În ceea ce privește activitățile de reprezentare a personalului, acestea nu pot fi evaluate de evaluatori ai serviciilor instituției. Astfel, acestea nu intră sub autoritatea lor deoarece aceste activități se desfășoară în afara cadrului funcțional în care, în temeiul articolului 43 din statut, se evaluează în mod normal competența, eficiența și conduita în serviciu a fiecărui funcționar. O instituție, în cadrul procedurii de evaluare pe care a instituit‑o și a aplicat‑o unui funcționar pus la dispoziția unei OSP, a respectat întocmai această cerință atunci când procedura menționată permite unui alt funcționar pus la dispoziția aceleiași OSP, fără a exista un raport ierarhic de subordonare, să acționeze în calitate de evaluator, în plus, unic, în raport cu persoana interesată și astfel să aprecieze competența, eficiența și conduita în serviciu a acesteia în funcția de pe lângă OSP în discuție.

Astfel, poate exista o mare eterogenitate în evaluările funcționarilor diferitor servicii ale unei instituții și această eterogenitate este sursă de dificultăți atunci când autoritatea împuternicită să facă numiri trebuie să efectueze examinarea comparativă a meritelor tuturor funcționarilor vizați, cu respectarea principiului egalității de tratament. În această privință, o metodă de apreciere care constă într‑o comparație a mediei aprecierilor analitice ale diferitor servicii ale unei instituții prin care se urmărește anihilarea subiectivității care rezultă din aprecierile aparținând unor evaluatori diferiți este pertinentă. Prin urmare, metoda de omogenizare a evaluărilor funcționarilor exprimate în cifre, pentru a efectua examinarea comparativă a meritelor funcționarilor promovabili, nu pare a fi inadecvată, în special în scopul neutralizării subiectivității relative a diferitor evaluatori la acordarea notelor, unii fiind în mod obiectiv mai severi decât alții. În plus, această metodă urmărește să pună în aplicare principiul egalității de tratament în măsura în care, pe de o parte, ea este aplicată uniform tuturor funcționarilor, inclusiv celor puși la dispoziția unei organizații sindicale sau profesionale și care fac obiectul unui raport de evaluare întocmit de un evaluator unic care nu este superiorul lor ierarhic. Pe de altă parte, ea permite să se efectueze examinarea comparativă a meritelor pornind de la surse de informații comparabile, în speță constituite din rapoartele de evaluare prezentate într‑un format identic și din notele medii ponderate omogenizate la nivelul instituției.

Instituțiile sunt obligate să creeze condițiile necesare pentru a asigura exercitarea funcțiilor de reprezentare a personalului și chiar de reprezentare sindicală și, în această privință, funcționarul nu poate suferi vreun prejudiciu ca urmare a exercitării funcțiilor în organele de reprezentare a personalului sau în asociațiile lor precum un sindicat.

Articolul 1 al șaselea paragraf din anexa II la statut urmărește, prin intermediul celei de a doua teze, să apere drepturile membrilor comitetului pentru personal și ale funcționarilor împuterniciți de comitetul pentru personal să facă parte dintr‑un organ statutar sau creat de instituție, protejându‑i de orice prejudiciu pe care l‑ar putea suferi ca urmare a activităților lor de reprezentare statutară a personalului. În special, acesta este motivul pentru care activitățile de reprezentare a personalului trebuie luate în considerare la întocmirea raportului de evaluare a funcționarilor vizați. Această dispoziție urmărește în plus, prin intermediul primei teze, să ușureze participarea funcționarilor la reprezentarea personalului instituției lor, permițându‑le printre altele să participe la aceasta în cadrul timpului de lucru care este afectat în mod normal serviciilor pe care aceștia trebuie să le asigure în instituția lor, iar nu în plus față de acesta, sau, în plus, în cadrul punerii la dispoziția unei organizații sindicale sau profesionale, care implică o dispensă totală sau parțială de muncă în serviciile instituției.

(a se vedea punctele 90 și 91)

Tribunalul de Primă Instanță: Hotărârea din 26 septembrie 1996, Maurissen/Curtea de Conturi, T‑192/94, EU:T:1996:133, punctele 40 și 41 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 5 noiembrie 2003, Lebedef/Comisia, T‑326/01, EU:T:2003:291, punctul 49

Tribunalul Uniunii Europene: Hotărârea din 16 decembrie 2010, Lebedef/Comisia, T‑364/09 P, EU:T:2010:539, punctul 23