RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 171/6

Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Thomas Hogan și alții/Minister for Social and Family Affairs și alții

(Cauza C-398/11) (1)

(Trimitere preliminară - Politica socială - Apropierea legislațiilor - Protecția lucrătorilor în cazul insolvenței angajatorului - Directiva 2008/94/CE - Domeniu de aplicare - Sisteme suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere - Sistem cu prestații definite și cu costuri echilibrate - Insuficiența unor resurse - Nivel minim de protecție - Criză economică - Dezvoltare economică și socială echilibrată - Obligații ale statului membru vizat în caz de insuficiență a unor resurse - Răspunderea statului membru în cazul unei transpuneri incorecte)

2013/C 171/11

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

High Court of Ireland

Părțile din procedura principală

Reclamanți: Thomas Hogan, Jonh Burns, John Dooley, Alfred Ryan, Michael Cunningham, Michael Dooley, Denis Hayes, Marion Walsh, Joan Power, Walter Walsh

Pârâți: Minister for Social and Family Affairs, Irlanda, Attorney General

Obiectul

Cerere de decizie preliminară — High Court of Ireland — Interpretarea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 8 din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului (versiune codificată) (JO L 283, p. 36) — Sisteme suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere — Insuficiența resurselor sistemelor menționate — Reglementare națională care nu prevede vreun temei juridic care să permită salariaților să obțină o despăgubire din partea angajatorului ca urmare a intrării întreprinderii în insolvență — Obligația statului membru în cauză de a adopta măsurile necesare pentru protejarea intereselor lucrătorilor salariați — Elemente care trebuie luate în considerare la momentul aprecierii de către instanța națională a respectării acestei obligații

Dispozitivul

1. Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului trebuie interpretată în sensul că se aplică drepturilor foștilor lucrători salariați la pensie pentru limită de vârstă de la un sistem suplimentar de asigurări sociale instituit de angajatorul lor.

2. Articolul 8 din Directiva 2008/94 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un stat membru a executat obligația prevăzută la acest articol, prestațiile care constau în pensia din sistemul obligatoriu de asigurări sociale nu pot fi luate în considerare.

3. Articolul 8 din Directiva 2008/94 trebuie interpretat în sensul că, pentru ca acesta să se aplice, este suficient ca sistemul suplimentar de asigurări sociale la nivel de întreprindere să nu beneficieze de o finanțare suficientă la data la care angajatorul se află în stare de insolvență și ca, din cauza insolvenței, angajatorul să nu dispună de resursele necesare pentru a plăti la acest sistem contribuții suficiente pentru a permite plata integrală a prestațiilor datorate beneficiarilor. Nu este necesar ca aceștia din urmă să dovedească existența altor factori care se află la originea pierderii drepturilor lor la pensie pentru limită de vârstă.

4. Directiva 2008/94 trebuie interpretată în sensul că măsurile adoptate de Ireland în urma Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 25 ianuarie 2007, Robins și alții (C-278/05), nu îndeplinesc obligațiile impuse de această directivă și că situația economică a statului membru în cauză nu constituie o circumstanță excepțională care poate justifica un nivel de protecție redus al intereselor lucrătorilor în ceea ce privește drepturile lor la pensie pentru limită de vârstă în cadrul unui sistem suplimentar de asigurări sociale la nivel de întreprindere.

5. Directiva 2008/94 trebuie interpretată în sensul că faptul că măsurile adoptate de Ireland în urma Hotărârii Robins și alții, citată anterior, nu au avut ca rezultat să permită reclamanților din litigiul principal să perceapă mai mult de 49 % din valoarea drepturilor lor acumulate la pensie pentru limită de vârstă în cadrul sistemului suplimentar de asigurări sociale la nivel de întreprindere constituie, în sine, o încălcare gravă a obligațiilor acestui stat membru.

(1) JO C 290, 1.10.2011.