ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea) din 12 februarie 2020 –

Bilde/Parlamentul

(Cauza T‑248/19)

„Privilegii și imunități – Membru al Parlamentului European – Decizie de ridicare a imunității parlamentare – Eroare vădită de apreciere – Electa una via – Principiul non bis in idem – Abuz de putere”

1. Privilegii și imunități ale Uniunii Europene – Membrii Parlamentului European – Imunitate – Cerere de ridicare a imunității – Putere de apreciere a Parlamentului – Control jurisdicțional – Conținut (Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, art. 9) (a se vedea punctele 19 și 20)

2. Privilegii și imunități ale Uniunii Europene – Membrii Parlamentului European – Imunitate – Cerere de ridicare a imunității – Comunicare a unei comisii a Parlamentului privind practica în materie de privilegii și imunități ale membrilor – Efecte juridice (Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, art. 9) (a se vedea punctele 23 și 24)

3. Parlamentul European – Procedură administrativă – Decizie a Parlamentului prin care se dispune recuperarea unei sume plătite în mod nejustificat pentru asistență parlamentară – Încălcarea principiului electa una via – Încălcarea principiului ne bis in idem – Lipsă (Decizia Biroului Parlamentului privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European, art. 68) (a se vedea punctele 38, 39 și 41-43)

Obiectul

Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei P8_TA(2019)0137 a Parlamentului din 12 martie 2019 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantei

Dispozitivul

1) Respinge acțiunea.
2)

Anulează decizia FINS-2019-5 a Parlamentului din 14 ianuarie 2019 privind acordarea unei contribuții Alliance of Conservatives and Reformists in Europe (ACRE) pentru anul 2019, în măsura în care articolul I.5.1 din aceasta condiționează plata unei prefinanțări de 100 % din cuantumul maxim al contribuției de anumite restituiri prealabile.
52

În plus, reclamanta a depus în fața diviziei de anulare copia unui anunț publicitar din 11 martie 2017 pentru un produs denumit „Dr. Obermann’s Insect shocker spray for dogs and cats”.
44

În plus, potrivit articolului 256 alineatul (1) primul paragraf TFUE, Tribunalul are competența să judece în primă instanță acțiunile menționate printre altele la articolul 263 TFUE, cu excepția celor rezervate Curții prin Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene. Articolul 51 din statutul menționat enumeră categoriile de acțiuni care, prin derogare de la regula enunțată la articolul 256 alineatul (1) TFUE, sunt rezervate Curții. Or, trebuie constatat că prezenta acțiune nu aparține niciuneia dintre aceste categorii.
84

Deși autorul actului atacat nu este obligat să adopte o poziție, în motivarea actului respectiv, cu privire la elemente sau la argumente în mod clar secundare sau să anticipeze eventualele obiecțiuni, acesta trebuie să prezinte faptele și considerațiile juridice care au o importanță esențială în economia deciziei. În plus, motivarea trebuie să fie logică, fără a prezenta, în special, contradicții interne (a se vedea prin analogie Hotărârea din 10 iulie 2008, Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punctul 169 și jurisprudența citată). În schimb, dat fiind că obligația de motivare este o normă fundamentală de procedură care trebuie diferențiată de chestiunea temeiniciei motivelor, motivarea poate fi suficientă prin exprimarea unor motive eronate [a se vedea Hotărârea din 13 iunie 2017, Ball Beverage Packaging Europe/EUIPO – Crown Hellas Can (Cutii), T‑9/15, EU:T:2017:386, punctul 27 și jurisprudența citată].
76

În rest, trebuie să se observe că reclamanta, după ce a fost informată de EUIPO în a doua scrisoare din 26 noiembrie 2018, cu privire la neplata în termenul prevăzut a taxei pentru calea de atac și cu privire la riscul ca, în consecință, calea sa de atac să fie considerată ca nefiind depusă, nu a fost lipsită de însăși posibilitatea de a formula calea de atac la EUIPO. Astfel, chiar presupunând că reclamanta a intenționat să susțină că, deși a dat dovadă de întreaga vigilență impusă de împrejurări, nu a fost în măsură să respecte termenul de plată a taxei pentru calea de atac, ea avea la dispoziție procedura de restitutio in integrum la EUIPO și ar fi putut depune o cerere în temeiul articolului 104 din Regulamentul 2017/1001 (a se vedea Hotărârea din 21 mai 2014, NUEVA,T‑61/13, EU:T:2014:265, punctul 43 și jurisprudența citată). Or, reclamanta nu a introdus nicio cerere de restitutio in integrum în temeiul acestui articol.
2

În conformitate cu articolul 4 din Regulamentul nr. 1211/2009, OAREC era constituit din Consiliul autorităților de reglementare. Potrivit articolului 6 din acest regulament, OAREC era asistat de Oficiu, aflat sub îndrumarea Consiliului autorităților de reglementare. Oficiul era alcătuit, printre altele, dintr‑un comitet de gestionare. Consiliul autorităților de reglementare și comitetul de gestionare erau constituite din câte un membru din partea fiecărui stat membru, care era președintele sau reprezentantul numit la nivel înalt al ANR instituite în fiecare stat membru. În temeiul articolului 4 alineatul (3) din regulamentul menționat, ANR‑urile din statele Spațiului Economic European (SEE) și din statele candidate în vederea aderării aveau statut de observator și participau la Consiliul autorităților de reglementare al OAREC și la comitetul de gestionare al Oficiului. Țările terțe, altele decât țările SEE și țările candidate, fuseseră excluse de la participarea la OAREC și la organele acestuia.
44

În plus, articolul 4 alineatul (1) din anexa VII la statut își are originea în articolul 4 alineatul (1) din anexa VII la Regulamentul nr. 31 (CEE), 11 (CECO) al Consiliilor din 18 decembrie 1961 de stabilire a Statutului funcționarilor Comunității Economice Europene și Comunității Europene a Energiei Atomice (JO 1962, 45, p. 1387), în versiunea sa inițială. Or, dintr‑o notă de informare a Consiliului din 11 decembrie 1959 (a se vedea punctul 21 de mai sus) reiese că, în cadrul lucrărilor pregătitoare care au condus la adoptarea acestei dispoziții, legiuitorul a examinat mai multe criterii de acordare a indemnizației de expatriere, însă l‑a reținut pe cel al cetățeniei pentru caracterul său „mai precis și mai simplu de aplicat” decât altele, fiind totodată conștient că acest criteriu „nu elimin[a] toate dificultățile ([în special] în cazul dublei naționalități)”.
2

Reclamanta, Target Ventures Group Ltd, cu sediul în Road Town (Insulele Virgine Britanice), susține că este de asemenea un fond cu capital de risc. Ea pretinde că acționează sub semnul TARGET VENTURES pe piața rusească a capitalului de risc începând din anul 2012 și pe piața Uniunii Europene începând cel puțin de la 8 martie 2013. Între 23 decembrie 2013 și 18 decembrie 2014 ar fi furnizat servicii financiare și monetare sub același semn unui număr de cinci întreprinderi stabilite în Uniune. În contrapartida aportului său financiar, ea ar fi dobândit, în numele propriilor investitori, participații în aceste întreprinderi. Mai multe site‑uri internet specializate, precum și site‑urile internet ale întreprinderilor menționate ar fi făcut dovada acestor investiții.
64

În plus, Tribunalul arată că elementele de probă furnizate de domnul Paniz în faza orală a procedurii și la care a făcut referire în ședință sunt fără efect cu privire la rezultatul prezentelor acțiuni. Pe de o parte, domnul Paniz a comunicat o copie a Deciziei nr. 2/2020 din 22 aprilie 2020 prin care Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Consiliul de jurisdicție al Camerei Deputaților, Italia) a anulat în parte articolul 1 alineatul (7) din Decizia nr. 14/2018. Cu toate acestea, această anulare nu are nicio consecință în speță, întrucât Parlamentul nu a primit o cerere de aplicare și, în consecință, nu a aplicat în cazul reclamanților norme identice cu cele prevăzute în articolul 1 alineatul (7) din Decizia nr. 14/2018. Pe de altă parte, domnul Paniz a depus și o copie a dispozitivului hotărârii din 25 iunie 2020 a Commissione contenziosa del senato (Comisia de contencios a Senatului, Italia). Cu toate acestea, respectiva hotărâre are ca obiect Decizia nr. 6/2018 a Ufficio di Presidenza del Senato (Oficiul președinției Senatului, Italia), iar nu Decizia nr. 14/2018. Or, este cert că, în conformitate cu ceea ce se prevede la articolul 2 alineatul (1) din anexa III, Parlamentul a aplicat numai norme identice cu cele din Decizia nr. 14/2018. În sfârșit, Tribunalul constată că Parlamentul a confirmat în ședință că va aplica în viitor orice modificare a dreptului italian și în special a Deciziei nr. 14/2018 care ar putea rezulta din procedurile pendinte în fața Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Consiliul de jurisdicție al Camerei Deputaților), în conformitate cu regula pensiei identice.
8

La data faptelor, acțiunea concretă a Uniunii se întemeia în principal pe programul de acțiune pentru mediu pentru perioada 2014-2020. Aceasta urmărea trei obiective care erau, în primul rând, conservarea capitalului natural (fertilitatea solului, calitatea aerului și a apei, biodiversitatea etc.), în al doilea rând, transformarea Uniunii într‑o economie caracterizată prin emisii reduse de dioxid de carbon și utilizarea moderată a resurselor (tratarea deșeurilor, combaterea risipei, reciclarea etc.) și, în al treilea rând, protecția sănătății și a bunăstării persoanelor (combaterea poluării, limitarea substanțelor chimice etc.). Pe lângă aceste obiective, politica Uniunii în domeniul mediului era din ce în ce mai integrată în celelalte domenii de acțiune ale Uniunii. De exemplu, pachetul privind clima și energia pentru anul 2020, apoi 2030 cuprindea obiective naționale obligatorii în vederea creșterii ponderii energiei regenerabile în cadrul consumului național.
77

Din logica inerentă sistemului de priorități reiese că, în general, natura dreptului anterior este cea care determină durata termenului de prioritate. În această privință trebuie arătat că motivul pentru care, conform articolului 4 secțiunea C alineatul (1) din Convenția de la Paris, termenul de prioritate aplicabil brevetelor și modelelor de utilitate este mai lung decât cel aplicabil desenelor sau modelelor industriale, precum și mărcilor rezultă din natura mai complexă a brevetelor și a modelelor de utilitate. Astfel, dat fiind că, potrivit articolului 4 secțiunea C alineatul (2) din Convenția de la Paris, termenul de prioritate începe să curgă de la depunerea primei cereri și că procedura de înregistrare a brevetelor sau a modelelor de utilitate este mai lungă decât cea a desenelor sau modelelor industriale sau a mărcilor, dreptul de prioritate care rezultă din depunerea unei cereri de brevet sau de model de utilitate ar risca să se stingă dacă s‑ar aplica același termen, relativ scurt, de șase luni, în cazul tuturor drepturilor care pot da naștere unui drept de prioritate. Or, avantajul pe care trebuie să îl confere dreptul de prioritate este de a permite solicitantului să evalueze șansele de obținere a unei protecții pentru invenția în cauză pe baza cererii anterioare de brevet depuse într‑un stat, înainte de a încerca eventual, printr‑o cerere ulterioară, să obțină protecția în alt stat prin realizarea demersurilor și a preparativelor necesare și prin efectuarea costurilor și a formalităților aferente acestora. În această privință, referitor la mărci, Tribunalul a amintit deja că autorii Convenției de la Paris au dorit să permită ca unul dintre beneficiarii dreptului din unul dintre statele părți la această convenție, confruntat cu imposibilitatea de a depune simultan o marcă în toate aceste state, să poată solicita înregistrarea acesteia în mod succesiv în statele menționate, acordând astfel o dimensiune internațională protecției obținute în unul dintre acestea, fără să existe o multiplicare a formalităților care trebuie îndeplinite (Hotărârea din 15 noiembrie 2001, TELEYE, T‑128/99, EU:T:2001:266, punctul 38).
1

Reclamantul, AM, a fost angajat de Banca Europeană de Investiții (BEI) la 1 iunie 2014 în cadrul programului „Joint Assistance to Support Projects in European Regions” (Jaspers), pe baza unui contract pe durată determinată de un an care a fost reînnoit ulterior de două ori, de la 1 iunie 2015 până la 31 mai 2017, apoi de la 1 iunie 2017 până la 31 mai 2020.
48

Or, în lipsa unei motivări complete, introducerea eventuală a unei noi propuneri de ICE care să țină seama de obiecțiile Comisiei cu privire la admisibilitatea propunerii ar fi grav compromisă, la fel ca realizarea obiectivelor amintite în considerentul (2) al Regulamentului nr. 211/2011, care constau în încurajarea participării cetățenilor la viața democratică și în mărirea accesibilității Uniunii (Hotărârea din 3 februarie 2017, Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Comisia, T‑646/13, EU:T:2017:59, punctul 29). Astfel, doar prin expunerea în mod adecvat a motivelor care au determinat‑o să considere că măsura vizată de propunerea de ICE intra exclusiv în domeniul PESC și nu era asociată cu politica comercială comună, Comisia s‑ar fi conformat obiectivului de a se încuraja participarea cetățenilor la viața democratică, în conformitate cu articolul 11 alineatul (4) TUE și cu articolul 24 primul paragraf TFUE, precum și cu obiectivele Regulamentului nr. 211/2011.
6

Pe de altă parte, reclamanta era de asemenea titulară a trei mărci ale Uniunii Europene verbale MONOPOLY înregistrate, prima, la 23 noiembrie 1998 sub numărul 238352 (denumită în continuare „marca anterioară nr. 238352”), a doua, la 21 ianuarie 2009 sub numărul 6895511 (denumită în continuare „marca anterioară nr. 6895511”) și, a treia, la 2 august 2010 sub numărul 8950776 (denumită în continuare „marca anterioară nr. 8950776”).
40

În plus, în ipoteza în care reclamantele ar fi intenționat numai să își modifice concluziile pentru ca acestea să vizeze și decizia din 18 octombrie 2019, trebuie amintit că, potrivit articolului 76 din Regulamentul de procedură, reclamantul are obligația de a defini obiectul litigiului și de a‑și prezenta concluziile în actul de sesizare a instanței. Deși articolul 84 alineatul (1) din același regulament permite invocarea de motive noi pe parcursul procesului, cu condiția ca acestea să se întemeieze pe elemente de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii, el nu poate fi interpretat în sensul că autorizează reclamantul să sesizeze instanța Uniunii cu concluzii noi și să modifice astfel obiectul litigiului sau natura acțiunii (Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Rose Vision/Comisia, C‑346/18 P, nepublicată, EU:C:2019:939, punctul 43). Astfel, sub rezerva împrejurărilor prevăzute la articolul 86 din Regulamentul de procedură, numai concluziile prezentate în cererea de sesizare pot fi luate în considerare, iar temeinicia acțiunii trebuie examinată numai în raport cu concluziile cuprinse în cererea de sesizare a instanței [Hotărârea din 21 octombrie 2015, Petco Animal Supplies Stores/OAPI – Gutiérrez Ariza (PETCO), T‑664/13, EU:T:2015:791, punctul 25, și Hotărârea din 8 noiembrie 2017, De Nicola/Curtea de Justiție a Uniunii Europene, T‑99/16, nepublicată, EU:T:2017:790, punctul 28].
38

În cererea introductivă, reclamantul solicită în esență Tribunalului: – „[anularea] deciziei Comisiei care figurează în e‑mailul din 2 august 2018, la a doua pagină, primul alineat, prin care «pentru a înainta dosarul, [AIPN] a decis să se inspire din regula expres prevăzută la articolul 22 [alineatul (1) al doilea paragraf] din Reglementarea privind asigurarea în cazurile în care nu s‑a ajuns la niciun acord, în ceea ce privește numirea celui de al treilea medic, între medicul care reprezintă asiguratul și cel care reprezintă instituția și să o aplice, prin analogie, pentru a desemna un alt medic în [prezenta] cauză»; – obligarea, în cazul în care competențele Tribunalului permit acest lucru, Comisiei [la plata către reclamant] a sumei de 21440 de euro, care corespunde rambursării cheltuielilor […] pentru «tratamentele impuse ca urmare a leziunilor suferite și a manifestărilor lor, precum și, dacă este cazul, a cheltuielilor suportate pentru reabilitarea funcțională» și necesare pentru «o recuperare în regim de urgență, deoarece rana deschisă era de natură să agraveze o situație clinică deja compromisă de boală, cu episoade continue și repetate de infecții ale căilor respiratorii superioare»; – cu titlu subsidiar, impunerea[,] autorizarea sau adoptarea oricărei alte măsuri pentru ca Comisia să recunoască faptul că împrejurările speței, în cazul specific al reclamantului și ținând seama de antecedentele sale legate de boala profesională, intră în mod vădit sub incidența cazului descris la articolul 10 din [fosta Reglementare privind asigurarea] și să efectueze rambursarea sumei solicitate cu titlu principal; – cu titlu mai subsidiar, obligarea Comisiei, în conformitate cu abordarea indicată în decizia [în litigiu], care constă în «a se inspira din regula expres prevăzută la articolul 22 din [Reglementarea privind asigurarea]» în cazul specific al reclamantului și în «aplicarea prin analogie a acesteia», de a solicita comisiei medicale să își dea avizul, în conformitate cu articolul 20 din [Reglementarea privind asigurarea]; – obligarea Comisiei la plata dobânzilor de întârziere începând de la 23 ianuarie 2017, data refuzului rambursării cheltuielilor pentru tratamentele efectuate, până la efectuarea plății, în conformitate cu calculul nr. 238 (anexa A.04); – obligarea Comisiei la despăgubirea [reclamantului] pentru prejudiciul suferit în cuantum de 500000 de euro sau pentru orice altă sumă […] stabilită ex aequo et bono, ca urmare a caracterului voluntar sau vexatoriu al actelor și omisiunilor nelegale ale Comisiei, în special pentru comportamentul anormal al celor trei medici consultați, care au negat printre altele funcțiile cele mai elementare ale nasului, pretinzând în practică că, în cazul specific al reclamantului, a respira pe gură este la fel de sănătos precum a respira pe nas; – în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.”
96

Reiese astfel din Propunerea de regulament a Parlamentului European și a Consiliului din 7 noiembrie 2012 privind gazele fluorurate cu efect de seră [COM/2012/643 final‐ 2012/0305 (COD), denumită în continuare „propunerea de regulament”] că Comisia s‑a întemeiat pe documentul de lucru din 7 noiembrie 2012 stabilit de serviciile sale (Impact Assessment – Review of Regulation [EC] No 842/2006 on certain fluorinated greenhouse gases [Evaluarea impactului – Revizuirea Regulamentului (CE) nr. 842/2006] SWD[2012] 364 final, denumită în continuare „evaluarea impactului”) care însoțea propunerea menționată.
165

În al doilea rând, reclamantul pretinde că, prin faptul că a considerat că facturile de la profesoara particulară C nu erau sincere și veritabile, BCE a neglijat declarațiile sale și pe cele ale familiei sale potrivit cărora C furniza în mod efectiv sprijin copiilor săi și era remunerată în numerar. Reclamantul adaugă că BCE nu a ținut seama nici de declarațiile sale potrivit cărora similitudinea facturilor de la presupusa fizioterapeută B și de la C se explica prin faptul că soția sa i‑a arătat lui C modul în care să le întocmească. În sfârșit, BCE nu ar fi luat în considerare nici ameliorarea rezultatelor școlare ale unuia dintre copiii săi în materiile la care C îi asigura pregătirea.
52

În primul rând, trebuie amintit că reclamantul afirmă că a încetat să lucreze pentru AEOI în luna august 2013 și că nu mai are nicio legătură cu această organizație. Pentru a susține această afirmație, reclamantul prezintă, primo, un atestat din 5 mai 2019 semnat de directorul general al AEOI, potrivit căruia reclamantul a lucrat ca „vicepreședinte al [AEOI] pentru afaceri executive și adjunct administrativ și financiar al acestei organizații” între 23 aprilie 2011 și 31 august 2013. Ca răspuns la criticile Consiliului exprimate în memoriul în apărare, referitoare la faptul că atestatul sus‑menționat prezintă o slabă calitate tehnică și că nu este certificat, reclamantul furnizează, în momentul depunerii replicii, un nou atestat, din 22 ianuarie 2020, provenind de la directoratul general pentru dezvoltarea resurselor umane și alocații al AEOI În aceasta din urmă, al cărui conținut este identic cu cel al atestatului din 5 mai 2019, se arată că, după 31 august 2013, reclamantul nu a ocupat niciun post, niciun loc de muncă și nu avut nicio legătură cu AEOI. Secundo, reclamantul arată că pretinsa sa calitate de șef adjunct al AEOI este contrazisă de un comunicat de presă al Ministerului Afacerilor Externe al Regatului Unit din 23 iunie 2019, potrivit căruia ministrul însărcinat cu Orientul Mijlociu a discutat, printre alții, cu șeful adjunct al AEOI, A. Tertio, în cadrul replicii, reclamantul arată că niciun raport al AIEA nu conține numele său. Or, potrivit reclamantului, diferitele rapoarte ale acestei organizații menționează în mod regulat numele reprezentanților legali ai AEOI, în special pe cel al președintelui acesteia. În sfârșit, quarto, reclamantul remarcă faptul că, de la semnarea Planului comun de acțiune cuprinzător, programul nuclear iranian se află sub supravegherea exclusivă a AIEA și a Uniunii. În consecință, potrivit reclamantului, dacă acesta din urmă ar fi fost încă efectiv legat de AEOI, Consiliul ar fi dispus de elemente pentru a dovedi acest lucru.
64

În plus, Curtea a considerat că împrejurarea că o măsură națională este autorizată de o instituție în conformitate cu alte dispoziții ale dreptului Uniunii decât cele referitoare la ajutoarele de stat nu împiedica Comisia să constate că această măsură era un ajutor de stat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 decembrie 2013, Comisia/Irlanda și alții, C‑272/12 P, EU:C:2013:812, punctele 46, 47, 49 și 53). De asemenea, urmărirea, printr‑o măsură națională, a unor motive de interes general – care, în cauza în discuție, intră sub incidența dreptului național, dar care pot intra și sub incidența dreptului Uniunii – precum protecția mediului, este o împrejurare „inoperantă” în etapa calificării ca ajutor de stat efectuate în temeiul dispozițiilor articolului 107 alineatul (1) TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 februarie 2003, Spania/Comisia, C‑409/00, EU:C:2003:92, punctele 53 și 54).
2)

Încălcările acordului de grant nr. 225023, referitor la realizarea proiectului intitulat „ElDeRly‑friEndly Alarm handling and monitorING (Dreaming)”, și ale acordului de grant nr. 250449, referitor la realizarea proiectului intitulat „Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME (HOME SWEET HOME)”, săvârșite de Health Information Management (HIM), constituie nereguli în sensul punctului II.1 din condițiile generale ale acordurilor menționate.
26

În plus, pe de o parte, trebuie arătat că utilizarea prezentului în cuprinsul articolului 52 din Regulamentul nr. 40/94 sugerează că EUIPO trebuie să verifice că sunt îndeplinite condițiile pentru a declara nulă o marcă a Uniunii Europene în temeiul acestei dispoziții la data la care se pronunță cu privire la cererea de declarare a nulității. Articolul 52 alineatul (1) din acest regulament prevede astfel că o marcă a Uniunii Europene poate fi declarată nulă atunci când dreptul anterior menționat de această dispoziție „există” și când condițiile „se îndeplinesc”, astfel cum arată de altfel în mod întemeiat EUIPO în Ghidul său referitor la articolul 60 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001. De asemenea, articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 prevede că o astfel de marcă poate fi declarată nulă dacă utilizarea ei „poate fi interzisă”. În plus, trebuie să se constate de asemenea că norma 37 litera (b) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189) prevede că, în cadrul unei cereri de declarare a nulității prezentate în conformitate cu articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94, persoana care solicită declararea nulității trebuie să dovedească faptul că „este titularul” unuia dintre drepturile prevăzute de această dispoziție sau că „este abilitat” să invoce un astfel de drept.