ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

La 27 iunie 2003, intervenienta, Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG, a formulat o cerere de declarare a nulității mărcii CANNABIS în ceea ce privește produsele care fac parte din clasele 32 și 33, în temeiul articolului 51 alineatul (1) litera (a) și al articolului 7 alineatul (1) literele (c), (f) și (g) din Regulamentul nr. 40/94 [devenite articolul 52 alineatul (1) litera (a) și articolul 7 alineatul (1) literele (c), (f) și (g) din Regulamentul nr. 207/2009].
1)

Anulează articolul 1 din Decizia C(2006) 4180 a Comisiei din 20 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F‑1/38.121 – Fitinguri) în măsura în care acesta se referă la perioada cuprinsă între 30 iulie 1996 și 31 iulie 1997 ca temei al participării Kaimer GmbH & Co. Holding KG și a Sanha Kaimer GmbH & Co. KG și la perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1998 și 14 iulie 1999 ca temei al participării Sanha Italia Srl.
2)

Obligă IMI plc, IMI Kynoch Ltd, Yorkshire Fittings Ltd, VSH Italia Srl, Comap SA și Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.
46

În primul rând, este important să se sublinieze că motivele și criticile invocate de reclamante se îndreaptă în special împotriva rezultatului la care a ajuns Comisia în decizia atacată, aplicând normele din materia ajutoarelor de stat scutirilor în litigiu. Reclamantele susțin, în esență, că acest rezultat nu putea contrazice în mod legal efectele juridice produse de deciziile de autorizare ale Consiliului, ultima fiind Decizia 2001/224. Or, aceasta ar fi situația din decizia atacată, care constată sau se întemeiază pe constatarea că scutirile în litigiu acordate de Republica Italiană, de Irlanda și de Republica Franceză până la 31 decembrie 2003 constituie ajutoare de stat, în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, și care dispune, în măsura incompatibilității lor cu piața comună, recuperarea acestor ajutoare de la beneficiarii lor, deși Consiliul autorizase statele membre vizate să aplice până la 31 decembrie 2006 scutirile menționate. În plus, AAL arată că aplicarea normelor din materia ajutoarelor de stat nu poate conduce în mod legal, în speță, la un rezultat care contrazice scopul urmărit de articolul 3 alineatul (1) litera (m) CE și de articolul 157 CE, și anume apărarea și consolidarea competitivității industriei Uniunii. Or, decizia atacată ar diminua competitivitatea industriei Uniunii în contextul internațional.
În cauza T‑80/06, cerere având ca obiect anularea deciziei Comisiei, notificată Ungariei prin scrisoarea din 9 noiembrie 2005, de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE în ceea ce privește ajutorul de stat C 41/2005 (ex NN 49/2005) — „Costuri nerecuperabile” în Ungaria și, în cauza T‑182/09, cerere având ca obiect anularea Deciziei 2009/609/CE a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul de stat C 41/05 acordat de Ungaria în cadrul acordurilor de cumpărare de energie electrică (JO 2009, L 225, p. 53)
133

În speță, din dosar reiese că, în observațiile scrise cuprinse în scrisoarea din 6 februarie 2002 în cadrul procedurii oficiale de investigare, Republica Italiană a susținut în general că ajutorul în litigiu compensa parțial costurile operaționale stabilite în sarcina Eurallumina de legislația fiscală și de mediu italiană. Mai specific, Republica Italiană a arătat că o parte a ajutorului în litigiu era destinată să compenseze costurile suplimentare aferente protecției mediului și că, prin urmare, ajutorul intra în domeniul de aplicare al orientărilor comunitare. În această privință, Republica Italiană a explicat că, începând cu anul 1974, autoritățile regionale stabiliseră interdicția eliminării reziduurilor în Marea Mediterană, practică ce continua să fie autorizată în Franța și în Grecia. Această interdicție a determinat unele costuri pentru Eurallumina, respectiv 6 miliarde de lire italiene (ITL) (3 milioane de euro). Având în vedere limitele stricte de emisii [25 % sub limita națională pentru oxizi de sulf (SOx)], societatea a trebuit să facă investiții într‑o nouă tehnologie de desulfurare, în valoare de 44 de miliarde ITL (22 de milioane de euro), ceea ce a determinat un cost pentru funcționare suplimentar de 6 miliarde ITL (3 milioane de euro) pe an, inclusiv amortizările. În pofida acestor investiții, societatea trebuia să plătească în continuare 1,1 miliarde ITL (0,55 milioane de euro) pe an cu titlu de taxe pe emisii.
129

În ceea ce privește argumentul invocat de AAL și întemeiat, în esență, pe faptul că Comisia ar fi ignorat că o parte importantă a producției comunitare de alumină era captivă și că alumina (AM și AC) nu făcea obiectul schimburilor comerciale dintre statele membre, ci între acestea din urmă și state terțe, Comunitatea fiind importator net al acestor produse, acesta nu este de natură să poată repune în discuție temeinicia deciziei atacate în ceea ce privește respectarea condiției afectării comerțului dintre state. Pe de o parte, critica este neîntemeiată, întrucât privește alumina captivă. Astfel, după cum s‑a arătat deja la punctul 124 de mai sus, în considerentul (62) al deciziei atacate, Comisia a observat, în esență, că comerțul dintre statele membre privea doar alumina (AM și AC) excedentară. Pe de altă parte, întrucât privește schimburile comerciale de alumină (AM și AC) dintre statele membre, critica nu este susținută și este chiar contrazisă de propriile afirmații ale AAL din înscrisurile sale, potrivit cărora „[o] mică parte [a producției sale] vândută sub formă de trihidrat de alumină […] e[ra] utilizată ca materie primă de un producător de alumină chimică […] stabilit în Germania” și „[t]oată alumina [pe care] o produce[a] […] [era] exportată prin terminalul său maritim spre piețe situate în afara Irlandei, în principal în Regatul Unit, în Scandinavia și în alte locuri din Europa”. Reiese astfel din propriile afirmații ale AAL că aceasta alimenta fluxurile de schimburi comerciale dintre state având ca obiect alumina (AM și AC) excedentară.
55

În plus, trebuie arătat că sub titlul „Compararea semnelor”camera de recurs a examinat dacă mărcile solicitate prezentau caracteristici care să permită publicului relevant să le asocieze cu familia sau cu seria de mărci care aparținea intervenientei. Or, reiese din jurisprudență că existența unei familii sau a unei serii de mărci este un element de care trebuie să se țină cont la aprecierea riscului de confuzie, dar care totuși este lipsit de pertinență în cadrul aprecierii existenței unei similitudini între mărcile în conflict (Hotărârea Curții din 24 martie 2011, Ferrero/OAPI, C-552/09 P, Rep., p. I-2063, punctele 97 și 98).
94

Având în vedere cele ce precedă, argumentul Regatului Spaniei potrivit căruia dispozițiile prevăzute la articolul 30 alineatul (4) din Directiva 93/37 privind achizițiile publice de lucrări și la articolul 37 primul și al doilea paragraf din Directiva 92/50 privind achizițiile publice de servicii nu ar fi aplicabile în speță nu poate fi primit. Chiar dacă sistemele de atribuire menționate nu prevedeau respingerea automată a ofertelor a căror scădere depășea „scăderea temerară”, nu este mai puțin adevărat că ofertele considerate prea scăzute nu primeau niciun punct pentru calitatea lor economică. Or, astfel cum a fost confirmat de părți în ședință și de documentele prezentate apoi de Regatul Spaniei, determinarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic trebuia realizată pe baza a două criterii principale, și anume calitatea economică și calitatea tehnică, a căror pondere exactă varia, desigur, în funcție de proiecte și de contracte. În plus, ținând seama de importanța relativă a calității economice, care era deseori de 50 %, atribuirea a zero puncte pentru această calitate trebuia în mod necesar să aibă drept consecință respingerea ofertei în cauză, întrucât, chiar dacă se presupune că aceasta justifica acordarea numărului maxim de puncte pentru calitatea tehnică (ponderată de asemenea la 50 %), ofertantul nu putea obține niciodată un număr total de puncte care să îi permită să îi fie atribuit contractul. De aici rezultă că acordarea a zero puncte unei astfel de oferte produce același rezultat ca și respingerea unei oferte ca fiind anormal de scăzută. În sfârșit, astfel cum afirmă însuși Regatul Spaniei în cadrul descrierii sistemelor de atribuire în cauză, această metodă, întemeiată pe pragul „scăderii temerare”, este ghidată de același spirit ca și cel care stă la baza articolului 30 alineatul (4) din Directiva 93/37 privind achizițiile publice de lucrări și a articolului 37 primul și al doilea paragraf din Directiva 92/50 privind achizițiile publice de servicii, și anume acela de a evita atribuirea contractului unui ofertant al cărui preț propus este disproporționat de scăzut în raport cu prestația oferită și nu este susceptibil să asigure buna sa executare sau calitatea tehnică minimă cerută (a se vedea punctul 57 de mai sus).
59

În primul rând, trebuie arătat, astfel cum au procedat OAPI și Anheuser-Busch, că înscrisurile prezentate de reclamantă în cadrul procedurii administrative menționează foarte puține vânzări, atât în termeni de volum, cât și de cifră de afaceri. Astfel, facturile prezentate în dosar demonstrează vânzarea a 22,96 hectolitri din produsul în cauză în anii 1997 și 1998. În ceea ce privește anul 1999, facturile menționează un volum de vânzări de 15,5 hectolitri și de 5,14 hectolitri pentru perioada anterioară datei de 28 iulie 1999 (perioada care trebuie luată în considerare în cauza T-255/06 RENV). Rezultă că vânzările în cauză s-au ridicat în medie la 12,82 hectolitri pe an. Presupunând că trebuie să se ia în considerare volumul de vânzări pentru anul 1999 menționat în declarația dată sub jurământ de un angajat al reclamantei, volumul de vânzări pentru acest an ar fi de 51,48 hectolitri, adică o medie de 24,81 hectolitri pe an. Acest volum de vânzări trebuie raportat la un consum mediu de bere în Austria care era, în perioada relevantă, potrivit elementelor prezentate în deciziile atacate și care nu au fost contestate de reclamantă, mai mare de 9 milioane de hectolitri pe an. În termeni de cifre de afaceri, declarația dată sub jurământ de un angajat al reclamantei menționează o sumă de 44546,76 coroane cehe (CZK) pentru anul 1999, adică aproximativ 1200 de euro (la 31 decembrie 1999). Această sumă ar fi, ținând seama de elementele de la dosar, și mai redusă în ceea ce privește anii 1997 și 1998.
158

Este necesar să se amintească faptul că accesul la dosar în cazurile de concurență are drept scop în special să permită destinatarilor unei comunicări privind obiecțiunile să ia cunoștință de elementele de probă care apar în dosarul Comisiei în scopul de a se putea exprima în mod util cu privire la concluziile la care a ajuns Comisia în comunicarea privind obiecțiunile, pe baza acestor elemente. Astfel, accesul la dosar face parte dintre garanțiile procedurale prin care se are în vedere protejarea dreptului la apărare și asigurarea, în special, a exercitării efective a dreptului de a fi audiat (a se vedea Hotărârea Atlantic Container Line și alții/Comisia, punctul 122 de mai sus, punctul 334 și jurisprudența citată). Dreptul de acces la dosar presupune ca întreprinderii interesate să i se acorde de către Comisie posibilitatea de a examina toate înscrisurile care figurează în dosarul de investigație și care sunt susceptibile să fie pertinente pentru apărarea sa (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 2 octombrie 2003, Corus UK/Comisia, C-199/99 P, Rec., p. I-11177, punctul 125, și Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 1995, Solvay/Comisia, T-30/91, Rec., p. II-1775, punctul 81). Acestea cuprind atât înscrisurile incriminatoare, cât și pe cele dezincriminatoare, sub rezerva secretelor comerciale ale altor întreprinderi, a documentelor interne ale Comisiei și a altor informații confidențiale (Hotărârea Hoffmann-La Roche/Comisia, punctul 157 de mai sus, punctele 9 și 11, și Hotărârea Curții din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland și alții/Comisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Rec., p. I-123, punctul 68).
192

Reclamantele consideră că SNV nu avea un rol de conducător în cadrul reuniunilor de concertare, care erau dominate de marii constructori, mai precis de KWS. Acestea subliniază, în plus, că declarația salariatului Kuwait Petroleum potrivit căreia SNV era adversarul KWS în cadrul acestor reuniuni nu este decât o mărturie indirectă, astfel cum Comisia a recunoscut în decizia atacată [considerentul (78)], care are o forță probantă redusă și nu permite să se concluzioneze că SNV deținea conducerea reuniunilor în numele furnizorilor. În realitate, SNV ar fost întrebată de membri W5 numai pentru a explica variațiile de preț ale materiilor prime care compun bitumul rutier, iar rolul său s-ar fi limitat la cel de purtător de cuvânt al furnizorilor, care este distinct de rolul voluntar de conducător. Or, instanța Uniunii ar considera că un astfel de comportament nu ar fi suficient pentru a califica societatea în cauză drept conducător al înțelegerii (Hotărârea BASF/Comisia, punctul 140 de mai sus, punctul 427). În sfârșit, reclamantele arată că Comisia a recunoscut că niciun furnizor de bitum în particular nu a jucat rolul de conducător atunci când era vorba despre a comunica altor societăți rezultatele consultărilor, ci că mai multe societăți îndepliniseră această sarcină.
141

Cu privire la fond, în ceea ce privește argumentul potrivit căruia metoda de calcul propusă de Comisie în memoriul în duplică nu ar respecta limita majorării de 10 % pe an prevăzută de Liniile directoare din 1998, acesta trebuie respins, amintind că, în conformitate cu litera B din aceste linii directoare, Comisia a propus, ca și în decizia atacată [considerentul (328)], majorarea cuantumului de bază al amenzii aplicate reclamantei având în vedere durata acesteia cu 10 % pe an pentru un an întreg și cu 5 % pentru fiecare perioadă cuprinsă între șase luni și un an, și anume 15 % pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2000 și 15 aprilie 2002.
76

În conformitate cu dispozițiile articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), „[î]nainte de adoptarea deciziilor prevăzute la articolele 7, 8, 23 și la articolul 24 alineatul (2), Comisia acordă întreprinderilor și asociațiilor de întreprinderi care fac obiectul procedurilor desfășurate de Comisie ocazia de a-și exprima punctul de vedere cu privire la obiecțiunile formulate de Comisie”, iar „Comisia își fundamentează deciziile doar pe obiecțiunile asupra cărora părțile în cauză au putut prezenta comentarii”. Articolul 27 alineatul (2) din același regulament mai prevede că „[d]repturile la apărare ale părților în cauză sunt pe deplin garantate în cadrul procedurilor”, că „[acestea] au dreptul de acces la dosarul Comisiei, sub rezerva interesului legitim al întreprinderilor de a-și proteja secretele de afaceri” și că „[d]reptul de acces la dosar nu include accesul la informațiile confidențiale și la documentele interne ale Comisiei sau ale autorităților de concurență ale statelor membre”. În Comunicarea privind regulile de acces la dosarul Comisiei în cauzele în temeiul articolelor 81 [CE] și 82 [CE], al articolelor 53, 54 și 57 din Acordul SEE și al Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului (JO 2005, C 325, p. 7, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 220), Comisia definește la punctul 8 „dosarul Comisiei” ca fiind „totalitatea documentelor care au fost obținute, produse și/sau compilate de către Direcția Generală «Concurență» a Comisiei, în timpul anchetei”. La punctul 27 din această comunicare, Comisia precizează că „[a]ccesul la dosar se acordă la cerere și, în mod normal, o singură dată, după ce […] a notificat părților comunicarea [sa] privind obiecțiunile, pentru a respecta principiul egalității armelor și protejarea drepturilor apărării”, că „[d]e regulă, părțile nu au, prin urmare, acces la răspunsurile altor părți la obiecțiunile formulate de [ea]”, că „[c]u toate acestea, o parte are acces la documentele primite după comunicarea privind obiecțiunile în faze mai avansate ale procedurii administrative, atunci când astfel de documente pot constitui noi elemente de probă – cu rol în acuzare sau în apărare – cu privire la declarațiile formulate în legătură [cu] această parte în comunicarea [sa] privind obiecțiunile […]” și că „[e]ste vorba în special de cazul în care [acesta] intenționează să ia ca bază probe noi”.
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 2 iulie 2008 — Ashoka/OAPI (DREAM IT, DO IT!)

(Cauza T-186/07)

„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DREAM IT, DO IT! — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”

Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive absolute de refuz — Mărci lipsite de caracter distinctiv [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 37 și 38)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 martie 2007 (cauza R 635/2006-1) privind înregistrarea semnului verbal DREAM IT, DO IT! ca marcă comunitară

Date privind cauza

Solicitantul mărcii comunitare: Ashoka Marca comunitară vizată: Marca verbală DREAM IT, DO IT! pentru servicii din clasele 35, 36, 41 și 45 — cererea nr. 3844792 Decizia examinatorului: Respinge înregistrarea Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.

2) Obligă Ashoka la plata cheltuielilor de judecată.

Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 2 iulie 2008 — Ashoka/OAPI (DREAM IT, DO IT!)

(Cauza T-186/07)

„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DREAM IT, DO IT! — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”

Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive absolute de refuz — Mărci lipsite de caracter distinctiv [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 37 și 38)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 martie 2007 (cauza R 635/2006-1) privind înregistrarea semnului verbal DREAM IT, DO IT! ca marcă comunitară

Date privind cauza

Solicitantul mărcii comunitare: Ashoka Marca comunitară vizată: Marca verbală DREAM IT, DO IT! pentru servicii din clasele 35, 36, 41 și 45 — cererea nr. 3844792 Decizia examinatorului: Respinge înregistrarea Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 26 noiembrie 2008 — New Look/OAPI (NEW LOOK)

(Cauza T-435/07)

„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NEW LOOK — Motiv absolut de refuz — Lipsă a caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”

Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive absolute de refuz — Mărci lipsite de caracter distinctiv [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (3)] (a se vedea punctele 18 și 23-26)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 septembrie 2007 (cauza R 670/2007-2) privind înregistrarea ca marcă comunitară a semnului verbal NEW LOOK

Date privind cauza

Solicitantul mărcii comunitare: New Look Ltd Marca comunitară vizată: Marca verbală NEW LOOK pentru produse și servicii din clasele 3, 9, 14, 16, 18, 25, 26 și 35 – cererea nr. 2932606 Decizia examinatorului: Refuză înregistrarea Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.

2) Obligă New Look Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 26 noiembrie 2008 — New Look/OAPI (NEW LOOK)

(Cauza T-435/07)

„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NEW LOOK — Motiv absolut de refuz — Lipsă a caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”

Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive absolute de refuz — Mărci lipsite de caracter distinctiv [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (3)] (a se vedea punctele 18 și 23-26)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 septembrie 2007 (cauza R 670/2007-2) privind înregistrarea ca marcă comunitară a semnului verbal NEW LOOK

Date privind cauza

Solicitantul mărcii comunitare: New Look Ltd Marca comunitară vizată: Marca verbală NEW LOOK pentru produse și servicii din clasele 3, 9, 14, 16, 18, 25, 26 și 35 – cererea nr. 2932606 Decizia examinatorului: Refuză înregistrarea Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
Cauzele conexate T-114/07 și T-115/07

Last Minute Network Ltd

împotriva

Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

„Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară figurativă LAST MINUTE TOUR — Marca națională anterioară neînregistrată LASTMINUTE.COM — Motiv relativ de refuz — Trimitere la dreptul național care reglementează marca anterioară — Regimul acțiunii de common law în utilizare abuzivă a unei denumiri (action for passing off) — Articolul 8 alineatul (4) și articolul 52 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 8 alineatul (4) și, respectiv, articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”

Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 11 iunie 2009 II ‐ 1921

Sumarul hotărârii

Marcă comunitară – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de nulitate relativă

[Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (4) și art. 52 alin. (1) lit. (c)]

Potrivit articolului 52 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, marca comunitară este declarată nulă, ca urmare a unei cereri depuse la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), atunci când există un drept anterior menționat la articolul 8 alineatul (4) din acest regulament și când sunt îndeplinite condițiile menționate la acest alineat.

Rezultă din cele două dispoziții coroborate că titularul unei mărci neînregistrate sau al unui alt semn utilizat în comerț care are incidență nu numai pe plan local poate obține anularea unei mărci comunitare mai recente în cazul și în măsura în care, în conformitate cu legislația statului membru aplicabilă acestui semn, pe de o parte, au fost dobândite drepturi pentru acest semn înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare și, pe de altă parte, acest semn îi conferă titularului dreptul de a interzice utilizarea unei mărci mai recente.

La aplicarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94, trebuie să se țină seama atât de reglementarea națională aplicabilă în temeiul trimiterii efectuate de această dispoziție, cât și de hotărârile judecătorești pronunțate în statul membru respectiv. Întemeindu-se pe acestea, persoana care a formulat cererea de declarare a nulității trebuie să demonstreze că semnul în cauză intră în domeniul de aplicare al legislației statului membru invocat și că acesta ar permite interzicerea utilizării unei mărci mai recente.

(a se vedea punctele 45-47)