2012 în cauza F-41/06 RENV, Marcuccio/Comisia

(Cauza T-20/13 P)

2013/C 71/40

Limba de procedură: italiana

Părțile

Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

Concluziile

Recurentul solicită Tribunalului să declare inexistența ex lege a Hotărârii pronunțate la 6 noiembrie 2012 de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene în cauza T-41/06 RENV, Marcuccio/Comisia Europeană sau, cu titlu subsidiar, anularea acesteia în tot și fără nicio excepție; și în plus 2a) cu titlu principal și considerând că stadiul în care se află dosarul permite acest lucru: 2.a.a) admiterea oricărei cereri formulate de recurent în primă instanță în prezenta cauză, inclusiv a celei privind obligarea Comisiei Europene la rambursarea către recurent a cheltuielilor de judecată suportate de acesta în cadrul prezentului recurs; sau, 2b) cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la instanța de prim grad, pentru ca, ex lege, aceasta să se pronunțe din nou cu privire la fiecare cerere formulată de recurent în cadrul acțiunii în primă instanță.

Motivele și principalele argumente

Prezentul recurs are ca obiect hotărârea menționată mai sus, prin care a fost respinsă acțiunea trimisă spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice prin Hotărârea Tribunalului din 8 iunie 2011, Comisia/Marcuccio (T-20/09), de anulare în parte a Hotărârii pronunțate în cauza F-41/06, prin care se statuase cu privire la acțiunea prin care recurentul solicita, pe de o parte, anularea deciziei Comisiei din 30 mai 2005, prin care fusese dispusă pensionarea sa pe motiv de invaliditate, precum și a unei serii de acte conexe la decizia respectivă și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la repararea prejudiciului.

În susținerea recursului, recurentul invocă șapte motive.

1. Errores in procedendo (erori de procedură) de natură să aducă prejudicii intereselor sale, din care decurg errores in iudicando (erori de judecată) grave, vădite, flagrante, vizibile, evidente, manifeste, iremediabile și dirimante.

2. Lipsa absolută de motivare a hotărârii atacate.

3. Nelegalitatea deciziei în litigiu și pentru necompetența autorului său de a o adopta, vicii în procedura corespunzătoare care includ încălcarea normelor fundamentale de procedură și abuz de putere sub forma abuzului de procedură.

4. Denaturarea și deturnarea faptelor.

5. Încălcarea normelor privind proba printr-o aplicare eronată, falsă, înșelătoare și nerezonabilă, precum și a mai multor principii de drept și norme juridice.

6. Nepronunțarea cu privire la mai multe aspecte fundamentale ale litigiului.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 86/25

Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2013 — Out of the blue/OAPI — Mombauer (REFLEXX)

(Cauza T-48/13)

2013/C 86/42

Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

Părțile

Reclamantă: Out of the blue KG (Lilienthal, Germania) (reprezentanți: G. Hasselblatt și I. George, avocați)

Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Meinhard Mombauer (Köln, Germania)

Concluziile

Reclamanta solicită Tribunalului:

— anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 19 noiembrie 2012, pronunțată în cauza R 1656/2011-4;

— obligarea OAPI la plata cheltuielilor sale de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată suportate de reclamantă;

— în cazul în care Meinhard Mombauer participă la procedură în calitate de intervenient, obligarea acestuia la plata cheltuielilor sale de judecată.

Motivele și principalele argumente

Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

Marca comunitară vizată: marca verbală „REFLEXX” pentru produse din clasa 9 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7 239 511.

Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Meinhard Mombauer.

Marca sau semnul invocat: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „REFLECTS” pentru produse din clasa 9.

Decizia diviziei de opoziție: a admis opoziția.

Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

Motivele invocate: încălcarea articolului 42 alineatul (5) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
—

în consecință, — anularea: — deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de a abandona procedura cererii de oferte pusă în aplicare, pentru motivul că „ofertele primite în urma cererii de oferte au fost inacceptabile în raport cu criteriile de atribuire, în special prețurile propuse care sunt prea ridicate în raport cu valoarea anunțată în anunțul de participare”, decizie adusă la cunoștința grupului Direct Way printr-o scrisoare din 3 septembrie 2012; — deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de a aplica procedura negociată fără publicitate pentru a atribui contractul, adusă la cunoștința grupului Direct Way prin invitația de a participa la procedură care le-a fost comunicată la 19 septembrie 2012; — deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de atribuire a contractului unui ofertant concurent, adusă la cunoștința grupului Direct Way printr-un e-mail din 21 decembrie 2012 confirmat printr-o scrisoare din 3 ianuarie 2013;
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 141/21

Acțiune introdusă la 20 februarie 2013 — Synergy Hellas/Comisia

(Cauza T-106/13)

2013/C 141/38

Limba de procedură: greaca

Părțile

Reclamantă: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Αtena, Grecia) (reprezentanți: M. Angelopoulos și Κ. Damis, avocați)

Pârâtă: Comisia Europeană

Concluziile

Reclamanta solicită Tribunalului:

— declararea faptului că excluderea de către Comisia Europeană a societății de la participarea la programul ARTreat constituie o încălcare a obligațiilor contractuale ale Comisiei în lumina principiilor proporționalității și încrederii legitime și obligarea Comisiei să plătească reclamantei suma de 343 828,88 euro pentru plățile datorate de aceasta pentru executarea contractului numit ARTreat, însoțită de dobânzi care curg de la data depunerii acestei acțiuni;

— obligarea Comisiei Europene să plătească reclamantei suma de 89 933,16 euro cu titlu de reparare a prejudiciului patrimonial și a prejudiciului adus reputației profesionale, suferite de reclamantă ca urmare a abuzului de putere și a încălcării secretului profesional din partea Comisiei, împreună cu dobânzile compensatorii care curg de la data de 14 iunie 2012 până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză și cu dobânzi moratorii care curg de la data pronunțării hotărârii în prezentul litigiu până la plata completă a sumelor datorate, și

— obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată suportate de reclamantă.

Motivele și principalele argumente

Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta cumulează două acțiuni.

În primul rând, o acțiune introdusă în temeiul articolului 272 TFUE, în angajarea răspunderii Comisiei în baza contractului nr. FP7 224297 pentru executarea contractului denumit „Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and virtual hand-on training (ARTreat)”. Reclamanta susține între altele că deși și-a executat pe deplin și corect propriile obligații contractuale, Comisia, fără a avea dreptul și cu încălcarea contractului menționat precum și a principiilor încrederii legitime și proporționalității, a suspendat plata în favoarea reclamantei.

În al doilea rând, o acțiune în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE, în răspunderea extracontractuală a Comisiei. Reclamanta susține, printre altele, că, prin comportamentul său ilicit, Comisia a adus un prejudiciu reputației profesionale a reclamantei.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 141/24

Acțiune introdusă la 14 martie 2013 — First Islamic Investment Bank/Consiliul

(Cauza T-161/13)

2013/C 141/44

Limba de procedură: engleza

Părțile

Reclamantă: First Islamic Investment Bank Ltd (Labuan, Malaysia) (reprezentanți: B. Mettetal și C. Wucher-North, avocați)

Pârât: Consiliul Uniunii Europene

Concluziile

Reclamanta solicită Tribunalului:

— anularea punctului I.I.10 din anexa la Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2012 L 356, p. 71), în măsura în care acesta o vizează pe reclamantă;

— anularea punctului I.I.10 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2012 L 356, p. 55), în măsura în care acesta o vizează pe reclamantă;

— obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă și la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

Motivele și principalele argumente

În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

1. Primul motiv, întemeiat pe faptul că reclamanta nu oferă asistență entităților menționate pentru a încălca dispozițiile Uniunii Europene referitoare la Iran și nu susține din punct de vedere financiar guvernul iranian. De asemenea, ea nu este un element-cheie în ceea ce privește transferul fondurilor legate de tranzacțiile petroliere iraniene. În consecință, fie reclamanta nu îndeplinește criteriile materiale pentru a fi menționată în anexele atacate la Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 și la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012, fie Consiliul a comis o eroare vădită de apreciere atunci când a decis că aceste criterii sunt îndeplinite. De altfel, Consiliul nu a aplicat testul corespunzător.

2. Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Consiliul nu a respectat obligația procedurală de a furniza o motivare adecvată în anexele la Decizia 2012/829/PESC și la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1264/2012 al Consiliului și nu a respectat dreptul la apărare și dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 123/23

Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Jinko Solar și alții/Parlamentul European și alții

(Cauza T-142/13)

2013/C 123/39

Limba de procedură: engleza

Părțile

Reclamanți: Jinko Solar Co. Ltd (Shangrao, China), Zhejiang Jinko Solar Co. Ltd (Haining City, China), Jiangxi Jinko Photovoltaic Materials Co. Ltd (Shangrao), Jinko Solar Import and Export Co. Ltd (Shangrao, China) și Zhejiang Jinko Trading Co. Ltd (Haining City) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și J. Cornelis, avocați)

Pârâți: Parlamentul European, Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene

Concluziile

Reclamantele solicită Tribunalului:

— anularea Regulamentului (UE) nr. 1168/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 344, p. 1), în măsura în care a fost aplicat reclamantelor;

— anularea deciziei Comisiei din 3 ianuarie 2013 prin care aceasta a refuzat să examineze cererile reclamantelor privind recunoașterea statutului acestora de întreprinderi care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață și

— obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv unic prin intermediul căruia susțin că Regulamentul (UE) nr. 1168/2012, astfel cum a fost aplicat de Comisie reclamantelor prin decizia din 3 ianuarie 2013, și decizia din 3 ianuarie 2013 prin care Comisia a stabilit că nu va examina cererilor reclamantelor privind recunoașterea statutului lor de întreprinderi care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață nu respectă încrederea legitimă a reclamantelor și sunt aplicate retroactiv în defavoarea acestora în lipsa unor motive temeinice. Prin urmare, Regulamentul (UE) nr. 1168/2012, astfel cum a fost aplicat de Comisie reclamantelor prin decizia din 3 ianuarie 2013, și decizia din 3 ianuarie 2013 încalcă în mod vădit principiile fundamentale ale securității juridice și bunei-credințe.
1.

Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE În cadrul acestui motiv, în opinia reclamantelor, Comisia a declarat în mod neîntemeiat ajutoarele în litigiu ca fiind compatibile cu piața internă, întrucât nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Reclamantele susțin că ajutoarele nu sunt destinate unui obiectiv de interes comun. În acest context, se arată, printre altele, că o asemenea împrejurare poate fi dovedită numai printr-o nefuncționare a pieței, care, în speță, nu s-a produs. În continuare, reclamantele arată că nu există o compatibilitate cu obiectivele prevăzute la articolul 106 alineatul (2) TFUE. În plus, în opinia reclamantelor, ajutoarele nu sunt adecvate pentru a elimina pretinsa problemă a eficienței pieței. Mai mult, ajutoarele nu au un efect de stimulare, iar Comisia a prezumat doar existența unui efect de stimulare. De asemenea, ajutoarele nu sunt echitabile, iar Comisia a prezumat doar că autoritățile naționale ar fi asigurat proporționalitatea ajutoarelor individuale. Comisia și-a întemeiat în mod eronat această prezumție pe statutul de utilitate publică a asociației în discuție. De asemenea, reclamantele critică evaluarea comparativă efectuată de Comisie. Aceasta nu a confruntat efectele negative și pozitive ale ajutorului. În sfârșit, în acest context se arată că ajutoarele pentru funcționare în litigiu (în principal, ajutoarele acordate reprezintă ajutoare pentru funcționare) nu sunt compatibile cu piața internă.
RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 79/24

Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2013 — ANKO/Comisia

(Cauza T-17/13)

2013/C 79/43

Limba de procedură: greaca

Părțile

Reclamantă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atene, Grecia) (reprezentant: B. Christianos, avocat)

Pârâtă: Comisia Europeană

Concluziile

Reclamanta solicită Tribunalului:

— declararea faptului că reclamanta nu trebuie să restituie, cu titlu de plată nedatorată, suma plătită de Comisie pentru proiectul POCEMON;

— declararea faptului că reclamanta nu trebuie să plătească Comisiei despăgubiri forfetare pentru un prejudiciu cauzat prin proiectul POCEMON;

— declararea faptului că Comisia nu putea efectua în mod legitim compensarea sumei pe care trebuia să o plătească ANKO, și

— obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

Motivele și principalele argumente

Prezenta acțiune vizează răspunderea Comisiei în sensul articolului 272 TFUE, privind contractul nr. 216088 de executare a proiectului „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON). În special, reclamanta susține că, deși și-a îndeplinit propriile obligații contractuale, Comisia a solicitat restituirea sumelor plătite ANKO cu încălcarea acestui contract, a principiului bunei-credințe, al interzicerii abuzului de drept și al proporționalității. În plus, Comisia intenționa să compenseze credite care nu erau certe, lichide și exigibile.

Pentru motivele sus-menționate, reclamanta susține, în primul rând, că nu este obligată să ramburseze, întrucât ar fi plătită în mod nejustificat, totalitatea sumei plătite de Comisie pentru proiectul POCEMON. În al doilea rând, aceasta reține că nu este obligată să plătească Comisiei despăgubiri forfetare pentru prejudicii (liquidated damages) pentru proiectul POCEMON. În al treilea rând, aceasta deduce că Comisia nu avea dreptul să efectueze compensația cu sumele datorate reclamantei, care nu sunt certe, lichide și exigibile.