ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

La 6 decembrie 2010, Comisia a informat reclamanta că a decis să inițieze o procedură în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 în privința sa, precum și în privința a șapte societăți care își desfășoară activitatea în sectorul cimentului, pentru pretinse încălcări ale articolului 101 TFUE vizând „restricții ale fluxurilor comerciale în Spațiul Economic European (SEE), inclusiv restricții la import în SEE din țări din afara SEE, împărțirea piețelor, coordonări ale prețurilor și practici anticoncurențiale conexe pe piața cimentului și pe piețele produselor conexe” (denumită în continuare „decizia de deschidere a procedurii”).
4

În aceeași zi, Comisia a informat reclamanta că a decis să inițieze o procedură în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 în privința sa, precum și în privința altor șapte societăți care își desfășoară activitatea în sectorul cimentului, pentru pretinse încălcări ale articolului 101 TFUE vizând „restricții ale fluxurilor comerciale în Spațiul Economic European (SEE), inclusiv restricții la import în SEE din țări din afara SEE, împărțirea piețelor, coordonări ale prețurilor și practici anticoncurențiale conexe pe piața cimentului și pe piețele produselor conexe” (denumită în continuare „decizia de deschidere a procedurii”).
4

La 6 decembrie 2010, Comisia a informat reclamanta că a decis inițierea unei proceduri în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 în privința sa, precum și în privința altor șapte societăți active în sectorul cimentului, cu privire la presupuse încălcări ale articolului 101 TFUE vizând „restricții ale fluxurilor comerciale în Spațiul Economic European (SEE), inclusiv restricții privind importurile în SEE originare din țări exterioare SEE, împărțirea piețelor, coordonări ale prețurilor și practici anticoncurențiale conexe pe piața cimentului și pe piețele produselor conexe”.
129

În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE, pentru a determina dacă un acord este susceptibil să afecteze comerțul dintre statele membre și are ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței pe piața internă, trebuie să se definească piața în cauză. În consecință, Comisia are obligația de a efectua o delimitare a pieței în cauză într‑o decizie adoptată în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE numai în situația în care, fără o asemenea delimitare, nu se poate determina dacă acordul, decizia de asociere a întreprinderilor sau practica concertată în cauză poate să afecteze comerțul dintre statele membre și dacă are ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne (Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2005, Groupe Danone/Comisia, T-38/02, Rec., p. II-4407, punctul 99, și Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2005, Brouwerij Haacht/Comisia, T-48/02, Rec., p. II-5259, punctul 58; a se vedea de asemenea în acest sens Ordonanța Curții din 16 februarie 2006, Adriatica di Navigazione/Comisia, C‑111/04 P, nepublicată în Recueil, punctul 31).
57

Articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2011/172, în versiunea sa în limba engleză, care este limba de procedură, prevede impunerea unei înghețări a activelor în privința următoarelor persoane: „persons having been identified as responsible for misappropriation of Egyptian State funds, and natural or legal persons, entities or bodies associated with them, as listed in the Annex”. Cu alte cuvinte, în această versiune lingvistică a Deciziei 2011/172 se face referire, pe de o parte, la persoanele care au fost „identificate” ca răspunzătoare de însușirea ilegală de fonduri ale statului egiptean și, pe de altă parte, la asociații lor.
1

LG Display Co. Ltd (denumită în continuare „LGD”), denumită anterior LG Philips LCD Co. Ltd, este o societate de drept coreean care controlează un grup de societăți stabilite în lumea întreagă și care sunt active în sectorul producerii de ecrane cu cristale lichide cu matrice activă (denumite în continuare „LCD”).
11

Produsul care face obiectul anchetei inițiale „const[a] în esteri monoalchili ai acizilor grași și/sau motorină parafinică obținută prin sinteză și/sau hidro‑tratament, de origine non‑fosilă (cunoscut sub denumirea de «biomotorină»), sub formă de motorină pură sau în amestec, utilizată în principal, dar nu exclusiv drept combustibil din surse regenerabile originar din Statele Unite ale Americii [...], încadrat în mod normal la codurile NC 3824 90 91, ex 3824 90 97, ex 2710 19 41, ex 1516 20 98, ex 1518 00 91 [și] ex 1518 00 99”. Ancheta s‑a referit la perioada 1 aprilie 2007-31 martie 2008 (denumită în continuare „perioada de anchetă inițială”).
14

Reclamantele, Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd (denumită în continuare „GE”) și Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd (denumită în continuare „GHS”), sunt societăți afiliate ale grupului Asia Pulp and Paper China (denumit în continuare „grupul APP”) care produc în China hârtie cretată de calitate superioară pe care o exportă în Uniunea Europeană.
18

În sfârșit, în ceea ce privește cuantificarea ajutorului și recuperarea acestuia, Comisia a apreciat că trebuie să se țină seama de faptul că Republica Elenă a suferit o pierdere de venituri fiscale provenite de la cazinourile beneficiare ale ajutorului, în valoare de 7,20 euro per bilet de intrare, reprezentând diferența dintre impozitul de 12 euro per bilet de intrare plătit statului de cazinourile care emit bilete de intrare de 15 euro și cel de 4,80 euro per bilet de intrare plătit statului de cazinourile care emit bilete de intrare de 6 euro. De asemenea, Comisia a arătat că trebuie să se țină seama de situația specială a fiecărui cazinou și, în special în ceea ce privește cazinoul din Mont Parnès și cazinoul din Corfu, de faptul că, începând cu 21 octombrie 1999 și până la sfârșitul anului 2000, nu pare că tariful de intrare ar fi condus la plata vreunei contribuții către stat, sub rezerva unor observații mai ample din partea autorităților elene. În ceea ce privește calcularea sumei ajutorului care trebuie recuperată, Comisia a precizat că nu dispune de elemente suficiente pentru a furniza o evaluare exactă a sumelor aferente și că, prin urmare, s‑a limitat să constate obligația de recuperare a ajutorului în discuție, lăsând autorităților naționale sarcina de a calcula sumele exacte în temeiul instrucțiunilor cuprinse în decizia sa. În această privință, reiese din considerentul (146) al deciziei atacate că sumele care trebuie recuperate constau în principal în diferența dintre cei 4,80 euro per bilet de intrare pe care îi plătesc cazinourile cărora li se aplică un tarif de intrare de 6 euro, pe de o parte, și cei 12 euro per bilet de intrare pe care îi plătesc cazinourile cărora li se aplică un tarif de intrare de 15 euro, pe de altă parte, cu alte cuvinte suma de 7,20 euro per bilet de intrare emis.
13

Reclamantele, Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd (denumită în continuare „GE”) și Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd (denumită în continuare „GHS”), sunt societăți afiliate ale grupului Asia Pulp and Paper China (denumit în continuare „grupul APP”) care produc în China hârtie cretată de calitate superioară pe care o exportă în Uniunea Europeană.
84

În speță, din cuprinsul Deciziei de autorizare condiționată a concentrării din 7 ianuarie 2004 rezultă că „decizia de a declara operațiunea notificată compatibilă cu piața comună este supusă condiției ca partea care face notificarea să respecte pe deplin angajamentele de cesionare prevăzute la punctele 1-3 și 10 din anexa II” și că „respectarea deplină a celorlalte angajamente prevăzute în anexa II este impusă părții care face notificarea sub formă de obligație” (punctul 1010). În dispozitivul acestei decizii, Comisia reține aceeași distincție, la articolul 2 precizându‑se că articolul 1, care declară operațiunea compatibilă cu piața comună, „se aplică sub rezerva respectării în integralitate de către Lagardère a angajamentelor menționate la punctele 1-3 și 10 din anexa II”, în timp ce articolul 3 precizează că „prezenta decizie este însoțită de obligația pe care o are Lagardère de a respecta întocmai celelalte angajamente descrise în anexa II”. Or, numirea unui mandatar independent era prevăzută la alineatul 15 din anexa II și constituia, în consecință, o obligație, iar nu o condiție, contrar celor susținute de reclamantă. Prin urmare, Comisia nu era obligată nici să revoce Decizia de autorizare condiționată a concentrării din 7 ianuarie 2004, nici să aplice Lagardère o amendă.
49

Pe de o parte, reclamantele arată că, din cuprinsul punctelor 90-99 din Hotărârea Curții din 2 septembrie 2010, Comisia/Scott (C-290/07 P, Rep., p. I-7763), rezultă că Comisia nu are obligația de a lua în considerare îndoielile privind elementele măsurii supuse examinării, care sunt invocate de terții care prezintă un interes, în măsura în care Comisia nu le‑a exprimat în decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigare. Or, această interpretare a hotărârii sus‑menționate este eronată. Astfel, în această hotărâre, Curtea a constatat numai că Comisia nu are obligația de a lua în considerare documente care, pe de o parte, nu i‑au fost comunicate în cursul procedurii administrative, ci ulterior, și, pe de altă parte, conțineau doar afirmații vagi.
93

În ceea ce privește, mai precis, pretinsa încălcare a principiului egalității de tratament, trebuie amintit că acest principiu general de drept al Uniunii impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv. În plus, încălcarea principiului menționat ca urmare a unui tratament diferențiat presupune că situațiile vizate sunt comparabile având în vedere toate elementele care le caracterizează. Elementele care definesc diferite situații și, astfel, caracterul comparabil al acestora trebuie să fie determinate și evaluate în special în funcție de obiectul și de finalitatea actului Uniunii care instituie distincția în cauză. În plus, trebuie luate în considerare principiile și obiectivele domeniului căruia îi aparține actul în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 16 decembrie 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine și alții, C-127/07, Rec., p. I-9895, punctele 23, 25 și 26 și jurisprudența citată, și Hotărârea Curții din 12 mai 2011, Luxemburg/Parlamentul European și Consiliul, C-176/09, Rec., p. I-3727, punctele 31 și 32).
54

Cu toate acestea, în speță, trebuie să se constate în această privință că OLAF a indicat în scrisoarea directorului general din 10 iunie 2011 motivele pentru care divulgarea documentelor la care s‑a solicitat accesul ar aduce atingere interesului protejat. Astfel, în afară de faptul că documentele 1-8 ar aduce atingere în mod efectiv investigației în curs, mai multe documente ar revela probele care au fost obținute din alte surse, iar divulgarea ar putea alerta persoanele sau entitățile care fac obiectul investigației înainte ca toate elementele de probă să fie strânse. De asemenea, aceste documente ar putea constitui probe în cadrul unor proceduri în fața instanțelor naționale, iar divulgarea lor ar putea compromite, așadar, utilizarea lor eficace de către respectivele instanțe. În plus, documentele 1, 2, 4, 5 și 7 ar prezenta strategia OLAF, precum și desfășurarea investigației sale. Divulgarea lor ar putea să ofere indicații cu privire la metodele de lucru în prezentul caz și ar aduce atingere eficacității sarcinilor OLAF. Documentele 2, 4 și 5 ar privi, toate, schimburile de informații cu autoritățile naționale în cadrul prezentei investigații, iar divulgarea lor ar putea aduce atingere climatului de încredere reciprocă indispensabil bunei derulări a cooperării cu autoritățile naționale în cadrul investigației în cauză. În plus, divulgarea acestor documente ar face cunoscute strategiile de investigație, acțiunile desfășurate și interpretarea procedurilor. În sfârșit, divulgarea către public a unor documente, precum documentul 6, o scrisoare care provine de la un operator economic care furnizează OLAF informații, ar expune informatorul și, prin urmare, nu i‑ar mai proteja anonimatul, ceea ce are avea drept consecință să descurajeze persoanele particulare să trimită informații referitoare la eventuale fraude și, astfel, ar priva OLAF și Comisia de informații utile pentru a declanșa investigațiile pentru protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene.
58

Chiar dacă se admite că Comisia nu era obligată să modifice reglementarea relevantă a Uniunii în conformitate cu modificarea Standardului CEE‑ONU FFV-14, aceasta era în mod sigur obligată să țină seama de această modificare, astfel cum impune articolul 113 alineatul (2) litera (a) punctul (v) din Regulamentul unic OCP, și, în consecință, aceasta trebuia cel puțin să reexamineze oportunitatea unei astfel de modificări. Or, o astfel de reexaminare are drept consecință că dispoziția atacată, chiar dacă are conținut identic cu dispoziția relevantă în vigoare anterior, nu are caracter confirmativ în raport cu aceasta din urmă.
24

În decizia atacată, camera de recurs a comparat mai întâi marca solicitată cu marca verbală VOLVO și elementul verbal care apare în mărcile anterioare figurative. Ea a considerat că semnele în conflict aveau în comun patru litere din cinci, însă într‑o ordine diferită. În plus, semnele diferă prin literele lor inițiale respective „v” și „l” și prin prima lor silabă „vol” și „lo”. În plus, este puțin probabil că un consumator mediu va diseca silabele respective ale mărcilor pentru a crea o anagramă și va asocia astfel „lovol” cu „volvo”. În continuare, camera de recurs a apreciat că elementele grafice din marca solicitată erau banale și nu constituiau un element de diferențiere care va domina sau va influența percepția vizuală a semnelor de către consumator. În plus, elementul verbal al mărcilor anterioare apare în litere albe pe un fond negru, în timp ce marca contestată este reprodusă în litere negre. În consecință, camera de recurs a reținut că semnele în conflict erau diferite din punct de vedere vizual.
8

Comisia a finalizat procedura, în ceea ce privește titlurile de participare achiziționate în cadrul Uniunii Europene, prin Decizia 2011/5/CE din 28 octombrie 2009 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania (JO 2011, L 7, p. 48).
84

Or, trebuie subliniat că, potrivit punctului 1.10 din caietul de sarcini („Perioada de valabilitate a ofertei”), o ofertă trebuia să rămână valabilă nouă luni după data‑limită de depunere și, în această perioadă, ofertanții trebuiau să mențină toate condițiile ofertei lor. În plus, trebuie arătat, astfel cum a procedat Comisia, că, potrivit punctului 1.9 din caietul de sarcini („Condiții generale de depunere a unei oferte”), „[d]epunerea unei oferte cre[a] o obligație pentru ofertant în timpul executării contractului, dacă acesta dev[enea] ofertant câștigător”. În sfârșit, trebuie să se arate că, în temeiul punctului 2.7.2 in fine din caietul de sarcini („Evaluarea criteriilor tehnice de atribuire”), „dacă oferta unui ofertant [depășea] cerințele minime descrise în specificațiile tehnice, acesta rămân[ea] supus obligației create de această ofertă pe toată durata executării contractului, dacă dev[enea] câștigătorul ei”.
81

Secundo, pe de o parte, astfel cum afirmă în mod întemeiat Comisia, rezumatele lucrărilor domnilor C. S. și J. S. au fost întocmite la 8 februarie 2008, adică la o dată ulterioară finalului proiectului. Or, dacă faptul, invocat de reclamantă, că dovezile participării colaboratorilor menționați au fost considerate insuficiente în raportul de audit permite cu siguranță să se justifice transmiterea unor noi elemente de probă după finalul proiectului, acesta nu este de natură să justifice, contrar pretențiilor reclamantei, dovedirea lor a posteriori, la doi ani după finalul menționat. Pe de altă parte, aceste rezumate de lucrări se limitează să reia lista publicațiilor vizate la punctul 80 de mai sus, adăugând totodată că domnii C. S. și J. S. ar fi participat la proiect în calitate de experți. Or, în plus față de faptul că, după cum s‑a constatat la punctul 80 de mai sus, pregătirea acestor publicații în cursul duratei proiectului nu a fost dovedită, o asemenea listă și mențiunea participării domnilor C. S. și J. S. în calitate de experți sunt, din cauza generalității lor și în lipsa oricărei precizări cu privire la modul în care aceste persoane au participat la proiect, precum și a oricărei probe concrete a acestei participări, insuficiente.
211

Această transmitere și această colectare necesară a deciziilor autorităților competente corespund de altfel întru totul circuitului informațiilor prevăzut printre altele la punctele 2, 3, 8 și 24 din documentul intitulat „Working methods of the Working Party on implementation of Common Position 2001/931 on the application of specific measures to combat terrorism” (Metode de lucru ale grupului de lucru privind punerea în aplicare a Poziției comune 2001/931 privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului), care figurează în anexa II la documentul 10826/1/07 REV 1 al Consiliului din 28 iunie 2007.
30

Prin Decizia 2011/746/UE din 23 februarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Italia în favoarea Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA și Syndial SpA [Măsurile de ajutor de stat C 38/B/04 (ex NN 58/04) și C 13/06 (ex N 587/05)] (JO L 309, p. 1, denumită în continuare „decizia atacată”), Comisia, pe de o parte, în privința ajutorului rezultat, în opinia sa, din articolul 11 alineatul 12 din Legea din 2005, a considerat că acesta era incompatibil cu piața internă și, prin urmare, a interzis Republicii Italiene punerea sa în aplicare și, pe de altă parte, în privința ajutorului rezultat, în opinia sa, din Decretul din 2004, a considerat că acesta era de asemenea incompatibil cu piața internă și, în consecință, a dispus ca Republica Italiană să îl recupereze de la beneficiari.
1)

Anulează Decizia 2012/339/UE a Comisiei din 13 iulie 2011 privind ajutorul de stat SA.26117 – C 2/2010 (ex NN 62/2009) acordat de Grecia în favoarea Aluminium of Greece SA.
42

Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în temeiul articolului 15 alineatul (3) TFUE, orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul statutar într‑un stat membru, are drept de acces la documentele instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii, sub rezerva principiilor și condițiilor care sunt în conformitate cu procedura legislativă ordinară. Regulamentul nr. 1049/2001 urmărește să confere publicului un drept de acces cât mai larg posibil la documentele instituțiilor. Reiese de asemenea din acest regulament, în special din articolul 4, care prevede un regim de excepții în această privință, că acest drept de acces este supus totuși anumitor limite, întemeiate pe motive de interes public sau privat (Hotărârea Curții din 27 februarie 2014, Comisia/Enbw Energie Baden‑Württemberg, C‑365/12 P, punctul 61).
7

Prin Decizia 2012/140/UE din 20 septembrie 2011 privind măsura C 35/10 (ex N 302/10) pe care Danemarca intenționează să o pună în aplicare sub forma taxelor pentru jocurile de noroc online în cadrul Legii daneze privind taxele pentru jocurile de noroc (JO 2012, L 68, p. 3, denumită în continuare „decizia atacată”), Comisia a aprobat măsura notificată de acest stat membru. Dispozitivul deciziei atacate prevede următoarele: „Articolul 1 Măsura C 35/10 pe care Danemarca intenționează să o pună în aplicare sub forma taxelor pentru jocurile de noroc online în cadrul Legii daneze privind taxele pentru jocurile de noroc este compatibilă cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) [TFUE]. Prin urmare, se autorizează punerea în aplicare a măsurii. Articolul 2 Prezenta decizie se adresează Regatului Danemarcei.”
1

Articolul 15 alineatul (3) TFUE prevede: „Orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul statutar într‑un stat membru, are drept de acces la documentele instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii, indiferent de suportul pe care se află aceste documente, sub rezerva principiilor și condițiilor care vor fi stabilite în conformitate cu prezentul alineat. Principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente, se stabilesc prin regulamente de către Parlamentul European și Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară. Fiecare instituție, organ, oficiu sau agenție asigură transparența lucrărilor lor și elaborează, în regulamentul său de procedură, dispoziții speciale privind accesul la propriile documente, în conformitate cu regulamentele menționate la al doilea paragraf [...]”
2)

Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd și Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, patru cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.
101

În această privință, trebuie precizat că punctul 15 și punctul 25 literele (a) și (c) din liniile directoare privind salvarea și restructurarea, ale căror principii generale sunt aplicabile în temeiul punctului 10 din comunicarea privind instituțiile financiare, nu se pronunță nici asupra obiectului, nici asupra domeniului de aplicare substanțial sau temporal, nici asupra modalităților unui ordin de recuperare. Astfel, punctul 25 literele (a) și (c) din respectivele linii directoare se limitează să descrie condițiile unei eventuale autorizări a unui ajutor pentru salvare. În temeiul dispozițiilor care figurează la punctul 25 litera (a) din aceste linii directoare, se impune ca, după expirarea termenului maxim de șase luni, în principiu, „orice credit [să fie] rambursat și orice garanție [să fie] terminată” și, în temeiul dispozițiilor care figurează la punctul 25 litera (c) din aceleași linii directoare, se impune, de asemenea, prezentarea „[dovezii] că creditul a fost rambursat integral și/sau că garanția a încetat”. Punctul 25 nu definește, așadar, nici avantajul legat de acordarea unui astfel de împrumut sau a unei astfel de garanții, care ar putea face obiectul unui ordin de recuperare, nici modul în care trebuie calculat cuantumul său, aspect care, în ceea ce privește garanțiile, face obiectul punctului 4.2 din Comunicarea [Comisiei cu privire la aplicarea articolelor 87 și 88 […] CE privind ajutoarele de stat sub formă de garanții (JO 2008, C 155, p. 10, denumită în continuare „comunicarea privind garanțiile”)], precum și al Comunicării Comisiei din 19 ianuarie 2008 privind revizuirea metodei de stabilire a ratelor de referință și de scont (JO C 14, p. 6, denumită în continuare „comunicarea privind stabilirea ratelor de referință”).
Republica Austria arată că, pe lângă aplicarea prin analogie a orientărilor, era aplicabil articolul 25 din Regulamentul nr. 800/2008. Aceasta susține, prin referire la versiunile germană, engleză și franceză ale regulamentului menționat, că acesta este formulat mai larg decât respectivele orientări, în măsura în care, contrar alineatului (152) al acestora, potrivit căruia reduceri ale taxelor de mediu ar presupune să fie vorba despre taxe pe energie „armonizate”, articolul menționat ar semnala doar faptul că respectivele reduceri sunt scutite de la obligația de notificare atunci când îndeplinesc condițiile prevăzute de Directiva privind impozitarea energiei. Republica Austria arată de asemenea că, reiese din documentul intitulat „Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive” (Document unificat privind revizuirea Orientărilor comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului și a Directivei privind impozitarea energiei) din 7 decembrie 2006 că statele membre ale Uniunii au nevoie de flexibilitate pentru a putea efectua distincții oportune, inclusiv, în logica taxelor de mediu, scutiri și cote diferențiate. Astfel, regimul de compensare ar fi trebuit să fie, de asemenea, autorizat în conformitate cu regulamentul menționat anterior.