CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

MELCHIOR WATHELET

prezentate la 5 martie 2014 ( 1 )

Cauza C‑103/13

Snezhana Somova

împotriva

Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane”

[cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia‑grad (Bulgaria)]

„Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Cerința întreruperii asigurării pentru a beneficia de o pensie pentru limită de vârstă — Posibilitatea de a înlătura regula cumulării perioadelor de contribuție și de asigurare — Răscumpărare de contribuții — Coincidența unor perioade de asigurare în două state membre — Întreruperea și recuperarea plăților — Obligație de plată a dobânzilor — Principiile echivalenței și efectivității”

I – Introducere

1. Prezenta cerere de decizie preliminară, depusă la grefa Curții la 4 martie 2013 de Administrativen sad Sofia‑grad (Bulgaria), privește interpretarea articolelor 48 TFUE și 49 TFUE, precum și a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 ( 2 ), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 ( 3 ) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1408/71”), și în special a articolelor 12, 46 și 94 din acesta.

2. Această cerere de decizie preliminară se înscrie în cadrul unui litigiu între doamna Somova, cetățean bulgar, și Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane” (directorul general al Oficiului „Asigurări sociale” din Sofia, denumit în continuare „SUSO”).

3. În cadrul acestui litigiu, doamna Somova solicită anularea unei ordonanțe a directorului general al SUSO din 2 decembrie 2011 de confirmare a trei ordonanțe emise de serviciile SUSO prin care se constată că, începând cu 5 iulie 2007, acordarea unei pensii pentru limită de vârstă în Bulgaria doamnei Somova încălca articolul 94 alineatul (1) din Codul bulgar al asigurărilor sociale (Kodeks za sotsialnoto osiguriavane, denumit în continuare „KSO”) și se dispune, în consecință, rambursarea sumelor plătite doamnei Somova, la care se adaugă dobânzi.

4. Articolul 94 alineatul (1) din KSO, în versiunea în vigoare în privința lucrătorilor independenți pentru perioada cuprinsă între 27 decembrie 2005 și 31 decembrie 2011, condiționa acordarea unei pensii pentru limită de vârstă de întreruperea plății contribuțiilor.

5. Or, potrivit deciziei în litigiu, la data acordării pensiei sale pentru limită de vârstă, doamna Somova nu întrerupsese plata contribuțiilor de asigurări sociale în Austria, unde lucra, și a fost asigurată în perioadele cuprinse între octombrie 1995 și decembrie 2000 și între ianuarie 2001 și iulie 2011, în calitate de lucrător care desfășoară activități independente în sensul Legii federale austriece privind asigurările sociale.

6. Instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe în special cu privire la problema dacă o dispoziție națională precum articolul 94 alineatul (1) din KSO aduce atingere libertății unei persoane care beneficiază de o pensie pentru limită de vârstă într‑un stat membru de a desfășura o activitate independentă într‑un alt stat membru, în temeiul articolului 49 TFUE care garantează libertatea de stabilire.

II – Cadrul juridic

A – Dreptul Uniunii

7. Articolul 12 din Regulamentul nr. 1408/71 prevede: „(1) Dispozițiile prezentului regulament nu pot avea ca efect conferirea sau menținerea dreptului de a beneficia de mai multe prestații de aceeași natură pentru una și aceeași perioadă de asigurare obligatorie. Cu toate acestea, această dispoziție nu se aplică prestațiilor pentru invaliditate, limită de vârstă, deces (pensii) sau boli profesionale care sunt acordate de instituțiile a două sau mai multe state membre, în conformitate cu dispozițiile articolului 41, 43 alineatele (2) și (3), 46, 50 și 51 sau articolului 60 alineatul (1) litera (b). (2) În măsura în care prezentul regulament nu dispune altfel, dispozițiile legislației unui stat membru cu privire la reducerea, suspendarea sau retragerea prestațiilor în cazurile de cumul cu alte prestații de securitate socială sau cu alte venituri de orice natură pot fi invocate chiar dacă prestațiile respective au fost dobândite în temeiul legislației unui alt stat membru sau dacă venitul respectiv a fost dobândit pe teritoriul altui stat membru. […]”

8. Potrivit articolului 45 alineatul (1) din acest regulament: „Dacă legislația unui stat membru condiționează dobândirea, menținerea sau redobândirea dreptului la prestații în temeiul unui regim care nu este un regim special în sensul alineatului (2) sau (3) de realizarea perioadelor de asigurare sau de rezidență, instituția competentă a respectivului stat membru ține seama, în măsura necesară, de perioadele de asigurare sau de rezidență realizate în temeiul legislației oricărui alt stat membru în cadrul unui regim general sau în cadrul unui regim special, ca lucrător salariat sau ca lucrător care desfășoară o activitate independentă. În acest scop, aceasta ia în considerare aceste perioade ca și cum ar fi fost realizate în temeiul propriei legislații.”

9. Articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 prevede: „În cazul în care condițiile impuse de legislația unui stat membru pentru a avea dreptul la prestații sunt îndeplinite numai după aplicarea articolului 45 […], se aplică următoarele reguli: „a) instituția competentă calculează cuantumul teoretic al prestației pe care ar putea să o pretindă persoana interesată, cu condiția ca toate perioadele de asigurare sau de rezidență care au fost realizate în temeiul legislației statelor membre căreia i s‑a supus lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă să fi fost realizate în statul respectiv în temeiul legislației pe care o aplică la data acordării prestației. […] (b) instituția competentă stabilește ulterior cuantumul efectiv al prestației pe baza cuantumului teoretic menționat la alineatul anterior, în conformitate cu raportul dintre durata perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate înaintea producerii riscului în temeiul legislației pe care o aplică și durata totală a perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate înaintea producerii riscului în temeiul legislațiilor tuturor statelor membre în cauză.”

10. Articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 prevede: „Toate perioadele de asigurare și, după caz, toate perioadele de activitate salariată sau de rezidență realizate în temeiul legislației unui stat membru anterior datei de 1 octombrie 1972 sau anterior datei de punere în aplicare a prezentului regulament pe teritoriul acelui stat membru sau într‑o parte a teritoriului acelui stat sunt luate în considerare pentru stabilirea drepturilor dobândite în temeiul dispozițiilor prezentului regulament.”

B – Dreptul bulgar

11. Articolul 4 din KSO prevede:

„[…]

(3) Sunt asigurate în mod obligatoriu pentru invaliditate pe motiv de boală, pentru limită de vârstă și deces:

[…]

(5) persoanele care lucrează fără a fi salariate și care obțin o remunerație lunară mai mare sau egală cu un salariu minim, după deducerea cheltuielilor recunoscute de legislație, atunci când acestea nu sunt asigurate în alt temei pentru luna aferentă.

(6) persoanele care lucrează fără a fi salariate și care sunt asigurate în alt temei pentru luna aferentă, independent de cuantumul remunerației.

[…]”

12. Prin hotărârea nr. 5 a Konstitutsionen sad (Curtea Constituțională) din 29 iunie 2000 ( 4 ), obligația persoanelor pensionate care lucrează ca persoane independente de a fi asigurate și de a plăti contribuții a fost declarată contrară Constituției bulgare. Aceste persoane pensionate care desfășoară activități independente se pot asigura totuși în mod voluntar pentru cele trei riscuri enumerate la articolul 4 alineatul (3) din KSO.

13. În versiunea aplicabilă lucrătorilor care desfășoară activități independente pentru perioada cuprinsă între 27 decembrie 2005 și 31 decembrie 2011, articolul 94 din KSO, intitulat „Data acordării pensiei”, prevedea la alineatul (1): „Pensiile se acordă de la data dobândirii dreptului și, în ceea ce privește pensiile pentru limită de vârstă, de la încetarea asigurării, în cazul în care cererea însoțită de documentele necesare a fost depusă în termen de 6 luni de la data dobândirii dreptului sau, dacă este cazul, de la încetarea asigurării. În cazul în care documentele sunt depuse după expirarea termenului de 6 luni de la dobândirea dreptului sau, dacă este cazul, de la încetarea asigurării, pensiile se acordă de la data depunerii documentelor.”

14. Obligația de a pune capăt asigurării, prevăzută la articolul 94 din KSO, a fost abrogată pentru lucrătorii care desfășoară activități independente începând cu 1 ianuarie 2012.

15. Articolul 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO prevede: „[…] (3) În perioada de asigurare în vederea pensionării, se ține seama de asemenea de perioada în care persoanele în cauză au împlinit vârsta prevăzută la articolul 68 alineatele (1) și (2), dar din care lipseau 5 ani de contribuții anterior dobândirii dreptului de pensionare și în care au fost plătite contribuții de asigurare calculate pe baza venitului minim garantat lucrătorilor care desfășoară activități independente stabilit în temeiul legii de finanțare a asigurării de stat obligatorii la data plății acestor contribuții, din moment ce perioada amintită nu este avută în vedere ca perioadă de asigurare în temeiul unei alte dispoziții din prezentul cod. […] (5) Pentru o perioadă de asigurare realizată ca urmare a aplicării alineatului (3), dreptul la pensie ia naștere la data plății contribuțiilor sociale sau la data validării calendarului de plată eșalonat al acestor contribuții.”

III – Litigiul principal și întrebările preliminare

16. Prin cererea din 18 ianuarie 2007, doamna Somova a solicitat acordarea unei pensii pentru limită de vârstă, declarând că nu mai era asigurată începând cu 4 iunie 1996. Această cerere a fost respinsă prin ordonanța din 6 februarie 2007, pentru motivul că doamna Somova, care plătise contribuții în Bulgaria în perioada cuprinsă între 18 ianuarie 1967 și 31 mai 1996 ( 5 ), nu îndeplinea condițiile de vârstă și de vechime impuse de legea bulgară.

17. La 22 iunie 2007, doamna Somova a solicitat acordarea unei pensii pentru limită de vârstă în temeiul articolului 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO în versiunea în vigoare în 2007. Această dispoziție prevedea, pentru nașterea unui drept la o pensie pentru limită de vârstă, ca contribuțiile să fie plătite pentru perioada lipsă, și anume 2 ani 6 luni și 17 zile. Prin ordonanța din 5 iulie 2007 și în urma unei cereri a doamnei Somova, a fost stabilit un calendar pentru plata eșalonată a contribuțiilor lipsă.

18. La aceeași dată, fiica doamnei Somova, acționând ca mandatar al acesteia din urmă, a certificat în scris că doamna Somova nu a lucrat după data de 4 iunie 1996 și că nu era asigurată la data de 5 iulie 2007.

19. Prin ordonanța din 11 iulie 2007, a fost acordată doamnei Somova o pensie pentru limită de vârstă stabilită la cuantumul minim, începând cu 5 iulie 2007. Această sumă a fost reevaluată în mai multe rânduri.

20. În urma unei cereri de pensionare pentru limită de vârstă depuse în 2011 de doamna Somova la organismul austriac de securitate socială competent, SUSO a primit la 20 septembrie 2011 formularele E 001/AT și E 205/AT din partea acestui organism. Din acestea rezultă că doamna Somova a fost afiliată la sistemul de securitate socială austriac pentru perioadele cuprinse între octombrie 1995 și decembrie 2000 și între ianuarie 2001 și iulie 2011, în calitate de „lucrător care desfășoară activități independente” în sensul Legii federale austriece privind asigurările sociale. În perioada în discuție, doamna Somova a exercitat profesia de agricultor.

21. SUSO a dedus de aici că la 5 iulie 2007 – data acordării pensiei sale pentru limită de vârstă – doamna Somova nu încetase să plătească contribuții de asigurări sociale. În acest temei și prin trei ordonanțe, SUSO a anulat ordonanța de acordare a unei pensii pentru limită de vârstă doamnei Somova, precum și pe cele prin care a fost mărit cuantumul acesteia și a dispus recuperarea sumelor plătite în temeiul lor, majorate cu dobânzile aferente.

22. Doamna Somova a contestat aceste ordonanțe pe cale administrativă. Contestația acesteia a fost respinsă prin decizia în litigiu din 2 decembrie 2011 a directorului general al SUSO. Acesta din urmă a considerat că declarația de întrerupere a asigurării sociale nu privea doar asigurarea socială în Bulgaria întrucât, în temeiul articolului 84a din Regulamentul nr. 1408/71, doamna Somova era obligată să informeze organismul de securitate socială bulgar cu privire la afilierea sa pe teritoriul unui alt stat membru. În plus, potrivit directorului general al SUSO, ar fi trebuit să se țină seama, în temeiul articolului 44 alineatul (2) și al articolului 45 din acest regulament, de perioada de asigurare a doamnei Somova în Austria fără a aplica totuși articolul 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO.

23. Potrivit doamnei Somova, faptul că era asigurată la momentul depunerii cererii de pensionare în Bulgaria nu este pertinent, dat fiind că securitatea sa socială era asigurată în alt stat membru.

24. În aceste condiții, sesizată de doamna Somova, Administrativen sad Sofia‑grad a decis, în vederea soluționării prezentului litigiu, să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Având în vedere împrejurările din procedura principală, articolul 48 primul paragraf TFUE și articolul 49 primul și al doilea paragraf TFUE trebuie interpretate în sensul că permit aplicarea unei dispoziții naționale a unui stat membru precum cea în discuție în procedura principală, [și anume cea] prevăzută la articolul 94 alineatul (1) din [KSO] referitoare la cerința de a întrerupe asigurarea drept temei pentru acordarea unei pensii pentru limită de vârstă unui resortisant al unui stat membru care, la momentul depunerii cererii de pensie, avea statutul de persoană care desfășoară o activitate profesională independentă într‑un alt stat membru și care intră în domeniul de aplicare al [Regulamentului nr. 1408/71]? 2) Articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 coroborat cu articolul 48 primul paragraf litera (a) TFUE trebuie interpretat în sensul că admite o excepție de la regula privind cumularea perioadelor de asigurare în privința perioadelor de asigurare care au fost realizate într‑un alt stat membru înainte ca statul membru în care a fost depusă cererea de pensie să fi aplicat regulamentul, întrucât dispoziția menționată acordă persoanei asigurate dreptul de a opta dacă va declara aceste perioade în vederea unei cumulări, precum și dreptul de a aprecia dacă este necesar să se ia în considerare o cumulare, în cazul în care perioada realizată conform dreptului statului membru în care a fost depusă cererea nu este suficientă pentru dobândirea dreptului la pensie și dacă o perioadă suficientă nu poate fi obținută decât prin răscumpărarea unor contribuții la fondul de asigurări? În aceste împrejurări, articolul 48 primul paragraf litera (a) TFUE permite persoanei asigurate să decidă dacă se aplică sau nu se aplică articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 cu privire la cumularea perioadelor de asigurare după începerea aplicării Regulamentului nr. 1408/71 prin faptul că în cererea de pensionare această persoană nu declară perioadele de asigurare realizate într‑un alt stat membru? 3) Articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că nu permite recunoașterea perioadelor de asigurare pe baza răscumpărării contribuțiilor de asigurare, astfel cum se prevede în dreptul bulgar la articolul 9 alineatul (3) din [dispozițiile tranzitorii și finale] ale [KSO] în cazul în care, în împrejurări precum cele din procedura principală, perioadele de asigurare astfel recunoscute au fost realizate concomitent cu perioadele de asigurare realizate conform dreptului unui alt stat membru? 4) Articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că permite ca un stat membru să sisteze plata prestațiilor și să solicite rambursarea tuturor plăților efectuate conform dreptului național către resortisantul acestui stat membru cu titlu de prestații de pensie pentru limită de vârstă, în cazul în care condițiile impuse de [acest] regulament erau îndeplinite numai la momentul acordării pensiei, iar din considerații întemeiate exclusiv pe dreptul național, conform căruia la momentul acordării pensiei asigurarea beneficiarului pensiei într‑un alt stat membru nu fusese întreruptă, a fost recunoscută o perioadă de asigurare pe baza plății contribuțiilor de asigurare conform dreptului național, fără a lua în considerare perioadele de asigurare care fuseseră realizate la momentul acordării pensiei într‑un alt stat membru și fără a analiza dacă cuantumul pensiei ar fi trebuit să fie stabilit la o altă valoare? În cazul în care este permisă rambursarea plăților efectuate cu titlu de pensie, din principiile fundamentale ale dreptului Uniunii, și anume din principiul echivalenței și al efectivității, rezultă că sunt datorate și dobânzi, în cazul în care dreptul național al statului membru nu prevede plata de dobânzi în situația în care are loc rambursarea unei pensii acordate în temeiul unui tratat de drept internațional?”

IV – Procedura în fața Curții

25. Guvernul bulgar, Irlanda și Comisia Europeană au depus observații scrise. Guvernul bulgar și Comisia au formulat observații orale în cadrul ședinței care a avut loc la 9 ianuarie 2014.

V – Analiză

A – Cu privire la admisibilitatea întrebărilor preliminare

26. Irlanda consideră că cererea de decizie preliminară este inadmisibilă.

27. Aceasta arată că întrebările preliminare, pe care instanța de trimitere trebuie să le soluționeze în litigiul principal, au un caracter pur intern și că soluționarea acestora nu necesită nici aplicarea, nici interpretarea dreptului Uniunii. Irlanda consideră în special că decizia de trimitere nu furnizează suficiente informații referitoare la circumstanțele de fapt și de drept din cauza principală pentru a arăta în mod clar cum dreptul Uniunii ar putea avea o incidență asupra soluționării litigiului menționat.

28. Considerăm, dimpotrivă, că întrebările preliminare sunt admisibile.

29. Deși litigiul principal privește, în esență, cerința prevăzută de articolul 94 alineatul (1) din KSO de a întrerupe plata contribuțiilor pentru ca o pensie pentru limită de vârstă să poată fi acordată în Bulgaria, circumstanțele litigiului dintre doamna Somova și directorul general al SUSO nu constituie o situație pur internă a unui stat membru. Astfel, la data depunerii cererii de acordare a unei pensii pentru limită de vârstă în Bulgaria, doamna Somova lucra ca lucrător care desfășoară activități independente în Austria, exercitându‑și astfel dreptul la libertatea de stabilire în temeiul articolului 49 TFUE ( 6 ).

30. În plus, instanța de trimitere a constatat că, în ceea ce o privește pe doamna Somova, se realizase un cumul al perioadelor de asigurare în Bulgaria și în Austria în special ( 7 ) în perioada de 2 ani 6 luni și 17 zile luate în considerare, prin intermediul unor contribuții suplimentare, ca perioadă de asigurare în raport cu dreptul bulgar în temeiul articolului 9 alineatul (3) din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO. O astfel de situație este reglementată de dispozițiile Regulamentului nr. 1408/71.

B – Cu privire la esența întrebărilor preliminare

1. Cu privire la prima întrebare

a) Argumentație

31. În observațiile sale scrise, guvernul bulgar consideră că articolul 94 din KSO nu creează obstacole în calea exercitării libertății de stabilire garantate de articolul 49 TFUE. Acesta arată că Regulamentul nr. 1408/71 prevede o coordonare, iar nu o armonizare a sistemelor de securitate socială și că cerința privind întreruperea asigurării drept temei pentru acordarea unei pensii pentru limită de vârstă se aplică în mod nediscriminatoriu în privința tuturor persoanelor care intră sub incidența dreptului bulgar.

32. În sistemul bulgar, acordarea unei pensii pentru limită de vârstă ar implica încetarea unei activități profesionale în calitate de lucrător salariat sau care desfășoară activități independente, această pensie reprezentând înlocuirea veniturilor obținute dintr‑o activitate profesională. În această privință, guvernul bulgar arată că, având în vedere diferențele care există între regimurile și legislațiile statelor membre în materie, o stabilire într‑un alt stat membru poate, în funcție de caz, să fie mai mult sau mai puțin avantajoasă sau dezavantajoasă pentru persoana respectivă, în funcție de combinarea reglementărilor naționale aplicabile în temeiul Regulamentului nr. 1408/71 ( 8 ).

33. În cadrul ședinței din 9 ianuarie 2014 și în urma întrebărilor scrise și orale adresate de Curte, guvernul bulgar a confirmat că obligația de a pune capăt asigurării impuse la articolul 94 alineatul (1) din KSO, în versiunea sa în vigoare la data acordării unei pensii pentru limită de vârstă ( 9 ) doamnei Somova, implica obligația de a pune capăt desfășurării unei activități profesionale. Acesta a arătat că obligația în discuție era o cerință pur formală și că era suficientă o singură zi de întrerupere, activitatea profesională putând fi reluată în ziua următoare cumulându‑se venitul profesional cu pensia pentru limită de vârstă.

34. Acesta a adăugat că cerința menționată nu răspundea niciunui obiectiv special și chiar că nu prezenta nici interes, nici logică.

35. Astfel cum a declarat guvernul bulgar, tocmai pentru că erau conștiente că cerința menționată putea pune probleme în situațiile transfrontaliere, autoritățile bulgare au abrogat‑o pentru lucrătorii care desfășoară activități independente începând cu 1 ianuarie 2012 și urmăreau să o elimine pentru lucrătorii salariați.

36. Comisia consideră că, în temeiul articolului 94 alineatul (1) din KSO, din moment ce un lucrător determinat a împlinit vârsta pensionării în conformitate cu legislația bulgară, acesta nu poate merge să lucreze în alt stat membru, în care vârsta de acces la pensie este mai ridicată, fără ca dreptul la o pensie în Bulgaria să îi fie refuzat. Potrivit Comisiei, norma națională în discuție care determină refuzul unei pensii bulgare ca rezultat al deciziei sale de a lucra în calitate de lucrător care desfășoară activități independente în alt stat membru constituie un obstacol în calea exercitării libertății sale de circulație.

37. În cadrul ședinței din 9 ianuarie 2014, Comisia a arătat că, în opinia sa, jurisprudența Curții referitoare la articolul 49 TFUE se opune unei dispoziții naționale precum articolul 94 alineatul (1) din KSO, în măsura în care aceasta ar putea face mai dificilă sau imposibilă exercitarea libertății de stabilire, chiar dacă această dispoziție se aplică, fără deosebire de cetățenie. Aceasta a adăugat că, trebuind să întrerupă în mod provizoriu activitatea profesională pe care o desfășoară în alt stat membru, un lucrător care desfășoară activități independente riscă să nu o poată relua.

b) Apreciere

38. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la problema dacă articolul 48 primul paragraf TFUE și articolul 49 primul și al doilea paragraf TFUE se opun aplicării unei măsuri naționale a unui stat membru precum articolul 94 alineatul (1) din KSO, care alătură dreptului la pensie pentru limită de vârstă în acest stat o cerință de a întrerupe plata contribuțiilor de asigurări sociale, indiferent dacă acestea se referă la o activitate desfășurată în același stat sau în alt stat membru.

39. Instanța de trimitere sugerează că cerința de a întrerupe plata contribuțiilor, care implică obligația de a întrerupe activitatea profesională – care poate dura doar o zi, astfel cum a confirmat guvernul bulgar în cadrul ședinței – poate produce în practică efecte care restrâng libertatea de stabilire, în special întrucât nu este cert că persoana în cauză, care lucrează în alt stat membru, își poate relua activitatea profesională după întreruperea în discuție.

40. Subliniem că, potrivit instanței de trimitere, o persoană asigurată păstra dreptul de a desfășura o activitate profesională după acordarea unei pensii pentru limită de vârstă și putea cumula această pensie pentru limită de vârstă cu o activitate profesională remunerată. Prin urmare, nu există o legătură necesară și directă între plata unei astfel de pensii în temeiul dreptului bulgar și încetarea unei activități profesionale remunerate. Aceste elemente au fost confirmate în cadrul ședinței de guvernul bulgar.

41. În plus, reiese din dosarul prezentat în fața Curții că, în temeiul articolului 4 alineatul (3) din KSO, persoanele pensionate care lucrează ca salariați sunt asigurate în mod obligatoriu în cadrul sistemului de securitate socială și, așadar, obligate să plătească contribuții sociale, în timp ce, în urma hotărârii nr. 5 a Konstitutsionen sad, citată anterior, această obligație a fost considerată contrară Constituției bulgare pentru persoanele pensionate care desfășoară activități independente. În consecință, acestea din urmă au în prezent posibilitatea de a continua sau de a nu continua să plătească contribuții sociale în Bulgaria. Atunci când o persoană pensionată (lucrător salariat sau lucrător care desfășoară activități independente) plătește contribuții la sistemul de securitate socială, pensia sa crește în mod proporțional ( 10 ).

42. Pe de altă parte, este cert că doamna Somova a desfășurat activități independente în Austria și a fost asigurată pentru acest motiv la organismul austriac de securitate socială competent, în perioadele cuprinse între luna octombrie 1995 și luna decembrie 2000 și între luna ianuarie 2001 și luna iulie 2011. De asemenea, este cert că, la data acordării pensiei bulgare, și anume la 5 iulie 2007, doamna Somova intra, în temeiul articolului 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1408/71, sub incidența sistemului de securitate socială austriac și că aceasta nu întrerupsese plata contribuțiilor la sistemul de securitate socială din acest stat.

i) Există discriminare sau obstacol?

43. Potrivit unei jurisprudențe constante, în lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii Europene în materie, legislația fiecărui stat membru este cea care trebuie să stabilească, pe de o parte, condițiile dreptului sau ale obligației de a se afilia la un sistem de securitate socială și, pe de altă parte, condițiile care dau naștere la prestații. Cu toate acestea, deși este adevărat că articolul 48 TFUE permite menținerea unor diferențe între regimurile de securitate socială din diverse state membre și, în consecință, în drepturile persoanelor care lucrează pe teritoriul acestora, este cert că, în exercitarea acestei competențe, statele membre trebuie să respecte însă dreptul Uniunii ( 11 ).

44. În consecință, faptul că o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal privește condițiile de acordare a unei pensii pentru limită de vârstă nu are drept consecință excluderea aplicării normelor Tratatului FUE și în special a celor referitoare la libera circulație a persoanelor ( 12 ).

45. Dintr‑o jurisprudență constantă rezultă de asemenea că ansamblul dispozițiilor Tratatului FUE referitoare la libera circulație a persoanelor urmărește facilitarea exercitării de activități profesionale de orice natură de către resortisanții Uniunii pe teritoriul Uniunii și se opune măsurilor care ar putea defavoriza acești resortisanți atunci când doresc să exercite o activitate economică pe teritoriul unui alt stat membru și aceasta chiar dacă se aplică indiferent de cetățenia lucrătorilor în cauză ( 13 ). În consecință, dispozițiile tratatului referitoare la libera circulație a persoanelor se opun oricărei măsuri care, chiar și atunci când se aplică fără discriminare pe motiv de cetățenie, este susceptibilă să îngreuneze sau să facă mai puțin atractivă exercitarea de către resortisanții Uniunii a libertăților fundamentale garantate de tratat ( 14 ). Orice obstacol, chiar de importanță minoră, în calea acestor libertăți este interzis ( 15 ), în măsura în care obstacolul pretins nu este aleatoriu și indirect ( 16 ).

46. Rezultă că legiuitorul bulgar are dreptul de a stabili condițiile de acordare a unei pensii pentru limită de vârstă în acest stat membru, cu condiția ca respectivele condiții să nu fie discriminatorii pe motiv de cetățenie și să nu restrângă sau să nu constituie obstacole în calea liberei circulații.

47. Sub rezerva unei verificări efectuate de instanța de trimitere, se pare că dispoziția în litigiu se aplică fără deosebire, în drept și în fapt, cetățenilor bulgari și resortisanților celorlalte state membre și nu este, așadar, discriminatorie. Dimpotrivă, aceasta ne pare să constituie un obstacol în calea liberei circulații și, în speță, în calea libertății de stabilire.

48. Rezultă astfel din dosarul depus în fața Curții că, în temeiul articolului 94 alineatul (1) din KSO, o întrerupere formală foarte scurtă, chiar și de o zi, a plății contribuțiilor este suficientă pentru a primi o pensie ( 17 ). Or, deși o astfel de întrerupere în Bulgaria a plății contribuțiilor pare facilă și fără consecințe pentru exercitarea sau pentru reluarea unei activități profesionale și în special pentru lucrătorii care desfășoară activități independente care au posibilitatea de a relua sau de a nu relua plata contribuțiilor, poate fi dificil, chiar imposibil să se procedeze la aceasta în alt stat membru. Având în vedere demersurile administrative îndelungate și dificile pe care o asemenea întrerupere le‑ar putea antrena într‑un alt stat membru, un lucrător precum doamna Somova ar putea, pentru a obține pensia pentru limită de vârstă în Bulgaria, să fie obligat să înceteze activitatea profesională pentru o perioadă mai lungă și neprevizibilă și să pună astfel în pericol continuitatea activității sale.

49. Astfel cum arată instanța de trimitere, o asemenea întrerupere într‑un alt stat membru poate expune persoanele pensionate precarității profesionale. În urma unei asemenea sistări, o persoană pensionată ar putea să nu mai aibă nicio garanție să își regăsească locul de muncă sau să găsească un alt loc de muncă. În plus, chiar și după întoarcerea unei persoane pensionate pe piața muncii, această întrerupere obligatorie, dat fiind că a perturbat desfășurarea și evoluția carierei sale, poate să afecteze în mod concret și direct avantajele pe care le poate obține din activitățile sale profesionale ( 18 ).

50. Alternativa este de asemenea sursă de dezavantaje, întrucât, fără întreruperea contribuțiilor și încetarea activității profesionale în celălalt stat membru, nu se va putea realiza cumulul venitului profesional cu o pensie pentru limită de vârstă bulgară.

51. Amintim că, în cadrul ședinței, guvernul bulgar a lăsat să se înțeleagă că abandonarea acestei obligații pentru lucrătorii care desfășoară activități independente era legată de conștientizarea faptului că aceasta putea pune probleme în situații transfrontaliere.

ii) Poate fi justificat obstacolul?

52. Potrivit unei jurisprudențe constante, măsuri naționale care constituie obstacole în calea libertății de circulație pot fi admise numai cu condiția să urmărească un obiectiv de interes general, să fie de natură să asigure realizarea acestuia și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit ( 19 ).

53. Instanța de trimitere consideră că cerința de a întrerupe asigurarea impusă la articolul 94 alineatul (1) din KSO nu urmărește un obiectiv de interes general. În plus, amintim că, în cadrul ședinței din 9 ianuarie 2014, guvernul bulgar a arătat că obiectivul acestei cerințe pur formale era necunoscut sau chiar inexistent. Guvernul bulgar a adăugat chiar că această cerință nu prezenta interes și era ilogică, că dispoziția în discuție fusese abrogată pentru lucrătorii care desfășoară activități independente începând cu 1 ianuarie 2012 și că oportunitatea unei asemenea abrogări pentru lucrătorii salariați făcea în prezent obiectul unei examinări în Bulgaria.

54. Prin urmare, este evident că cerința menționată nu este justificată de un obiectiv de interes general a cărui realizare ar putea fi garantată de măsura în discuție.

55. Având în vedere considerațiile de mai sus, este necesar să se răspundă la prima întrebare preliminară că articolul 49 TFUE se opune unei reglementări a unui stat membru precum articolul 94 alineatul (1) din KSO, care alătură dreptului la acordarea unei pensii pentru limită de vârstă cerința de a întrerupe plata contribuțiilor de securitate socială.

2. Cu privire la a doua întrebare

a) Argumentație

56. Potrivit guvernului bulgar, prin această întrebare, instanța de trimitere urmărește, în esență, să afle dacă articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 admite să se înlăture regula privind cumularea duratei de contribuție pentru perioade de asigurare realizate în alt stat membru înaintea datei de punere în aplicare a acestui regulament de către statul membru în care a fost depusă cererea de pensionare, atunci când vechimea dobândită în temeiul exclusiv al dreptului statului în care se solicită pensia nu este suficientă pentru dobândirea unui drept la pensie, cu excepția răscumpărării unor contribuții de asigurare.

57. În observațiile sale scrise, guvernul bulgar consideră că Regulamentul nr. 1408/71 oferă persoanelor asigurate care intră în domeniul său de aplicare o opțiune în ceea ce privește legislația aplicabilă numai atunci când prevede acest lucru în mod expres.

58. Potrivit guvernului bulgar, articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 prevede efectul retroactiv al acestuia din urmă prin obligarea statelor membre să ia în considerare toate perioadele de asigurare, de activitate salariată sau de rezidență realizate în temeiul legislației unui anumit stat membru anterior datei de 1 octombrie 1972 sau anterior datei de punere în aplicare a acestui regulament pe teritoriul acelui stat membru sau într‑o parte a teritoriului acelui stat, atunci când acest lucru este necesar pentru stabilirea dreptului persoanei la un anumit tip de prestație. Acest guvern consideră că dispoziția menționată a fost adoptată pentru a preveni pierderea unor drepturi la pensie și pentru a garanta dobândirea și conservarea acestora din urmă de orice persoană, inclusiv pentru perioade de asigurare realizate anterior datei de aplicare a regulamentului amintit. Acest lucru ar presupune că cumulul perioadelor de asigurare trebuie să se realizeze, în primul rând, în conformitate cu normele privind cumularea perioadelor de asigurare prevăzute de același regulament și că numai ulterior, în cazul în care durata de contribuție a persoanei în cauză este insuficientă, aceasta ar trebui să se prevaleze de posibilitatea de răscumpărare a contribuțiilor lipsă, prevăzută de dreptul național.

59. În cadrul ședinței din 9 ianuarie 2014, guvernul bulgar a susținut că, în măsura în care dispozițiile Regulamentului nr. 1408/71 se adresează statelor membre și autorităților lor administrative, persoanele asigurate ar trebui să aibă posibilitatea de a invoca sau de a nu invoca dispozițiile acestui regulament. Astfel, potrivit acestui guvern, în cazul în care o persoană asigurată alege să nu facă trimitere la regulamentul menționat, autoritatea administrativă națională nu îl poate aplica din oficiu în cazul său. Guvernul bulgar consideră că observațiile Irlandei și ale Comisiei potrivit cărora persoanele asigurate nu se pot opune aplicării dispozițiilor Regulamentului nr. 1408/71 contravin obiectivului acestui regulament, care este acela de a obține un avantaj pentru persoanele asigurate și chiar sensului noțiunii de drept subiectiv.

60. Irlanda consideră că textul articolului 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 este clar și lipsit de ambiguitate: textul acestei dispoziții este obligatoriu prin natura sa, în măsura în care prevede că toate perioadele de asigurare realizate în temeiul legislației unui stat membru anterior datei de punere în aplicare a regulamentului pe teritoriul acelui stat membru „sunt luate în considerare” pentru stabilirea drepturilor dobândite în temeiul dispozițiilor Regulamentului nr. 1408/71. În consecință, potrivit Irlandei, termenii acestei dispoziții nu pot fi interpretați în sensul că conferă solicitantului dreptul de a decide ca perioade de asigurare pertinente să nu fie luate în considerare în cadrul procesului de cumulare. În opinia acesteia, în cazul în care Regulamentul nr. 1408/71 ar conferi particularilor dreptul de a înlătura perioade de asigurare, acest lucru ar genera complicații de natură să pună în pericol coordonarea sistemelor naționale și, în consecință, obiectivele pieței interne.

61. Comisia consideră că, potrivit articolului 94 alineatul (2), Regulamentul nr. 1408/71 se aplică în speță. Aceasta apreciază că aplicarea sistemului privind conflictul de legi instituit de acest regulament depinde doar de situația obiectivă în care se află lucrătorul în cauză. Persoanele asigurate social care intră în domeniul de aplicare al acestuia nu s‑ar putea opune acestor norme conflictuale și nu ar dispune de dreptul de a se îndepărta de la acestea.

b) Apreciere

62. Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la problema dacă articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 conferă persoanelor asigurate social posibilitatea de a înlătura perioade de asigurare realizate în alt stat membru anterior datei de punere în aplicare a acestui regulament în Bulgaria. Această întrebare ridică, în esență, problema caracterului obligatoriu sau neobligatoriu al articolului 94 alineatul (2) din regulamentul menționat ( 20 ).

63. Potrivit unei jurisprudențe constante, atunci când Regulamentul nr. 1408/71 conferă un drept de opțiune persoanelor asigurate social, care, în privința legislației aplicabile, intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat, acesta din urmă prevede respectivul drept de opțiune în mod expres ( 21 ).

64. Potrivit articolului 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, „[t]oate perioadele de asigurare […] realizate în temeiul legislației unui stat membru anterior datei de 1 octombrie 1972 sau anterior datei de punere în aplicare a prezentului regulament pe teritoriul acelui stat membru […] sunt luate în considerare pentru stabilirea drepturilor dobândite în temeiul dispozițiilor prezentului regulament” ( 22 ). La fel ca și Irlanda, considerăm că textul articolului 94 alineatul (2) din acest regulament este, pe de o parte, neechivoc și, pe de altă parte, obligatoriu.

65. Caracterul obligatoriu al acestei dispoziții decurge în mod clar din termenii „est prise en considération” utilizați în versiunea în limba franceză a textului, dar și din alte versiuni lingvistice ( 23 ). Această dispoziție nu lasă nicio marjă de manevră nici statelor membre, nici autorităților competente, nici persoanelor asigurate. Rezultă că, în litigiul principal, pentru stabilirea drepturilor la pensie ale doamnei Somova în Bulgaria, este necesar să se ia în considerare și perioadele de asigurare realizate în temeiul legislației austriece anterior datei de intrare în vigoare a Regulamentului nr. 1408/71 în Bulgaria ( 24 ).

66. Considerăm că această apreciere nu este infirmată de faptul că, într‑o hotărâre, în speță Hotărârea Habelt și alții, citată anterior, Curtea a considerat că, potrivit articolului 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, persoanele în cauză „pot invoca” ( 25 ) luarea în considerare, pentru stabilirea drepturilor conferite potrivit acestui regulament, a oricărei perioade de asigurare, de activitate salariată sau de rezidență realizate în temeiul legislației unui stat membru anterior datei de punere în aplicare a regulamentului menționat. Astfel, utilizarea acestei expresii rezulta, după toate probabilitățile, din circumstanțele proprii dosarelor în discuție în această hotărâre, în care era refuzat persoanelor în cauză tocmai beneficiul Regulamentului nr. 1408/71 în materie de luare în considerare a perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate în alt stat membru.

67. Prin urmare, considerăm că, în temeiul articolului 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, toate perioadele de asigurare, de activitate salariată sau de rezidență realizate în temeiul legislației unui stat membru anterior datei de punere în aplicare a acestui regulament trebuie luate în mod obligatoriu în considerare pentru stabilirea drepturilor dobândite în temeiul dispozițiilor regulamentului menționat, inclusiv cele referitoare la dreptul la o pensie pentru limită de vârstă al unui lucrător salariat sau care desfășoară activități independente, care a intrat sub incidența legislației a două sau mai multe state membre.

68. Rezultă că conferirea dreptului doamnei Somova la o pensie pentru limită de vârstă în Bulgaria ar fi trebuit stabilită prin recurgerea la cumularea, în temeiul articolului 45 din Regulamentul nr. 1408/71, a perioadelor de asigurare realizate în Bulgaria și în Austria, iar nu în temeiul articolului 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO.

69. În plus, subliniem că, potrivit Administrativen sad Sofia‑grad, „perioadele realizate în Austria sunt suficiente pentru a completa perioada de asigurare care lipsește în raport cu dreptul național, fără să trebuiască să se recunoască o perioadă în temeiul articolului 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO”. Acest lucru implică faptul că regulile privind cumulul și repartiția prevăzute la articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 sunt aplicabile calculului pensiei pentru limită de vârstă a doamnei Somova, întrucât cumularea perioadelor sale de asigurare în Bulgaria și în Austria, în aplicarea articolului 45 din acest regulament, este suficientă să îi asigure un drept la acordarea unei pensii pentru limită de vârstă în Bulgaria.

70. Considerăm că articolul 45 și articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 au de asemenea un caracter imperativ ( 26 ), iar persoana asigurată nu poate renunța la aplicarea acestora, omițând să menționeze în cererea sa de pensionare pentru limită de vârstă perioadele de asigurare realizate în alt stat membru.

71. În consecință, considerăm că articolul 45, articolul 46 alineatul (2) și articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 au un caracter imperativ obligatoriu și nu permit persoanei asigurate să renunțe la aplicarea regulilor privind cumulul și repartiția perioadelor de asigurare realizate în alt stat membru anterior datei de punere în aplicare a regulamentului menționat de către statul membru în care se depune cererea de pensionare pentru limită de vârstă.

3. Cu privire la a treia întrebare

a) Argumentație

72. Guvernul bulgar consideră că, potrivit articolului 12 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71, acesta nu poate conferi și nici nu poate menține dreptul de a beneficia de mai multe prestații de aceeași natură care se raportează la aceeași perioadă de asigurare obligatorie. Acesta apreciază că, în pofida excepțiilor pe care le prevede, articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 se opune recunoașterii unei perioade de contribuție prin răscumpărarea contribuțiilor de asigurare în temeiul dreptului național, atunci când perioada de contribuție astfel recunoscută coincide cu perioade de asigurare realizate în temeiul dreptului unui alt stat membru.

73. Comisia consideră că, având în vedere răspunsul său la a doua întrebare preliminară, un răspuns distinct la această întrebare nu este necesar.

b) Apreciere

74. A treia întrebare adresată de Administrativen sad Sofia‑grad privește problema dacă articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că se opune recunoașterii unei perioade de asigurare prin răscumpărarea contribuțiilor de asigurare, în temeiul articolului 9 alineatul (3) din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO, atunci când, precum în litigiul principal, perioada de contribuție astfel recunoscută coincide cu perioade de asigurare realizate în temeiul legislației unui alt stat membru.

75. Ținând seama de răspunsul nostru la cea de a doua întrebare cu privire la caracterul imperativ obligatoriu al articolului 45, al articolului 46 alineatul (2) și al articolului 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, considerăm că nu este necesar să se dea un răspuns separat la a treia întrebare. Astfel, după cum confirmă Administrativen sad Sofia‑grad, perioadele de asigurare realizate de doamna Somova în Austria sunt suficiente pentru a completa perioada de asigurare care îi lipsea pentru a lua naștere un drept la o pensie pentru limită de vârstă în temeiul dreptului bulgar, fără să mai fie necesar să se recunoască o perioadă în temeiul articolului 9 alineatul (3) din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO. În consecință, în special în temeiul regulii privind cumulul prevăzută la articolul 45 din Regulamentul nr. 1408/71, recurgerea la articolul 9 alineatul (3) din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO nu era nici necesară, nici permisă.

4. Cu privire la a patra întrebare

a) Argumentație

76. Potrivit guvernului bulgar, articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 permite unui stat membru să sisteze plata pentru viitor și să solicite rambursarea tuturor plăților în temeiul pensiei pentru limită de vârstă acordate unuia dintre resortisanții săi în temeiul dreptului său național atunci când, la data depunerii cererii de acordare a unei pensii pentru limită de vârstă, reclamantul nu și‑a îndeplinit obligația de a indica perioadele de asigurare realizate pe teritoriul unui alt stat membru. Acesta consideră că, în cazul evidențierii ulterioare a unei perioade de contribuție realizate în străinătate, pensia trebuie să fie recalculată în funcție de vechimea atestată și recunoscută de celălalt stat membru.

77. Comisia consideră că, având în vedere răspunsurile sale la prima și la a doua întrebare preliminară, s‑a răspuns la prima parte a celei de a patra întrebări. A doua parte a acestei întrebări ar privi recuperarea creanțelor și, ținând seama de răspunsurile date deja, nu ar fi pertinentă.

b) Apreciere

78. A patra întrebare preliminară adresată de Administrativen sad Sofia‑grad privește problema dacă articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 permite recuperarea sumelor plătite doamnei Somova cu titlu de pensie pentru limită de vârstă ca urmare a cumulului acestor prestații cu alte venituri obținute în Austria. Astfel, din articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 reiese că dispozițiile cu privire la reducere prevăzute de legislația unui stat membru sunt, în principiu ( 27 ), opozabile persoanelor care beneficiază de o prestație din partea acestui stat membru atunci când ele pot beneficia de alte prestații de securitate socială sau de alte venituri de orice natură obținute în special în temeiul legislației unui alt stat membru.

79. Rezultă în mod clar din observațiile prezentate în cadrul ședinței de guvernul bulgar că dreptul bulgar permite cumulul unei activități profesionale remunerate cu o pensie pentru limită de vârstă. În aceste condiții, considerăm că articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 nu este aplicabil cumulării de către doamna Somova a veniturilor sale profesionale în Austria cu o pensie pentru limită de vârstă în Bulgaria.

80. În plus și cu titlu suplimentar, considerăm că, având în vedere răspunsurile noastre la a doua și a treia întrebare, pensia pentru limită de vârstă a doamnei Somova ar fi trebuit calculată pe baza regulilor privind cumulul și repartiția prevăzute la articolul 45 și la articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71. Pe de altă parte, se pare că, potrivit indicațiilor Administrativen sad Sofia‑grad și sub rezerva verificării efectuate de acesta, pensia acordată în temeiul acestor dispoziții ale Regulamentului nr. 1408/71 nu ar fi diferită de cea stabilită prin ordonanța SUSO din 11 iulie 2007 ( 28 ).

VI – Concluzie

81. Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la prima, la a doua și la a patra întrebare preliminară adresate de Administrativen sad Sofia‑grad după cum urmează: „1) Articolul 49 TFUE se opune unei reglementări a unui stat membru precum articolul 94 alineatul (1) din Codul bulgar al asigurărilor sociale (Kodeks za sotsialnoto osiguriavane), care, pentru dreptul la o pensie pentru limită de vârstă, impune o cerință de a întrerupe plata contribuțiilor de securitate socială. 2) Articolul 45, articolul 46 alineatul (2) și articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, au un caracter imperativ obligatoriu și nu permit persoanei asigurate să renunțe la aplicarea regulilor privind cumulul și repartiția perioadelor de asigurare realizate în alt stat membru anterior datei de punere în aplicare a regulamentului menționat de către statul membru în care se depune cererea de pensionare pentru limită de vârstă. 3) Articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1992/2006, nu este aplicabil cumulului veniturilor profesionale și prestațiilor de securitate socială în discuție în litigiul principal.”

( 1 ) Limba originală: franceza.

( 2 ) JO L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35.

( 3 ) JO L 392, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 288.

( 4 ) Cauza 4/2000, DV nr. 55 pentru anul 2000.

( 5 ) Și anume timp de 33 de ani 11 luni și 17 zile, pe baza documentelor întocmite de angajatorii bulgari ai doamnei Somova cu privire la afilierea sa la sistemul de securitate socială și la remunerațiile sale.

( 6 ) Instanța de trimitere consideră că respectarea cerinței de a pune capăt asigurării ar putea să influențeze decizia sa de a se stabili pe teritoriul unui alt stat membru în temeiul articolului 49 TFUE din cauza riscului de a nu putea continua să își exercite activitatea de lucrător care desfășoară activități independente după întreruperea asigurării.

( 7 ) Instanța de trimitere a arătat de asemenea că se realizase un cumul al perioadelor de asigurare în ceea ce o privește în aceleași state membre în perioada cuprinsă între luna octombrie 1995 și luna mai 1996 inclusiv, fără a preciza cum ar fi putut lua naștere un asemenea cumul.

( 8 ) Hotărârea din 16 iulie 2009, von Chamier‑Glisczinski (C-208/07, Rep., p. I-6095, punctul 85).

( 9 ) Și anume în versiunea sa în vigoare în perioada cuprinsă între 27 decembrie 2005 și 31 decembrie 2011, aplicabilă faptelor din cauza principală.

( 10 ) Considerăm că aceste dispoziții de drept bulgar încurajează mai degrabă pensionarii să lucreze și să contribuie.

( 11 ) A se vedea în acest sens Hotărârea din 26 ianuarie 1999, Terhoeve (C-18/95, Rec., p. I-345, punctele 33-35), și Hotărârea din 21 februarie 2013, Salgado González (C‑282/11, punctele 35-37 și jurisprudența citată).

( 12 ) A se vedea în acest sens Hotărârea Terhoeve, citată anterior (punctul 35), și Hotărârea din 12 iulie 2001, Vanbraekel și alții (C-368/98, Rec., p. I-5363, punctul 42).

( 13 ) Hotărârea din 15 decembrie 1995, Bosman (C-415/93, Rec., p. I-4921, punctul 96), Hotărârea Terhoeve, citată anterior (punctul 39), Hotărârea din 27 ianuarie 2000, Graf (C-190/98, Rec., p. I-493, punctul 23), Hotărârea din 30 septembrie 2003, Köbler (C-224/01, Rec., p. I-10239, punctul 74), Hotărârea din 2 octombrie 2003, Van Lent (C-232/01, Rec., p. I-11525, punctul 16), Hotărârea din 17 martie 2005, Kranemann (C-109/04, Rec., p. I-2421, punctul 26), și Hotărârea din 11 ianuarie 2007, ITC (C-208/05, Rep., p. I-181, punctul 33).

( 14 ) A se vedea în acest sens Hotărârea din 5 octombrie 2004, CaixaBank France (C-442/02, Rec., p. I-8961, punctul 11), și Hotărârea din 10 martie 2011, Casteels (C-379/09, Rep., p. I-1379, punctele 21 și 22 și jurisprudența citată).

( 15 ) A se vedea în acest sens Hotărârea din 1 aprilie 2008, Gouvernement de la Communauté française și Gouvernement wallon (C-212/06, Rep., p. I-1683, punctul 52).

( 16 ) Hotărârea din 27 ianuarie 2000, Graf (C-190/98, Rec., p. I-493, punctul 25).

( 17 ) Orice alte condiții, în special de vârstă și de vechime, fiind îndeplinite.

( 18 ) De exemplu, o pierdere de clasificare sau de vechime care ar putea afecta avansarea și progresia salariilor persoanelor în cauză, o pierdere a dreptului la concedii sau pierderea de relații economice și comerciale pentru lucrătorii care desfășoară activități independente etc.

( 19 ) Hotărârea Bosman, citată anterior (punctul 104). A se vedea de asemenea Hotărârea din 16 mai 2013, Wencel (C‑589/10, punctul 70).

( 20 ) Instanța de trimitere consideră că, deși articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 nu are caracter obligatoriu, doamna Somova nu avea obligația de a menționa perioada de asigurare realizată de ea în temeiul legislației austriece în momentul depunerii cererii sale în 2007 pentru acordarea unei pensii pentru limită de vârstă în Bulgaria.

( 21 ) Hotărârea din 27 mai 1982, Aubin (227/81, Rec., p. 1991, punctul 19), și Hotărârea din 14 octombrie 2010, van Delft și alții (C-345/09, Rep., p. I-9879, punctul 54). La punctul 52 din această Hotărâre van Delft și alții, Curtea a declarat că, „întrucât normele conflictuale prevăzute de Regulamentul nr. 1408/71 se impun astfel în mod imperativ statelor membre, cu atât mai mult nu se poate admite că persoanele asigurate social care intră sub incidența acestor norme pot să contracareze efectele lor dispunând de posibilitatea de a opta să se sustragă de la aplicare. Astfel, aplicarea sistemului privind conflictul de legi instituit de Regulamentul nr. 1408/71 nu depinde decât de situația obiectivă în care se găsește lucrătorul interesat”.

( 22 ) Subliniem că, în 2007, doamna Somova a solicitat o pensie pentru limită de vârstă în Bulgaria, unde aceasta ar fi lucrat înainte ca lucrător salariat. Considerăm că, în pofida faptului că articolul 94 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Dispoziții tranzitorii cu privire la lucrătorii salariați”, nu face trimitere în mod explicit în alineatul (2) al acestuia la orice perioadă „de activitate independentă”, Curtea a declarat la punctul 25 din Hotărârea din 7 februarie 2002, Kauer (C‑28/00, p. I‑1343), că, „[î]n ceea ce privește articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, este necesar să amintim că expresia «perioadă de asigurare» menționată de acest articol este definită la articolul 1 litera (r) din acest regulament ca desemnând «perioadele de contribuție, perioada de angajare sau de activitate independentă definite sau recunoscute ca perioade de asigurare de legislația în temeiul căreia au fost realizate […]»”. Astfel, Regulamentul (CEE) nr. 1390/81 al Consiliului din 12 mai 1981, care extinde la lucrătorii care desfășoară activități independente și la membrii familiei acestora Regulamentul nr. 1408/71 (JO L 143, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 202), a extins la lucrătorii care desfășoară activități independente sistemul instituit pentru salariați în textul original al regulamentului. Adăugăm că articolul 95 din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea aplicabilă în litigiul principal, intitulat „Dispoziții tranzitorii cu privire la lucrătorii care desfășoară activități independente”, prevede la alineatul (2) că „[t]oate perioadele de asigurare și, după caz, toate perioadele de activitate salariată, activitate independentă sau de rezidență realizate în temeiul legislației unui stat membru […] se iau în considerare pentru stabilirea drepturilor dobândite în temeiul prezentului regulament. În opinia noastră, această ultimă dispoziție are același conținut juridic ca articolul 94 alineatul (2) din același regulament.

( 23 ) A se vedea printre altele termenii „се вземат предвид” în versiunea în limba bulgară, „wordt rekening gehouden” în limba neerlandeză, „shall be taken into consideration” în limba engleză, „se tomará en cuenta” în limba spaniolă, „é preso in considerazione” în limba italiană, „será tido em consideração” în limba portugheză, „λαμβάνεται υπόψη” în limba greacă, „sunt luate în considerare” în limba română, „figyelembe kell venni” în limba maghiară, „otetaan huomioon” în limba finlandeză, „skall beaktas vid” în limba suedeză, „skal tages i betragtning” în limba daneză, „werden […] berücksichtigt” în limba germană, „sa zohľadnia” în limba slovacă, „se berou v úvahu” în limba cehă, „ņem vērā” în limba letonă și „jest uwzględniany” în limba polonă.

( 24 ) A se vedea prin analogie Hotărârea din 18 aprilie 2002, Duchon (C-290/00, Rec., p. I-3567, punctul 23). A se vedea de asemenea Hotărârea din 7 februarie 1991, Rönfeldt (C-227/89, Rec., p. I-323, punctul 16), Hotărârea din 11 iunie 1998, Kuusijärvi (C-275/96, Rec., p. I-3419, punctul 25), Hotărârea din 10 mai 2001, Rundgren (C-389/99, Rec., p. I-373, punctele 29 și 30), și Hotărârea din 18 decembrie 2007, Habelt și alții (C-396/05, C-419/05 și C-450/05, Rep., p. I-11895, punctul 55).

( 25 ) A se vedea punctul 55 din această hotărâre, precum și punctul 95 care utilizează termenii „poate invoca”. Administrativen sad Sofia‑grad consideră că acești termeni implică faptul că Curtea consideră articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 ca nefiind obligatoriu și supus, așadar, discreției titularului dreptului. Consecința în prezentul dosar ar fi că doamna Somova nu avea obligația de a menționa în cererea sa de acordare a unei pensii în temeiul dreptului național perioadele de asigurare realizate într‑un alt stat membru înainte de aplicarea acestui regulament.

( 26 ) Însuși textul acestor dispoziții nu oferă niciun drept de opțiune persoanelor asigurate care intră sub incidența lor. A se vedea prin analogie Hotărârea van Delft și alții, citată anterior (punctul 57). După exemplul observațiilor Irlandei, considerăm că, în special în temeiul articolului 84a alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71, „solicitantul unei prestații de securitate socială nu are dreptul de a prezenta un istoric incomplet al parcursului său profesional și al perioadelor de asigurare pentru a obține un avantaj financiar”. Astfel cum a arătat avocatul general Cruz Villalón la punctul 67 din Concluziile sale prezentate în cauza Wencel, citată anterior, această dispoziție „impune instituțiilor și persoanelor vizate de [Regulamentul nr. 1408/71] o obligație reciprocă de informare și de cooperare care se concretizează, pentru primele, în obligația de a «furniz[a] persoanelor interesate orice informație solicitată în scopul exercitării drepturilor care le sunt conferite de prezentul regulament» și, pentru cele din urmă, în obligația de a «inform[a] în cel mai scurt termen instituțiile statului competent și ale statului de reședință în legătură cu orice schimbare intervenită în situația lor personală sau familială care afectează dreptul la prestații, în conformitate cu prezentul regulament»”.

( 27 ) O excepție de la principiul prevăzut la articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 este prevăzută la articolul 46b alineatul (1) din acest regulament, care prevede că, în cazul cumulului prestațiilor de aceeași natură, dispozițiile cu privire la reducere stabilite de legislația națională nu sunt aplicabile unei prestații calculate în conformitate cu articolul 46 alineatul (2) din regulamentul menționat.

( 28 ) Având în vedere răspunsul nostru la a treia întrebare adresată de instanța de trimitere, se poate ridica problema dacă doamna Somova ar putea avea eventual dreptul la rambursarea, în temeiul dreptului național, a contribuțiilor plătite de aceasta în temeiul articolului 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO. Dat fiind că conferirea dreptului doamnei Somova la o pensie pentru limită de vârstă în Bulgaria ar fi trebuit stabilită prin recurgerea la dispozițiile Regulamentului nr. 1408/71 în locul articolului 9 din dispozițiile tranzitorii și finale ale KSO, această din urmă dispoziție nu dă niciun drept la acordarea unei pensii pentru limită de vârstă în speță. Rezultă că plățile efectuate de doamna Somova pe baza acestei dispoziții constituie contribuții sociale pentru care nu se va beneficia de prestații. Va reveni instanței de trimitere sarcina de a soluționa această problemă, verificând, printre altele, dacă SUSO și doamna Somova și‑au respectat obligațiile reciproce de informare și de cooperare prevăzute de articolul 84a din Regulamentul nr. 1408/71. Arătăm că, potrivit SUSO, doamna Somova ar fi omis cu rea‑credință să menționeze perioadele de asigurare realizate în Austria. Cu toate acestea, instanța de trimitere a confirmat că niciun document de la serviciul de pensii nu menționa obligația doamnei Somova de a declara perioadele de asigurare realizate în alt stat membru în scopul luării în considerare a perioadelor totale de asigurare în conformitate cu articolul 45 din Regulamentul nr. 1408/71. În plus, potrivit acestei instanțe, nici formularul care trebuie completat pentru a solicita o pensie pentru limită de vârstă nu precizează drepturile și obligațiile care decurg din acest regulament.