A reține interpretarea articolelor 60 CE și 301 CE potrivit căreia ar fi suficient ca măsurile restrictive prevăzute în Rezoluția 1390 (2002) a Consiliului de Securitate al Națiunilor Unite și puse în aplicare prin Regulamentul nr. 881/2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii să vizeze persoane sau entități care se află într-o țară terță sau care sunt asociate acesteia în alt temei ar avea ca efect recunoașterea unui domeniu de aplicare excesiv de larg acestor dispoziții și nu ar ține seama în niciun mod de exigența, care rezultă chiar din termenii acestora, ca măsurile luate în temeiul acestor dispoziții să fie adoptate împotriva unor țări terțe.

Pe de o parte, interpretarea articolului 301 CE potrivit căreia acesta ar crea o pasarelă procedurală între Comunitate și Uniunea Europeană, astfel încât acesta ar trebui interpretat la fel de extensiv precum competențele comunitare relevante, printre care cele referitoare la politica comercială comună și la libera circulație a capitalurilor, ar fi de natură să reducă domeniul său de aplicare și, prin urmare, efectul său util, întrucât această dispoziție, având în vedere înșiși termenii săi, vizează adoptarea de măsuri care afectează relațiile economice cu țările terțe, care pot fi foarte diverse și care a priori nu trebuie, așadar, să fie limitate la domenii care aparțin altor competențe materiale comunitare, precum cele în materie de politică comercială comună sau de liberă circulație a capitalurilor. Această interpretare nu își găsește, de altfel, susținere în modul de redactare a articolului 301 CE, deoarece acesta conferă Comunității o competență materială a cărei sferă este, în principiu, autonomă în raport cu celelalte competențe comunitare.

Pe de altă parte, având în vedere scopul și conținutul regulamentului menționat, nu s-ar putea considera că regulamentul privește în mod expres schimburile internaționale, în sensul că ar fi destinat în principal să promoveze, să faciliteze sau să reglementeze schimburile comerciale și nu se putea întemeia, așadar, pe competența comunitară în materie de politică comercială comună. Astfel, un act comunitar nu intră sub incidența competenței în materie de politică comercială comună prevăzută la articolul 133 CE decât dacă privește în mod expres schimburile internaționale, în sensul că este destinat în principal să promoveze, să faciliteze sau să reglementeze schimburile comerciale și are efecte directe și imediate asupra comerțului sau a schimburilor cu produsele respective. Nu s-ar putea considera nici că regulamentul respectiv se încadrează în domeniul de aplicare al dispozițiilor tratatului privind libera circulație a capitalurilor și a plăților, în măsura în care interzice transferul de resurse economice unor particulari din țări terțe. Mai întâi, în ceea ce privește articolul 57 alineatul (2) CE, măsurile restrictive în discuție nu se încadrează în una dintre categoriile de măsuri menționate în această dispoziție. Apoi, în ceea ce privește articolul 60 alineatul (1) CE, nici această dispoziție nu ar putea constitui fundamentul regulamentului în discuție, întrucât domeniul său de aplicare este determinat de cel al articolului 301 CE. În sfârșit, în ceea ce privește articolul 60 alineatul (2) CE, această dispoziție nu conține o competență comunitară în acest sens, întrucât se limitează să dea posibilitatea statelor membre să adopte, din anumite motive excepționale, măsuri unilaterale împotriva unei țări terțe în ceea ce privește circulația capitalurilor și plățile, sub rezerva puterii Consiliului de a impune unui stat membru să modifice sau să revoce astfel de măsuri.

(a se vedea punctele 168, 176-178, 183, 185, 187-191 și 193)