Cauza C-521/07

Comisia Comunităților Europene

împotriva

Regatului Țărilor de Jos

„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Acordul privind Spațiul Economic European — Articolul 40 — Libera circulație a capitalurilor — Discriminare privind regimul aplicat dividendelor plătite de societăți olandeze — Taxă reținută la sursă — Scutire — Societăți beneficiare cu sediul în statele membre ale Comunității — Societăți beneficiare cu sediul în Islanda sau în Norvegia”

Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iunie 2009 I ‐ 4875

Sumarul hotărârii

Acorduri internaționale – Acordul de instituire a Spațiului Economic European – Libera circulație a capitalurilor – Restricții – Legislație fiscală – Impozit pe profit – Impozitarea dividendelor

(Acordul privind SEE, art. 40)

Nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul articolului 40 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE) un stat membru care nu scutește dividendele plătite de societățile rezidente societăților cu sediul în statele membre ale SEE de reținerea la sursă a impozitului pe dividende în aceleași condiții precum cele aplicate pentru dividendele plătite societăților rezidente sau celor cu sediul în alte state membre ale Comunității Europene, impunând ca, pentru a putea beneficia de scutire, societățile cu sediul în cele două state membre ale SEE în cauză să dețină cel puțin 10% sau, respectiv, 25% din părțile sociale ale societății rezidente care distribuie dividende, iar societățile cu sediul în statul membru avut în vedere sau într-un alt stat membru, cel puțin 5% din capitalul nominal vărsat de societatea rezidentă care distribuie dividende.

Într-adevăr, o astfel de diferență de tratament în ceea ce privește modul de impozitare a dividendelor plătite societăților beneficiare cu sediul în cele două state membre ale SEE în cauză în raport cu cele plătite societăților beneficiare cu sediul în statele membre ale Comunității poate descuraja societățile cu sediul în primele două state să investească în statul membru vizat. În plus, devine mai dificil pentru o societate rezidentă să atragă capitaluri din cele două state membre ale SEE în cauză decât din statul membru vizat sau din alt stat membru al Comunității. În consecință, această diferență de tratament constituie o restricție privind libera circulație a capitalului care, în principiu, este interzisă prin articolul 40 din Acordul privind SEE.

Argumentul întemeiat pe diferența dintre situațiile în care se află, pe de o parte, societățile cu sediul în statele membre ale Comunității și, pe de altă parte, societățile cu sediul în cele două state membre ale SEE în cauză, nu poate justifica impunerea, în cazul acestora din urmă, a unui nivel mai important de participare la capitalul societăților rezidente care distribuie dividende, în scopul de a putea beneficia, precum societățile din prima categorie, de o scutire pentru reținerea la sursă a impozitului pe dividendele primite de la aceste societăți rezidente. În această privință, deși o astfel de diferență între regimul juridic al obligațiilor în materie fiscală ale statelor membre ale SEE în cauză față de obligațiile statelor membre ale Comunității ar fi de natură să justifice faptul că un stat condiționează acordarea scutirii pentru reținerea la sursă a impozitului pe dividende pentru societățile cu sediul în cele două state membre ale SEE în cauză de prezentarea dovezii că acestea îndeplinesc în mod real condițiile prevăzute în legislația sa națională, diferența respectivă nu permite să se justifice faptul că această legislație condiționează acordarea scutirii de deținerea unei participații mai importante la capitalul societății care distribuie dividendele. Într-adevăr, o astfel de condiție nu prezintă nicio legătură cu condițiile impuse, pe de altă parte, tuturor societăților pentru a avea dreptul la scutirea respectivă, și anume să prezinte o anumită formă socială, să fie supuse impozitului pe profit și să fie beneficiarul final al dividendelor plătite, condiții a căror realizare trebuie într-adevăr să poată fi verificată de administrația fiscală națională.

(a se vedea punctele 37, 39, 47, 48, 50 și 52 și dispozitivul)