HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a cincea)

12 iulie 2018 ( *1 )

„Ajutoare de stat – Ajutor avut în vedere de Regatul Unit în favoarea centralei nucleare Hinkley Point C – Contract pe diferență, acord cu secretarul de stat și garanție pentru credite – Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă – Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE – Obiectiv de interes public – Promovarea energiei nucleare – Necesitatea unei intervenții a statului – Comunicare privind garanțiile – Determinarea elementului de ajutor – Proporționalitate – Ajutor pentru investiții – Ajutor de exploatare – Dreptul de a formula observații – Procedură de achiziții publice – Obligația de motivare”

În cauza T‑356/15,

Republica Austria, reprezentată de C. Pesendorfer și de M. Klamert, în calitate de agenți, și ulterior de G. Hesse și de M. Fruhmann, în calitate de agenți, asistați de H. Kristoferitsch, avocat,

reclamantă,

susținută de

Marele Ducat al Luxemburgului, reprezentat de D. Holderer, în calitate de agent, asistată de P. Kinsch, avocat,

intervenient,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată de É. Gippini Fournier, de R. Sauer, de T. Maxian Rusche și de P. Němečková, în calitate de agenți,

pârâtă,

susținută de

Republica Cehă, reprezentată de M. Smolek, de T. Müller și de J. Vláčil, în calitate de agenți,

de

Republica Franceză, reprezentată inițial de G. de Bergues, de D. Colas și de J. Bousin și ulterior de Colas și de Bousin, în calitate de agenți,

de

Ungaria, reprezentată inițial de M. Fehér și de M. Bóra, ulterior de B. Sonkodi, ulterior de A. Steiner, în calitate de agenți, asistați de P. Nagy, avocat, și în cele din urmă de A. Steiner,

de

Republica Polonă, reprezentată de B. Majczyna, în calitate de agent,

de

România, reprezentată de R. Radu și de M. Bejenar, ulterior de Bejenar și de C.‑R. Canțăr, în calitate de agenți,

de

Republica Slovacă, reprezentată de B. Ricziová, în calitate de agent,

și de

Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, reprezentat inițial de C. Brodie și de S. Brandon, ulterior de C. Brodie, de S. Simmons și de M. Holt, ulterior de C. Brodie, de S. Simmons și de D. Robertson, ulterior de C. Brodie și de D. Robertson, ulterior de C. Brodie și în cele din urmă de C. Brodie și de Z. Lavery, în calitate de agenți, asistați de T. Johnston, barrister, și de A. Robertson, QC,

interveniente,

având ca obiect o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2015/658 a Comisiei din 8 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N) pe care Regatul Unit intenționează să îl pună în aplicare pentru sprijin în favoarea centralei nucleare Hinkley Point C (JO 2015, L 109, p. 44), în care Comisia a constatat că această măsură de ajutor este compatibilă cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și a autorizat acordarea acesteia,

TRIBUNALUL (Camera a cincea),

compus din domnii D. Gratsias, președinte, A. Dittrich (raportor) și P. G. Xuereb, judecători,

grefier: N. Schall, administrator,

având în vedere faza scrisă a procedurii și în urma ședinței din 5 octombrie 2017,

pronunță prezenta

Hotărâre

I. Istoricul cauzei

1 La 22 octombrie 2013, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord a notificat măsuri de sprijin în favoarea noii centrale nucleare Hinkley Point C (denumită în continuare „Hinkley Point C”). Beneficiarul măsurilor notificate este societatea NNB Generation Company Limited (denumită în continuare „NNBG”), o filială a EDF Energy plc (denumită în continuare „EDF”).

2 La 18 decembrie 2013, Comisia Europeană a decis să inițieze o procedură oficială de investigare privind măsurile notificate. Această decizie a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 7 martie 2014 (JO 2014, C 69, p. 60).

3 La 8 octombrie 2014, Comisia a adoptat Decizia (UE) 2015/658 privind ajutorul de stat SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N) pe care Regatul Unit intenționează să îl pună în aplicare pentru sprijin în favoarea centralei nucleare Hinkley Point C (JO 2015, L 109, p. 44, denumită în continuare „decizia atacată”).

4 Măsurile notificate de Regatul Unit sunt descrise la punctul 2 din decizia atacată.

5 Prima măsură notificată, descrisă la punctul 2.1 din decizia atacată, este un contract pe diferență. Acesta este un instrument care vizează să garanteze stabilitatea prețurilor pentru vânzările de energie electrică ale NNBG, pe parcursul fazei operaționale a Hinkley Point C. Se prevede faptul că NNBG urmează să vândă pe piață energia electrică produsă în unitatea menționată. Cu toate acestea, nivelul veniturilor NNBG va fi stabilizat prin contractul pe diferență. În acest scop, prețul de exercitare, care a fost calculat pe baza estimărilor costurilor de construcție și a costurilor de operare a NNBG și care include un profit rezonabil, este comparat cu prețul de referință, care corespunde mediei ponderate a prețurilor de vânzare cu ridicata pe care Regatul Unit le stabilește pentru toți operatorii care au încheiat un contract pe diferență și care va reflecta prețurile de pe piață. În cazul NNBG, prețul de referință relevant este prețul de referință al pieței de bază, care se aplică tuturor producătorilor de energie electrică de bază. Atunci când prețul de referință este mai mic decât prețul de exercitare, cealaltă parte la contractul pe diferență va plăti diferența dintre prețul de exercitare și prețul de referință, asigurându‑se astfel că NNBG va primi în cele din urmă venituri relativ stabile, în funcție de strategia sa de vânzare și de nivelul producției. În schimb, în cazul în care prețul de referință este mai mare decât prețul de exercitare, NNBG va fi obligată să plătească diferența dintre aceste două prețuri celeilalte părți la contractul pe diferență (denumită în continuare „cocontractantul NNBG“). Cocontractantul NNBG este Low Carbon Contracts Company Ltd, o entitate care urmează să fie finanțată prin instituirea unei obligații legale comune pentru toți furnizorii autorizați. Vor exista două mecanisme de repartizare a câștigurilor, dintre care primul vizează costurile de producție și cel de al doilea, rata rentabilității financiare. Vor exista două date de reexaminare a costurilor de exploatare, dintre care prima va fi la 15 ani, iar a doua va fi la 25 de ani de la data punerii în funcțiune a primului reactor.

6 Contractul pe diferență prevede, în anumite condiții, despăgubirea NNBG pentru anumite modificări legislative. Pe de altă parte, în anumite condiții, aceasta va primi despăgubiri în cazul închiderii anticipate a centralei nucleare de la Hinkley Point din motive politice și în cazul unor probleme legate de asigurarea de răspundere civilă nucleară. În astfel de cazuri, atât investitorii NNBG, cât și Regatul Unit vor putea solicita transferul NNBG către Regatul Unit și investitorilor menționați le va fi datorată o compensație.

7 A doua măsură notificată, descrisă la punctul 2.3 din decizia atacată, este un acord încheiat între secretarul de stat al Regatului Unit pentru energie și schimbările climatice și investitorii NNBG (denumit în continuare „acordul cu secretarul de stat”). Acest acord completează contractul pe diferență. Acordul prevede că, în cazul în care, în urma închiderii centralei nucleare de la Hinkley Point din motive politice, cocontractantul NNBG nu își îndeplinește obligațiile privind plățile compensatorii către investitorii NNBG, secretarul de stat în cauză va plăti investitorilor cuantumul convenit al despăgubirilor. De asemenea, acesta prevede mecanisme pentru împărțirea câștigurilor.

8 A treia măsură notificată, descrisă la punctul 2.2 din decizia atacată, este o garanție pentru credite acordată de Regatul Unit pentru obligațiunile care urmează să fie emise de NNBG, care garantează plata în timp util a principalului și a dobânzii aferente datoriei eligibile și care s‑ar putea ridica la 17 miliarde de lire sterline (GBP). Rata comisionului de garantare autorizat de Comisie în decizia menționată are un nivel de 295 de puncte de bază.

9 La punctul 7 din decizia atacată, Comisia a arătat că cele trei măsuri notificate sus‑menționate (denumite în continuare „măsurile în cauză”) constituie ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

10 La punctele 9 și 10 ale deciziei atacate, Comisia a examinat dacă măsurile în cauză ar putea fi declarate compatibile cu piața internă, în aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. În acest context, la punctul 9.1 din această decizie, Comisia a declarat că aceste măsuri au fost compatibile cu reglementarea existentă a pieței interne. La punctul 9.2 din decizia menționată, aceasta a constatat că obiectivul de interes public urmărit de Regatul Unit prin aceste măsuri a fost promovarea energiei nucleare și în special crearea unor centrale nucleare noi. Potrivit considerațiilor Comisiei dezvoltate la punctul 9.3 din aceeași decizie, intervenția Regatului Unit era necesară pentru atingerea în timp util a acestui obiectiv. La punctul 9.4 din decizia respectivă, Comisia a analizat dacă măsurile în cauză au constituit instrumente adecvate pentru atingerea obiectivului menționat și dacă acestea au avut un efect stimulativ. La punctele 9.5 și 9.6 ale deciziei, aceasta a analizat caracterul proporțional al măsurilor în cauză și a constatat că, sub rezerva ajustării ratei comisionului de garantare a creditelor la 295 de puncte de bază și a modificării mecanismelor în materie de repartizare a câștigurilor, măsurile în cauză trebuie considerate necesare și că, în ansamblu, riscul de denaturare a concurenței era limitat și efectele negative ale măsurilor în cauză au fost contrabalansate prin efectele lor pozitive. Pe baza acestor considerații, la punctul 10 din decizia atacată, Comisia a concluzionat că măsurile în cauză au fost compatibile cu piața internă, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

11 Articolul 1 primul paragraf din decizia atacată este formulat după cum urmează: „Ajutorul acordat [Hinkley Point C] sub forma unui contract pe diferență, a unui acord încheiat cu secretarul de stat și a unei garanții pentru credite, precum și a tuturor elementelor aferente, pe care Regatul Unit intenționează să îl pună în aplicare este compatibil cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) [TFUE].”

II. Procedura în fața Tribunalului și concluziile părților

12 Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 6 iulie 2015, Republica Austria a introdus prezenta acțiune.

13 La 18 septembrie 2015, Comisia a depus memoriul în apărare.

14 La 5 noiembrie 2015, Republica Austria a depus replica.

15 La 15 ianuarie 2016, Comisia a depus duplica.

16 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 9 noiembrie 2015, Republica Slovacă a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 9 decembrie 2015, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 14 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

17 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 20 noiembrie 2015, Marele Ducat al Luxemburgului a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Republicii Austria. Prin Ordonanța din 18 decembrie 2015, a fost admisă cererea de intervenție a Marelui Ducat al Luxemburgului în susținerea concluziilor Republicii Austria. La 24 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

18 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 25 noiembrie 2015, Ungaria a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 6 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 24 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

19 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 26 noiembrie 2015, Regatul Unit a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 6 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 23 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

20 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 30 noiembrie 2015, Republica Franceză a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 11 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 18 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

21 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 2 decembrie 2015, Republica Cehă a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 11 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 24 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

22 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 3 decembrie 2015, Republica Polonă a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 11 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 24 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

23 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 3 decembrie 2015, România a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea concluziilor Comisiei. Prin Ordonanța din 11 ianuarie 2016, a fost admisă cererea de intervenție a acestui stat membru în susținerea concluziilor Comisiei. La 24 martie 2016, acesta a depus memoriul în intervenție.

24 La 21 iulie 2016, Republica Austria și‑a prezentat observațiile cu privire la memoriile în intervenție ale Republicii Cehe, ale Republicii Franceze, ale Ungariei, ale Republicii Polone, ale României, ale Republicii Slovace și ale Regatului Unit.

25 La 19 iulie 2016, Comisia și‑a prezentat observațiile cu privire la memoriul în intervenție al Marelui Ducat al Luxemburgului.

26 Pe baza propunerii judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a cincea) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 89 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a adresat întrebări scrise Republicii Austria, Regatului Unit și Comisiei. Părțile respective au răspuns la aceste întrebări în termenele stabilite.

27 La 14 septembrie 2017, Comisia a prezentat o propunere de probe la care a fost atașat un document. Propunerea și documentul respectiv au fost depuse la dosar și celorlalte părți li s‑a oferit posibilitatea să își prezinte observațiile cu privire la acestea.

28 Prin scrisorile din 18 și 28 septembrie 2017, Republica Slovacă și Regatul Unit și‑au prezentat observațiile cu privire la raportul de ședință.

29 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Marele Ducat al Luxemburgului, Ungaria, Republica Austria și Regatul Unit și‑au prezentat pledoariile și răspunsurile la întrebările adresate de Tribunal în ședința din 5 octombrie 2017.

30 Marele Ducat al Luxemburgului și Republica Austria solicită Tribunalului: – anularea deciziei atacate; – obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

31 Comisia solicită Tribunalului: – respingerea acțiunii ca lipsită de temei; – obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

32 Republica Cehă și Republica Slovacă solicită Tribunalului: – respingerea acțiunii ca lipsită de temei; – obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

33 Ungaria solicită Tribunalului: – respingerea acțiunii ca lipsită de temei; – obligarea Republicii Austria la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a cheltuielilor administrative și a onorariilor avocaților.

34 Republica Franceză, Republica Polonă, România și Regatul Unit solicită Tribunalului: – respingerea acțiunii ca lipsită de temei.

III. În drept

35 Acțiunea este întemeiată pe zece motive.

36 Prin intermediul primului motiv, Republica Austria arată că Comisia în mod greșit, pe de o parte, a admis existența unei piețe distincte de cea a energiei nucleare și, pe de altă parte, s‑a întemeiat pe o disfuncționalitate a pieței respective.

37 Al doilea motiv este întemeiat pe caracterul pretins eronat al constatării Comisiei potrivit căreia tehnologia utilizată la Hinkley Point C este nouă.

38 Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia a considerat în mod eronat că măsurile în cauză constituiau un ajutor pentru investiții. Potrivit Republicii Austria, aceste măsuri constituie ajutoare de exploatare care sunt incompatibile cu piața internă.

39 Prin intermediul celui de al patrulea motiv, Republica Austria susține că, contrar afirmațiilor Comisiei, construirea Hinkley Point C nu urmărește realizarea unui obiectiv de interes „comun”.

40 În cadrul celui de al cincilea motiv, Republica Austria susține că Comisia nu a determinat în mod suficient elementele de ajutor conținute în măsurile în cauză.

41 Al șaselea motiv urmărește să demonstreze caracterul pretins eronat al concluziei Comisiei potrivit căreia măsurile în cauză erau în conformitate cu principiul proporționalității.

42 În cadrul celui de al șaptelea motiv, Republica Austria arată că Regatul Unit ar fi trebuit să inițieze o procedură de achiziție publică în ceea ce privește Hinkley Point C.

43 Prin intermediul celui de al optulea motiv, Republica Austria susține că Comisia nu și‑a respectat Comunicarea cu privire la aplicarea articolelor [107] și [108] din tratatul [FUE] privind ajutoarele de stat sub formă de garanții (JO 2008, C 155, p. 10, denumită în continuare „Comunicarea privind garanțiile”).

44 Al nouălea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.

45 Al zecelea motiv se referă la încălcarea dreptului de a fi ascultat.

46 În cadrul prezentei acțiuni, Republica Austria repune în discuție concluzia Comisiei potrivit căreia măsurile în cauză pot fi declarate compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

47 Potrivit articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, pot fi considerate compatibile cu piața internă ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități sau a anumitor regiuni economice, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într‑o măsură care contravine interesului comun.

48 După cum reiese din jurisprudență, pentru a fi compatibil cu piața comună în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, un ajutor trebuie să urmărească dezvoltarea unei activități care constituie un obiectiv de interes public și trebuie să fie adecvat, necesar și proporțional (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iunie 2010, Mediaset/Comisia, T‑177/07, EU:T:2010:233, punctul 125).

49 În ceea ce privește articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, trebuie analizat, în primul rând, al patrulea motiv, care se referă la obiectivul de interes public stabilit de Regatul Unit, și anume promovarea energiei electrice nucleare și în special construirea unor centrale nucleare noi, înainte de a analiza în continuare al doilea motiv, întemeiat în special pe caracterul pretins eronat al constatării Comisiei potrivit căreia tehnologia utilizată la Hinkley Point C era nouă, apoi primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi comis erori în ceea ce privește definirea pieței în cauză și ar fi reținut în mod greșit existența unei disfuncționalități a pieței, precum și al cincilea și al optulea motiv, întemeiate pe determinarea insuficientă a măsurilor în cauză și pe nerespectarea Comunicării privind garanțiile și, în sfârșit, al șaselea motiv, referitor la principiul proporționalității.

50 Ținând seama de rezultatul examinării acestor motive, va fi analizat cel de al treilea motiv, întemeiat pe faptul că măsurile în cauză constituie ajutoare de exploatare incompatibile cu piața internă.

51 Ulterior, vor fi examinate cel de al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că Regatul Unit ar fi trebuit să inițieze procedura de achiziție publică în ceea ce privește Hinkley Point C, și cel de al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

52 Al nouălea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, este structurat în jurul a șase aspecte, care se referă la considerațiile Comisiei a căror temeinicie este repusă în discuție în cadrul primelor șase motive. Aceste aspecte vor fi examinate împreună cu motivele conexe.

53 Cu toate acestea, înainte de a examina motivele invocate de Republica Austria, trebuie să se statueze cu privire la argumentele acesteia întemeiate pe inadmisibilitatea memoriului în intervenție prezentat de Ungaria.

A. Cu privire la argumentele întemeiate pe inadmisibilitatea memoriului în intervenție prezentat de Ungaria

54 Republica Austria arată că memoriul în intervenție al Ungariei trebuie respins ca inadmisibil. Potrivit acesteia, un memoriu în intervenție nu poate avea alt obiect decât susținerea concluziilor uneia dintre părțile principale. Aceasta subliniază că Ungariei i‑a fost admisă intervenția în susținerea concluziilor Comisiei, care solicită respingerea cererii de anulare a deciziei atacate, și că această decizie ar fi întemeiată pe articolul 107 TFUE. Or, în memoriul în intervenție menționat, Ungaria ar susține că articolul 107 TFUE nu s‑ar aplica în domeniul energiei atomice. Potrivit Republicii Austria, dacă aceste argumente sunt admise, ele ar conduce la anularea deciziei atacate. Prin urmare, Ungaria nu ar susține concluziile Comisiei.

55 În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 40 al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție și al articolului 142 din Regulamentul de procedură, intervenția poate avea ca obiect numai susținerea integrală sau parțială a concluziilor uneia dintre părțile principale. Cu toate acestea, aceste dispoziții nu se opun ca intervenientul să prezinte argumente diferite de cele ale părții pe care o susține, cu condiția ca argumentele să nu modifice cadrul litigiului și ca intervenția să vizeze întotdeauna susținerea concluziilor prezentate de aceasta din urmă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iunie 1995, Siemens/Comisia, T‑459/93, EU:T:1995:100, punctul 21).

56 În ceea ce privește memoriul în intervenție prezentat de Ungaria, în primul rând, trebuie arătat că concluziile acestui stat membru se aliniază cu concluziile Comisiei, deoarece acesta solicită respingerea cererii de anulare a deciziei atacate de Republica Austria.

57 În al doilea rând, trebuie constatat că rezultă din memoriul în intervenție al Ungariei că acest stat membru nu contestă că, în circumstanțele cauzei, Comisia era îndreptățită să adopte decizia atacată în temeiul articolului 107 TFUE.

58 În aceste împrejurări, chiar presupunând că anumite argumente invocate de Ungaria privind competența Comisiei de a adopta decizii întemeiate pe articolele 107 și 108 TFUE în domeniul energiei nucleare trebuie considerate că modifică cadrul litigiului, acest lucru nu ar justifica, contrar celor afirmate de Republica Austria, respingerea ca inadmisibil a memoriului în intervenție al Ungariei în integralitate.

B. Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că promovarea energiei nucleare nu constituie un obiectiv de interes „comun”, și cu privire la al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv, întemeiat pe motivarea insuficientă a deciziei atacate

59 Al patrulea motiv și al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv se referă la concluzia Comisiei prevăzută în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate, potrivit căreia obiectivul urmărit de Regatul Unit prin măsurile în cauză, și anume promovarea energiei nucleare, constituie un obiectiv de interes „comun”.

60 Într‑o primă etapă, vor fi examinate argumentele invocate de Republica Austria în cadrul celui de al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv și care urmăresc să demonstreze că decizia atacată nu este suficient de motivată în ceea ce privește concluzia potrivit căreia obiectivul urmărit de Regatul Unit prin măsurile în cauză constituie un obiectiv de interes „comun”. Într‑o a doua etapă, vor fi analizate argumentele dezvoltate de Marele Ducat al Luxemburgului și de Republica Austria în sprijinul celui de al patrulea motiv și care urmăresc să repună în discuție temeinicia considerațiilor Comisiei prevăzute în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate.

1. Cu privire la al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv, întemeiat pe motivarea insuficientă a deciziei atacate

61 În cadrul celui de al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv, Republica Austria arată că decizia atacată nu este motivată suficient în ceea ce privește concluzia potrivit căreia obiectivul urmărit de Regatul Unit prin măsurile în cauză constituie un obiectiv de interes „comun” în măsura în care, în decizia menționată, Comisia nu a prezentat în mod suficient legătura dintre dispozițiile din Tratatul Euratom și normele privind ajutoarele de stat prevăzute de Tratatul FUE. Considerațiile în această privință ale instituției menționate ar fi incomprehensibile și insuficiente.

62 Comisia contestă acest argument.

63 În această privință, cu titlu introductiv, trebuie amintit că motivarea impusă de articolul 296 TFUE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul (Hotărârea din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia, C‑182/03 și C‑217/03, EU:C:2006:416, punctul 137). Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul destinatarului sau al altor persoane vizate în mod direct și individual de acest act de a primi explicații. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, având în vedere că problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 296 TFUE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului său de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (Hotărârea din 11 iulie 2014, DTS Distribuidora de Televisión Digital/Comisia, T‑533/10, EU:T:2014:629, punctul 199).

64 În lumina acestei jurisprudențe trebuie analizat dacă este suficientă motivarea deciziei atacate în ceea ce privește concluzia potrivit căreia obiectivul urmărit de Regatul Unit prin măsurile în cauză constituie un obiectiv de interes „comun”.

65 În această privință, în primul rând, trebuie constatat că, desigur, în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate, Comisia nu s‑a pronunțat în mod explicit cu privire la legătura între dispozițiile din Tratatul Euratom și articolul 107 TFUE. Cu toate acestea, trebuie remarcat că reiese în special din cuprinsul punctului 7 din decizia menționată, intitulat „Existența ajutorului de stat”, faptul că Comisia a considerat că articolul 107 TFUE este aplicabil măsurilor în cauză. De asemenea, trebuie remarcat că la punctul 9.2 din această decizie, intitulat „Obiective de interes comun”, Comisia și‑a întemeiat concluzia potrivit căreia promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv de interes „comun” în special pe articolul 2 litera (c) și articolul 40 din Tratatul Euratom. Prin urmare, reiese din acest ultim punct că Comisia a considerat că, în cadrul aplicării articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, a fost necesar să ia în considerare dispozițiile Tratatului Euratom.

66 În al doilea rând, trebuie amintit că este necesar să se ia în considerare contextul în care se înscrie decizia atacată, din care face parte practica anterioară a Comisiei, pe care statele membre trebuie să o cunoască. Or, abordarea adoptată de Comisie în decizia menționată este conformă practicii sale anterioare potrivit căreia, pe de o parte, măsurile luate de un stat membru care se referă la domeniul reglementat prin Tratatul Euratom trebuie examinate și în lumina articolului 107, având în vedere că acestea nu au fost necesare pentru realizarea obiectivelor Tratatului Euratom, au depășit aceste obiective sau au provocat ori au riscat să provoace denaturarea concurenței pe piața internă [a se vedea în această privință Decizia 2005/407/CE a Comisiei din 22 septembrie 2004 privind ajutorul de stat pe care Regatul Unit intenționează să îl introducă în favoarea British Energy plc, JO 2005, L 142, p. 26, considerentul (239)], și potrivit căreia un obiectiv prevăzut de Tratatul Euratom poate constitui un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE [a se vedea în acest sens Decizia 2006/643/CE a Comisiei din 4 aprilie 2006 privind ajutorul de stat pe care Regatul Unit intenționează să le pună în aplicare pentru înființarea Nuclear Decommissioning Authority, JO 2006, L 268 p. 37, considerentul (162)].

67 Având în vedere aceste elemente, trebuie concluzionat că reiese în mod suficient de clar din motivele deciziei atacate că Comisia a considerat că, chiar dacă măsurile în cauză au vizat energia nucleară, în măsura în care acestea au constituit ajutoare de stat, trebuie evaluată compatibilitatea lor cu piața internă, în aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. De asemenea, reiese în mod suficient de clar din motivele invocate că Comisia a considerat că, în cadrul aplicării acestei dispoziții, în special în ceea ce privește calificarea promovării energiei nucleare drept obiectiv de interes public în sensul acestei dispoziții, trebuie luate în considerare dispozițiile Tratatului Euratom. Prin urmare, aceste motive i‑au permis Republicii Austria să cunoască justificările deciziei menționate și îi permit Tribunalului să își exercite controlul.

68 În consecință, trebuie respins al cincilea aspect al celui de al nouălea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.

2. Cu privire la al patrulea motiv, referitor la temeinicia considerațiilor Comisiei

69 Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului invocă argumente care urmăresc să repună în discuție temeinicia considerațiilor Comisiei prevăzute în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate. În esență, aceste state membre susțin că, contrar concluziilor Comisiei, promovarea energiei nucleare nu răspunde niciunui interes comun.

70 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, România, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente.

71 Înainte de a examina argumentele Republicii Austria și ale Marelui Ducat al Luxemburgului prin care se urmărește repunerea în discuție a concluziei Comisiei potrivit căreia promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv de interes „comun”, este necesar să se statueze, cu titlu introductiv, cu privire la măsura în care articolul 107 TFUE este aplicabil măsurilor referitoare la domeniul energiei nucleare și la măsura în care trebuie să se ia în considerare obiectivele Tratatului Euratom în cadrul punerii în aplicare a acestuia.

a) Cu privire la aplicarea articolului 107 TFUE în cazul măsurilor referitoare la domeniul energiei nucleare și cu privire la luarea în considerare a obiectivelor Tratatului Euratom în cadrul aplicării acestei dispoziții

72 În ceea ce privește aplicarea articolului 107 TFUE în cazul măsurilor referitoare la domeniul energiei nucleare, trebuie amintit că, potrivit articolului 106a alineatul (3) din Tratatul Euratom, dispozițiile din Tratatul UE și Tratatul FUE nu instituie derogări de la dispozițiile din Tratatul Euratom. Prin urmare, dispozițiile din Tratatul Euratom constituie norme speciale în raport cu dispozițiile din Tratatul FUE și derogă, în consecință, de la acestea din urmă în caz de conflict.

73 Cu toate acestea, faptul că dispozițiile din Tratatul Euratom constituie norme speciale în raport cu dispozițiile din Tratatul FUE nu se opune ca articolul 107 TFUE să fie aplicat măsurilor care urmăresc un obiectiv care ține de Tratatul Euratom. Astfel, în măsura în care Tratatul Euratom nu prevede norme specifice în această privință, dispozițiile din Tratatul FUE referitoare la o anumită politică a Uniunii pot fi aplicate unor astfel de măsuri [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 martie 1990, Grecia/Consiliul, C‑62/88, EU:C:1990:153, punctul 17, Hotărârea din 12 aprilie 2005, Comisia/Regatul Unit, C‑61/03, EU:C:2005:210, punctul 44, și Hotărârea din 4 iunie 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punctele 69-82; a se vedea de asemenea prin analogie Avizul 1/94 (Acordurile anexate la Acordul OMC) din 15 noiembrie 1994, EU:C:1994:384, punctul 24].

74 Or, trebuie să se constate că Tratatul Euratom nu conține norme exhaustive în materie de concurență, susceptibile să se opună aplicării normelor prevăzute în titlul VII capitolul 1 din Tratatul FUE. În special, Tratatul Euratom nu prevede norme exhaustive privind ajutoarele de stat.

75 Desigur, anumite prevederi din Tratatul Euratom, precum articolul 2 litera (c) al acestuia, și dispozițiile prevăzute în titlul II capitolul 4 al acestuia se referă la investițiile în domeniul energiei nucleare. Cu toate acestea, dispozițiile menționate nu stabilesc condițiile în care ajutoarele de stat referitoare la investițiile în domeniul energiei nucleare pot fi considerate compatibile cu piața internă, în pofida denaturărilor concurenței pe care acestea le cauzează.

76 În consecință, articolul 107 TFUE este aplicabil măsurilor în cauză, chiar dacă acestea urmăresc un obiectiv care face obiectul Tratatului Euratom.

77 Această concluzie nu este repusă în discuție de articolul 106a alineatul (1) din Tratatul Euratom, care enumeră anumite dispoziții din Tratatul UE și Tratatul FUE care se aplică Tratatului Euratom. Astfel cum reiese din considerentul (2) al Protocolului nr. 2 de modificare a Tratatului Euratom, anexat la Tratatul de la Lisabona (JO 2007, C 306, p. 199), această dispoziție se limitează să adapteze tratatul menționat la noile norme stabilite de Tratatul UE și Tratatul FUE, în special în domeniile instituțional și financiar. În schimb, nu se poate deduce din această dispoziție că ansamblul dispozițiilor din Tratatul UE și din Tratatul FUE care nu sunt menționate în aceasta, nu sunt aplicabile măsurilor care urmăresc obiective care intră în domeniul de aplicare al Tratatului Euratom. Astfel, o asemenea interpretare a articolului 106a alineatul (1) din Tratatul Euratom nu ar fi conformă alineatului (3) al acestui articol, din care se poate deduce că, în principiu, dispozițiile din Tratatul UE și Tratatul FUE sunt aplicabile în domeniul energiei nucleare și numai în măsura în care Tratatul Euratom prevede norme speciale, dispozițiile din Tratatul UE și Tratatul FUE nu se aplică.

78 În consecință, articolul 107 TFUE este aplicabil măsurilor în cauză. Cu toate acestea, în cadrul aplicării acestei dispoziții măsurilor referitoare la domeniul energiei nucleare, trebuie să se ia în considerare dispozițiile și obiectivele Tratatului Euratom.

b) Cu privire la argumentele prin care se urmărește repunerea în discuție a concluziei Comisiei potrivit căreia promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv de interes „comun”

79 Ținând seama de considerațiile prezentate la punctele 72-78 de mai sus, trebuie analizate argumentele Republicii Austria și ale Marelui Ducat al Luxemburgului prin care se urmărește repunerea în discuție a concluziei Comisiei prevăzute în considerentul (374) al deciziei atacate, potrivit căreia obiectivul de promovare a energiei nucleare pe care Regatul Unit îl urmărește prin măsurile în cauză, și anume crearea unor centrale nucleare noi, constituie un obiectiv de interes „comun”.

80 În primul rând, Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului susțin că, în cazul în care un obiectiv nu ia în considerare interesele justificate ale unui singur stat membru, acesta nu poate fi calificat drept obiectiv de interes comun și subliniază de asemenea că anumite state membre au respins întotdeauna ideea potrivit căreia construirea unor reactoare nucleare noi ar constitui un obiectiv de interes comun european.

81 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, România, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente.

82 În această privință, primo, trebuie amintit că, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități sau a anumitor regiuni economice pot fi considerate compatibile cu piața internă în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într‑o măsură care contravine interesului comun.

83 Secundo, trebuie arătat că, desigur, la punctul 125 din Hotărârea din 15 iunie 2010, Mediaset/Comisia (T‑177/07, EU:T:2010:233), Tribunalul a constatat că, pentru a fi compatibil cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, un ajutor trebuie să urmărească un obiectiv de interes „comun” și să fie adecvat, necesar și proporțional.

84 Cu toate acestea, trimiterea în Hotărârea din 15 iunie 2010, Mediaset/Comisia (T‑177/07, EU:T:2010:233), la urmărirea unui obiectiv de interes „comun” nu trebuie înțeleasă drept o exigență potrivit căreia numai obiectivele care sunt în interesul tuturor statelor membre sau al majorității acestora ar putea fi luate în considerare în cadrul aplicării articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

85 Astfel, în cadrul aplicării articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, este necesar să se facă distincția între, pe de o parte, obiectivul urmărit de un stat membru, care poate consta în special în dezvoltarea unei activități, și, pe de altă parte, condiția potrivit căreia ajutorul de stat nu trebuie să aducă atingere condițiilor schimburilor comerciale într‑o măsură contrară interesului comun.

86 Nu se poate considera că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE limitează obiectivele care pot fi urmărite de statele membre la cele care sunt în interesul tuturor sau al majorității statelor membre ale Uniunii. În această privință, referindu‑se la un interes „comun” la punctul 125 din Hotărârea din 15 iunie 2010, Mediaset/Comisia (T‑177/07, EU:T:2010:233), Tribunalul s‑a limitat să indice că acesta trebuie să fie un interes public și nu doar un interes privat al beneficiarului măsurii de ajutor.

87 În ceea ce privește noțiunea de interes comun menționată la finalul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, trebuie amintit că aceasta vizează evaluarea comparativă între avantajele și inconvenientele care rezultă dintr‑o măsură de ajutor și se opune autorizării unor măsuri care afectează condițiile schimburilor comerciale într‑o măsură contrară interesului comun. În consecință, aceasta se înscrie într‑o etapă ulterioară examinării efectuate în cadrul aplicării dispoziției menționate. Prin urmare, nu se poate deduce că obiectivele de interes public care pot fi urmărite de un stat membru se limitează la cele care sunt comune tuturor sau majorității statelor membre.

88 În lumina acestor considerații trebuie interpretată constatarea Comisiei de la considerentul (374) al deciziei atacate, potrivit căreia măsurile în cauză urmăresc un obiectiv de interes „comun”. Acest considerent figurează la punctul 9.2 din decizia menționată, în care Comisia s‑a pronunțat cu privire la faptul dacă promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv care poate fi urmărit în mod legitim, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Prin urmare, în considerentul menționat, aceasta s‑a limitat să constate că, având în vedere dispozițiile din Tratatul Euratom, Regatul Unit a fost îndreptățit să stabilească promovarea energiei nucleare drept un obiectiv de interes public în sensul dispoziției menționate. În schimb, în considerentul respectiv, Comisia nu a constatat că acest obiectiv era împărtășit de toate sau de majoritatea statelor membre. Aceasta nici nu s‑a pronunțat cu privire la faptul dacă măsurile în cauză au afectat condițiile schimburilor comerciale într‑o măsură contrară interesului comun. Astfel, reiese cu claritate din structura acestei decizii că Comisia a examinat această problemă într‑un stadiu ulterior, și anume la punctele 9.3-9.6 din aceeași decizie.

89 Având în vedere considerațiile precedente, trebuie respins argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că, în considerentul (374) al deciziei atacate, Comisia nu a luat în considerare în mod suficient faptul că anumite state membre, printre care Republica Austria, au respins întotdeauna ideea construirii unor reactoare nucleare noi.

90 În al doilea rând, Republica Austria arată că, în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate, Comisia nu a ținut seama de faptul că necesitatea unui ajutor și impactul acestuia asupra schimburilor comerciale dintre statele membre trebuie evaluate din punctul de vedere al Uniunii. În acest context, Republica Austria susține că noțiunea de interes comun, menționată în cadrul articolului 34 TUE și al articolului 142 TFUE, se referă de asemenea la interesul tuturor statelor membre.

91 Aceste argumente trebuie respinse.

92 În această privință, este suficient să se arate că, în considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate, Comisia nu a repus în discuție faptul că, în măsura în care articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE prevede că un ajutor de stat nu trebuie să afecteze condițiile schimburilor comerciale într‑o măsură contrară interesului comun, trebuie să se ia în considerare interesul Uniunii și al tuturor statelor membre. Astfel, după cum s‑a arătat la punctul 88 de mai sus, în considerentele menționate, Comisia nu s‑a pronunțat cu privire la această evaluare comparativă a intereselor, ci numai în ceea ce privește problema dacă Regatul Unit a fost în drept să prevadă promovarea energiei nucleare drept un obiectiv de interes public.

93 În al treilea rând, Republica Austria susține argumente care urmăresc să repună în discuție concluzia Comisiei potrivit căreia un stat membru este în drept să urmărească promovarea energiei nucleare și în special crearea unor centrale nucleare noi, ca obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Primo, articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom nu ar viza statele membre. Secundo, această din urmă dispoziție s‑ar referi numai la instalațiile fundamentale necesare pentru dezvoltarea energiei nucleare. Or, Hinkley Point C nu ar apărea în acest moment drept o instalație fundamentală. Tertio, obiectivul promovării energiei nucleare ar fi fost deja atins, deoarece numeroase centrale nucleare ar fi fost construite deja în toată Europa. Quarto, Comisia ar fi ignorat contextul istoric al Tratatului Euratom și limitările care ar decurge din acesta.

94 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, România, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente.

95 În această privință, astfel cum s‑a constatat la punctele 80-89 de mai sus, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, obiectivul de interes public urmărit prin măsura în cauză nu trebuie să constituie în mod necesar un obiectiv împărtășit de totalitatea sau de majoritatea statelor membre.

96 De asemenea, trebuie amintit că, după cum s‑a menționat la punctele 72-78 de mai sus, în cadrul aplicării articolului 107 TFUE măsurilor care urmăresc un obiectiv care face obiectul Tratatului Euratom, este necesar să se ia în considerare dispozițiile și obiectivele din Tratatul Euratom. Or, reiese de la articolul 1 al doilea paragraf din Tratatul Euratom că Comunitatea Euratom are misiunea să contribuie, prin stabilirea condițiilor necesare formării și dezvoltării rapide a industriilor nucleare, la ridicarea nivelului de trai în statele membre și la dezvoltarea schimburilor cu celelalte țări. În temeiul articolului 2 litera (c) din Tratatul Euratom, pentru îndeplinirea misiunii sale, Comunitatea Euratom trebuie, în condițiile prevăzute de tratatul menționat, să faciliteze investițiile și să asigure, în special prin încurajarea inițiativelor întreprinderilor, realizarea instalațiilor de bază necesare pentru dezvoltarea energiei nucleare în Comunitate.

97 Având în vedere articolul 1 al doilea paragraf și articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom, trebuie constatat că Comisia nu a săvârșit nicio eroare prin faptul de a considera că Regatul Unit a fost în drept să stabilească promovarea energiei nucleare și în special încurajarea creării unor centrale nucleare noi, drept obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Astfel, pe de o parte, acest obiectiv este legat de cel al Comunității Euratom de a facilita investițiile în domeniul energiei nucleare și reiese de la articolul 192 primul paragraf din Tratatul Euratom că statele membre facilitează îndeplinirea misiunii Comunității Euratom. Pe de altă parte, reiese de la articolul 194 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE că fiecare stat membru are dreptul de a alege între diferitele surse de energie pe acelea pe care le preferă.

98 Niciunul dintre argumentele invocate de Republica Austria nu este de natură să repună în discuție această concluzie.

99 Primo, Republica Austria susține în esență că Comisia a ignorat contextul istoric al Tratatului Euratom și limitările care decurg din acesta. Euforia privind energia nucleară de la momentul încheierii Tratatului Euratom ar fi lăsat locul, în prezent, în multe state membre, unui scepticism clar împărtășit de o mare parte a populației, mergând până la respingerea totală și abandonarea completă a acestei forme de producere a energiei. Spre deosebire de alte dispoziții de drept primar, cele din Tratatul Euratom nu ar fi fost deloc revizuite și ar constitui, prin urmare, norme anterioare Tratatului FUE.

100 Aceste argumente trebuie respinse.

101 Astfel, contrar celor sugerate de Republica Austria, dispozițiile din Tratatul Euratom sunt pe deplin în vigoare și acest tratat nu poate fi considerat o reglementare anterioară Tratatului FUE. Astfel, pe de o parte, trebuie amintit că, în temeiul articolului 208 din Tratatul Euratom, acesta este aplicabil pentru o perioadă nelimitată și că reiese din primul considerent al preambulului Protocolului nr. 2 de modificare a Tratatului Euratom, anexat la Tratatul de la Lisabona, că dispozițiile din Tratatul Euratom produc în continuare efecte juridice depline. Pe de altă parte, reiese din acest protocol că Tratatul de la Lisabona a modificat și a confirmat nu numai Tratatul FUE și Tratatul UE, ci și Tratatul Euratom.

102 În acest context, trebuie respins de asemenea argumentul Republicii Austria potrivit căruia reiese din Declarația nr. 54 din cadrul declarațiilor anexate la actul final al conferinței interguvernamentale care a adoptat Tratatul de la Lisabona că Tratatul Euratom este depășit. Astfel, simplul fapt că cinci state membre au declarat că dispozițiile din Tratatul Euratom nu au făcut obiectul unor modificări de fond de la intrarea în vigoare a acestuia și că este necesară o actualizare nu este de natură să repună în discuție concluzia potrivit căreia dispozițiile Tratatului Euratom sunt pe deplin în vigoare.

103 Pe de altă parte, în măsura în care Republica Austria invocă declarația comună a plenipotențiarilor privind aplicarea Tratatului Euratom în cadrul actelor referitoare la condițiile de aderare a Regatului Norvegiei, a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și la modificările tratatelor fondatoare ale Uniunii Europene (JO 1994, C 241, p. 382), este suficient să se arate că din această declarație reiese că statele membre decid, în conformitate cu propriile lor orientări politice, să producă sau să nu producă energie nucleară. Nu se poate deduce că promovarea de către un stat membru a energiei nucleare nu poate constitui un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, pe care un stat membru poate decide să îl urmărească.

104 Secundo, Republica Austria susține că articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom se referă numai la instalațiile fundamentale necesare dezvoltării energiei nucleare și că obiectivul promovării energiei nucleare a fost deja atins.

105 În această privință, trebuie amintit că decizia atacată se întemeiază pe articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și că această dispoziție face referire la dezvoltarea unei activități. Or, trebuie să se constate că Comisia nu a săvârșit nicio eroare prin faptul de a considera că construirea Hinkley Point C a urmărit să dezvolte o activitate în sensul dispoziției menționate. Astfel, în temeiul articolului 194 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE, Regatul Unit est în drept să aleagă între diferite surse de energie. De asemenea, trebuie remarcat că, astfel cum reiese în special din considerentul (510) al deciziei atacate și din considerentele (6) și (7) ale deciziei de inițiere a procedurii oficiale de investigare, construirea Hinkley Point C a urmărit să înlocuiască capacitățile învechite de producere a energiei nucleare, a căror închidere fusese deja planificată. Pe de altă parte, este cert că tehnologia care trebuie utilizată în unitatea menționată este mai dezvoltată decât cea utilizată în centralele existente.

106 Având în vedere aceste considerații, trebuie respins argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că Hinkley Point C nu era o facilitate fundamentală necesară pentru dezvoltarea energiei nucleare și pe faptul că obiectivul promovării energiei nucleare fusese deja realizat.

107 Tertio, argumentul Republicii Austria potrivit căruia articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom nu s‑ar aplica statelor membre trebuie de asemenea respins. În această privință, trebuie amintit că, chiar dacă această dispoziție nu se referă în mod direct la statele membre, ci la Comunitatea Euratom, Regatul Unit a fost în drept să țină seama de aceasta, având în vedere articolul 192 primul paragraf din respectivul tratat, potrivit căruia statele membre facilitează Comunității Euratom îndeplinirea misiunii sale.

108 Quarto, Republica Austria susține că, în cazul în care promovarea energiei nucleare este considerată un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, ar fi posibilă justificarea oricărei măsuri care urmărește acest obiectiv. În această privință, este suficient să reamintim că, în considerentul (374) al deciziei atacate, Comisia s‑a limitat să constate că promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv de interes public. În schimb, în considerentul menționat, aceasta nu a examinat dacă, având în vedere acest obiectiv, măsurile în cauză au fost adecvate, necesare și proporționale. Astfel, Comisia a examinat această problemă la punctele 9.3-9.6 din decizia menționată.

109 Prin urmare, trebuie respinse toate argumentele care urmăresc să demonstreze că dispozițiile din Tratatul Euratom nu permit să se considere că promovarea energiei nucleare și în special crearea unor centrale nucleare noi, constituie un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

110 În al patrulea rând, Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului invocă existența unui conflict între promovarea energiei nucleare, pe de o parte, și principiile protecției mediului, precauției, „poluatorul plătește” și durabilității, precum și unele dintre obiectivele prevăzute la articolul 194 alineatul (1) TFUE, precum promovarea eficienței energetice, dezvoltarea de noi surse de energie și promovarea rețelelor energetice, pe de altă parte. Potrivit acestor state membre, Comisia nu ar fi trebuit să acorde prioritate necondiționată obiectivului de promovare a energiei nucleare, ci ar fi trebuit să țină seama de conflictul între promovarea energiei nucleare și principiile sus‑menționate. În acest context, Marele Ducat al Luxemburgului menționează de asemenea riscul care rezultă din atentatele teroriste.

111 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, România, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente.

112 În această privință, trebuie arătat că, având în vedere obiectivele urmărite prin Tratatul Euratom, nu se poate considera că principiile invocate de Republica Austria și de Marele Ducat al Luxemburgului se opun ca un stat membru să stabilească promovarea energiei nucleare drept obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. În ceea ce privește principiile pe care aceste state membre le deduc din Tratatul FUE, trebuie amintit că, în temeiul articolului 106a alineatul (3) din Tratatul Euratom, dispozițiile din Tratatul UE și din Tratatul FUE nu instituie derogări de la dispozițiile Tratatului Euratom.

113 Pe de altă parte, trebuie respins argumentul Republicii Austria și al Marelui Ducat al Luxemburgului întemeiat pe faptul că Comisia ar fi acordat o prioritate necondiționată obiectivului promovării energiei nucleare. În această privință, este suficient să reamintim că, la punctul 9.2 din decizia atacată, Comisia s‑a limitat să constate că promovarea energiei nucleare constituie un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. În schimb, în acest stadiu al analizei sale, aceasta nu a examinat caracterul proporțional al măsurilor în cauză.

114 Prin urmare, în măsura în care, prin argumentele lor, Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului urmăresc să demonstreze că promovarea energiei nucleare nu poate constitui un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, acestea trebuie respinse. Cu toate acestea, în măsura în care aceste argumente urmăresc să repună în discuție concluziile Comisiei cu privire la caracterul proporțional al măsurilor în cauză, acestea vor fi luate în considerare în cadrul analizei celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

115 În al cincilea rând, Republica Austria susține că reiese din programele nucleare indicative publicate periodic de Comisie că, în conformitate cu articolului 40 din Tratatul Euratom, investițiile în energia nucleară nu pot fi calificate drept obiective de interes comun.

116 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, România, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente.

117 În această privință, primo, este necesar să se arate că, având în vedere natura programelor nucleare indicative (a se vedea articolul 40 din Tratatul Euratom), considerațiile dezvoltate la punctele 79-115 de mai sus, care se întemeiază pe dispozițiile din Tratatul Euratom și din Tratatul FUE, nu pot fi repuse în discuție prin constatările Comisiei prevăzute în aceste programe.

118 Secundo și în orice caz, trebuie constatat că nu reiese nicidecum din programele nucleare indicative menționate de Republica Austria că promovarea energiei nucleare nu constituie o activitate a cărei dezvoltare nu ar putea fi facilitată în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

119 Astfel, pe de o parte, în măsura în care Republica Austria invocă faptul că reiese din punctul 7 din programul nuclear indicativ din 4 octombrie 2007, COM(2007) 565 final, că ține de competența statelor membre faptul de a opta sau de a nu opta pentru energia nucleară, acest lucru confirmă dreptul Regatului Unit de a promova această energie (a se vedea punctul 97 de mai sus).

120 Pe de altă parte, în măsura în care Republica Austria susține că reiese de la pagina 18 din programul nuclear indicativ din 25 septembrie 1996, COM(1996) 339 final, de la punctul 3.3 al celui din 13 noiembrie 2008, COM(2008) 776 final, și de la alineatul (4.2) al celui din 4 octombrie 2007, COM(2007) 565 final, că, având în vedere competitivitatea energiei nucleare, nu trebuie acordat niciun ajutor de stat în acest domeniu, este suficient să se arate că acest argument nu este susceptibil să repună în discuție concluzia Comisiei potrivit căreia promovarea energiei nucleare poate constitui un obiectiv de interes public în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Acesta ar putea fi susceptibil să repună în discuție numai concluzia Comisiei cu privire la caracterul necesar al măsurilor în cauză. Prin urmare, acest argument este inoperant în contextul actual, însă va fi luat în considerare în cadrul analizei primului motiv, referitor la concluziile Comisiei privind necesitatea intervenției statului.

121 Prin urmare, trebuie respinse argumentele întemeiate pe programele nucleare indicative publicate de Comisie.

122 În al șaselea rând, Republica Austria arată că, în decizia atacată, Comisia nu și‑a aprofundat observațiile cu privire la obiectivele diversificării și securității aprovizionării. La rândul său, Marele Ducat al Luxemburgului arată că securitatea aprovizionării nu este garantată, deoarece uraniul ar trebui să fie importat din țări situate în afara Uniunii.

123 În această privință, este suficient să se arate că reiese din considerentele (366)-(374) ale deciziei atacate că Comisia a considerat promovarea energiei nucleare un obiectiv de interes public, care este de natură să justifice în sine măsurile în cauză. În schimb, prin faptul că a subliniat, în considerentul (374) al deciziei menționate, că promovarea energiei nucleare permite de asemenea să se contribuie la obiectivele diversificării și securității aprovizionării, Comisia nu a constatat că aceste două obiective diferite sunt obiective care permit prin ele însele și în mod autonom justificarea măsurilor în cauză. În aceste împrejurări, nu se poate reproșa Comisiei faptul de a nu fi aprofundat observațiile sale cu privire la obiectivele diversificării și securității aprovizionării în cadrul punctului 9.2 din această decizie.

124 Prin urmare, acest argument trebuie respins.

125 În al șaptelea rând, Republica Austria prezintă de asemenea argumente întemeiate, primo, pe o definiție eronată a pieței, secundo, pe absența unei disfuncționalități a pieței în sectorul construirii și exploatării centralelor nucleare, tertio, pe calificarea măsurilor în cauză drept ajutor pentru investiții și, quarto, pe afectarea condițiilor schimburilor comerciale între statele membre.

126 În această privință, este suficient să se constate că argumentele în cauză se referă la etape ale analizei care trebuie efectuată în aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, care sunt posterioare stabilirii obiectivului de interes public urmărit. Prin urmare, aceste argumente nu sunt de natură să demonstreze o eroare din partea Comisiei în ceea ce privește calificarea promovării energiei nucleare drept obiectiv de interes public în sensul acestei dispoziții.

127 În consecință, aceste argumente sunt inoperante în măsura în care au fost invocate în susținerea prezentului motiv. Cu toate acestea, primul argument, întemeiat pe o definiție eronată a pieței, și al doilea argument, întemeiat pe absența unei disfuncționalități a pieței, vor fi luate în considerare în cadrul analizei primului motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a admis existența unei piețe distincte a energiei nucleare și pe faptul că piața energiei electrice nu este disfuncțională. Al treilea argument, care urmărește calificarea măsurilor în cauză drept ajutoare pentru investiții, va fi analizat în cadrul celui de al treilea motiv, întemeiat pe faptul că măsurile în cauză ar fi trebuit calificate drept ajutoare de exploatare. Al patrulea argument, întemeiat pe afectarea condițiilor schimburilor comerciale între statele membre, va fi analizat în cadrul celui de al șaselea motiv, care urmărește să demonstreze caracterul pretins eronat al concluziei Comisiei potrivit căreia măsurile în cauză respectă principiul proporționalității.

128 Având în vedere considerațiile precedente, trebuie respins cel de al patrulea motiv, sub rezerva argumentelor menționate la punctele 114, 120 și 125 de mai sus.

C. Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe caracterul pretins eronat al constatării Comisiei potrivit căreia tehnologia utilizată la Hinkley Point C este nouă

129 Prezentul motiv se referă la constatările Comisiei prevăzute în considerentul (392) al deciziei atacate, potrivit cărora investițiile în centrale nucleare noi urmăresc atingerea obiectivului de interes public al promovării energiei nucleare și potrivit cărora aceste investiții nu ar fi realizate în absența unei intervenții a Regatului Unit.

130 Republica Austria consideră că constatările în cauză sunt afectate de erori.

131 În primul rând, Republica Austria arată că Comisia a considerat în mod eronat că tehnologia care trebuie folosită la Hinkley Point C constituie o tehnologie nouă. Nu ar fi vorba despre o tehnologie nouă, ci de o tehnologie verificată, și anume o variantă de reactor pe bază de apă sub presiune utilizată de decenii, care ar prezenta similitudini mari cu numeroase reactoare în prezent în funcțiune.

132 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă și Regatul Unit contestă acest argument.

133 Cu titlu introductiv, trebuie arătat că acest argument al Republicii Austria se întemeiază pe premisa potrivit căreia, în considerentul (392) al deciziei atacate, Comisia a constatat că tehnologia care trebuie utilizată la Hinkley Point C ar constitui o tehnologie nouă.

134 Or, această premisă este eronată.

135 Desigur, în considerentul (392) al deciziei atacate, în versiunea în limba germană, este prevăzută expresia „Investitionen in neue Nukleartechnologien”, care face trimitere la investiții în tehnologii nucleare noi.

136 Cu toate acestea, astfel cum rezultă din prima pagină a deciziei atacate, numai textul în limba engleză este autentic. Or, în considerentul (392) al acestei decizii, în versiunea în limba engleză, este prevăzută expresia „new nuclear investment”, care face trimitere la investiții în centrale nucleare noi, și se precizează că investițiile menționate urmăresc atingerea obiectivului de interes public prevăzut la punctul 9.2 din decizia menționată și că măsurile în cauză au fost necesare, având în vedere în special acest tip specific de investiții. Prin urmare, considerentul menționat nu face referire la tehnologii nucleare noi, ci la investiții în astfel de noi centrale.

137 Această interpretare a considerentului (392) al deciziei atacate este de altfel confirmată de considerentele (375)-(391) ale deciziei menționate, care precedă concluzia prevăzută în considerentul (392) al deciziei respective, în care Comisia nu a făcut nicio referire la utilizarea unei tehnologii nucleare noi.

138 Prin urmare, argumentația Republicii Austria se întemeiază pe o interpretare eronată a considerentului (392) al deciziei atacate și trebuie respinsă.

139 În al doilea rând, trebuie respins argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că Comisia nu a precizat care activitate economică în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE se consideră a fi promovată prin măsurile în cauză. În această privință, este suficient să se arate că reiese cu destulă claritate din considerentul (392) al deciziei atacate că este vorba despre promovarea energiei nucleare.

140 În al treilea rând, trebuie analizat argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom impun dezvoltarea activităților și că o simplă măsură de înlocuire nu îndeplinește această condiție. În acest context, trebuie luat în considerare de asemenea argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că articolul 6 din Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE] (JO 2014, L 187, p. 1), Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 (JO 2014, C 200, p. 1) și Comunicarea Comisiei privind cadrul pentru ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare (JO 2014, C 198, p. 1) se opun ca măsuri care au ca scop numai faptul de a permite utilizarea de către o întreprindere a celor mai recente progrese tehnice sau respectarea de către aceasta a standardelor de siguranță sau de mediu în vigoare să fie considerate compatibile cu piața internă.

141 În această privință, primo, în ceea ce privește Regulamentul nr. 651/2014, este suficient să se arate că acesta prevede doar o abordare standardizată de exceptare pe categorii, dar nu obligă Comisia în cadrul unui control individual efectuat direct în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

142 Secundo, în ceea ce privește Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 și Comunicarea Comisiei privind cadrul pentru ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare, trebuie subliniat că argumentele Republicii Austria urmăresc, pe de o parte, obiectivul depășirii standardelor Uniunii în materie de protecție a mediului și obiectivul creșterii nivelului de protecție a mediului în absența standardelor Uniunii, menționate la alineatul (18) litera (a) din orientările menționate, precum și obiective referitoare la cercetare, dezvoltare și inovație, pe de altă parte. Or, în decizia atacată, Comisia nu a evaluat compatibilitatea măsurilor în cauză având în vedere aceste obiective. Prin urmare, aceste argumente trebuie respinse.

143 Tertio, trebuie amintit că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE impune doar ca măsurile de ajutor să fie destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități. La rândul său, articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom urmărește să faciliteze investițiile și să asigure realizarea instalațiilor de bază necesare pentru dezvoltarea energiei nucleare în Comunitate. Prin urmare, niciuna dintre aceste două dispoziții nu impune ca existența unei inovații tehnologice să fie stabilită.

144 Quarto, trebuie constatat că, în împrejurările cauzei, obiectivul promovării energiei nucleare și în special cel de a încuraja întreprinderile să investească în centrale nucleare noi îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și la articolul 2 litera (c) din Tratatul Euratom. Contrar celor susținute de Republica Austria, faptul că aceste centrale noi trebuie să înlocuiască capacitățile învechite de producere a energiei nucleare nu permite să se constate lipsa unui progres în sensul acestor dispoziții. Astfel, întrucât centralele nucleare învechite trebuie închise [a se vedea considerentul (510) al deciziei atacate și considerentele (6) și (7) ale deciziei de inițiere a procedurii oficiale de investigare], energia nucleară în Regatul Unit ar fi mai puțin dezvoltată în absența investițiilor în centrale nucleare noi. În orice caz, trebuie arătat că este cert faptul că tehnologia care trebuie utilizată la Hinkley Point C este mai avansată decât cea utilizată în centralele nucleare pe care aceasta trebuie să le înlocuiască. Astfel, chiar dacă Republica Austria contestă faptul că ar fi vorba despre o tehnologie fundamental nouă, aceasta recunoaște că este vorba despre o tehnologie mai dezvoltată.

145 Prin urmare, aceste argumente trebuie de asemenea respinse și, în consecință, cel de al doilea motiv trebuie respins în întregime.

D. Cu privire la primul motiv și la primul și la al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv, referitoare la definiția stabilită a pieței, precum și la considerațiile Comisiei întemeiate pe existența unei disfuncționalități a pieței

146 Primul motiv, primul și al doilea aspect ale celui de al nouălea motiv, precum și argumentele dezvoltate în cadrul celui de al patrulea motiv, întemeiate pe programele nucleare indicative, pe erorile referitoare la definiția pieței și pe absența unei disfuncționalități a pieței (punctele 120 și 125 de mai sus), se referă la considerațiile pe care Comisia le‑a dezvoltat la punctul 9.3 din decizia atacată, în care aceasta a constatat că, fără intervenția statului, nu ar fi realizate în timp util centrale nucleare noi.

147 Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului sunt de părere că aceste considerații nu sunt suficient de motivate și sunt eronate. În esență, aceste state membre au prezentat trei categorii de argumente. În primul rând, acestea susțin că Comisia nu avea dreptul să concluzioneze în sensul necesității unei intervenții a Regatului Unit. Aceasta ar fi putut declara măsurile în cauză drept compatibile cu piața internă, în aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, numai în ipoteza în care ar fi constatat că piața liberalizată de producție și furnizare a energiei electrice este disfuncțională. Or, considerațiile Comisiei în această privință nu ar fi suficient de motivate și ar fi, în orice caz, în mod vădit eronate. În al doilea rând, statele membre menționate susțin că Comisia s‑a bazat în mod greșit pe existența unei piețe pentru construirea și exploatarea centralelor nucleare, și că aceasta nu a motivat în mod suficient decizia atacată în această privință. În al treilea rând, Republica Austria arată că abordarea urmată de Comisie a creat o prejudecată favorabilă energiei nucleare.

1. Cu privire la argumentele care urmăresc repunerea în discuție a concluziei Comisiei privind necesitatea unei intervenții a Regatului Unit

148 Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului susțin că Comisia nu a fost în drept să concluzioneze în sensul necesității unei intervenții a Regatului Unit. Potrivit acestor state membre, măsurile în cauză ar fi putut fi declarate compatibile cu piața internă, în aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, numai în ipoteza în care Comisia ar fi constatat că piața liberalizată de producție și furnizare a energiei electrice era deficitară. Or, producția și furnizarea de energie electrică ar fi putut fi garantate prin intermediul altor tehnologii decât tehnologia nucleară. Prin urmare, Comisia nu ar fi fost în drept să constate o disfuncționalitate a pieței.

149 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, Republica Slovacă și Regatul Unit consideră că aceste argumente trebuie respinse.

150 Cu titlu introductiv, trebuie amintit că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE nu conține în mod explicit o condiție referitoare la existența unei disfuncționalități a pieței. Astfel, dispoziția menționată impune doar ca ajutorul să se refere la un obiectiv de interes public și ca acesta să fie adecvat, necesar și proporțional (a se vedea punctul 48 de mai sus). Prin urmare, în cadrul aplicării acestei dispoziții, problema relevantă este cea de a ști dacă obiectivul de interes public urmărit de statul membru ar fi realizat în absența unei intervenții a acestuia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 iunie 2016, Magic Mountain Kletterhallen și alții/Comisia, T‑162/13, nepublicată, EU:T:2016:341, punctul 77).

151 Astfel, dacă existența unei disfuncționalități a pieței poate constitui un element pertinent pentru a declara compatibilitatea unui ajutor de stat cu piața internă, absența unei disfuncționalități a pieței nu are în mod necesar drept consecință faptul că condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE nu sunt întrunite (Hotărârea din 9 iunie 2016, Magic Mountain Kletterhallen și alții/Comisia, T‑162/13, nepublicată, EU:T:2016:341, punctele 78 și 79, și Hotărârea din 18 ianuarie 2017, Andersen/Comisia, T‑92/11 RENV, nepublicată, EU:T:2017:14, punctul 69). Cu titlu de exemplu, o intervenție a statului poate fi considerată necesară în sensul acestei dispoziții în momentul în care forțele pieței nu sunt susceptibile să realizeze prin ele însele în timp util obiectivul de interes public urmărit de stat, chiar dacă, ca atare, o astfel de piață nu poate fi considerată disfuncțională.

152 În lumina acestor considerații trebuie analizate criticile Republicii Austria și ale Marelui Ducat al Luxemburgului care urmăresc repunerea în discuție a concluziei Comisiei potrivit căreia o intervenție a Regatului Unit a fost necesară pentru realizarea obiectivului de interes public urmărit de acesta, și anume crearea unor centrale nucleare noi. Aceste critici se întemeiază pe faptul că, în primul rând, Comisia nu a arătat motivele pentru care investițiile la Hinkley Point C trebuie considerate că au o natură specifică și că necesită o intervenție a statului, în al doilea rând, considerațiile Comisiei prevăzute la punctul 9.3 din decizia atacată ar fi afectate de erori materiale și formale, în al treilea rând, Comisia nu a explicat motivele pentru care obiectivele securității aprovizionării și decarbonizării nu pot fi atinse fără ajutoare de stat și, în al patrulea rând, Comisia ar fi trebuit să explice mai mult în ce măsură Hinkley Point C ar recurge la tehnologii noi.

a) Cu privire la critica întemeiată pe motivarea insuficientă privind natura specifică a investițiilor la Hinkley Point C

153 Republica Austria arată că, în considerentul (392) al deciziei atacate, Comisia s‑a referit la caracterul specific al investițiilor la Hinkley Point C, fără să indice însă motivele pentru care aceste investiții trebuie considerate ca având o natură specifică.

154 Comisia contestă aceste argumente.

155 În această privință, trebuie amintit că, în considerentul (392) al deciziei atacate, Comisia a concluzionat în acest sens din considerațiile sale dezvoltate în considerentele (381)-(391) ale deciziei menționate. Or, în considerentele (382) și (383) ale acestei decizii, Comisia a remarcat în special că investițiile în energia nucleară sunt expuse unui risc semnificativ, având în vedere combinarea unor costuri de capital inițiale mari, perioadele lungi de construcție și o perioadă lungă de funcționare pentru recuperarea costurilor aferente investiției. Potrivit acesteia, nu există instrumente financiare de piață sau alte tipuri de contracte care să permită acoperirea acestor riscuri substanțiale, fapt care constituie un fenomen specific anumitor tehnologii, printre care energia nucleară. Astfel, instrumentele disponibile pe piață nu ar oferi termene mai mari de 10 sau de 15 ani, fie sub formă de contracte pe termen lung, fie ca instrumente de acoperire a riscului. În acest context, Comisia a făcut de asemenea referire în special la ciclurile de viață foarte lungi și complexe ale centralelor nucleare, spre deosebire de majoritatea celorlalte infrastructuri energetice și, într‑adevăr, spre deosebire de majoritatea investițiilor în infrastructură în general. În special, aceasta a remarcat, mai întâi, că este necesară o perioadă de 8 până la 10 ani pentru construirea unei centrale nucleare, în condițiile în care costurile sunt suportate înainte de generarea oricăror venituri, iar riscurile sunt suportate doar de către investitor. În continuare, durata de exploatare de 60 de ani este caracterizată prin generarea de venituri, dar acestea se bazează pe o evoluție incertă a prețurilor cu ridicata. Pe de altă parte, perioada de dezafectare ulterioară poate dura 40 de ani, timp în care vor fi alocate fonduri pentru închiderea instalației. În plus, depozitarea și tratarea deșeurilor nucleare cu radioactivitate ridicată sunt efectuate, de regulă, la fața locului, înainte de transferul către un loc de depozitare în care deșeurile vor fi păstrate timp de mii de ani. În sfârșit, există riscul de blocaj generator de incertitudini pentru investitorii privați, deoarece guvernele ulterioare pot avea opinii diferite cu privire la oportunitatea energiei nucleare, având în vedere caracterul controversat al acesteia.

156 Trebuie să se constate că considerațiile Comisiei cuprinse în considerentele (382) și (383) ale deciziei atacate oferă o indicație suficient de clară privind motivele pentru care, în opinia acesteia, în absența unei intervenții a Regatului Unit, având în vedere în special absența instrumentelor financiare de piață și a altor tipuri de contracte care să permită acoperirea acestor riscuri substanțiale, investițiile în centrale nucleare noi nu ar fi realizate în timp util.

157 Prin urmare, trebuie respinsă critica întemeiată pe caracterul insuficient al motivării, prevăzută în considerentul (392) al deciziei atacate.

b) Cu privire la critica prin care se urmărește demonstrarea existenței unor erori materiale și formale care afectează considerațiile Comisiei prevăzute la punctul 9.3 din decizia atacată

158 Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului invocă argumente care urmăresc să demonstreze caracterul eronat al considerațiilor Comisiei prevăzute la punctul 9.3 din decizia atacată, potrivit cărora, având în vedere absența instrumentelor financiare de piață și a altor tipuri de contracte care să permită acoperirea riscurilor substanțiale la care sunt supuse investițiile în domeniul nuclear, a fost necesară intervenția statului pentru atingerea obiectivului de promovare a energiei nucleare și în special a celui de creare a unor centrale nucleare noi. Potrivit acestor state membre, Comisia a comis erori materiale și formale în această privință.

159 Comisia, Republica Cehă, Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, Republica Slovacă și Regatul Unit contestă aceste argumente. Comisia susține că unele dintre argumentele invocate de Republica Austria sunt inadmisibile, din cauza caracterului tardiv al acestora.

160 În acest context, trebuie amintit că, pentru aplicarea articolului 107 alineatul (3) TFUE, Comisia dispune de o largă putere de apreciere, al cărei exercițiu implică evaluări complexe de ordin economic și social. Controlul jurisdicțional aplicat exercitării acestei puteri de apreciere se limitează la verificarea respectării normelor de procedură și de motivare, precum și la controlul exactității materiale a faptelor reținute și al absenței erorilor vădite de apreciere sau a abuzului de putere (Hotărârea din 26 septembrie 2002, Spania/Comisia, C‑351/98, EU:C:2002:530, punctul 74, și Hotărârea din 29 aprilie 2004, Italia/Comisia, C‑372/97, EU:C:2004:234, punctul 83).

161 Cu toate acestea, deși Comisia dispune de o marjă de apreciere în materie economică, aceasta nu implică faptul că instanța Uniunii trebuie să se abțină de la a controla interpretarea unor date de natură economică la care recurge Comisia. Astfel, instanța Uniunii trebuie nu numai să verifice exactitatea materială a elementelor de probă invocate, fiabilitatea și coerența lor, ci de asemenea să controleze dacă aceste elemente constituie ansamblul datelor pertinente ce trebuie luate în considerare pentru aprecierea unei situații complexe și dacă acestea sunt de natură să susțină concluziile deduse. Totuși, în cadrul acestui control, nu intră în competența instanței Uniunii să înlocuiască aprecierea economică a Comisiei cu propria apreciere. În plus, este necesar să se arate că, în cazurile în care o instituție a Uniunii dispune de o largă putere de apreciere, controlul respectării anumitor garanții procedurale prezintă o importanță fundamentală. Potrivit jurisprudenței, printre aceste garanții, figurează obligația instituțiilor competente de a examina, cu grijă și cu imparțialitate, toate elementele relevante ale cazului și de a‑și motiva decizia în mod suficient (a se vedea Hotărârea din 22 noiembrie 2007, Spania/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punctele 56-58 și jurisprudența citată).

162 Argumentele invocate de Republica Austria și de Marele Ducat al Luxemburgului trebuie analizate ținând seama de aceste principii.

163 În primul rând, Republica Austria arată că simplul fapt că o anumită întreprindere nu se poate finanța pe piață nu este suficient pentru a constata că obiectivul de interes public urmărit de un stat membru nu ar putea fi realizat fără intervenția acestuia.

164 Acest argument trebuie respins.

165 În această privință, este suficient să se arate că, în considerentele (381)-(391) ale deciziei atacate, Comisia nu se limitează la examinarea situației individuale a NNBG sau a investitorilor acestei societăți, ci se pronunță într‑un mod mai general cu privire la faptul dacă, în absența unei intervenții a Regatului Unit, ar fi construite capacități noi de producție a energiei nucleare în acest stat membru, având în vedere absența instrumentelor financiare de piață și a altor tipuri de contracte care să permită acoperirea riscurilor substanțiale la care sunt supuse investițiile în domeniul nuclear.

166 În al doilea rând, Republica Austria arată că concluzia Comisiei prevăzută în considerentele (382) și (383) ale deciziei atacate, potrivit căreia nu au existat instrumente financiare adecvate pentru investiții în capacități noi de producție a energiei nucleare, nu este întemeiată pe o analiză suficient de solidă și de detaliată și nu este suficient de motivată.

167 Primo, Republica Austria arată că Comisia nu a luat în considerare alte forme de investiții, precum finanțarea prin sindicalizare internațională sau ajutoarele individuale care ar fi acordate de finanțatori care au posibilitatea de a furniza mijloace financiare suficiente în această privință.

168 În această privință, trebuie amintit că, în considerentele (381)-(392) ale deciziei atacate, Comisia a explicat în mod detaliat motivele pentru care investițiile în domeniul nuclear sunt supuse unor riscuri semnificative și a constatat că nu există instrumente financiare de piață sau alte tipuri de contracte care să permită acoperirea acestor riscuri. După efectuarea activităților de modelare, Comisia a constatat, pe de altă parte, că, în aceste împrejurări, există un grad ridicat de incertitudine cu privire la realizarea de investiții private în centrale nucleare noi într‑un termen realist.

169 Având în vedere aceste elemente, simpla menționare de către Republica Austria a posibilității de finanțare prin sindicalizare internațională sau prin ajutoare individuale care ar putea fi acordate de finanțatori care au posibilitatea de a furniza mijloace financiare suficiente în această privință nu este susceptibilă să demonstreze că aceste considerații ale Comisiei sunt afectate de o eroare vădită de apreciere.

170 Astfel, pentru a stabili că Comisia a săvârșit o eroare vădită în aprecierea faptelor, de natură să justifice anularea deciziei atacate, elementele de probă prezentate de reclamantă trebuie să fie suficiente pentru a lipsi de plauzibilitate aprecierile faptelor reținute în decizie (Hotărârea din 12 decembrie 1996, AIUFFASS și AKT/Comisia, T‑380/94, EU:T:1996:195, punctul 59, și Hotărârea din 6 octombrie 2009, FAB/Comisia, T‑8/06, nepublicată, EU:T:2009:386, punctul 78).

171 Or, Republica Austria nu a explicat motivele pentru care nici riscurile semnificative la care sunt supuse investițiile în domeniul nuclear, în special din cauza combinării costurilor de capital inițiale mari, a perioadelor lungi de construcție și a perioadei lungi de funcționare pentru recuperarea costurilor aferente investiției, precum și a ciclurilor de viață foarte lungi și complexe, a evoluției incerte a prețurilor cu ridicata și a costurilor de dezafectare și a riscului de blocaj, nu s‑ar opune finanțării prin sindicalizare internațională sau finanțărilor individuale.

172 Prin urmare, acest argument trebuie respins.

173 Secundo, Republica Austria arată că problema lipsei indicilor de preț pe termen lung se referă și la alte tehnologii și trebuie, în consecință, să fie considerată o dată de piață clasică care trebuie luată în considerare în aprecierea riscului proiectului. Contrar afirmațiilor Comisiei, nu ar exista indici de preț stabili pentru următorii 10‑15 ani pe piața energiei electrice. La cele mai lichide burse europene ale energiei electrice, produsele propuse ar avea în acest moment o durată de viață de până la 7 ani. Chiar și pentru centralele electrice care utilizează tehnologii cu o durată de exploatare mai mică decât centralele nucleare, o parte importantă a duratei de viață a acestora nu ar fi acoperită de indicii de preț disponibili.

174 În această privință, este suficient să se arate că, chiar și presupunând că acest argument al Republicii Austria este întemeiat, acesta nu ar fi susceptibil să repună în discuție concluzia Comisiei cu privire la absența instrumentelor financiare adecvate pentru investițiile în centrale nucleare noi. Dimpotrivă, argumentul întemeiat pe faptul că nu există indici de preț stabili chiar pentru perioade mai scurte decât perioada de 10‑15 ani de care a ținut cont Comisia este susceptibil să consolideze considerațiile Comisiei cu privire la existența unor factori care se opun investițiilor în astfel de centrale noi.

175 Tertio, trebuie respins argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că, în cadrul analizei sale, Comisia nu ar fi trebuit să se limiteze la piețele financiare din Regatul Unit. În această privință, trebuie arătat că, în considerentul (382) al deciziei atacate, Comisia a constatat absența instrumentelor financiare de piață și a altor tipuri de contracte pentru acoperirea riscurilor substanțiale privind investițiile în centrale nucleare. Or, nu reiese nicidecum din acest considerent că, în cadrul analizei sale, Comisia s‑a limitat la instrumentele financiare disponibile în Regatul Unit.

176 Quarto, Republica Austria susține că, în această privință, motivarea deciziei atacate nu este suficientă.

177 Pe de o parte, Republica Austria arată că nu a fost indicat de Comisie motivul pentru care ar trebui să se întemeieze exclusiv pe piețele financiare disponibile în Regatul Unit. Acest argument trebuie respins. Astfel, după cum s‑a arătat deja la punctul 175 de mai sus, acesta se întemeiază pe premisa eronată potrivit căreia Comisia s‑a limitat la piețele financiare menționate.

178 Pe de altă parte, Republica Austria arată că, în orice caz, în considerentele (381)-(392) ale deciziei atacate, Comisia nu a precizat în mod expres piețele financiare de care a ținut seama. În această privință, trebuie să se constate că motivația prezentată în considerentele menționate este suficientă pentru a permite statului membru menționat să cunoască justificările măsurii adoptate și Tribunalului să își exercite controlul. Astfel, în cazul în care acest stat membru consideră că au existat instrumente financiare care nu au fost afectate de factorii identificați de Comisie, acesta ar fi putut să prezinte argumente în această privință în cursul procedurii în fața Tribunalului, ceea ce ar fi permis acestuia din urmă să controleze temeinicia respectivei considerații a Comisiei.

179 Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie respinse argumentele care urmăresc să repună în discuție concluzia Comisiei privind absența instrumentelor financiare adecvate.

180 În al treilea rând, Republica Austria invocă argumente care urmăresc să repună în discuție considerațiile Comisiei întemeiate pe riscul unui blocaj politic.

181 Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în considerentul (384) al deciziei atacate, deși a exprimat o rezervă cu privire la faptul dacă situația de blocaj pe care o identificase putea fi calificată drept disfuncționalitate a pieței, Comisia a constatat că acest risc este posibil „să constituie un factor care poate face ca investițiile în noile [centrale nucleare] să fie mai dificile, în special având în vedere termenele lungi necesare pentru construcția, exploatarea și dezafectarea centralelor nucleare”. Prin urmare, instituția menționată a constatat că, din punctul de vedere al potențialilor investitori, riscul unui blocaj politic este un factor care se opune investițiilor în astfel de centrale noi.

182 Primo, Republica Austria susține că o situație de blocaj există numai în cazul în care una dintre părțile la un contract de lungă durată, care nu este definit în întregime la momentul încheierii sale, se bucură de o marjă de manevră considerabilă care îi permite să adopte un comportament oportunist, în timp ce cealaltă parte s‑a angajat în mod anticipat prin efectuarea, cu titlu de exemplu, a unor investiții foarte importante, netransferabile. Contrar considerațiilor Comisiei, acest lucru nu este valabil în speță.

183 În această privință, trebuie arătat că reiese din considerentele (384) și (385) ale deciziei atacate că, chiar dacă toate tehnologiile pot fi, în principiu, afectate de un blocaj politic, proiectele nucleare ar fi în general expuse mai mult acestui risc. În acest context, Comisia a remarcat, pe de o parte, că guvernele ulterioare ar putea avea opinii diferite cu privire la oportunitatea tehnologiei nucleare, ceea ce ar putea intensifica incertitudinea pentru investitorii privați, și, pe de altă parte, că aceste incertitudini sunt mai importante pentru tehnologia nucleară, din cauza naturii controversate a acestei tehnologii, a orizontului de timp mai mare și a investițiilor ample.

184 În ceea ce privește argumentele invocate de Republica Austria, este necesar să se constate că aceasta se limitează, pe de o parte, să explice ceea ce înțelege prin situație de blocaj și, pe de altă parte, să susțină că o întreprindere care investește în capacități de producție a energiei nucleare nu se găsește într‑o astfel de situație.

185 Or, trebuie să se constate că argumentația dezvoltată de Republica Austria nu este de natură să demonstreze că considerațiile Comisiei prevăzute în considerentele (384) și (385) ale deciziei atacate sunt afectate de erori vădite de apreciere (a se vedea punctele 160, 161 și 170 de mai sus). În special, Republica Austria nu prezintă argumente susceptibile să lipsească de caracter plauzibil considerația Comisiei potrivit căreia riscul descris la punctul 183 de mai sus constituie un factor care se opune investițiilor în construirea și în exploatarea unor centrale nucleare noi.

186 Prin urmare, acest argument trebuie respins.

187 Secundo, Republica Austria susține că riscul unei modificări a cadrului politic nu este un risc specific centralelor nucleare, ci un risc general care se referă la toate proiectele contestate în opinia publică, în special cele care necesită resurse importante. În consecință, un astfel de risc nu ar trebui să constituie un factor care trebuie corectat prin intermediul unui ajutor de stat.

188 În această privință, pe de o parte, trebuie arătat că, în considerentele (384) și (385) ale deciziei atacate, Comisia nu a exclus nicidecum faptul că riscul unei modificări a cadrului politic poate exista de asemenea pentru alte proiecte și se poate opune investițiilor în astfel de proiecte.

189 Pe de altă, trebuie să se constate că Republica Austria nu prezintă niciun argument susceptibil să repună în discuție plauzibilitatea considerației Comisiei potrivit căreia riscul modificării cadrului politic ar avea un impact puternic asupra tehnologiei nucleare, în special ca urmare a naturii controversate a acestei tehnologii, a probabilității respectivului risc, a anvergurii acestei modificări, care ar putea merge până la abandonarea totală a industriei nucleare, a perioadelor de rambursare foarte lungi și a valorii foarte mari a investițiilor.

190 Prin urmare, nici acest argument al Republicii Austria nu este susceptibil să demonstreze existența unei erori vădite în raționamentul Comisiei.

191 Tertio, Republica Austria arată că, în caz de expropriere, având în vedere protecția investițiilor și a drepturilor patrimoniale, ar fi garantată o despăgubire financiară.

192 Pe de o parte, în măsura în care acest argument urmărește să demonstreze că Comisia nu a luat în considerare în mod suficient faptul că o despăgubire financiară ar fi garantată, acesta trebuie respins. Astfel, în acest context, trebuie arătat că problema de a ști în ce măsură ar fi garantată o despăgubire financiară în caz de închidere anticipată a centralei nucleare Hinkley Point a fost examinată de către Comisie. Astfel, în considerentul (192) al deciziei de inițiere a procedurii oficiale de investigare, Comisia a explicat că plata de daune interese achitate de autoritățile naționale pentru repararea unui prejudiciu cauzat de autoritățile publice nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În plus, în considerentul (322) al deciziei atacate, aceasta a constatat că principiile generale care stau la baza dreptului Regatului Unit și a dreptului Uniunii prevăd un drept la compensație în cazul în care a avut loc privarea de un drept de proprietate.

193 Pe de altă parte, în ipoteza în care argumentul Republicii Austria ar urmări să demonstreze că, având în vedere faptul că a fost garantată o despăgubire financiară, a fost vădit eronat să se considere că riscul de blocaj politic a constituit un factor care să poată fi considerat unul care se opune investițiilor în centrale nucleare noi, acesta trebuie de asemenea respins. Astfel, simplul fapt că o despăgubire poate fi solicitată pe baza principiilor generale care stau la baza dreptului Regatului Unit și a dreptului Uniunii nu se opune ca riscul de blocaj politic să aibă un efect disuasiv pentru potențialii investitori. Având în vedere valoarea investițiilor în cauză în speță, simpla perspectivă de a obține, dacă este cazul, după un eventual litigiu, o despăgubire financiară de valoare incertă în caz de expropriere nu este de natură să înlăture complet obstacolul în calea investițiilor, care rezultă din riscul de blocaj politic. În consecință, Comisia nu a comis o eroare vădită de apreciere prin faptul de a considera că, în pofida faptului că poate fi solicitată o despăgubire, riscul de blocaj politic constituie un factor care se opune investițiilor în capacități noi de producere a energiei nucleare.

194 Quarto, Republica Austria arată că era greșit ca operatorii Hinkley Point C să fie „imunizați” împotriva viitoarelor decizii politice luate în mod democratic. Marele Ducat al Luxemburgului susține că astfel de decizii politice nu pot fi considerate disfuncționalități ale pieței.

195 În măsura în care, prin argumentele lor, Republica Austria și Marele Ducat al Luxemburgului doresc să arate că viitoare decizii politice adoptate în mod democratic nu pot fi luate în considerare în cadrul examinării faptului dacă există factori care se opun investițiilor în centrale nucleare noi, acestea trebuie respinse. Astfel, în cadrul acestei analize, Comisia poate lua în considerare toate elementele susceptibile să se opună faptului ca, în absența unei intervenții a statului, astfel de capacități noi să fie create în timp util de forțele pieței. În consecință, nu a fost vădit eronat faptul de a ține seama, în acest context, de incertitudinile care pot rezulta dintr‑un risc de blocaj politic și care, pentru motivele menționate la punctul 189 de mai sus, ar pune o presiune deosebit de mare asupra domeniului nuclear.

196 În măsura în care prin acest argument Republica Austria nu se limitează să repună în discuție necesitatea ca atare a unei intervenții a Regatului Unit, ci dorește de asemenea să susțină existența unei supracompensări, din cauza faptului că măsurile concrete, și anume contractul pe diferență, acordul cu secretarul de stat și garanția pentru credite, ar merge dincolo de ceea ce este necesar pentru a depăși obstacolele constatate, este vorba despre un argument care se referă la considerațiile Comisiei privind caracterul necesar al măsurilor în cauză și care se suprapune cu argumentele dezvoltate în cadrul celui de al șaselea motiv. În consecință, acest argument este inoperant în prezentul context, dar va fi luat în considerare în cadrul analizei celui de al șaselea motiv.

197 În consecință, trebuie respinse toate argumentele care urmăresc să repună în discuție considerațiile Comisiei întemeiate pe posibilitatea unei situații de blocaj politic, sub rezerva argumentului care urmărește respectul principiului proporționalității, care va fi examinat în cadrul celui de al șaselea motiv.

198 În al patrulea rând, Republica Austria arată că construirea altor centrale nucleare a fost finanțată fără acordarea de ajutoare de stat. În acest context, aceasta se referă în special la construirea centralelor nucleare de la Flamanville (Franța) și de la Olkiluoto (Finlanda).

199 Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în considerentele (381)-(392) ale deciziei atacate, Comisia a arătat că, din cauza faptului că investițiile în domeniul nuclear sunt supuse unor riscuri semnificative și nu există instrumente financiare de piață sau alte tipuri de contracte care să permită acoperirea acestor riscuri, există un grad ridicat de incertitudine cu privire la realizarea într‑un termen realist a investițiilor de piață în centrale nucleare noi. De asemenea, trebuie reamintit că Comisia a întemeiat această concluzie nu numai pe identificarea acestor factori, ci și pe activitățile de modelare.

200 Prin urmare, este necesar să se analizeze dacă argumentul Republicii Austria întemeiat pe faptul că centrale nucleare care dețin același timp de reactor ca cel care trebuie utilizat la Hinkley Point C sunt construite la Flamanville și la Olkiluoto, fără să fi fost acordate ajutoare de stat, este susceptibil să lipsească de plauzibilitate aceste aprecieri ale Comisiei.

201 În această privință, primo, trebuie arătat că reiese de la punctul 25 din decizia de inițiere a procedurii oficiale de investigare că înainte de adoptarea deciziei atacate era deja cunoscut faptul că proiectele de construcție ale centralelor de la Flamanville și de la Olkiluoto generaseră costuri suplimentare importante.

202 Secundo, este necesar să se arate că, potrivit indicațiilor Comisiei și ale Republicii Franceze, care nu au fost contestate de Republica Austria și nici de Marele Ducat al Luxemburgului, deciziile de a investi în proiectele de construcție menționate de Republica Austria au fost luate înainte de accidentul reactorului nuclear de la Fukushima (Japonia).

203 Tertio, trebuie amintit că aceste proiecte au fost concepute în condiții‑cadru diferite. După cum a susținut Comisia, fără ca acest lucru să fie contestat în mod amănunțit de Republica Austria și nici de Marele Ducat al Luxemburgului, decizia de a investi în construcția centralei nucleare de la Flamanville a fost adoptată în anul 2005, prin urmare, înainte de criza financiară mondială din anii 2007 și 2008, în timp ce decizia atacată a fost adoptată după declanșarea acesteia. În ceea ce privește centrala nucleară de la Olkiluoto, trebuie observat că reiese din programul cu caracter informativ în domeniul nuclear din 4 octombrie 2007, COM(2007) 565 final, că investiția în această centrală nucleară a fost obținută datorită încheierii unui acord între acționari, asigurându‑se un preț fix al energiei pentru proprietarii investitori. Pe de altă parte, potrivit indicațiilor Comisiei, care nu au fost contestate în mod amănunțit de Republica Austria și nici de Marele Ducat al Luxemburgului, acționarii aceleiași centrale sunt în esență producători de hârtie și energia produsă este repartizată între acționari pentru costul real de producție.

204 Quarto, Comisia invocă faptul că prețul cu ridicata al electricității în Uniune a scăzut drastic după deciziile de a investi în construcția centralelor nucleare de la Flamanville și de la Olkiluoto (între 35 % și 45 % între anii 2008 și 2012), fapt care nu este contestat de Republica Austria și nici de Marele Ducat al Luxemburgului.

205 Având în vedere aceste împrejurări, trebuie constatat că argumentul întemeiat pe faptul că sunt construite la Flamanville și la Olkiluoto centrale nucleare care dețin același tip de reactor ca cel care trebuie utilizat la Hinkley Point C, fără să fi fost acordate ajutoare de stat, nu este susceptibil în sine să lipsească de plauzibilitate aprecierile Comisiei dezvoltate în considerentele (381)-(392) ale deciziei atacate.

206 Prin urmare, acest argument trebuie respins.

207 În al cincilea rând, Republica Austria susține că există proiecte de infrastructură pe deplin comparabile (centrale hidraulice, tuneluri, mari org