RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 142/4

Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Labour Court — Irlanda) — Impact/Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport

(Cauza C-268/06) (1)

(Directiva 1999/70/CE - Clauzele 4 și 5 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Încadrare în muncă pe durată determinată în administrația publică - Condiții de încadrare în muncă - Remunerații și pensii - Reînnoirea pe o durată de până la opt ani a contractelor pe durată determinată - Autonomie procedurală - Efect direct)

(2008/C 142/05)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

Labour Court

Părțile din acțiunea principală

Reclamantă: Impact

Pârâte: Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport

Obiectul

Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Labour Court — Interpretarea clauzei 4 punctul 1 [principiul nediscriminării] și a clauzei 5 punctul 1 [măsuri de prevenire a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive] din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Acțiune care are ca scop invocarea efectului direct al dispozițiilor menționate — Lipsa de competență, potrivit dreptului național, a instanței sesizate — Competență în temeiul dreptului comunitar, în special al principiilor echivalenței și efectivității

Dispozitivul

1) Dreptul comunitar, în special principiul efectivității, impune ca o instanță specializată care, în cadrul competenței ce i-a fost acordată chiar și cu titlu facultativ de legislația care asigură transpunerea Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie să judece o cerere întemeiată pe încălcarea acestei legislații să se declare competentă pentru a judeca și pretențiile reclamantului întemeiate direct pe însăși această directivă, aferente perioadei cuprinse între data expirării termenului de transpunere a acesteia și data intrării în vigoare a legislației menționate, dacă s-ar dovedi că obligația acestui reclamant de a sesiza în paralel o instanță ordinară cu o cerere distinctă întemeiată direct pe directiva menționată ar avea drept consecință inconveniente procedurale de natură să facă excesiv de dificilă exercitarea drepturilor care îi sunt conferite de ordinea juridică comunitară. Îi revine instanței naționale atribuția de a efectua verificările necesare în această privință.

2) Clauza 4 punctul 1 din acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, este necondiționată și suficient de precisă pentru a putea fi invocată de către un particular în fața unei instanțe naționale. În schimb, nu aceasta este situația clauzei 5 punctul 1 din acordul-cadru menționat.

3) Articolul 10 CE, articolul 249 al treilea paragraf CE, precum și Directiva 1999/70 trebuie interpretate în sensul că o autoritate a unui stat membru care acționează în calitate de angajator public nu este autorizată să adopte măsuri contrare obiectivului urmărit de directiva menționată și de acordul-cadru privind munca pe durată determinată, în ceea ce privește prevenirea utilizării abuzive a contractelor pe durată determinată, constând în reînnoirea unor astfel de contracte pe o durată neobișnuit de lungă în cursul perioadei cuprinse între data expirării termenului de transpunere a acestei directive și data intrării în vigoare a legii care asigură această transpunere.

4) În măsura în care dreptul național aplicabil cuprinde o normă care exclude aplicarea retroactivă a unei legi, în lipsa unei indicații contrare clare și lipsite de ambiguitate, o instanță națională, sesizată cu o cerere întemeiată pe încălcarea unei dispoziții din legea națională care transpune Directiva 1999/70, nu este obligată, în temeiul dreptului comunitar, să confere dispoziției respective un efect retroactiv la data expirării termenului de transpunere a acestei directive, cu excepția situației în care, în dreptul național vizat, există o indicație de această natură care poate conferi acestei dispoziții un astfel de efect retroactiv.

5) Clauza 4 din acordul-cadru privind munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că, în accepțiunea acesteia, condițiile de încadrare în muncă cuprind condițiile referitoare la remunerații și la pensii care depind de raportul de încadrare în muncă, excluzând condițiile privind pensiile care rezultă dintr-un regim obligatoriu de securitate socială.

(1) JO C 212, 2.9.2006.