ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
153

Reclamantele susțin că metodologia utilizată în decizia atacată pentru calcularea valorii vânzărilor directe în SEE prin intermediul produselor prelucrate este incorectă și a condus la o amendă disproporționată în raport cu impactul real al acestor vânzări pe piață. În această privință, în primul rând, reclamantele arată că, potrivit solicitării de informații a Comisiei din 4 martie 2011, valoarea acestor vânzări trebuia calculată ca fiind media valorii vânzărilor directe în SEE în aceeași perioadă înmulțită cu numărul de CPT vizate. Reclamantele susțin astfel că metodologia Comisiei a pornit de la premisa eronată potrivit căreia valoarea medie a CPT integrate în produse prelucrate era identică față de valoarea medie a vânzărilor directe de CPT în SEE. Or, această abordare nu ar ține seama de faptul că, în ceea ce privește Panasonic, CPT integrate în produsele prelucrate de grup aveau, în general, o dimensiune mai mică și aveau, așadar, o valoare economică mai mică față de cea a produselor vândute direct în SEE unor terți, după cum s‑ar menționa în raportul întocmit de un cabinet de consultanță în economia concurenței anexat în răspunsul la solicitarea de informații a Comisiei, formulat de reclamante la 20 aprilie 2011. În al doilea rând, reclamantele susțin că, spre deosebire de abordarea avută în vedere de Comisie, care se întemeia numai pe perioada în care CPT erau vândute unor terți, metodologia pe care o propuseseră era mai precisă, întrucât se întemeia pe o medie ponderată care ținea seama atât de perioada, cât și de dimensiunea CPT încorporate în televizoarele Panasonic. Deși Comisia nu a negat exactitatea datelor furnizate de reclamante, acestea îi impută că nu le‑a luat în considerare în vederea calculării cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată prin decizia atacată.
117

Pe de altă parte, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe faptul că abordarea menționată, care ar fi cea a Comisiei, ar putea avea ca efect împiedicarea recuperării sumei plătite în plus ca urmare a unui calcul al ajutorului pe baza unor drepturi la plată inexistente, este necesar să se arate că acest argument, care a fost invocat în cererea introductivă numai în contextul celei de a patra critici și a fost prezentat cu privire la dispozițiile articolului 51 din Regulamentul nr. 796/2004, este invocat, în contextul stabilirii sumei plătite în plus, pentru prima dată în replică și că în aceasta este susținut numai prin trimitere la explicațiile care figurează în cererea introductivă, referitoare la a patra critică. În orice caz, este necesar să se arate că, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 93 de mai sus, un ajutor acordat pe baza unui drept la plată atribuit în mod necuvenit este el însuși necuvenit. Deși Regatul Unit afirmă că abordarea Comisiei ar avea efectul, în anumite împrejurări, de a nu se considera drept necuvenită o astfel de plată din moment ce aceasta ar calcula suma plătită în plus pe baza drepturilor la plată astfel cum au fost declarate, trebuie totuși să se observe că, în înscrisurile sale, Comisia arată în mod explicit, în răspunsul la primul motiv invocat de Regatul Unit, că un agricultor nu poate să obțină o plată pe baza unui drept la plată acordat în mod necuvenit. În plus, nu reiese din elementele din dosar că, în cadrul raportului de evaluare a riscului, Regatul Unit ar fi fost obligat să excludă din calculul sumelor plătite în plus anumite sume acordate pe baza unor drepturi la plată acordate în mod necuvenit.
67

Chiar în acest context, o cerere de acces are ca obiect și ca efect, dacă se răspunde pozitiv la aceasta, divulgarea documentelor solicitate, ceea ce implică, în temeiul articolului 2 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1049/2001, ca instituția sau organul sesizat să facă aceste documente accesibile publicului. Or, nu poate fi vorba despre interpretarea condițiilor stabilite de Regulamentul nr. 45/2001 pentru transferul datelor cu caracter personal, în special cele prevăzute de articolul 8 litera (b), astfel încât aplicarea uneia sau a alteia are ca efect ca, în principiu, accesul la documentele care cuprind aceste date să fie acordat numai solicitantului și interzis publicului și, astfel, să facă imposibilă aplicarea Regulamentului nr. 1049/2001. Din moment ce persoana care solicită accesul la documentele care cuprind datele cu caracter personal a demonstrat necesitatea transferului acestora și instituția sesizată a apreciat că nu există niciun motiv să se presupună că transferul ar putea aduce atingere intereselor legitime ale persoanelor vizate, datele pot fi transferate și, sub rezerva că nu se aplică nicio altă excepție prevăzută de Regulamentul nr. 1049/2001 decât cea întemeiată pe aducerea unei atingeri protecției vieții private și integrității individului, documentul sau documentele care cuprind datele sunt divulgate și, prin urmare, făcute accesibile publicului.
64

Astfel cum susține în mod întemeiat Comisia, întinderea acestei cerințe specifice trebuie să fie interpretată în lumina cerințelor generale enunțate de Directiva 2006/42 și în special în lumina punctului 1 din „Principiile generale” care figurează la începutul anexei I, precum și a „Principiilor integrării securității” enunțate la punctul 1.1.2 din anexa menționată. Or, rezultă în mod clar din acestea din urmă, mai întâi, că proiectarea și construcția echipamentelor tehnice destinate a fi introduse pe piață în Uniune trebuie să garanteze că acestea pot funcționa „fără a pune persoanele în pericol […] în condițiile prevăzute, dar și având în vedere orice utilizare anormală previzibilă” și, mai general, „să prevină utilizarea anormală dacă o astfel de folosire ar conduce la apariția unui risc”. Alte dispoziții ale acestei anexe, printre care punctul 1.1.7, intitulat „Poziții de operare”, conțin prevederi în același sens. Apoi, „scopul măsurilor luate trebuie să fie eliminarea tuturor riscurilor”. În sfârșit, pentru a îndeplini o asemenea obligație, deși producătorul are posibilitatea de a „selecta[…] cele mai potrivite metode”, nu este mai puțin adevărat că acesta are obligația de a respecta o ordine de prioritate constând, cu titlu principal, în „eliminarea sau reducerea riscurilor cât mai mult cu putință (proiectare și construcție inerentă sigură a echipamentelor tehnice)”, în subsidiar, în „luarea măsurilor de siguranță necesare în legătură cu riscurile care nu pot fi eliminate” și, cu titlu suplimentar, în „informarea utilizatorilor în legătură cu riscurile rămase din cauza oricăror lacune ale măsurilor de securitate adoptate”.
37

OAPI, precum și intervenienta contestă faptul că principiul autorității de lucru judecat sau ne bis in idem și adagiul venire contra factum proprium sunt aplicabile într‑o procedură administrativă aflată pe rolul său. Ambele părți contestă de asemenea existența dovezii utilizării serioase a mărcii comunitare anterioare, întrucât elementele de probă prezentate nu au fost suficiente în acest scop. Astfel, în urma unei proceduri de insolvență, activitatea economică a societății care a exploatat marca menționată ar fi încetat, ultimele situații financiare ale acestei societăți fiind depuse în anul 2004 și fabrica sa fiind închisă în anul 2007. Această fabrică ar fi fost deja aproape de închidere atunci când un investitor rus o cumpărase, în anul 2004. Reclamanta nu ar fi demonstrat o prezență reală pe piață, nici faptul că au avut loc în mod efectiv vânzări de mașini marca TVR în perioada respectivă. Afirmația vagă și nedemnă de încredere potrivit căreia producția ar fi scăzut la două sau la trei mașini pe săptămână în anul 2006 nu ar fi suficientă. În plus, deși participarea dovedită la saloane auto ar fi un indiciu al unei prezențe pe piață, prezentarea unor prototipuri cu această ocazie precum cel al TVR Sagaris la Salonul auto de la Birmingham (Regatul Unit) în anul 2004 nu ar însemna că mașina în cauză a fost lansată în producție sau a fost vândută după aceste evenimente. De asemenea, materialul publicitar și comunicatele de presă prezentate nu ar demonstra nici că modelele în cauză au fost vândute în mod real în perioada relevantă, nici existența unei veritabile cote de piață. Or, reclamanta ar fi putut prezenta dovezi convingătoare privind utilizarea serioasă a mărcii comunitare anterioare precum situațiile financiare ale societății în cauză, cifrele de vânzări, facturi sau alte dovezi financiare relevante.
58

Astfel, afirmația reclamantei referitoare la caracterul, în esență, promoțional al cuvântului „hot” nu este suficientă în sine pentru a repune în discuție constatarea camerei de recurs în legătură cu caracterul distinctiv al mărcii în litigiu. Trebuie, în plus, să se demonstreze că acest termen constituie exclusiv o formulă promoțională. Or, însăși reclamanta a admis, mai ales în cadrul argumentației sale privind caracterul descriptiv al mărcii în litigiu, că termenul „hot” are mai multe semnificații precum „fierbinte” sau „condimentat” care nu au un caracter promoțional. Astfel, reclamanta nu a demonstrat că termenul „hot” constituie, la fel ca alte cuvinte pe care le‑a citat în susținerea argumentului său (cum ar fi cuvintele „super” sau „best”), exclusiv un slogan publicitar care se opune recunoașterii caracterului său distinctiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 ianuarie 2010, Audi/OAPI, C‑398/08 P, Rep., EU:C:2010:29, punctul 47).
154

Pe de altă parte, reclamanta susține că relațiile de afaceri care pot fi dezvăluite prin divulgarea identității persoanelor juridice menționate în cuprinsul care datează de mai mult de cinci ani și, prin urmare, sunt prea „vechi” pentru a putea fi considerate ca intrând în continuare sub incidența excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001. Or, un astfel de argument, pe lângă faptul că are un caracter prea general pentru a putea să răstoarne prezumția generală invocată de Comisie, nu este determinant. În această privință, este adevărat că rezultă din jurisprudență că faptul că informații care au putut să intre sub incidența secretului de afaceri sau să aibă un caracter confidențial datează de cinci ani sau mai mult impune considerarea acestora ca fiind istorice, cu excepția cazului în care, în mod excepțional, se dovedește că ele constituie încă elemente esențiale ale poziției comerciale a întreprinderii la care se referă (a se vedea Ordonanța din 22 februarie 2005, Hynix Semiconductor/Consiliul, T‑383/03, Rec, EU:T:2005:57, punctul 60 și jurisprudența citată). De aici rezultă de asemenea, în mod mai general, că consecințele negative care pot să decurgă din divulgarea unei informații comerciale sensibile sunt cu atât mai puțin importante cu cât aceasta este mai veche (a se vedea în acest sens Ordonanța din 19 iunie 1996, NMH Stahlwerke și alții/Comisia, T‑134/94, T‑136/94-T‑138/94, T‑141/94, T‑145/94, T‑147/94, T‑148/94, T‑151/94, T‑156/94 și T‑157/94, EU:T:1996:85, punctele 24 și 32). Aceasta nu însă exclude ca asemenea informații să poată intra în continuare sub incidența excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, după cum rezultă din jurisprudența citată la punctul 63 de mai sus.
134

În orice caz, chiar presupunând că procentajele indicate pentru limba engleză și, într‑o măsură egală, pentru limba franceză pot justifica o cerință potrivit căreia candidații care aspiră la un post la Comisie trebuie să stăpânească în mod satisfăcător cel puțin una dintre aceste două limbi, datele indicate de acest tablou nu pot justifica includerea printre limbile a căror cunoaștere este cerută a limbii germane, și anume a unei limbi care este limba principală aproximativ a unui funcționar din zece și care este declarată ca a doua limbă doar de 5,5 % din funcționarii Comisiei. Pe de altă parte, dacă limba germană este inclusă, includerea limbii italiene, a limbii spaniole sau a limbii neerlandeze nu pare atunci nerezonabilă, procentajele indicate pentru fiecare dintre aceste trei limbi nefiind foarte îndepărtate de cele indicate pentru limba germană.
42

OAPI arată că, deși fiecare motiv de refuz enunțat la articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 este independent și trebuie interpretat în lumina interesului general care stă la baza lui, dacă un semn este pur descriptiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, el va fi în mod normal lipsit de caracterul distinctiv cerut de articolul 7 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat. În plus, chiar în ipoteza în care semnul Tafel nu ar fi pur descriptiv al serviciilor vizate, el ar prezenta un raport direct și concret cu acestea. Astfel, publicul relevant l‑ar percepe în sensul că furnizează informații cu privire la natura serviciilor pe care le desemnează, iar nu în sensul că indică originea acestora, astfel încât să permită să se distingă serviciile furnizate de reclamantă de cele ale concurenților.
68

În prealabil, trebuie amintit că Comisia nu are dreptul să angajeze, în gestionarea politicii agricole comune, fonduri care nu respectă normele care guvernează organizarea comună a piețelor în cauză și că această regulă are o aplicabilitate generală (a se vedea Hotărârea din 9 iunie 2005, Spania/Comisia, C‑287/02, Rec., EU:C:2005:368, punctul 34 și jurisprudența citată). Astfel, atunci când Comisia identifică faptul că conturile agențiilor de plăți includ cheltuielile efectuate contrar normelor Uniunii care reglementează organizarea comună a pieței în cauză, Comisia are dreptul de a deduce din aceasta toate consecințele și deci de a efectua corecțiile financiare la conturile anuale ale agențiilor de plăți încă de la stadiul deciziei sale referitoare la lichidarea conturilor adoptate în temeiul articolului 30 din Regulamentul nr. 1290/2005 [a se vedea în ceea ce privește lichidarea conturilor în cadrul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1258/1999 Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, EU:C:2005:368, punctul 35].
54

În speță, BCE nu poate susține că cererea introductivă nu îndeplinește condițiile de formă, textul său expunând în mod suficient elementele de fapt și de drept care permit să se identifice comportamentul care îi este imputat, motivele pentru care reclamanții consideră că există o legătură de cauzalitate între acest comportament și prejudiciile pe care aceștia pretind că le‑au suferit, precum și natura și întinderea prejudiciilor. În realitate, argumentul BCE contestă de fapt, sub pretextul aprecierii admisibilității acțiunii în lumina articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură din 2 mai 1991, temeinicia cererilor de despăgubiri, în special cu privire la existența unei legături de cauzalitate și a unui prejudiciu, ale căror diferite elemente constitutive sunt totuși prezentate suficient în cererea introductivă, sub un titlu separat, intitulat „Răspunderea BCE în temeiul articolelor 268 [TFUE] și 340 TFUE”.
48

Reclamanții afirmă, în plus, că este suficient, pentru ca o legislație să fie „specială” în sensul articolului 58 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1907/2006, ca aceasta să facă referire la o categorie de substanțe și în special la criteriile de clasificare. Primul reclamant citează un document al ECHA intitulat „Preparation of draft Annex XIV entries for the third recommandation of substances to be included in Annex XIV – General Approach” (Pregătirea proiectelor de includere a substanțelor în anexa XIV – Abordare generală), din care ar reieși că apartenența unei substanțe la categorii precum „substanțe cancerigene” sau „substanțe mutagene” este suficientă pentru a considera o legislație cu privire la una dintre aceste categorii ca fiind specială.
80

În opinia reclamantului, indicația sa de conformitate este interpretată de consumatorii nemusulmani ca un simbol de calitate și nu numai ca un simbol de conformitate cu șaria. În această privință, se referă la sloganuri publicitare dintr‑un ziar, cum ar fi „The mark of Quality, Hygiene & Safety”, „Peace of mind for non‑Muslims too” și „Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust”. În ședință, acesta a precizat că ziarul respectiv este disponibil oriunde în lume în versiune tipărită și în versiune electronică și că nu este accesibil numai abonaților, după cum a susținut în mod eronat camera de recurs la punctul 38 din decizia atacată. În consecință, respectiva cameră ar fi conchis în mod nejustificat că marca anterioară nu era cunoscută de consumatorii care nu țin un regim halal și că, prin urmare, este mai dificil să își stabilească „goodwill”-ul. Reclamantul face trimitere deopotrivă la numeroase articole publicate în acest ziar, precum și pe mai multe site‑uri internet. În sfârșit, acesta arată că a participat la două evenimente, în Regatul Unit, în cursul cărora și‑a promovat indicația de conformitate.
1

Prezenta acțiune are ca obiect o cerere de anulare a Regulamentului delegat (UE) nr. 665/2013 al Comisiei din 3 mai 2013 de completare a Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește etichetarea energetică a aspiratoarelor (JO L 192, p. 1, denumit în continuare „regulamentul atacat”), formulată de reclamanta Dyson Ltd, societate de drept englez care are 4400 de angajați la nivel mondial și care proiectează, produce și comercializează, în mai mult de 60 de țări, aspiratoare de uz casnic ale căror colectoare de praf funcționează cu recipiente fără sac.
100

În ceea ce privește capătul de cerere privind repararea prejudiciului suferit, reclamantele consideră că, în lipsa comportamentului pretins nelegal al Parlamentului, oferta lor ar fi fost cea mai avantajoasă din punct de vedere economic. În consecință, ele ar fi trebuit să aibă șanse serioase de a obține contractul, în pofida posibilității autorității contractante de a renunța la atribuirea unui contract. Ținând seama de marja de profit estimată (și anume 1,9 euro pe oră) și de volumul prestațiilor estimate (105000 de ore pe an), reclamantele consideră că prejudiciul suferit se ridică la 199500 de euro pe an. În stadiul replicii, reclamantele precizează că pierderea lor de profit se ridică la 217161,7 euro pe an, și anume 868646,8 euro pe întreaga durată a contractului.
—

clasa 30: „Produse de cofetărie, dulciuri, inclusiv sub formă de ornamente pentru pomul de Crăciun, migdale cu zahăr, înghețată, sorbete, floricele de porumb, budincă, praline, inclusiv cu umplutură lichidă, în special din spirtoase, dulciuri sub formă de pastile, marțipan, produse de cofetărie cu migdale, dulciuri sub formă de jeleuri de fructe, produse de cofetărie sub formă de fondante, produse de cofetărie cu nuci, bomboane, caramele, ciocolată, glazuri, ciocolate în formă de bloc, tablete sau bile, în special ciocolată care se topește ușor, ciocolată umplută, ciocolată sau praline cu nuci sau alte fructe, cu lichior sau cu sirop; caramel, drajeuri, gumă de mestecat, pentru scopuri nemedicale; caramele; bezele; suc de lemn dulce; jeleuri din extract de lemn dulce; persipan; nuga”.
16

Ulterior primirii observațiilor din partea autorităților spaniole și a altor părți interesate, Comisia a adoptat, la 19 iunie 2013, Decizia 2014/489/UE privind ajutorul de stat SA.28599 [(C 23/2010) (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)], acordat de Regatul Spaniei pentru extinderea televiziunii digitale terestre în zone îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția Castiliei‑La Mancha) (JO L 217, p. 52, denumită în continuare „decizia atacată”), al cărei dispozitiv prevede următoarele: „Articolul 1 Ajutorul de stat acordat operatorilor platformei de televiziune terestră pentru implementarea, întreținerea și exploatarea rețelei de televiziune digitală terestră în zona II, pus în aplicare în mod ilegal de către [Regatul Spaniei], cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE, este incompatibil cu piața internă, cu excepția ajutorului care a fost acordat în conformitate cu criteriul neutralității tehnologice. Articolul 2 Ajutorul individual acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1 nu constituie ajutor dacă, la momentul acordării, acesta îndeplinește condițiile prevăzute în regulamentul adoptat în temeiul articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului, aplicabil la momentul acordării ajutorului. Articolul 3 (1) [Regatul Spaniei] recuperează ajutorul incompatibil acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1 de la operatorii de televiziune digitală, indiferent dacă aceștia au primit ajutorul în mod direct sau indirect. (2) Sumele care urmează să fie recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la data recuperării acestora. (3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei. (4) [Regatul Spaniei] anulează toate plățile restante din ajutorul acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1, cu efect de la data notificării prezentei decizii. Articolul 4 (1) Recuperarea ajutorului acordat în cadrul schemei menționate la articolul 1 este imediată și efectivă. (2) [Regatul Spaniei] se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării acesteia. (3) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, [Regatul Spaniei] transmite Comisiei următoarele informații: (a) lista beneficiarilor care au primit ajutor în cadrul schemei menționate la articolul 1 și valoarea totală a ajutorului primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei în cauză, defalcat în categoriile indicate în secțiunea 6.2 de mai sus; (b) valoarea totală (suma principală și dobânzile de recuperare) care urmează a fi recuperată de la fiecare beneficiar; […] Articolul 5 Prezenta decizie se adresează Regatului Spaniei.”