ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

La rândul său, Région wallonne consideră că majoritatea dispozițiilor cuprinse în decretul atacat nu intră sub incidența noțiunii de program adoptat în temeiul articolului 5 din Directiva 91/676 și, prin urmare, sub incidența noțiunii „program” în sensul Directivei 2001/42, în special pentru că dispozițiile menționate nu ar defini punerea în aplicare a unor proiecte precum cele enumerate în anexele I și II la Directiva 85/337. Astfel, potrivit pârâtei din acțiunea principală, numai subsecțiunea 6 a secțiunii 3 din decretul atacat, în măsura în care privește gestionarea azotului într-o zonă vulnerabilă, ar putea intra sub incidența noțiunii de program de acțiune impus la articolul 5 din Directiva 91/676 și, în consecință, sub incidența noțiunii „program” în sensul Directivei 2001/42. Din acest fapt ar rezulta că, având în vedere lipsa unei evaluări ecologice realizate în conformitate cu cerințele Directivei 2001/42, numai această subsecțiune ar trebui anulată, dat fiind faptul că, potrivit Région wallonne, aceasta poate fi disociată de celelalte dispoziții ale decretului atacat care constituie esența măsurilor de transpunere a Directivei 91/676.
5

Articolul 17 din A șasea directivă, care reglementează nașterea și întinderea dreptului de deducere, prevede, la alineatele (2) și (5), următoarele: „(2) În măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale unei persoane impozabile, persoana impozabilă are dreptul de a deduce din valoarea taxei pe valoarea adăugată, pe care are obligația de a o plăti: (a) [TVA-ul] datorat sau achitat pentru bunurile care îi sunt sau care urmează a-i fi livrate și pentru serviciile care îi sunt sau urmează a-i fi prestate de o altă persoană impozabilă; (b) [TVA-ul] datorat sau plătit pentru bunurile importate; (c) [TVA-ul] datorat în conformitate cu articolul 5 alineatul (7) litera (a) și cu articolul 6 alineatul (3). [...] (5) În cazul bunurilor și serviciilor utilizate de o persoană impozabilă atât pentru operațiunile care dau drept de deducere prevăzute la alineatele (2) și (3), cât și pentru operațiuni care nu dau drept de deducere, deducerea este permisă numai pentru partea din [TVA] care poate fi atribuită primelor operațiuni. Pro rata de deducere se stabilește, pentru toate operațiunile desfășurate de persoana impozabilă, conform articolului 19. Totuși, statele membre pot: (a) să autorizeze persoana impozabilă să stabilească o prorată pentru fiecare sector al activității sale, cu condiția să țină evidențe contabile distincte pentru fiecare sector; (b) să oblige persoana impozabilă să stabilească o prorată pentru fiecare sector al activității sale și să țină evidențe contabile distincte pentru fiecare sector; (c) să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea pe baza utilizării tuturor bunurilor și serviciilor sau a unei părți a acestora; (d) să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea în conformitate cu norma stabilită la primul paragraf, pentru toate bunurile și serviciile utilizate pentru toate operațiunile prevăzute la paragraful menționat anterior; (e) să prevadă ca, atunci când [TVA-ul] care nu poate fi dedus de persoana impozabilă este nesemnificativ, acesta să fie considerat nul. [...]” [traducere neoficială]
37

În plus, potrivit Nike, aplicarea articolului 58 din Regulamentul nr. 40/94 trebuie să fie coerentă cu celelalte dispoziții ale acestui regulament și ale Regulamentului nr. 2868/95 și în special cu ceea ce trebuie să se înțeleagă prin noțiunea „parte” la o procedură de opoziție. Or, interpretarea dată de OAPI termenului „parte”, astfel cum figurează la articolul 58 din Regulamentul nr. 40/94, ar confunda calitatea de „parte” cu cea de „titular” al dreptului anterior, făcând abstracție de terminologia diferită utilizată în dispozițiile acestui regulament. Utilizarea termenului „parte” în cadrul acestui articol 58 ar indica faptul că regulamentul respectiv permite să se demonstreze, a posteriori și în timp util, calitatea menționată de „titular”. Astfel, Nike susține că cesionarul are, în speță, calitatea procesuală pentru a ataca decizia prin care s-a finalizat procedura de opoziție.
11

Capitolul III din InvFG cuprinde dispozițiile aplicabile comercializării de fonduri comune de plasament supuse legislației unui stat membru al SEE. În acest capitol, articolul 33 din lege, intitulat „Condiții”, prevede: „Prezentul capitol [...] este aplicabil pentru ofertele publice, în sensul articolului 24 alineatul 1, de unități reprezentative de active constând în valori mobiliare, în instrumente ale pieței monetare și în alte active financiare lichide menționate la articolul 19 alineatul (1) din Directiva 85/611 [...], care intră sub incidența legislației unui alt stat membru al SEE și care sunt investite după principiul repartiției de riscuri (unități de fonduri comune de plasament din SEE), în cazul în care unitățile sunt emise de o societate de investiții cu sediul în alt stat membru și dispozițiile Directivei 85/611 sunt îndeplinite [...]
1

Prin recursul formulat, Formula One Licensing BV solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 17 februarie 2011, Formula One Licensing/OAPI – Global Sports Media (F1-LIVE) (T-10/09, Rep., p. II-427, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care acesta din urmă a respins acțiunea sa în anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 16 octombrie 2008 (cauza R 7/2008-1), referitoare la o procedură de opoziție între Racing-Live SAS și Formula One Licensing BV (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
—

pentru Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka, pentru International Values Series of the DFA Investment Trust Co., pentru Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. și pentru Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele AMB Generali Aktien Euroland, de Y. Robert și de S. Lauratet, avocats;
34

Statuând în acest mod, Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1663/95, precum și articolul 5 alineatul (2) litera (c) al cincilea paragraf din Regulamentul nr. 729/70, și articolul 7 alineatul (4) al cincilea paragraf din Regulamentul nr. 1258/1999. Astfel, după cum s-a arătat la punctul 31 din prezenta hotărâre, numai o comunicare care identifică suficient de precis toate neregulile reproșate statului membru în cauză poate fi calificată drept comunicare în sensul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1663/95, care constituie elementul de referință pentru calcularea termenului de 24 de luni prevăzut la articolul 5 alineatul (2) litera (c) al cincilea paragraf din Regulamentul nr. 729/70 și la articolul 7 alineatul (4) al cincilea paragraf din Regulamentul nr. 1258/1999. Or, potrivit constatărilor de fapt efectuate de Tribunal, scrisoarea AGR 16844 nu satisfăcea aceste exigențe în ceea ce privește obiecția menționată la punctul 32 din prezenta hotărâre.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (denumiți în continuare „Commissioners”), pe de o parte, și Able UK Ltd (denumită în continuare „Able”), pe de altă parte, cu privire la taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) aplicabilă serviciilor de dezmembrare a navelor învechite ale marinei americane.
20

Prin intermediul primului aspect al primului motiv, Smart Technologies reproșează Tribunalului că s-a limitat, în cadrul analizei caracterului distinctiv al mărcii solicitate, să examineze dacă aceasta era percepută, de publicul relevant, ca o simplă formulă promoțională. Procedând astfel, Tribunalul ar fi încălcat criteriile de apreciere a caracterului distinctiv al unui slogan publicitar, enunțate de Curte în Hotărârea Audi/OAPI, citată anterior. Mai precis, recurenta arată că punctul 31 din hotărârea atacată este contrar punctului 45 din Hotărârea Audi/OAPI menționată, în măsura în care Curtea a constatat la acest punct că faptul că o marcă este percepută ca o formulă promoțională nu are efecte asupra caracterului său distinctiv. În plus, aceeași eroare de drept ar fi comisă și la punctele 37 și 38 din hotărârea atacată, în care Tribunalul și-ar concentra analiza asupra aspectului dacă marca menționată este percepută ca simplu mesaj publicitar, în condițiile în care ar fi trebuit să verifice dacă, independent de funcția sa promoțională, o astfel de marcă are vreun caracter distinctiv.
31

În aceste condiții, Riigikohus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Având în vedere jurisprudența Curții [Hotărârile citate anterior, Skoma-Lux, Balbiino și Rakvere Lihakombinaat], articolul 288 TFUE coroborat cu articolul 58 din Actul de aderare [din 2003] trebuie interpretat în sensul că se poate solicita unui particular îndeplinirea obligației care rezultă din Regulamentul [nr. 1972/2003]: a) fără a ține seama de împrejurarea că la 1 mai 2004 regulamentul menționat nu fusese publicat în limba estonă în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene b) și de faptul că legiuitorul statului membru respectiv nu definise încă într-un act intern noțiunea de produse agricole stabilită în regulament, ci se mărginise la o trimitere la articolul 4 alineatul (5) din regulamentul menționat, nepublicat conform cerințelor legale, c) în cazul în care, cu toate acestea, particularul a îndeplinit o obligație care rezulta din Regulamentul [nr. 1972/2003] (a declarat stocul potrivit codului aplicabil mărfii) și nu a contestat această obligație d) și aceasta a fost taxată de autoritatea competentă a statului membru la o dată la care Regulamentul nr. 1972/2003 fusese deja publicat în limba estonă în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene? 2) În temeiul articolului 58 din Actul de aderare [din 2003] coroborat cu articolul 297 alineatul (1) TFUE, cu considerentul (3) al Regulamentului nr. 1972/2003, precum și cu articolul 4 din [R]egulamentul [nr. 1972/2003], se poate concluziona că un stat membru poate solicita de la un particular taxa pe stocurile excedentare, dacă Regulamentul nr. 1972/2003 nu fusese publicat în limba estonă în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 1 mai 2004, însă ulterior, la momentul la care autoritatea competentă a statului membru a aplicat taxa, regulamentul menționat fusese deja publicat în limba estonă în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene?”
17

Articolul 4 din directiva menționată, intitulat „Acte restricționate”, prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 5 și 6, drepturile exclusive ale titularului în înțelesul articolului 2 cuprind dreptul de a efectua sau de a autoriza: (a) reproducerea permanentă sau provizorie a unui program pentru calculator, în totalitate sau parțial, prin orice mijloc și sub orice formă. În măsura în care încărcarea, prezentarea, rularea, transmiterea sau stocarea programului pentru calculator necesită o astfel de reproducere a programului, aceste acte de reproducere sunt supuse autorizării de către titularul dreptului; (b) traducerea, adaptarea, dispunerea și orice altă transformare a programului pentru calculator și reproducerea rezultatelor acestor acte, fără a aduce atingere drepturilor persoanei care transformă programul pentru calculator; (c) orice formă de distribuție publică, inclusiv închirierea originalului sau a copiilor unui program pentru calculator. (2) Prima vânzare a copiei unui program pentru calculator în cadrul Comunității de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia epuizează dreptul de distribuție a acestei copii în Comunitate, cu excepția dreptului de a controla închirierile ulterioare ale programului pentru calculator sau ale unei copii a acestuia.”
5

Articolul 5 din directiva menționată, intitulat „Confirmarea scrisă a informațiilor”, prevede: (1) Consumatorul trebuie să primească, în scris sau pe un alt suport durabil disponibil și la care are acces, confirmarea informațiilor menționate la articolul 4 alineatul (1) literele (a)-(f), în timp util pe parcursul executării contractului și până la momentul livrării, în cazul bunurilor care nu sunt destinate livrărilor către terți, cu excepția cazului în care aceste informații au fost deja furnizate consumatorului înainte de încheierea contractului, în scris sau pe un alt suport durabil disponibil și la care acesta are acces. În orice caz trebuie să se menționeze următoarele: — o informare scrisă asupra condițiilor și modalităților de exercitare a dreptului de retractare, în sensul articolului 6, inclusiv cazurile menționate la articolul 6 alineatul (3) prima liniuță; — adresa geografică a sediului furnizorului unde consumatorul poate prezenta reclamațiile sale; — informații privind serviciile după vânzare și garanțiile comerciale existente; — condițiile de reziliere a contractului, atunci când acesta este pe durată nedeterminată sau pe o perioadă mai mare de un an. (2) Alineatul (1) nu se aplică serviciilor a căror executare este realizată cu ajutorul unui mijloc de comunicare la distanță, atunci când aceste servicii sunt furnizate o singură dată și sunt facturate de operatorul mijlocului de comunicare la distanță. Cu toate acestea, consumatorul trebuie să aibă posibilitatea, în toate cazurile, să cunoască adresa geografică a sediului furnizorului la care consumatorul își poate prezenta reclamațiile.”
7

Articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate prevede: „Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.”
2

Articolul 255 alineatele (1) și (2) CE prevede: „(1) Orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul într-un stat membru, [are] drept de acces la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, sub rezerva principiilor și condițiilor care vor fi stabilite în conformitate cu alineatele (2) și (3). (2) Principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente se stabilesc de către Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251, în următorii doi ani de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam.”
18

Articolul 17 din Directiva 2004/114, intitulat „Activități economice desfășurate de studenți”, singurul articol din capitolul IV din aceasta, al cărui titlu este „Tratamentul aplicabil resortisanților țărilor terțe vizați”, prevede: „(1) În afara timpului lor de studiu și sub rezerva respectării normelor și a condițiilor aplicabile activității relevante în statul membru gazdă, studenții au dreptul de a fi angajați și pot avea dreptul să exercite o activitate economică independentă. Poate fi luată în considerare situația pieței forței de muncă din statul membru gazdă. Atunci când este necesar, statele membre acordă studenților și/sau angajatorilor aprobarea prealabilă în conformitate cu legislația internă. (2) Fiecare stat membru stabilește numărul maxim de ore pe săptămână sau numărul zilelor ori lunilor dintr-un an permise pentru o asemenea activitate, care nu va fi sub 10 ore pe săptămână sau echivalentul în zile sau luni într-un an. (3) Accesul la activitățile economice în primul an de ședere poate fi restricționat de statul membru gazdă. (4) Statele membre pot solicita studenților să declare, în avans sau în alt mod, unei autorități desemnate de statul membru respectiv implicarea într-o activitate economică. Angajatorii acestora pot, de asemenea, să se supună unei obligații de declarare, în avans sau în alt mod.”
4

Considerentele (1) și (4)-(8) ale regulamentului au următorul cuprins: „(1) Experiența dobândită în sectorul autovehiculelor în ceea ce privește distribuția de autovehicule noi [...] permite definirea categoriilor de acorduri verticale care pot fi considerate ca îndeplinind în mod normal condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3) din tratat. [...] (4) Beneficiul exceptării ar trebui limitat la acordurile verticale despre care se poate presupune cu suficientă certitudine că îndeplinesc condițiile din articolul 81 alineatul (3) din tratat. (5) Acordurile verticale care intră sub incidența categoriilor definite în prezentul regulament pot îmbunătăți eficiența economică în cadrul unui lanț de producție sau de distribuție prin facilitarea unei mai bune coordonări între întreprinderile participante. În special, aceste acorduri pot duce la o reducere a costurilor de tranzacție și distribuție suportate de părți și la o optimizare a vânzărilor lor și a nivelurilor de investiții. (6) Probabilitatea ca asemenea efecte de creștere a eficienței să depășească orice efecte anticoncurențiale cauzate de restricțiile cuprinse în acordurile verticale depinde de gradul de putere de piață a întreprinderilor vizate și, ca urmare, de măsura în care respectivele întreprinderi sunt supuse concurenței din partea altor furnizori de bunuri sau servicii considerate de cumpărător ca fiind interschimbabile sau substituibile [...]. (7) Ar trebui să se stabilească praguri bazate pe cotele de piață pentru a reflecta puterea de piață a furnizorilor. [...] Pragurile sub care se poate presupune că avantajele asigurate de acordurile verticale depășesc efectele lor restrictive ar trebui să varieze în funcție de caracteristicile diferitor tipuri de acorduri verticale. Se poate, prin urmare, presupune că, în general, acordurile verticale prezintă asemenea avantaje atunci când furnizorul în cauză are o cotă de piață de până la 30 % pe piețele de distribuție a autovehiculelor noi sau a pieselor de schimb sau de până la 40 % dacă distribuția selectivă cantitativă este utilizată pentru vânzarea de autovehicule noi. [...] (8) Peste respectivele praguri de cote de piață nu se mai poate presupune că acordurile verticale care intră sub incidența articolului 81 alineatul (1) vor genera, în mod obișnuit, avantaje obiective de asemenea natură și mărime încât să compenseze dezavantajele pentru concurență. Totuși, asemenea avantaje pot fi anticipate în cazul distribuției selective calitative, indiferent de cota de piață deținută de furnizorul în cauză.”
6

Articolul 23 din Regulamentul nr. 1008/2008, intitulat „Informare și nediscriminare”, prevede la alineatul (1): „Tarifele pentru transportul aerian de pasageri și, respectiv, de marfă, aflate la dispoziția publicului larg, includ condițiile aplicabile atunci când sunt oferite sau publicate sub orice formă, inclusiv pe internet, în cazul serviciilor aeriene oferite de pe un aeroport situat pe teritoriul unui stat membru în care se aplică tratatul. Prețul final care urmează să fie plătit este indicat în orice moment și cuprinde tariful aplicabil, precum și toate tarifele, impunerile, tarifele suplimentare și alte comisioane aplicabile, care nu pot fi evitate și sunt previzibile în momentul publicării. Pe lângă precizarea prețului final, se specifică cel puțin următoarele: (a) tariful pentru transportul aerian de pasageri, respectiv de marfă; (b) taxele; (c) tarifele de aeroport și (d) alte tarife, impuneri, tarife suplimentare și comisioane, precum cele referitoare la securitate sau carburant, în cazul în care la tariful pentru transportul aerian de pasageri, respectiv de marfă, s-au adăugat elementele enumerate la literele (b), (c) și (d). Suplimentele de preț opționale sunt comunicate în mod clar, transparent și lipsit de ambiguitate la începutul oricărui proces de rezervare, iar acceptarea lor de către client se face pe baza alegerii clientului.”
6

Sub titlul „Condițiile de obținere a certificatului”, articolul 3 din acest regulament are următorul cuprins: „Certificatul se eliberează în cazul în care, în statul membru în care se prezintă cererea menționată la articolul 7 și la data cererii respective: (a) produsul este protejat de un brevet de bază în vigoare; (b) produsul, în calitate de medicament, a obținut o [AIP] validă [...]; (c) produsul nu a făcut deja obiectul unui certificat; (d) autorizația menționată la litera (b) este prima [...] a produsului, în calitate de medicament.”
11

Articolul 18 din Regulamentul nr. 44/2001 are următorul cuprins: „(1) În materia contractelor individuale de muncă, competența se determină în conformitate cu dispozițiile din prezenta secțiune, fără a se aduce atingere articolului 4 și articolului 5 punctul 5. (2) Dacă un angajat încheie un contract individual de muncă cu un angajator care nu are domiciliul pe teritoriul unui stat membru însă are o sucursală, agenție sau altă unitate pe teritoriul unuia dintre statele membre, se consideră, în cazul contestațiilor privind exploatarea sucursalei, agenției sau unității, că angajatorul are domiciliul pe teritoriul statului respectiv.”
11

Acționând în special în temeiul articolului 36 alineatul (1) din Protocolul privind Statutul SEBC și al BCE, Consiliul guvernatorilor BCE a adoptat Condițiile de încadrare în muncă ale Băncii Centrale Europene („Conditions of Employment for Staff of the European Central Bank”) (denumite în continuare „condițiile de încadrare în muncă ale BCE”). Articolul 9 literele (a) și (c) din condițiile de încadrare în muncă ale BCE prevede: „Raporturile de muncă dintre BCE și agenții acesteia sunt reglementate de contractele de muncă încheiate în conformitate cu prezentele condiții de încadrare în muncă. Normele aplicabile personalului adoptate de Comitetul executiv prevăd modalitățile acestor condiții de încadrare în muncă. [...] Condițiile de încadrare în muncă nu sunt reglementate de nicio lege națională specială [...]”
32

Or, în cadrul unui joc precum cel în discuție în acțiunea principală, organizatorul, dimpotrivă, nu poate să dispună în mod liber de totalitatea prețului de vânzare a cartonașelor de bingo, din moment ce are obligația de a redistribui sub formă de câștiguri către jucători un procentaj, stabilit în prealabil prin lege, din acel preț de vânzare.
32

Or, acest sistem se întemeiază, printre altele, pe principiul neutralității fiscale care se opune tratamentului diferit în materie de aplicare a TVA-ului al agenților economici care efectuează aceleași operațiuni (a se vedea printre altele Hotărârile citate anterior Cimber Air, punctul 24, și Navicon, punctul 21). Un astfel de principiu nu impune ca operațiunile să fie identice. Astfel, reiese dintr-o jurisprudență constantă că principiul menționat se opune ca prestațiile de servicii asemănătoare, care se află, așadar, în concurență unele cu altele, să fie tratate în mod diferit din punctul de vedere al TVA-ului (a se vedea printre altele Hotărârea din 28 iunie 2007, JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust și The Association of Investment Trust Companies, C-363/05, Rep., p. I-5517, punctul 46 și jurisprudența citată).
7

Articolul 168 din această directivă prevede: „În măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale unei persoane impozabile, persoana impozabilă are dreptul, în statul membru în care efectuează operațiunile respective, de a deduce din valoarea TVA-ului, pe care are obligația de a îl plăti, următoarele sume: [...] (c) TVA-ul datorat pentru achizițiile intracomunitare de bunuri în temeiul articolului 2 alineatul (1) litera (b) punctul (i); [...]”