ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40

În ceea ce privește chestiunea dacă reclamantul este vizat direct de decizia atacată, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, afectarea directă a unui particular impune, în primul rând, ca actul atacat să producă în mod direct efecte asupra situației juridice a acestui particular și, în al doilea rând, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor care sunt însărcinați cu punerea sa în aplicare, aceasta având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea Uniunii Europene, fără aplicarea altor norme intermediare (Hotărârea din 5 mai 1998, Dreyfus/Comisia, C‑386/96 P, EU:C:1998:193, punctul 43, și Hotărârea din 10 septembrie 2009, Comisia/Ente per le Ville Vesuviane și Ente per le Ville Vesuviane/Comisia, C‑445/07 P și C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punctul 45).
41

În plus și cu titlu suplimentar, nu reiese din cererea introductivă că reclamanta ar fi invocat în temeiul articolului 277 TFUE o excepție de nelegalitate împotriva Regulamentului nr. 340/2008 și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 254/2013. Trebuie amintit, în această privință, că litigiul este determinat de cererea de sesizare a instanței și că o excepție de nelegalitate este inadmisibilă atunci când este prezentată într‑un stadiu ulterior al procedurii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 septembrie 2005, Common Market Fertilizers/Comisia, T‑134/03 și T‑135/03, EU:T:2005:339, punctul 51 și jurisprudența citată). Or, în speță, rezultă din cererea introductivă că reclamanta a depus o acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE, solicitând Tribunalului „[a]nularea actelor atacate și indicate în introducere”, inclusiv a Regulamentului nr. 340/2008 și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 254/2013. Articolul 277 TFUE nu face parte dintre dispozițiile invocate în cererea introductivă în susținerea acțiunii, ceea ce reclamanta a recunoscut în cadrul ședinței. Pe de altă parte, niciun element nu susține teza reclamantei potrivit căreia aceasta ar fi invocat, în stadiul cererii introductive, o excepție de nelegalitate împotriva acestor două regulamente. Mai exact, astfel cum s‑a arătat anterior, expunerea motivelor invocate în susținerea acțiunii, cuprinsă în cererea introductivă, nu precizează în ce măsură Regulamentul nr. 340/2008 și Regulamentul de punere în aplicare nr. 254/2013 ar fi afectate de nelegalitate. În plus, excepția de nelegalitate invocată de reclamantă în stadiul observațiilor sale cu privire la excepția de inadmisibilitate nu se bazează pe niciun element de drept sau de fapt semnalat în cursul procedurii.
576

În consecință, chiar dacă teoretic Merck (GUK) a putut să obțină citalopramul generic sub formă de IFA de la terți și să vândă alte tipuri de produse finite decât cele fabricate de Lundbeck, nu avea niciun interes să procedeze astfel, deoarece avea posibilitatea, fără să își asume niciun risc, să obțină suma de 5 milioane de GBP cu titlu de profituri garantate pentru vânzarea de Cipramil, în temeiul punctului 6.2 din acordul GUK pentru Regatul Unit, în timp ce orice încercare de a intra pe piață cu alte produse generice ar fi putut să o expună unor acțiuni în contrafacere și în daune interese din partea Lundbeck. În plus, după cum Comisia susține în considerentul (784) al deciziei atacate, este dificil să se perceapă interesul pe care terții l‑ar fi avut să cumpere citalopram generic sub formă de IFA prin intermediul Merck (GUK) pentru a‑l revinde sub formă de produse finite în Regatul Unit, dacă aceștia puteau să îl obțină direct de la producătorul de IFA sau de la furnizorul privilegiat.
87

Or, după cum a subliniat în mod întemeiat Comisia, cadrul contractual nu are relevanță atunci când este vorba despre fraude sau despre nereguli potențiale. Astfel, într‑un asemenea context, Comisia putea să informeze în mod legitim OLAF despre situația în litigiu și să îi transmită informațiile obținute în cadrul auditului. Transferul către OLAF al datelor cu caracter personal era necesar pentru executarea de către acesta din urmă a sarcinii sale care constă în protejarea intereselor financiare ale Uniunii și îndeplinea astfel condiția prevăzută la articolul 7 din Regulamentul nr. 45/2001. A reține teza reclamantului ar echivala cu a considera că Comisia, chiar dacă are suspiciuni privind o fraudă, nu ar putea avertiza OLAF pentru motivul că ar fi într‑o relație contractuală cu întreprinderea vizată de aceste suspiciuni. O astfel de interpretare ar fi în contradicție vădită cu necesitatea de a garanta protecția intereselor financiare ale Uniunii împotriva fraudelor și altor nereguli. În plus, raportul de audit inițial nu menționează numele reclamantului decât în calitate de consultant și nu ridică suspiciuni de fraudă în privința sa.
3

La data de 17 iulie 2013, Comisia a adoptat Decizia 2014/200/UE privind schema de ajutoare SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) pusă în aplicare de Spania – Regim fiscal aplicabil anumitor acorduri de leasing financiar, cunoscut și sub denumirea de sistem fiscal spaniol în materie de leasing (JO 2014, L 114, p. 1, denumită în continuare „decizia atacată”). Prin această decizie, Comisia a considerat că anumite măsuri fiscale care compuneau STL „constitui[au] ajutor de stat” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, pus în aplicare în mod nelegal de Regatul Spaniei de la 1 ianuarie 2002, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE. Aceste măsuri au fost considerate ca fiind în parte incompatibile cu piața internă. Recuperarea a fost dispusă, în anumite condiții, doar de la investitorii care au beneficiat de avantajele în cauză, fără posibilitatea ca aceștia să transfere altor persoane sarcina recuperării.
15

La 19 decembrie 2012, Comisia a adoptat Decizia (UE) 2015/1225 privind majorarea de capital efectuată de SEA în favoarea Sea [Handling] [cazul SA.21420 (C 14/10) (ex NN 25/10) (ex CP 175/06)], notificată cu numărul C(2012) 9448 (JO 2015, L 201, p. 1, denumită în continuare „decizia atacată”).
1

Prezenta acțiune are ca obiect o cerere de anulare a Regulamentului delegat (UE) nr. 665/2013 al Comisiei din 3 mai 2013 de completare a Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește etichetarea energetică a aspiratoarelor (JO 2013, L 192, p. 1, denumit în continuare „regulamentul atacat”), formulată de reclamanta Dyson Ltd, societate de drept englez care are 4400 de angajați la nivel mondial și care proiectează, produce și comercializează, în mai mult de 60 de țări, aspiratoare de uz casnic ale căror colectoare de praf funcționează cu recipiente fără sac.
357

Concluziile pe care reclamantele le deduc dintr‑un articol de presă din 19 februarie 2015, intitulat „Did the troika defraud billions at the expense of thousands of depositors in Cyprus?” (A fraudat troica miliarde pe cheltuiala miilor de deponenți din Cipru?), de asemenea nu susțin teza lor. Astfel, contrar afirmațiilor reclamantelor, nu reiese în niciun fel din acest articol că Eurogrupul a „acceptat” ca vânzarea sucursalelor grecești să se realizeze la un preț cu mult sub valoarea lor. Nu rezultă de aici nici că BCE a „conceput și a definit” această vânzare, cu atât mai puțin că aceasta a stabilit prețul lor. Desigur, articolul menționat arată că „funcționarii BCE și ai Comisiei au imaginat un plan curajos”, potrivit căruia băncile cipriote erau constrânse să cedeze „toate activităților lor din Grecia pentru a proteja grecii de șocul cipriot”. Totuși, în acest scop, articolul în discuție se întemeiază pe raportul intern al BCE din 27 ianuarie 2013, menționat la punctul 336 de mai sus și care examinează diferitele scenarii pentru separarea sucursalelor grecești și a băncilor vizate în raport cu riscul de contagiere a sistemului financiar grecesc. Or, astfel cum arată în mod pertinent BCE, împrejurarea că serviciile sale au examinat asemenea scenarii în cadrul unui document intern nu înseamnă că aceasta a „conceput și a definit” vânzarea sucursalelor grecești, nici că a jucat un rol în determinarea prețului de vânzare. Dimpotrivă, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 351-356 de mai sus, acest preț a fost rezultatul unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii.
170

În al patrulea rând, trebuie subliniat că obligația, formulată la punctul 6.3.4 din Comunicarea privind principiul precauției, de a desfășura o analiză de impact nu este în ultimă instanță altceva decât o expresie specifică a principiului proporționalității. Prin urmare, argumentul Comisiei ar însemna că aceasta ar fi scutită, în cadrul aplicării Regulamentului nr. 1107/2009, de respectarea acestui principiu, cel puțin în ceea ce privește partea sa economică. Or, a afirma într‑un domeniu în care Comisia dispune de o largă putere de apreciere că are dreptul să ia măsuri fără a trebui să evalueze avantajele și dezavantajele acestora nu este compatibil cu principiul proporționalității. Astfel, recunoașterea unei puteri de apreciere a administrației are drept corolar necesar și indispensabil obligația să își exercite această competență și să țină seama de toate informațiile relevante în acest scop. Acest lucru este cu atât mai mult valabil în contextul aplicării principiului precauției, atunci când administrația ia măsuri care restrâng drepturile cetățenilor, nu pe baza certitudinii științifice, ci pe baza incertitudinii: în cazul în care administratul trebuie să suporte faptul că o activitate economică îi poate fi interzisă, chiar dacă nici măcar nu este sigur că aceasta implică un risc inacceptabil, ar trebui cel puțin să se impună administrației să măsoare în totalitate, pe cât posibil, consecințele acțiunii sale față de posibilele consecințe ale lipsei de acțiune pentru diferitele interese implicate.
379

În fiecare dintre cele trei concluzii cu privire la substanțele vizate, EFSA a finalizat punctul consacrat datelor de monitorizare printr‑un punct intitulat „Concluzii generale privind datele de monitorizare”, cu următorul cuprins: „În timpul [reuniunii Grupului științific pentru produsele fitosanitare și reziduurile acestora din cadrul EFSA (Panel on Plant Protection Products and their Residues, PPR), care a avut loc în perioada 5-9 noiembrie 2012], experții au evocat recurgerea la datele de monitorizare în cadrul evaluării riscurilor. S‑a considerat că se poate dovedi delicat să se recurgă în mod direct la datele de monitorizare în cadrul unei evaluări a riscurilor, ca urmare a faptului că acestea utilizează numeroși parametri influenți care nu pot fi înțeleși pe deplin (expunere la pesticide, condiții climatice, prezența unor boli, practici agricole etc.). În continuare, este dificil să se stabilească o legătură între expunere și efectele observate în datele de monitorizare (și anume o legătură de cauzalitate). S‑a constatat de asemenea că datele de monitorizare pot să nu ofere o imagine completă, dat fiind faptul că, în unele cazuri, nu toți parametrii sunt studiați (precum, de exemplu, utilizarea medicamentelor de uz veterinar). De asemenea, s‑a subliniat că datele de monitorizare sunt relevante numai pentru statul membru în cauză (și pentru bunele practici agricole aprobate în acest stat membru), și nu pentru toate utilizările autorizate sau condițiile de mediu și agronomice din U[niune]. În general, s‑a considerat că datele de monitorizare erau de o utilitate limitată pentru evaluarea riscurilor, dar că acestea puteau fi utile pentru a comunica informații în schimb gestionarilor de riscuri pentru a le permite să aibă în vedere măsuri de prevenție.”
6

Opoziția era întemeiată pe următoarele mărci anterioare: – marca spaniolă figurativă anterioară depusă la 15 iulie 2010 și înregistrată la 13 decembrie 2010 sub numărul 2939631, care desemnează „brichete și articole pentru fumători”, cuprinse în clasa 34, reprodusă în continuare: – marca Uniunii Europene verbală anterioară TORO depusă la 13 septembrie 2002 și înregistrată la 5 august 2010 sub numărul 2844264, care desemnează „articole de îmbrăcăminte și încălțăminte, articole pentru acoperirea capului; curele”, cuprinse în clasa 25; – marca Uniunii Europene verbală anterioară TORO, depusă la 23 iunie 2000 și înregistrată la 3 ianuarie 2007 sub numărul 1722362, care desemnează „servicii de publicitate; conducerea și administrarea afacerilor; lucrări de birou; vânzarea cu amănuntul de produse alimentare și băuturi, în condițiile în care niciunul dintre aceste servicii și/sau produse nu provine și nici nu are legătură cu taurii”, cuprinse în clasa 35; – marca spaniolă verbală anterioară EL TORO, depusă la 17 iunie 1998 și înregistrată la 8 octombrie 2003 sub numărul 2169043, care desemnează „confecții pentru bărbați, femei sau copii și articole de încălțăminte (cu excepția încălțămintei ortopedice); articole pentru acoperirea capului”, cuprinse în clasa 25; – marca spaniolă figurativă anterioară, depusă la 16 martie 2010 și înregistrată la 22 iunie 2010 sub numărul 2919417, care desemnează servicii de „vânzare cu amănuntul în magazine și prin internet de articole de toate genurile”, cuprinse în clasa 35, reprodusă în continuare:
20

Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) este o asociație de producători de PET din Uniune. Cepsa Química, SA, Equipolymers Srl, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, M & G Polimeri Italia SpA, Novapet, SA, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group și UAB Orion Global pet sunt producători de PET din Uniune.
„(244)

Deși piețele geografice relevante sunt naționale, este util să se examineze piața curieratului expres pentru livrarea coletelor mici în interiorul SEE mai întâi dintr‑un punct de vedere pan‑european. Serviciile de curierat expres în interiorul SEE constituie o industrie în rețea – astfel cum a recunoscut UPS – care impune operatorilor să asigure o prezență în toate țările. Prezența cerută determină la rândul său investiții în infrastructură pe toată lungimea lanțului valoric (preluarea, sortarea, liniile de transport, centrele‑cheie, rețeaua aeriană, avioanele și livrarea). Deși aceste investiții pot fi reduse printr‑o externalizare a unor elemente ale lanțului valoric către terți, externalizarea reduce controlul asupra rețelei și, în cele din urmă, calitatea serviciilor prestate, precum și eficacitatea operațională. Societățile care oferă servicii de înaltă calitate în industria curieratului expres în interiorul SEE cu o rețea de transport expres omogenă care acoperă toate țările din SEE sunt integratorii, care au controlul cel mai strâns asupra rețelei lor. Ca atare, actorii neintegrați nu sunt în măsură să exercite o presiune concurențială suficientă asupra integratorilor. Cel mai mic integrator de pe piața europeană, FedEx, nu exercită o presiune concurențială suficientă asupra părților la concentrare și asupra DHL. În plus, nicio intrare viitoare de amploare suficientă și nicio extindere eventuală realizată de actorii existenți precum FedEx nu pare suficient de probabilă și de rapidă pentru a contracara efectele prejudiciabile așteptate ca urmare a pierderii de concurență cauzate de tranzacție. În plus, nici puterea de cumpărare, nici randamentele nu ar părea suficiente pentru a contrabalansa pierderea de concurență în termenele pertinente pentru aprecierea acestei concentrări.”
5

În această privință, în primul rând, Comisia a arătat că, în conformitate cu punctul 11 din Comunicarea sa privind cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public (2011) (JO 2012, C 8, p. 15, denumit în continuare „cadrul SIEG”), ajutoarele de stat care nu intră în domeniul de aplicare al Deciziei 2012/21/UE din 20 decembrie 2011 privind aplicarea articolului 106 alineatul (2) TFUE în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le‑a fost încredințată prestarea [SIEG] (JO 2012, L 7, p. 3) puteau fi declarate compatibile cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE dacă erau necesare funcționării SIEG în cauză și nu afectau dezvoltarea schimburilor comerciale într‑o măsură care contravine interesului Uniunii Europene, un astfel de echilibru nefiind posibil decât atunci când erau îndeplinite condițiile enunțate în secțiunile 2.2-2.10 din cadrul SIEG [considerentul (190) al deciziei atacate].
1

La 15 iulie 2013, reclamantul, Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe, compus din domnii Hans Heinrich Hansen, Hunor Kelemen, Karl‑Heinz Lambertz, doamna Jannewietske Annie De Vries, domnii Valentin Inzko și Alois Durnwalder și doamna Anke Spoorendonk, a prezentat Comisiei Europene propunerea de inițiativă cetățenească europeană intitulată „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (denumită în continuare „propunerea ICE”) al cărei obiect era, potrivit informațiilor minime furnizate în aplicarea articolului 4 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 211/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 privind inițiativa cetățenească (JO 2011, L 65, p. 1) coroborat cu anexa II la același regulament (denumite în continuare „informațiile necesare”), de a solicita „Uniunii Europene să îmbunătățească protecția persoanelor care aparțin minorităților naționale și lingvistice și să consolideze diversitatea culturală și lingvistică în Uniune”. Reiese din aceleași informații furnizate cu titlu de informații necesare că obiectivele urmărite de inițiativa cetățenească europeană (ICE) constau în a solicita Uniunii Europene „să adopte o serie de acte legislative pentru a îmbunătăți protecția persoanelor care aparțin minorităților naționale și lingvistice și pentru a consolida diversitatea culturală și lingvistică [pe teritoriul său]” și că „[a]ceste acte ar trebui să includă măsuri referitoare la limbile regionale și minoritare, la educație și la cultură, la politica regională, la participare, la egalitate, la conținutul mass‑media, precum și la sprijinul din partea statului acordat de autoritățile regionale”.
120

În ceea ce privește argumentația dezvoltată în această privință în replică, Comisia, susținută de Regatul Unit, răspunde în mod întemeiat că instanțele engleze competente au respins criteriul cvasipenal reținut în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Gough and Another v Chief Constable of Derbyshire [2002] EWCA Civ 351 în ceea ce privește unele măsuri preventive precum cele în discuție în speță. În ceea ce privește punerea în aplicare a măsurilor decise la nivelul Organizației Națiunilor Unite, abordarea corectă în dreptul englez, astfel cum a fost stabilită de Court of Appeal (England & Wales) (Curtea de Apel) în cauzele Secretary of State for the Home Department v. MB [2006] EWCA Civ 1140, [2007] QB 415 și Youssef v. Secretary of State for Foreign & Commonwealth Affairs [2013] EWCA Civ 1302 [2014] 2 WLR 1082, este întemeiată pe un test de „suspiciune rezonabilă” (mai precis pe existența unor elemente de natură să dea naștere unor supoziții).
Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 28 ianuarie 2015 – Argo Development and Manufacturing/OAPI – Clapbanner (Reprezentarea unor articole publicitare)

(Cauza T‑41/14)

„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un articol publicitar — Desene sau modele industriale comunitare anterioare — Cauze de nulitate — Noutate — Caracter individual — Utilizator avizat — Gradul de libertate a creatorului — Impresie globală diferită — Articolele 4, 5 și 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”

1. Desene sau modele industriale comunitare — Condiții de protecție — Desen sau model industrial care constituie o piesă a unui produs complex — Piesă care trebuie să rămână vizibilă în cursul unei utilizări normale a produsului pentru a se considera că este nouă și că prezintă un caracter individual [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 3 lit. (c) și art. 4 alin. (2) și (3)] (a se vedea punctele 14 și 15)

2. Desene sau modele industriale comunitare — Cauze de nulitate — Lipsa caracterului individual — Desen sau model industrial care nu produce asupra utilizatorului avizat o impresie globală diferită de cea produsă de desenul sau modelul industrial anterior — Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 6 alin. (1) și art. 25 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 26, 27 și 29)

3. Desene sau modele industriale comunitare — Cauze de nulitate — Conflict cu un desen sau model industrial anterior — Desen sau model industrial care nu produce asupra utilizatorului avizat o impresie globală diferită de cea produsă de desenul sau modelul industrial anterior — Utilizator avizat — Noțiune [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 6 alin. (1), art. 10 alin. (1) și art. 25 alin. (1) lit. (d)] (a se vedea punctele 34 și 51)

4. Desene sau modele industriale comunitare — Cauze de nulitate — Conflict cu un desen sau model industrial anterior — Desen sau model industrial care nu produce asupra utilizatorului avizat o impresie globală diferită de cea produsă de desenul sau modelul industrial anterior — Criterii de apreciere — Libertatea autorului — Similitudini între desenele sau modelele industriale privind caracteristici comune [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 10 și art. 25 alin. (1) lit. (d)] (a se vedea punctul 37)

Obiectul

Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 22 octombrie 2013 (cauza R 981/2012‑3), privind o procedură de declarare a nulității între Argo Development and Manufacturing Ltd și Clapbanner Ltd

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
RO
Repertor iuljur isprudenței
ECLI:EU:T:2015 :297 1INFORMAȚIIPRIVIND D ECIZIILENEPUBLICATE
Hotărârea T r ibunalului (Camera a t reia) din 2 1 mai 2 0 1 5  – 
Urb Ru lmenți Suceava/OAPI – Adiguzel (URB)
(Cauza T-6 3 5 / 1 4 )
„Marcă comunitară — Procedură de nulitate — Marcă comunitară figurativă UR B — Cerere de 
înregistrare a m ărcii naționale anterioare UR B, a m ărcii naționale colective ve rbale anterioare UR B, a 
mărcii naționale colective figurative anterioare UR B și a m ărcilor figurative internaționale anterioare 
URB — Motiv absolut de refuz — Lipsa relei-credințe a t itularului mărcii comunitare — Articolul 52 
alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv relativ de refuz — Absența unei 
abilitări din partea titularului mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 
alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 — Inexistența unei încălcări a ar ticolului 22 
alineatul (3) și a ar ticolului 72 a lineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 ”
Marcă comunitară — Renunțare, decădere și nulitate — Cauze de n ulitate absolută — Solicitant de 
rea-credință la de punerea cererii de î nregistrare a m ărcii — Criterii de a preciere — Luarea în 
considerare a t uturor factorilor pertinenți existenți la mom entul de punerii cererii de î nregistrare 
[Regulamentul nr. 207/2009 a l Consiliului, art. 52 a lin. (1) lit. (b)] (a se v edea punctele 30-34 și 45)
Obiectul
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a p atra d e recurs a O API din 23 iunie 2014 ( cauza 
R 1974 /2013 -4), privind o p rocedură de nulitate între Urb Rulmenți Su ceava SA ș i domnul Harun 
Adiguzel
Dispozitivul
1) Respinge acțiunea.
2) Obligă Urb Rulmenți Suceava la plata cheltuielilor de judecată.
3) Domnul Harun Adiguzel suportă propriile cheltuieli de judecată.