ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Este necesar să se arate, în această privință, că durata de un an, în care ar trebui, după toate probabilitățile, ca susținătorul reîntregirii să dispună de resurse suficiente are un caracter rezonabil și nu depășește ceea ce este necesar pentru a permite să se evalueze, în mod individual, riscul potențial ca susținătorul reîntregirii să trebuiască să recurgă la sistemul de asistență socială a acestui stat după efectuarea reîntregirii familiei. Astfel, această durată de un an corespunde perioadei de valabilitate a permisului de ședere de care susținătorul reîntregirii trebuie, cel puțin, să dispună în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2003/86, pentru a putea solicita reîntregirea familiei. În plus, potrivit articolului 16 alineatul (1) litera (a) din aceasta, autoritățile competente ale statului membru în cauză au dreptul de a retrage permisul de ședere al membrului de familie al susținătorului reîntregirii în cazul în care susținătorul reîntregirii nu mai dispune de resurse stabile, constante și suficiente pe durata șederii membrului de familie respectiv și până la obținerea de către acesta din urmă a unui permis de ședere autonom, cu alte cuvinte, în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2003/86, cel târziu la cinci ani de rezidență în acest stat membru.
37

În această privință, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor care i‑au fost adresate (Hotărârea Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom‑Boelhouwer, C‑485/12, EU:C:2014:250, punctul 31 și jurisprudența citată).
14

Potrivit articolului 6 din regulamentul menționat, intitulat „Cantitatea maximă care poate fi livrată”: „(1) Pentru fiecare dintre cele trei origini și pentru fiecare dintre trimestrele indicate în anexa I, licențele se eliberează numai pentru o cantitate maximă, egală cu suma dintre: (a) cantitatea menționată în anexa I pentru trimestrul respectiv și pentru originea respectivă; (b) cantitățile nesolicitate în cursul trimestrului precedent pentru originea respectivă; (c) cantitățile neutilizate, cu privire la care Comisia a fost informată, din licențele eliberate anterior pentru originea respectivă. […] (2) Pentru fiecare dintre cele trei origini și pentru fiecare dintre trimestrele indicate în anexa I, cantitatea maximă calculată în conformitate cu alineatul (1) este repartizată după cum urmează: (a) 70 % pentru importatorii tradiționali; (b) 30 % pentru noii importatori. Cu toate acestea, cantitățile disponibile sunt atribuite celor două categorii de importatori, fără nicio distincție, începând din prima zi de luni a celei de a doua luni a fiecărui trimestru.” [traducere neoficială]
13

Din decizia de trimitere rezultă de asemenea că, în anumite cazuri excepționale, există motive deosebit de specifice în temeiul cărora condiția privind existența unei legături suficiente cu statul membru în cauză care să permită o bună integrare nu este impusă. Această situație se regăsește în special în cazul în care refuzul reîntregirii familiei ar fi contrar angajamentelor internaționale ale Regatului Danemarcei sau interesului superior al copilului în cauză în sensul Convenției de la New York privind drepturile copilului, semnată la 20 noiembrie 1989 și ratificată de toate statele membre, ori în cazul în care, din cauza unei boli sau a unui handicap grav, nu ar putea fi justificată pe plan umanitar trimiterea părintelui care are reședința în Danemarca într‑un stat care nu oferă nicio posibilitate de primire și de tratament sau atunci când părintele care are reședința în statul de origine este incapabil să îl îngrijească pe copilul în cauză.
1

Prin recursurile formulate, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, fostă Benteler Stahl/Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK‑Artrom SA, Tubos Reunidos SA, Vallourec Oil and Gas France SAS, fostă Vallourec Mannesmann Oil & Gas France SAS, Vallourec Tubes France SAS, fostă V & M France SAS, Vallourec Deutschland GmbH, fostă V & M Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH & Co. KG, și Železiarne Podbrezová a.s. (denumite în continuare, împreună, „ArcelorMittal și alții”), pe de o parte, și Consiliul Uniunii Europene, pe de altă parte, solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 29 ianuarie 2014, Hubei Xinyegang Steel/Consiliul (T‑528/09, EU:T:2014:35, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s‑a admis cererea formulată de Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (denumită în continuare „Hubei”) având ca obiect anularea Regulamentului (CE) nr. 926/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din fier sau oțel, originare din Republica Populară Chineză (JO L 262, p. 19, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
41

În plus, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, punctul 29 și jurisprudența citată).
54

În ceea ce privește reglementarea în discuție în litigiul principal, reiese din dosarul de care dispune Curtea că cuantumul impozitului pe donații aferent unui imobil situat în Germania este calculat în temeiul ErbStG în funcție atât de valoarea acestui bun imobil, cât și de legătura familială care există eventual între donator și donatar. Or, niciunul dintre aceste două criterii nu depinde de locul de reședință al donatorului sau al donatarului. În consecință, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 62 din concluzii, în ceea ce privește impozitul pe donații datorat pentru un bun imobil situat în Germania și care face obiectul unei donații, nu există nicio diferență obiectivă care să justifice inegalitatea de tratament fiscal între situația în care niciuna dintre părțile la donație nu are reședința în acest stat membru și cea în care cel puțin una dintre acestea din urmă are reședința în statul menționat. Prin urmare, situația fiicelor doamnei Hünnebeck este comparabilă cu cea a oricărui donatar care dobândește prin donație un bun imobil situat în Germania de la o persoană care are reședința pe teritoriul german, cu care are o legătură de la părinte la copil, precum și cu situația oricărui donatar care are reședința pe acest teritoriu și care primește o donație de la o persoană care nu are reședința pe teritoriul respectiv (a se vedea prin analogie Hotărârea din 22 aprilie 2010, Mattner, C‑510/08, EU:C:2010:216, punctul 36).
37

Prin urmare, atunci când o entitate publică urmărește să încheie contracte de furnizare cu toți operatorii economici care doresc să furnizeze produsele respective în condițiile indicate de această entitate, lipsa desemnării unui operator economic căruia i se acordă exclusivitate cu privire la un contract are drept consecință faptul că nu este necesar ca acțiunea acestei autorități contractante să intre sub incidența normelor precise ale Directivei 2004/18 în așa fel încât respectiva autoritate contractantă să fie împiedicată să atribuie un contract prin favorizarea operatorilor naționali.
7

Articolul 2.2 din WSF 2000 prevede: „1. Poate solicita o finanțare a studiilor studentul care: a) are cetățenia neerlandeză; b) nu are cetățenia neerlandeză, însă, în domeniul finanțării studiilor, este considerat resortisant neerlandez în temeiul unui tratat sau al unei decizii a unei organizații internaționale sau c) nu are cetățenia neerlandeză, însă are reședința în Țările de Jos și face parte dintr‑un grup de persoane asimilat, în materie de finanțare, resortisanților neerlandezi, care trebuie să fie determinat printr‑un regulament. 2. Fără a aduce atingere alineatului 1 litera b), un regulament poate desemna grupuri de persoane pentru care aplicarea unui tratament echivalent prevăzută la alineatul 1 litera b) operează numai în ceea ce privește suportarea cheltuielilor legate de accesul la educație. Regulamentul poate stabili norme referitoare la suma și la forma în care se suportă cheltuielile amintite.”
27

Articolul 204 din acest cod prevede: „(1) O datorie vamală la import ia naștere prin: (a) neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, din depozitarea lor temporară sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau (b) nerespectarea unei condiții care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor, în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203 doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză. (2) Datoria vamală ia naștere fie în momentul în care obligația a cărei neexecutare generează datorii vamale încetează a mai fi îndeplinită, fie în momentul în care mărfurile sunt plasate sub regimul vamal în cauză, atunci când se stabilește ulterior că o condiție care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor nu a fost îndeplinită în fapt. (3) Debitorul vamal este persoana căreia i se solicită, în funcție de împrejurări, fie executarea obligațiilor apărute, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, în urma depozitării lor temporare sau a utilizării regimului vamal sub care au fost plasate, fie respectarea condițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acel regim.”
3

Potrivit articolului 2 din Directiva 2003/96: „(1) În sensul prezentei directive, termenul «produse energetice» se aplică produselor: […] (b) incluse în codurile NC 2701, 2702 și 2704-2715; […] (3) Atunci când sunt destinate utilizării, sunt puse în vânzare sau sunt utilizate drept carburant sau combustibil pentru încălzire, produsele energetice altele decât cele pentru care este precizat un nivel de impozitare în prezenta directivă se impozitează în funcție de utilizarea lor, la rata aplicată combustibilului pentru încălzire sau carburantului echivalent. […] (4) Prezenta directivă nu se aplică: (a) impozitării în aval a căldurii și impozitării produselor incluse în codurile NC 4401 și 4402; (b) următoarelor utilizări ale produselor energetice și ale electricității: — produse energetice utilizate în alte scopuri decât drept carburant sau combustibil de încălzire; — dublă utilizare a produselor energetice. Un produs energetic are dublă utilizare atunci când este folosit atât drept combustibil pentru încălzire, cât și pentru alte scopuri decât acela de carburant sau combustibil pentru încălzire. Utilizarea produselor energetice pentru reducerea chimică și în procesele electrolitice și metalurgice este considerată utilizare dublă; — electricitate utilizată în principal în procesul de reducere chimică, dar și în procese electrolitice și metalurgice; — electricitate, atunci când reprezintă mai mult de 50 % din costul unui produs. «Costul unui produs» înseamnă achizițiile totale de bunuri și servicii, plus costurile de personal plus consumul de capital fix la nivelul întreprinderii, conform definiției din articolul 11. Acest cost se calculează în medie pe unitate. «Costul electricității» înseamnă valoarea reală de cumpărare a electricității sau costul de producție al electricității dacă este produsă în întreprindere; — procese mineralogice. «Procese mineralogice» înseamnă procesele clasificate în nomenclatura NACE la codul DI 26 «Fabricarea altor produse minerale nemetalice», care figurează în Regulamentul (CEE) nr. 3037/90 al Consiliului din 9 octombrie 1990 privind clasificarea statistică a activităților din Comunitatea Europeană [(JO 1990, L 293, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 216)]. Totuși, dispozițiile din articolul 20 se aplică acestor produse energetice. […]”
15

Prin declarația (Deed Poll) din 26 iulie 2004, înregistrată la 22 septembrie 2004 la serviciile Supreme Court of England and Wales (Curtea Supremă din Anglia și din Țara Galilor, Regatul Unit) și publicată în The London Gazette la 8 noiembrie 2004, reclamantul din litigiul principal și‑a schimbat numele astfel încât, în temeiul dreptului britanic, se numește „Peter Mark Emanuel Graf von Wolffersdorff Freiherr von Bogendorff”.
4

Articolul 4 din același regulament, intitulat „Agentul de facilități orare și coordonatorul”, are următorul cuprins: „(1) Statul membru care are în răspundere un aeroport […] coordonat asigură numirea în funcția […] de coordonator de aeroport a unei persoane fizice sau juridice calificate, după consultarea în prealabil a operatorilor de transport aerian care utilizează aeroportul în mod regulat, a organizațiilor care îi reprezintă și a organismului de administrare a aeroportului, precum și a comitetului de coordonare, în cazul în care există un astfel de comitet. Se poate numi același […] coordonator pentru mai multe aeroporturi. (2) Statul membru care are în răspundere un aeroport […] coordonat asigură: […] (b) pe un aeroport coordonat, independența coordonatorului prin separarea funcțională a coordonatorului de orice parte interesată. Sistemul de finanțare a activităților coordonatorilor este astfel conceput încât să garanteze independența acestora; (c) ca activitatea coordonatorului să se desfășoare în conformitate cu prezentul regulament, de o manieră neutră, nediscriminatorie și transparentă. […] (5) Coordonatorul este singura persoană care răspunde de alocarea sloturilor. Acesta procedează la alocarea sloturilor în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament și asigură ca, în situații de urgență, să fie posibilă alocarea sloturilor și în afara orelor de program. (6) […] Coordonatorul urmărește conformitatea operațiilor operatorilor de transport aerian cu sloturile alocate acestora. Verificările de conformitate menționate se realizează în cooperare cu organismul de administrare a aeroportului și cu autoritățile de control al traficului aerian și țin seama de oră și alți parametri relevanți referitori la aeroportul în cauză. […] […] (8) La cerere și în termen rezonabil, coordonatorul pune la dispoziția părților interesate, în special a membrilor sau observatorilor comitetului de coordonare, fără plată, fie în formă scrisă, fie în orice altă formă ușor accesibilă, următoarele informații: (a) sloturile istorice defalcate pe linii aeriene, în ordine cronologică, pentru toți transportatorii aerieni din aeroport; (b) sloturile solicitate (cereri inițiale), defalcate pe transportatori aerieni și în ordine cronologică, pentru toți transportatorii aerieni; (c) toate sloturile orare alocate și cererile extraordinare de sloturi, cuprinse în liste separate, în ordine cronologică, defalcate pe transportatori aerieni, pentru toți transportatorii aerieni; (d) sloturile orare disponibile; (e) detalii complete privind criteriile folosite la alocare.”
18

La 10 martie 2014, Envirotec a formulat apel împotriva acestei hotărâri la Østre Landsret (Curtea de Apel din Regiunea de Est, Danemarca). În fața acesteia din urmă, ea solicită obligarea Ministerului Finanțelor la plata sumei de 1099695 DKK (aproximativ 147000 de euro), majorată cu dobânzi. În susținerea cererii formulate, arată că lingourile în discuție în litigiul principal nu intră sub incidența articolului 198 alineatul (2) din Directiva TVA, întrucât nu este vorba nici despre produse finite care intră în categoria aurului de investiții, nici despre aur care se prezintă sub formă de materie primă sau de produs semiprelucrat. În schimb, lingourile respective ar intra sub incidența articolului 199 alineatul (1) litera (d) din această directivă, care este aplicabil rebuturilor, inclusiv rebuturilor de aur.
28

În aceste condiții, Curtea de Apel Bacău (România) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare, prima fiind proprie cauzei C‑260/14, în timp ce a doua, a treia și a patra întrebare sunt în esență identice în cauzele C‑260/14 și C‑261/14: „1) Dacă nerespectarea, de către o autoritate contractantă care beneficiază de o subvenție din fonduri structurale, a normelor privind atribuirea unui contract de achiziție publică având o valoare estimată sub valoarea prag prevăzută de articolul 7 litera (a) din Directiva 2004/18, cu ocazia atribuirii contractului care are ca obiect realizarea acțiunii subvenționate, constituie o «abatere» în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95, respectiv o «neregularitate» în sensul articolului 2 punctul 7 din Regulamentul nr. 1083/2006? 2) Articolul 98 alineatul (2) primul paragraf teza a doua din Regulamentul nr. 1083/2006 trebuie interpretat în sensul că corecțiile financiare ale statelor membre, în cazul în care acestea au fost aplicate cheltuielilor cofinanțate din fondurile structurale pentru nerespectarea normelor în materia achizițiilor publice, sunt măsuri administrative în accepțiunea articolului 4 din Regulamentul nr. 2988/95 sau sunt sancțiuni administrative în accepțiunea articolului 5 litera (c) din același regulament? 3) În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este în sensul că corecțiile financiare ale statelor membre sunt sancțiuni administrative, devine incident principiul aplicării retroactive a sancțiunii mai puțin severe prevăzut de articolul 2 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95? 4) Dacă, pentru situația în care corecțiile financiare au fost aplicate cheltuielilor cofinanțate din fondurile structurale pentru nerespectarea normelor în materia achizițiilor publice, articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 coroborat cu articolul 98 alineatul (2) primul paragraf teza a doua din Regulamentul nr. 1083/2006, având în vedere și principiile securității juridice și încrederii legitime, se opune ca un stat membru să aplice corecții financiare reglementate printr‑un act normativ intern intrat în vigoare ulterior momentului la care se pretinde că a avut loc încălcarea normelor în materia achizițiilor publice?”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Bookit Ltd, pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (administrația fiscală și vamală din Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, denumită în continuare „administrația fiscală”), în legătură cu refuzul scutirii de taxa pe valoarea adăugată (TVA) a anumitor prestări de servicii efectuate de Bookit.
32

Augstākās tiesas Civillietu departaments (Curtea Supremă, Secția Civilă) arată că această ordonanță nu îl privește doar pe domnul Lembergs, ci și terți precum Yelverton, ca și alte persoane care nu au fost părți în procedura în fața High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Commercial Court) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Divizia Băncii Reginei (Secția comercială)]. Or, ar fi dificil de clarificat faptele referitoare la informarea persoanelor neimplicate în cauză cu privire la ordonanța în litigiu și la documentele referitoare la acțiune în cazul în care astfel de documente nu au fost furnizate nici de reclamanți, nici de pârât. Prin urmare, ar trebui să se verifice dacă dreptul Uniunii permite, cu ocazia stabilirii unor măsuri de conservare într‑un litigiu, să se restrângă drepturile de proprietate ale unei persoane care nu este implicată în calitate de parte în litigiul menționat, chiar dacă se prevede totuși că orice persoană care este afectată de o hotărâre privind măsuri de conservare are dreptul să se adreseze în orice moment instanței în cauză pentru a solicita modificarea sau anularea hotărârii, și să fie lăsată în grija reclamanților notificarea acesteia către persoanele interesate, întrucât instanța națională din statul [membru] solicitat nu are nicio posibilitate de a verifica faptele privind respectiva notificare.
19

Klagenævnet for Udbud (Comisia de Soluționare a Contestațiilor în materie de Achiziții Publice) observă în plus că, în anunțul de participare, Banedanmark nu a stabilit condiții minime calitative referitoare la capacitățile tehnice ale ofertanților și că trebuia să efectueze o apreciere calitativă a candidaturilor numai dacă numărul lor era mai mare de șase. Prin urmare, Per Aarsleff ar fi putut să fie preselectată în nume propriu, fără a face parte din grupul Aarsleff și Pihl. Faptul că Per Aarsleff s‑a substituit acestui grup nu ar fi avut de altfel nicio incidență asupra situației ofertanților, întrucât niciunul dintre candidați nu a fost exclus cu ocazia preselecției și niciunul nu ar fi fost îndepărtat în cazul în care Per Aarsleff ar fi participat cu titlu personal. În plus, ar trebui să se facă distincție între situația în care modificarea unui grup intervine înainte de atribuirea contractului și cea în care această modificare intervine după atribuirea respectivă.
18

Instanța menționată arată, pe de o parte, că poziția 2206 din NC cuprinde de asemenea amestecuri de băuturi fermentate și băuturi nealcoolice și că, în temeiul notei explicative la SA, referitoare la poziția 22.06 din SA, asemenea băuturi rămân clasificate la poziția respectivă, chiar dacă li s‑a adăugat alcool sau dacă conținutul în alcool a fost mărit printr‑o a doua fermentație, atât timp cât își păstrează caracterul de produse clasificate la această din urmă poziție. Pe de altă parte, poziția 2208 din NC acoperă de asemenea lichioruri al căror titru alcoolic volumic este în general mai mare de 13,4 %. Or, adăugarea de alcool distilat într‑o băutură care se încadrează la poziția 2206 din NC nu are drept consecință excluderea automată a acesteia. Cu toate acestea, dacă cantitățile de alcool fermentat și de alcool distilat dintr‑un produs precum Petrikov Creamy Green nu sunt determinante pentru clasificarea acestui produs și băutura la care s‑a adăugat alcoolul distilat are proprietățile și caracteristicile produselor care se încadrează la poziția 2208 din NC, produsul respectiv ar trebui clasificat, potrivit acestei instanțe, la poziția menționată.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul a două litigii între Philip Morris Brands SARL și Philip Morris Ltd (denumite în continuare „PMI”), precum și British American Tobacco UK Ltd (denumită în continuare „BAT”), pe de o parte, și Secretary of State for Health (secretarul de stat pentru sănătate), pe de altă parte, în legătură cu legalitatea „intenției și/sau a obligației” guvernului Regatului Unit de a transpune Directiva 2014/40.