ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46

În plus, trebuie observat că cerința de imparțialitate privește, în realitate, două aspecte. În primul rând, instanța trebuie să fie în mod subiectiv imparțială, și anume niciunul dintre membrii acesteia nu trebuie să fie părtinitor sau să aibă prejudecăți, imparțialitatea personală fiind prezumată până la proba contrară. În al doilea rând, instanța trebuie să fie în mod obiectiv imparțială, și anume trebuie să ofere garanții suficiente pentru a exclude în această privință orice bănuială legitimă (Hotărârea Chronopost și La Poste/UFEX și alții, citată anterior, punctul 54, și în acest sens Curtea Europeană a Drepturilor Omului, Hotărârea Fey împotriva Austriei din 24 februarie 1993, seria A, nr. 255-A, p. 12, § 28, Hotărârea Findlay împotriva Regatului Unit din 25 februarie 1997, Recueil des arrêts et décisions 1997-I, p. 281, § 73, precum și Hotărârea Forum Maritime S. A. împotriva României din 4 octombrie 2007, nepublicată încă în Recueil des arrêts et décisions, § 116).
43

Astfel cum a arătat avocatul general la punctul 28 din concluzii, nimic din modul de întocmire sau din finalitatea Directivei 90/435 nu sugerează concluzia că există o diferență substanțială între a „nu impozit[a]” și a „scuti” profiturile încasate de societatea-mamă, Curtea utilizând, de altfel, termenul „scutire” în mod alternativ cu cel de obligație de a „nu impozit[a]” în sensul articolului 4 alineatul (1) (a se vedea printre altele Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 53, Hotărârea citată anterior Test Claimants in the FII Group Litigation, punctele 44 și 102, precum și Hotărârea citată anterior Banque Fédérative du Crédit Mutuel, punctul 44).
68

Referitor la necesitatea de a lua în considerare abonamentul pentru toate cele 48 de luni de existență, Comisia apreciază că, în prezența unor niveluri de acoperire sub 100% în toate perioadele scurte succesive examinate în decizia în litigiu și care totalizează aproximativ un an și jumătate, nivelul de acoperire nu ar fi putut decât să se situeze de asemenea sub 100% pentru toată durata medie de existență a unui abonament, și anume 48 de luni. În această privință, Comisia arată că acest nivel de acoperire ar putea să depășească 100% pe o perioadă mai lungă numai dacă s-ar presupune că situația de după perioada în care a avut loc încălcarea ar fi permis întreprinderii să realizeze în mod durabil marje de profit pe abonat care se situează cu mult dincolo de nivelul concurenței.
20

Considerând că interpretarea regulamentului era necesară pentru a soluționa litigiul cu care a fost sesizată, Korkein hallinto-oikeus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) a) Regulamentul […] este aplicabil în ceea ce privește executarea, în toate elementele sale, a unei hotărâri judecătorești precum cea din speță, care dispune luarea în îngrijire imediată și plasamentul unui copil în afara familiei de origine, atunci când această hotărâre are forma unei hotărâri unice adoptate conform normelor de drept public privind protecția copilului? b) În caz contrar, regulamentul se aplică, având în vedere articolul 1 alineatul (2) litera (d), numai părții din hotărâre care privește plasamentul în afara familiei de origine? 2) În ce mod trebuie interpretată, în dreptul comunitar, noțiunea «reședință obișnuită» avută în vedere la articolul 8 alineatul (1) din regulament, precum și la articolul 13 alineatul (1), care are legătură cu acesta, în special în ceea ce privește situația în care copilul are reședința permanentă într-un stat membru, dar locuiește într-un alt stat membru unde nu are o reședință stabilă? 3) a) Dacă se consideră că reședința obișnuită a copilului nu se află în acest alt stat membru, în ce condiții o măsură asigurătorie urgentă (o măsură de luare în îngrijire) poate fi totuși adoptată în temeiul articolului 20 alineatul (1) din regulament, în acel stat membru? b) Măsura asigurătorie prevăzută la articolul 20 alineatul (1) din regulament reprezintă numai o măsură care poate fi pusă în aplicare în conformitate cu dreptul național, iar prevederile dreptului național privind măsura respectivă au forță obligatorie la aplicarea articolului menționat? c) [Ca urmare a] aplicării măsurii asigurătorii, cauza trebuie trimisă din oficiu instanței din statul membru competent? 4) În cazul în care instanța statului membru nu are nicio competență, acțiunea trebuie respinsă ca inadmisibilă sau cauza trebuie trimisă instanței dintr-un alt stat membru?”
18

În opinia guvernelor austriac și finlandez, introducerea unei mărfi pentru care se naște o datorie vamală în conformitate cu articolul 202 din codul menționat persistă din punct de vedere economic atât timp cât durează transportul acesteia, considerat un proces uniform, până în momentul când marfa ajunge la primul loc de destinație al acesteia, astfel încât punerea sub sechestru și confiscarea mărfii are de asemenea drept efect, până în acel moment, stingerea datoriei vamale. Această interpretare ar fi conformă funcției economice a taxelor vamale, precum și obiectivului acestora, care ar determina stingerea datoriei vamale atunci când mărfurile neregulat introduse au fost puse sub sechestru și confiscate înaintea intrării acestora în circuitul economic.
5

Orientările privind ajutorul de stat pentru întreprinderile mici și mijlocii (JO 1996, C 213, p. 4) arată, la nota de subsol 8 de la punctul 3.2, că „[n]umărul de persoane angajate corespunde numărului de unități de muncă pe an (UMA), și anume numărului de persoane angajate cu normă întreagă într-un an, norma redusă și munca sezonieră fiind fracțiuni de UMA”. [traducere neoficială]
43

În plus față de condițiile de aplicare a exceptării, prevăzute la articolele 10 și 11 din regulamentul menționat, articolul 12 alineatul (1) litera (c) din acesta arată că Regulamentul nr. 1984/83 nu este aplicabil acordurilor privind stații de distribuție a carburanților dacă durata lor este nedeterminată sau mai mare de 10 ani. Cu toate acestea, articolul 12 alineatul (2) din același regulament precizează că „[p]rin derogare de la dispozițiile alineatului (1) litera (c), în cazul în care acordul se referă la o stație de distribuție a carburanților pe care furnizorul a închiriat-o unui revânzător sau asupra căreia i-a acordat folosința de drept sau de fapt, revânzătorului îi pot fi impuse obligațiile de aprovizionare exclusivă și interdicțiile de concurență prevăzute de [dispozițiile aplicabile acordurilor privind stații de distribuție a carburanților] pe toată perioada în care acesta exploatează efectiv stația de distribuție a carburanților”.
3

Articolul 17 din directivă prevede: „(1) Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura agentului comercial, după expirarea contractului de agenție, o indemnizație potrivit alineatului (2) sau repararea prejudiciului potrivit alineatului (3). (a) Agentul comercial are dreptul la indemnizație în cazul și în măsura în care: — a adus comitentului noi clienți sau a contribuit substanțial la creșterea volumului de afaceri întreprinse cu clienții existenți, iar comitentul continuă să obțină beneficii substanțiale din afacerile cu acești clienți și — plata acestei indemnizații este echitabilă având în vedere toate împrejurările și, în special, comisionul pierdut de agentul comercial în afacerea cu clienții. Statele membre pot prevedea că astfel de împrejurări includ și aplicarea sau nu a unei clauze de interdicție comercială, în înțelesul articolului 20; (b) volumul compensației nu poate depăși echivalentul unei indemnizații pe un an de zile calculate din remunerația anuală medie a agentului comercial în ultimii cinci ani și, în cazul în care respectivul contract datează de mai puțin de cinci ani, indemnizația se calculează cu ajutorul mediei din perioada respectivă; (c) acordarea acestei indemnizații nu îl poate împiedica pe agentul comercial să obțină daune-interese. […]”
2

Decretul-lege nr. 332 privind accelerarea procedurilor de cesiune a participațiilor statului și ale organismelor publice la societățile pe acțiuni (decreto-legge n. 332, norme per l’accelerazione delle procedure di dismissione di partecipazioni dello Stato e degli enti pubblici in società per azioni) din 31 mai 1994 (GURI nr. 126 din , p. 38) a fost transformat, cu modificări, prin Legea nr. 474 din (GURI nr. 177 din , p. 5). Acest decret-lege a fost ulterior modificat prin Legea nr. 350 privind formarea bugetului anual și plurianual al statului (Legea finanțelor pentru anul 2004) [legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)] din (supliment ordinar la GURI nr. 196 din , denumită în continuare „Legea finanțelor nr. 350/2003”). Decretul-lege menționat, astfel cum a fost transformat și modificat (denumit în continuare „Decretul-lege nr. 332/1994”) prevede că statul deține prerogative speciale în anumite societăți (denumite în continuare „prerogative speciale”).
9

Potrivit articolului 204 din Codul vamal: „(1) O datorie vamală la import ia naștere prin: (a) neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, din depozitarea lor temporară sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau (b) nerespectarea unei condiții care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor, în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203 doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză. (2) Datoria vamală ia naștere fie în momentul în care obligația a cărei neexecutare generează datorii vamale încetează a mai fi îndeplinită, fie în momentul în care mărfurile sunt plasate sub regimul vamal în cauză, atunci când se stabilește ulterior că o condiție care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor nu a fost îndeplinită în fapt. (3) Debitorul vamal este persoana căreia i se solicită, în funcție de împrejurări, fie executarea obligațiilor apărute, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, în urma depozitării lor temporare sau a utilizării regimului vamal sub care au fost plasate, fie respectarea condițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acel regim.”
„1)

Legiuitorul național, utilizând posibilitățile prevăzute la articolul 5 alineatul (3) din Directiva [85/73] și la punctul 4 litera (a) din capitolul I din anexa A la directiva citată anterior pentru a majora sumele forfetare pentru anumite unități, precum și la punctul 4 litera (b) din același capitol pentru a percepe o taxă care să acopere cheltuielile efective, este ținut în mod strict de baremul tarifar prevăzut la punctul 1 și la punctul 2 litera (a) din capitolul I din anexa A (după specia de animal, animale tinere sau adulte, greutatea carcasei etc.) sau are posibilitatea, la stabilirea taxelor, să distingă între controlul animalelor sacrificate în unități mari și celelalte controale și, în plus, în cadrul acestor două grupe, să instituie un tarif degresiv în funcție de numărul de sacrificări pe specii de animale, doar cu condiția ca acesta să corespundă cheltuielilor efective?
66

În speță, o reglementare care limitează stocarea informațiilor referitoare la destinatarii sau la categoriile de destinatari ai datelor și la conținutul datelor transmise la o perioadă de un an și care limitează în mod corelativ accesul la aceste informații, în timp ce datele de bază sunt stocate mult mai mult timp, nu constituie un just echilibru între interesele și obligațiile în cauză, cu excepția situației în care se demonstrează că o stocare mai îndelungată a acestor informații ar constitui o sarcină excesivă pentru operator. Totuși, instanța națională are sarcina de a efectua verificările necesare în această privință în lumina considerațiilor menționate la punctele precedente.
1)

Prin neechiparea cu sisteme de colectare, conform articolului 3 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, a aglomerărilor Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, precum și Santa Cita și prin neasigurarea faptului că apele urbane reziduale provenite din aglomerările Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisabona, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira și Vila Real de Santo António fac obiectul unei tratări secundare sau echivalente, conform articolului 4 din aceeași directivă, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 3 și 4 din directiva menționată.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între TNT Post UK Ltd (denumită în continuare „TNT Post”), reclamantă în acțiunea principală, pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, pârâți în acțiunea principală, pe de altă parte, cu participarea Royal Mail Group Ltd (denumită în continuare „Royal Mail”), intervenientă în acțiunea principală, privind legalitatea scutirii de taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA-ul”) pentru serviciile poștale furnizate de această din urmă societate.
„1)

Articolul 28 CE trebuie interpretat în sensul că se opune, în sine, aplicării unor dispoziții naționale care impun numai importatorilor de cărți în limba germană să stabilească și să aducă la cunoștința publicului, pentru cărțile importate pe teritoriul național, un preț final de vânzare cu caracter obligatoriu pentru vânzătorul final, în condițiile în care acest preț nu poate fi inferior, după deducerea [TVA-ului], prețului final de vânzare stabilit sau recomandat de editor pentru statul de editare ori prețului final de vânzare recomandat pentru teritoriul național de către un editor care nu are sediul pe teritoriul unui stat semnatar al Acordului privind Spațiul Economic European (SEE), dar care, pe cale de excepție, permit importatorului care cumpără, într-un stat care este parte la Acordul privind SEE, la un preț inferior prețului de achiziție obișnuit să stabilească un preț inferior prețului stabilit sau recomandat de către editor pentru statul de editare – în cazul reimporturilor, la un preț inferior prețului stabilit de către editorul național –, proporțional cu avantajul comercial obținut?
4

Articolul 28 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state, în cazurile în care nu există niciun drept la prestații în țara de reședință”, prevede: „(1) Titularul unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre și care nu are dreptul la prestații în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința beneficiază cu toate acestea de astfel de prestații pentru el însuși și pentru membrii de familie ai acestuia, în măsura în care ar avea dreptul la acestea, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18 și ale anexei VI, în temeiul legislației statului membru sau cel puțin a unuia dintre statele membre competente în privința pensiilor în cazul în care are reședința pe teritoriul unui astfel de stat. Prestațiile sunt acordate în următoarele condiții: (a) prestațiile în natură se acordă pe seama instituției menționate la alineatul (2) de instituția de la locul de reședință ca și când persoana respectivă ar fi titularul unei pensii sau indemnizații în temeiul legislației statului pe al cărui teritoriu aceasta are reședința și ar avea dreptul la astfel de prestații; (b) prestațiile în numerar se acordă, dacă este cazul, de instituția competentă stabilită în funcție de regulile de la alineatul (2), în conformitate cu legislația pe care aceasta o aplică. Cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de reședință, astfel de prestații pot fi acordate de cea din urmă instituție pe seama celei dintâi, în conformitate cu legislația statului competent. (2) În cazurile prevăzute la alineatul (1), costul prestațiilor în natură incumbă instituției stabilite în conformitate cu următoarele reguli: (a) dacă titularul are dreptul la respectivele prestații în temeiul legislației unui singur stat membru, costul incumbă instituției competente a acelui stat; […]”
137

În plus, astfel cum rezultă din considerentul (4) al Directivei 1999/70, adoptarea acesteia și a acordului-cadru are ca origine două propuneri de directive prezentate de Comisie în cursul anului 1990 privind anumite raporturi de muncă în ceea ce privește condițiile de muncă [Propunerea de directivă a Consiliului privind anumite raporturi de muncă în ceea ce privește condițiile de muncă (JO 1990, C 224, p. 4)] și denaturarea concurenței [Propunerea de directivă a Consiliului privind anumite raporturi de muncă în ceea ce privește denaturarea concurenței (JO 1990, C 224, p. 6), cu modificările ulterioare (JO 1990, C 305, p. 8)], asupra cărora Consiliul nu a putut lua o decizie. Or, trebuie să se sublinieze că această din urmă propunere avea în vedere deja, la articolul 4, obligația statelor membre de a institui anumite măsuri pentru a evita posibilitatea ca anumite contracte de muncă pe durată determinată să aibă ca scop ocuparea unui post de muncă existent și permanent.
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 aprilie 2009 – Comisia/Belgia

(Cauza C‑287/07)

„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Contracte de achiziții publice – Directiva 2004/17/CE – Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale – Transpunere incorectă sau incompletă – Netranspunere în termenul prevăzut”

1. Acte ale instituțiilor – Directive – Executarea de către statele membre (art. 249 CE) (a se vedea punctele 67-69)

2. Acte ale instituțiilor – Directive – Executarea de către statele membre – Necesitatea unei transpuneri clare și precise (art. 249 CE) (a se vedea punctul 98)

3. Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Examinarea de către Curte a temeiniciei – Situație care trebuie luată în considerare – Situația la expirarea termenului stabilit prin avizul motivat (art. 226 CE) (a se vedea punctul 187)

Obiectul

Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3)

Dispozitivul

1) Prin faptul că:

– nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a transpune în mod complet și corect articolul 1 alineatul (2) litera (b), litera (c) al doilea paragraf și litera (d), articolul 1 alineatul (13) al doilea paragraf, articolul 14 alineatul (4), articolul 17 alineatul (10) literele (a) și (c), articolul 34 alineatul (8), articolul 36 alineatul (2), articolul 39 alineatul (2), articolul 45 alineatul (1) și alineatul (3) literele (a) și (c), articolul 48 alineatele (1)-(4) și alineatul (6) litera (c), articolul 49 alineatul (2) a doua liniuță și alineatele (3)-(5), articolul 50 alineatul (1) primul paragraf litera (c), articolul 52 alineatul (1), articolul 57 alineatul (1) al doilea paragraf literele (d) și (e) și alineatul (3) prima teză, precum și articolul 65 alineatul (2) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și

– nu a adoptat, în termenul prevăzut, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma articolului 9, articolului 34 alineatul (2), articolului 52 alineatul (3) și articolului 57 alineatul (3) a doua teză din Directiva 2004/17,

Regatul Belgiei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acesteia.
28

Or, încadrarea acestui impozit într-un regim special național și condiționarea exercitării sale de o opțiune formală în favoarea acestui regim poate să creeze, în privința societăților interesate, o îndoială sau o ambiguitate în ceea ce privește originea impozitului menționat și condițiile exercitării sale și nu poate, doar pentru acest motiv, să fie considerat conform sistemului instituit prin Directiva 69/335. În plus, obligația de a opta în favoarea regimului special menționat nu constituie o simplă formalitate, în măsura în care această opțiune trebuie să fie comunicată autorităților fiscale sub forma și în termenele prevăzute de reglementarea națională. Această dublă obligație de opțiune și de informare, în calitate de condiție a exercitării unui drept necondiționat acordat prin Directiva 69/335, constituie un obstacol contrar acesteia.
2

La 11 decembrie 2002, Comisia a adoptat decizia în litigiu, al cărui dispozitiv are următorul cuprins: „Articolul 1 Ajutorul pentru restructurare acordat de Grecia către Olympic Airways sub forma: (a) unor garanții pentru împrumuturi acordate companiei până la 7 octombrie 1994, în temeiul articolului 6 din Legea elenă nr. 96/75 din ; (b) unor noi garanții pentru împrumuturi în valoare de 378 de milioane de dolari USD, aferente unor împrumuturi care urmau a fi contractate înainte de 31 martie 2001, în vederea achiziționării de noi aparate și a investițiilor necesare mutării societății Olympic Airways la noul aeroport Spata; (c) unei reduceri a datoriei [societății Olympic Airways] în valoare de 427 de miliarde de drahme grecești; (d) unei conversii a datoriei companiei în capital privind suma de 64 de miliarde de drahme grecești; e) unei injecții de capital de 54 de miliarde de drahme grecești, redusă la 40,8 miliarde de drahme grecești, în trei tranșe, de 19, 14 și, respectiv, 7,8 miliarde de drahme grecești, în 1995, 1998 și 1999 este considerat incompatibil cu piața comună, în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat, având în vedere faptul că nu mai sunt respectate următoarele condiții de acordare aplicabile ajutorului inițial: (a) punerea în aplicare efectivă a planului de restructurare în vederea atingerii viabilității companiei pe termen lung; (b) respectarea celor 24 de angajamente specifice care însoțesc aprobarea ajutorului și (c) urmărirea regulată a punerii în aplicare a ajutoarelor pentru restructurare. Articolul 2 Ajutorul de stat acordat de Grecia sub formă de tolerare a permanentizării neplății cotizațiilor la asigurările sociale și a TVA-ului pe carburant și piese de schimb datorat de Olympic Aviation, a chiriilor datorate mai multor aeroporturi, a taxelor de aeroport datorate aeroportului Spata, precum și altor aeroporturi și a taxei numite «spatosimo» este incompatibil cu piața comună. Articolul 3 (1) Grecia adoptă măsurile care se impun pentru recuperarea de la compania beneficiară a ajutorului menționat la articolul 1, în valoare de 14 miliarde de drahme grecești (41 de milioane de euro), care este incompatibil cu tratatul, precum și a ajutorului menționat la articolul 2, care i-a fost acordat în mod nelegal. (2) Recuperarea ajutorului se efectuează fără întârziere, conform procedurilor prevăzute de legislația națională, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și eficientă a deciziei. Sumele care vor trebui recuperate vor cuprinde dobânzile datorate începând de la acordarea ajutorului până la data efectivă de rambursare a acestuia. Dobânzile vor fi calculate pe baza dobânzii de referință utilizate pentru calcularea echivalentului în subvenții net al ajutoarelor regionale. Articolul 4 Grecia informează Comisia într-un termen de două luni, începând de la data notificării prezentei decizii, cu privire la măsurile adoptate în temeiul acesteia. […]”