În această privință, deși informaţiile obţinute în cursul investigaţiilor nu trebuie utilizate în alte scopuri decât cele indicate în decizia de inspecţie, nimic nu se opune ca Comisia să se bazeze pe faptul că a luat cunoştinţă de documente ridicate în cursul unei investigații anterioare privind o altă încălcare pentru a adopta o nouă decizie prin care se dispune efectuarea de verificări. Astfel, faptul că, în cadrul unei inspecţii, Comisia descoperă pentru prima dată documente care indică existenţa unei încălcări care nu face obiectul deciziei prin care se dispune efectuarea de verificări nu conferă acestor documente o protecţie absolută într‑o asemenea măsură încât să nu poată fi solicitate în mod legal şi utilizate ca probă. În caz contrar, întreprinderile ar fi încurajate, cu ocazia unei investigații într‑o primă cauză, să dea toate documentele care permit dovedirea unei alte încălcări și să se protejeze astfel de orice urmărire în această privință. O asemenea soluție ar depăși ceea ce este necesar pentru a proteja secretul profesional și dreptul la apărare și ar constitui, așadar, un obstacol nejustificat în calea îndeplinirii de către Comisie a misiunii de a asigura respectarea normelor de concurență pe piața comună.

Din cuprinsul punctului 9 din Comunicarea privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului acestora în cauzele referitoare la înțelegeri reiese că nu se poate acorda imunitatea în temeiul punctului 8 litera (a) şi al punctului 11 din comunicarea menţionată decât atunci când Comisia nu ar deține deja suficiente elemente pentru a adopta o decizie prin care se dispune efectuarea de verificări. Punctul 9 din comunicare nu face, aşadar, referire la informaţiile deţinute în acest sens de o eventuală echipă responsabilă în cauză, ci la informaţiile pe care Comisia le‑ar putea avea în calitate de instituţie.

În această privință, o abordare potrivit căreia criteriul determinant ar fi nivelul de informaţii pe care le‑ar putea deţine membrii unei eventuale echipe responsabile în cauză la momentul depunerii cererii de imunitate nu ar fi în niciun fel conformă spiritului Comunicării privind cooperarea şi obiectivelor urmărite prin aceasta. Astfel, o asemenea abordare ar avea drept consecinţă faptul că, în temeiul punctului 8 litera (a) şi al punctelor 9 și 11, imunitatea ar trebui acordată chiar dacă s‑ar dovedi că elementele şi indiciile materiale de care Comisia dispunea deja la momentul depunerii cererii de imunitate i‑ar fi permis să adopte o decizie prin care se dispune efectuarea de verificări în legătură cu presupusa înţelegere.

Or, obiectivul programului de clemenţă al Comisiei nu este acela de a oferi întreprinderilor care participă la înţelegeri secrete posibilitatea de a evita consecinţele pecuniare ale angajării răspunderii lor, ci de a facilita depistarea unor astfel de practici şi, ulterior, în procedura administrativă, de a contribui la eforturile depuse de Comisie în vederea reconstituirii faptelor relevante în măsura posibilului. În consecință, beneficiile care pot fi obţinute de întreprinderile care participă la astfel de practici nu pot depăşi nivelul care este necesar pentru a asigura eficacitatea deplină a programului de clemenţă şi a procedurii administrative desfăşurate de Comisie.

Prin urmare, imunitatea la amendă nu este justificată decât în considerarea valorii cooperării întreprinderii care solicită imunitatea. Astfel, după cum a reţinut în mod întemeiat Comisia la punctul 6 din Comunicarea privind cooperarea, cooperarea unei întreprinderi care o informează despre existenţa unei înţelegeri ilicite de care nu aflase încă are o valoare intrinsecă care poate justifica imunitatea la amendă. În schimb, cooperarea unei întreprinderi care are drept rezultat numai informarea Comisiei cu privire la o înţelegere ilicită a cărei existenţă aceasta din urmă putea să o suspecteze pe baza elementelor şi a indiciilor de care dispunea deja nu are o valoare intrinsecă comparabilă. Dimpotrivă, după cum reiese din cuprinsul punctului 8 litera (b) din comunicarea menţionată, în acest ultim caz imunitatea la amendă este justificată numai dacă întreprinderea nu se limitează la a informa Comisia cu privire la existenţa înţelegerii, ci îi furnizează de asemenea elemente de probă care îi permit să constate existenţa înţelegerii în cadrul unei decizii de constatare a încălcării articolului 81 CE.

(a se vedea punctele 78-82)