ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

În prezenta cauză, Comisia subliniază în mod întemeiat că, în măsura în care reclamanta dobândește, deține și cesionează participații financiare și alte drepturi, fără să urmărească totuși în mod sistematic o prestare de servicii cu titlu oneros, activitatea sa nu are caracter economic și, prin urmare, nu este taxabilă. În măsura în care această activitate nu dă naștere unui drept de deducere a TVA-ului, deoarece nu are caracter economic și nu intră în domeniul de aplicare al TVA-ului, deducerea taxei este exclusă, cu atât mai mult cu cât activitatea efectuată prin respectiva cheltuială nu are legătură cu sistemul TVA-ului. În această măsură, cheltuielile efectuate în cadrul emisiunii de acțiuni și de titluri de participate tacite nu pot fi considerate costuri generale sau elemente constitutive ale prețului care au o legătură directă și imediată cu întreaga activitate economică a reclamantei și, ca atare, deductibile.
148

Situația de fapt în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea House of Lords [din 25 iulie 2001], R v. ITC, ex parte TV Danmark 1 Ltd [2001] UKHL 42 […], deși face referire la evenimentele desemnate de Regatul Danemarcei, confirmă de altfel existența unor situații de punere în aplicare a mecanismului recunoașterii reciproce instituit prin articolul 3a alineatul (3) din directivă. În plus, Comisia, în cel de al treilea raport al său din 2001 către Consiliu, Parlamentul European și Comitetul Economic și Social [European] privind aplicarea [D]irectivei [COM(2001) 9 final], arată că emițătorii aflați sub jurisdicția Regatului Unit au transmis de trei ori evenimente înscrise pe lista Regatului Danemarcei, astfel încât o parte importantă a populației daneze a fost privată de posibilitatea de a urmări evenimentele respective.
99.

Astfel, în temeiul articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1782/2003, toate cuantumurile plăților directe care urmează să fie acordate, pentru un an calendaristic dat, unui agricultor dintr-un anumit stat membru se reduc în fiecare an, pentru perioada 2005-2012, cu un anumit procent ( 33 ). În plus, în temeiul articolului 11 din același regulament, în fiecare an, din motive de disciplină financiară, cuantumurile plăților directe pot face obiectul unei ajustări stabilite de Consiliul Uniunii Europene.
40.

Atât Republica Federală Germania, cât și Regatul Țărilor de Jos invocă energic Concluziile avocatului general Geelhoed prezentate în cauza C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ( 16 ). La punctele 37-39 din aceste concluzii (care nu au fost urmate în mod explicit de Curte, deși aceasta a ajuns la aceeași concluzie), avocatul general Geelhoed a clasificat un anumit număr de împrejurări care au un efect restrictiv drept „cvasirestricții”. Acesta a susținut că asemenea cvasirestricții apar pur și simplu ca o consecință inevitabilă a coexistenței a două sisteme juridice diferite. În cele două exemple pe care acesta le-a menționat, restricțiile apăreau ca rezultat al discrepanțelor dintre sistemele fiscale naționale și ca rezultat al necesității de a repartiza competențele fiscale între cele două state membre. Avocatul general a sugerat că respectivele cvasirestricții nu ar trebui să dea naștere unei intervenții judiciare.
25.

Trecând la evaluarea concretă a compensaţiei financiare în speţă, Tribunalul a calculat în primul rând diferenţa de remuneraţie care rezultă din condiţiile financiare ale postului de care ar fi beneficiat doamna Girardot dacă ar fi fost recrutată de Comisie și condiţiile de care a beneficiat efectiv, diferenţă calculată asupra sumelor nete după impozitare ( 11 ). În ceea ce privește în special perioada pe parcursul căreia trebuia să fie efectuată această comparaţie, Tribunalul a considerat că, pentru a se ţine cont de totalitatea posibilităţilor de încetare a contractului prevăzute la articolul 47 alineatul (2) și la articolele 48-50 din RAA, perioada menţionată putea fi stabilită ex aequo et bono la cinci ani, perioada de preaviz fiind inclusă, cu începere de la data la care își produce efectele numirea candidaţilor acceptaţi de Comisie la finele procedurii de ocupare a posturilor vacante de la care a fost exclusă în mod ilegal doamna Girardot, respectiv perioada cuprinsă între 1 aprilie 2001 și 31 martie 2006 ( 12 ). Pornind de la cifrele furnizate de doamna Girardot, Tribunalul a determinat întinderea pierderii de remuneraţie în cursul acestei perioade la suma, stabilită ex aequo et bono, de 185570 de euro.
137.

O astfel de trimitere la normele de procedură naționale ale statelor membre, care ar trebui, bineînțeles, să respecte principiile echivalenței și efectivității, ar fi, în plus, în acord cu jurisprudența constantă a Curții, care recunoaște compatibilitatea cu dreptul comunitar a stabilirii de către statele membre a termenelor rezonabile de introducere a acțiunilor, sub sancțiunea decăderii. Această jurisprudență își are originea și este cel mai frecvent aplicată în contenciosul privind restituirea taxelor naționale percepute în mod neîntemeiat în raport cu dreptul comunitar.
12.

În acest context, instanța supremă a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „[Î]n cazul acțiunii formulate de către un salariat în fața unei instanțe dintr-un stat membru împotriva unui număr de două societăți care aparțin aceluiași grup, dintre care una, mai exact societatea care a angajat salariatul în numele grupului și care ulterior a refuzat să asigure reintegrarea acestuia în funcția ocupată, își are sediul pe teritoriul acestui stat membru, iar cealaltă societate, mai exact cea care l-a concediat și pentru care persoana interesată a lucrat în state terțe, își are sediul într-un alt stat membru, atunci când reclamantul invocă o clauză din contractul de muncă pentru a susține că cele două [societăți] au fost coangajatorii săi, din partea cărora solicită despăgubiri pentru concediere, pe de o parte, se aplică […] norma de competență specială prevăzută la punctul 1 al articolului 6 din Regulamentul […] nr. 44/2001 […], în temeiul căruia o persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru mai poate fi acționată în justiție, «când există mai mulți pârâți, în fața instanței domiciliului oricăruia dintre aceștia, cu condiția ca cererile să fie atât de strâns legate între ele încât să fie oportună instrumentarea și judecarea lor în același timp, pentru a se evita riscul pronunțării unor hotărâri ireconciliabile în cazul judecării separate a cauzelor» sau, pe de altă parte, […] norma cuprinsă la punctul 1 al articolului 18 din regulament[ul nr. 44/2001], în temeiul căruia, în materia contractelor individuale de muncă, competența determinată potrivit prevederilor secțiunii [5] din capitolul II [din acest regulament] exclude aplicarea punctului 1 al articolului 6 [din regulamentul menționat], astfel încât fiecare dintre cele două societăți trebuie acționată în judecată în fața instanței statului membru pe teritoriul căruia își are sediul[?]”
33.

Tot astfel, contestarea recurgerii la temeiuri juridice derivate nu are decât o aplicabilitate pur formală, întrucât stabilirea temeiurilor juridice derivate are ca obiectiv să permită adoptarea actelor cu caracter legislativ printr-o procedură simplificată în raport cu cea prevăzută prin temeiul juridic adecvat din tratat. În prezenta cauză, astfel cum am subliniat deja, modalitățile de adoptare a deciziilor prevăzute de temeiurile juridice derivate atacate (majoritate calificată în cadrul Consiliului și consultarea Parlamentului European) diferă de procedurile reglementate la articolul 67 alineatul (5) CE, temei juridic revendicat de Parlamentul European și de Comisie (unanimitate în cadrul Consiliului și consultarea Parlamentului European în cazul în care desemnarea țărilor sigure ar face încă parte din legislația necesară; majoritate calificată în cadrul Consiliului și procedura de codecizie dacă directiva în litigiu ar fi considerată ca fiind ultima etapă a legislației necesare).
41.

Recurentul explică faptul că sistemul de identificare a parcelelor agricole, SIG, cu care s-a dotat începând din 1996, nu era obligatoriu la data faptelor, acesta devenind obligatoriu doar în anul 2005 potrivit Regulamentului nr. 1593/2000, și era mai precis și mai performant decât cel cu care se dotaseră celelalte state membre, deoarece era stabilit la nivelul fiecărei parcele agricole (și nu la nivel de grupuri de parcele) și se baza pe fotografii aeriene (și nu pe hărţi și registre funciare). SIG trebuia să permită, odată cu identificarea parcelelor agricole, realizarea de verificări încrucișate în cadrul controlului administrativ al cererilor de ajutor, pentru a detecta și a elimina suprapunerile de parcele și pentru a preveni acordarea mai multor ajutoare pentru aceeași parcelă. În schimb, în perioada anilor de recoltă vizaţi de decizia în litigiu (1999-2001, denumită în continuare „perioada vizată”), autorităţile belgiene nu au considerat niciodată SIG ca fiind un instrument de măsură a suprafeţei exacte a parcelelor agricole. Suprafaţa SIG ar fi imprecisă, deoarece, în loc să se bazeze pe măsurători efectuate pe teren sau prin teledetecţie, aceasta este calculată pe baza desenului parcelelor realizat de către agricultori, prin marcare manuală, pe fotografiile aeriene. Or, cu ocazia marcării manuale sau a codării acesteia în SIG, agricultorul sau tehnicienii biroului provincial ar fi putut comite erori sau imprecizii care, chiar dacă erau limitate, puteau să aibă un impact important asupra calculului suprafeţei, dat fiind faptul că fotografiile erau la scara 1:10000. În plus, pe parcursul perioadei vizate, suprafaţa SIG nu corespundea în mod necesar situaţiei de pe teren, în special pentru că marcarea manuală era realizată pe fotografii care puteau să aibă până la cinci ani vechime, în condițiile în care, în fiecare an, între 25 % și 30 % din parcelele agricole își schimbau suprafața, în funcţie de culturile existente pe teren. Prin urmare, potrivit recurentului, SIG permitea doar o estimare aproximativă a suprafeţelor, în timp ce suprafaţa exactă nu era calculată și nu putea să fie calculată, în Belgia, precum și în alte state membre, decât prin măsurători efectuate la faţa locului de către persoane calificate sau prin fotointerpretarea imaginilor obţinute din satelit (teledetecţie).
15.

Cu toate acestea, luând în considerare răspunsurile oferite de Irlanda la întrebările adresate în cadrul măsurilor de organizare a procedurii, Tribunalul a analizat din oficiu aspectul dacă Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) și O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03) ( 13 ) aveau interesul de a exercita acțiunea în speță. Astfel, Tribunalul a conchis: „62. Din răspunsurile oferite rezultă că cererile formulate de către acești patru reclamanți se întemeiau pe intenția acestora de la momentul respectiv de a construi nave și de a le atribui denumirile indicate în anexa II la decizia atacată. Cu toate acestea, s-a dovedit că acești reclamanți nu demaraseră operațiunile de construire a navelor, astfel încât, la data deciziei atacate, aceștia nu erau, în realitate, armatorii navelor în discuție. Prin urmare, respectivii reclamanți nu au interesul de a exercita acțiunea. În orice caz, decizia atacată nu îi privește în mod individual, atât timp cât navele în discuție sunt fictive.”
7.

În Regatul Unit, ca regulă generală, se aplică un TVA cu cotă zero pentru livrarea de produse alimentare [articolul 30 și anexa 8 a doua parte grupa 1 punctul 1 din Legea privind taxa pe valoarea adăugată din 1994 (Value Added Tax Act 1994)]. Produsele de cofetărie („confectionery”) sunt exceptate de la această facilitate fiscală și sunt taxate cu cota standard. Se aplică o excepţie de la excepţie pentru prăjituri și biscuiţi, care sunt supuși unei taxe cu cota zero pentru produse alimentare. Biscuiţii acoperiţi, în întregime sau în parte, cu ciocolată, reprezintă însă produse de cofetărie taxate cu cota standard.
14.

La 22 decembrie 2004, Comisia a trimis guvernului portughez un aviz motivat. În cadrul acestuia, Comisia și-a exprimat convingerea că Republica Portugheză a încălcat articolele 28 CE și 30 CE, precum și articolele 11 și 13 din Acordul privind SEE, deoarece interdicția prevăzută la articolul 2 din DL 40/2003 împiedică comercializarea în Portugalia a foliilor colorate fabricate și comercializate în mod legal în alt stat membru sau într-un stat parte la Acordul privind SEE. În plus, Comisia a invocat din nou nerespectarea obligației de comunicare prevăzute la articolul 8 din Directiva 98/34.
33.

În plus, SVB ar trebui să aplice articolul 48 din regulament în cazul unui solicitant al unei pensii care are reședința în afara Comunității numai dacă prestațiile care trebuie cumulate ar fi exportabile în temeiul articolului 10 din regulament. Or, acest articol garantează numai exportabilitatea unei pensii către alt stat membru. Rezultă că articolul 10 nu obligă autoritățile daneze să permită exportarea unei pensii în afara Uniunii și, prin urmare, ar fi ilogic ca articolul 48 din regulament să oblige autoritățile olandeze să ia în considerare contribuțiile de securitate socială achitate de domnul Chuck timp de nouă luni în Danemarca, iar aceste contribuții să producă efecte în afara Comunității. În speță, domnul Chuck este îndreptățit să exporte către Statele Unite drepturi la pensie dobândite în temeiul AOW numai în temeiul legislației naționale olandeze.
36.

Guvernul polonez apreciază că Regulamentul nr. 1873/2003 încalcă Regulamentul nr. 2377/90 și, în consecință, este parțial nul deoarece ultimul regulament nu permite diferențierea între diverse forme ale aceluiași produs farmaceutic sau clasificarea produselor în anexa corespunzătoare în funcție de forma lor. În plus, Directiva 96/22 autorizează în mod clar administrarea prin injectare a progesteronului de către un veterinar. Or, după adoptarea Regulamentului nr. 1873/2003, progesteronul nu mai poate fi administrat sub această formă. Republica Polonă respinge susținerile Comisiei potrivit cărora interdicția utilizării progesteronului sub formă injectabilă are rolul unei garanții suplimentare pentru evitarea utilizării sale abuzive. Guvernul polonez consideră că interdicția este complet superfluă deoarece restricțiile adecvate sunt prevăzute de Directiva 96/22 și de Regulamentul nr. 2377/90. Limitele referitoare la administrarea progesteronului prin injecție, limite prevăzute de Directiva 96/22, au fost stabilite de Consiliu în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 37 CE. Prin interzicerea de facto a administrării progesteronului prin injecție, Regulamentul nr. 1873/2003 nu respectă competența Consiliului și încalcă articolul 37 CE.
7.

Din jurisprudența constantă a Curții reiese că, în contextul articolului 8 alineatul (1) litera (b), existența unui risc de confuzie în percepția publicului trebuie apreciată în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză. Această apreciere trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, auditivă sau conceptuală dintre mărcile în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante. Percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul mediu al produselor sau al serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului de confuzie. Consumatorul mediu percepe o marcă în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitelor detalii ale acesteia ( 3 ). În plus, riscul de confuzie poate rezulta din similitudinea conceptuală dintre mărci și poate fi mai ridicat dacă marca anterioară are un caracter distinctiv special fie intrinsec, fie datorită notorietății sale ( 4 ).
58.

După ce s-a referit la informațiile deja menționate la punctul 5.2 din decizia de trimitere, și anume că la terminarea transportului, aplicându-și semnătura pe planul de călătorie, transportatorul confirmase că a desfășurat în mod real activitățile de îngrijire a animalelor în fiecare dintre momentele programate anterior, reclamanta din acțiunea principală pretinde că din aceasta rezultă că în timp ce menționarea prealabilă la mașina de scris pe planul de călătorie a momentelor în care animalele trebuiau hrănite și adăpate corespunde redactării impuse, semnarea ulterioară corespunde „completării” necesare. Reclamanta înțelege prin aceasta, în mod evident, că faptul de a completa cu semnătura îndeplinește cerința prevăzută de norma în cauză prin legătura pe care această semnătură o prezintă cu programul de călătorie scris anterior la mașină. Astfel: a) precizarea potrivit căreia operațiunile în cauză trebuiau efectuate „seara, dimineața, la prânz, seara, dimineața”, cu repetarea expresiilor „seara, dimineața” pe care le conține putea să fie în mod legitim înțeleasă nu ca o informație generică, ci ca o informație referitoare la momente diverse, care pot fi datate, ale călătoriei care trebuia efectuată concret, care, astfel cum rezultă din dosar, a durat 41 de ore și jumătate și, așadar, a cuprins cu siguranță în plus față de „seara, dimineața, la prânz”, inclusiv „seara” și „dimineața”, și b) caracterul atât de precis al programului stabilit în planul de călătorie putea să facă să nu fie necesară consemnarea, pas cu pas, a respectării sale și momentul încheierii călătoriei să fie momentul „oportun” pentru completarea cu semnătura finală a atestării care trebuie inclusă în planul de drum. Este evident că reclamanta din acțiunea principală nu invocă în observațiile sale forța probantă pe care ar putea-o avea declarația sub jurământ pe care, potrivit punctului 3 din decizia de trimitere, aceasta a prezentat-o inutil, ex post, la Zollamt Salzburg, Erstattungen, întrucât susține teza indicată la anterioarele două puncte.
14.

Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia sezione staccata di Brescia a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Prorogarea automată și generalizată până la 31 decembrie 2007 a concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atribuite inițial fără o procedură de licitație competitivă, este compatibilă cu articolele 43 CE, 49 CE și cu articolul 86 alineatul (1) CE, precum și cu principiile egalității de tratament, nediscriminării și transparenței? 2) Prorogările automate suplimentare până la 31 decembrie 2009 ale concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atribuite inițial fără o procedură de licitație competitivă, în circumstanțele următoare: a) în cazul în care concesionarul a realizat o fuziune juridică ce îi permite să deservească o clientelă dublă în raport cu clientela inițială a principalei societăți care a fuzionat; b) în cazul în care concesionarul a dobândit o clientelă mai mare de 100000 de consumatori finali, sau distribuie o cantitate de gaze mai mare de 100 de milioane de metri cubi pe an, sau își exercită activitatea într-o zonă cel puțin egală cu teritoriul unei provincii; c) în cazul în care cel puțin 40 % din capitalul social al concesionarului a fost transferat unor asociați privați, sunt compatibile cu articolele 43 CE, 49 CE și cu articolul 86 alineatul (1) CE, precum și cu principiile egalității de tratament, nediscriminării și transparenței? 3) Prorogarea concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atât în cazul descris la prima întrebare, cât și în cazurile descrise la a doua întrebare, este compatibilă cu considerentele (4), (8), (10) și (18) ale Directivei 2003/55/CE din 26 iunie 2003, precum și cu articolul 23 alineatul (1) din aceeași directivă, cu articolul 10 CE și cu principiile caracterului rezonabil și proporționalității, având în vedere în special: a) obligația impusă statelor de a îndeplini obiectivul de liberalizare a pieței gazelor naturale până la 1 iulie 2007; b) interdicția impusă statelor de a adopta sau de a menține în vigoare norme naționale contrare liberalizării pieței gazelor naturale; c) obligația impusă statelor de a prevedea, în perioada tranzitorie, un termen de încetare rezonabil și de a-l supune unor cerințe obiective?”
6.

Potrivit articolului 20 din Directiva 92/83, se încadrează în definiția alcoolului etilic: „— toate produsele cu o tărie alcoolică reală pe volum de peste 1,2 % vol. și sub [pozițiile] NC 2207 și NC 2208[ ( 4 )], chiar dacă aceste produse sunt conținute în alt produs sub alt capitol din NC; — produse[le] sub [pozițiile] NC 2204, 2205 și 2206 [ ( 5 )] și care au o tărie alcoolică reală pe volum de peste 22 % vol.; — spirtoase[le] potabile care conțin produse, fie în soluție sau nu […]”
45.

Or, întrucât dispoziția menționată are ca scop doar interzicerea publicității comparative care „discreditează sau denigrează” mărcile sau alte elemente referitoare la concurent, concluzia menționată la care a ajuns Curtea nu poate decât să însemne în mod obiectiv că reproducerea, în cadrul unui mesaj publicitar, pe lângă numele concurentului, a emblemei și a imaginii fațadei magazinului acestuia – și anume a unor elemente care nu sunt cu adevărat indispensabile pentru a-l identifica pe concurentul care este deja desemnat prin nume – nu îl discreditează sau nu îl denigrează în sine pe acesta din urmă. Aceasta nu împiedică totuși ca, astfel cum a observat O2, o condiție privind caracterul indispensabil al utilizării, într-o comparație efectuată în cadrul unei publicități, a mărcii sau a altor semne distinctive deținute de alt titular să poată fi dedusă eventual din alte dispoziții ale aceluiași articol 3a. Pe de altă parte, evidențiem caracterul ambiguu și imprecis al afirmației Curții pe care am reprodus-o la punctul 44 de mai sus, în partea în care pare să condiționeze respectarea articolului 3a alineatul (1) litera (e) din Directiva 84/450 de respectarea tuturor celorlalte condiții în care publicitatea comparativă este permisă, stabilite de dreptul comunitar, care nu se referă cu toate acestea la caracterul de discreditare sau de denigrare al unei astfel de publicități luat în considerare prin dispoziția menționată.
32.

Articolul 3 din Directiva 2005/53 prevede: „(1) După caz, statele membre modifică sau retrag, în conformitate cu Directiva 91/414/CEE, autorizațiile existente pentru produsele fitosanitare care conțin [anumite substanțe chimice] ca substanță activă până la 31 august 2006. Până la această dată, statele membre verifică, în special, dacă sunt respectate condițiile din anexa I la directiva menționată privind [anumite substanțe chimice] cu excepția celor din partea B a înscrierilor privind aceste substanțe active și dacă deținătorul autorizației deține un dosar sau are acces la un dosar care îndeplinește cerințele anexei II la directiva menționată anterior în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 13 din directiva menționată anterior. (2) Prin derogare de la alineatul (1), orice produs fitosanitar autorizat care conține [anumite substanțe chimice] ca substanță activă unică sau asociată cu alte substanțe active, toate înscrise în anexa I la Directiva 91/414/CEE până la 28 februarie 2006, face obiectul unei reevaluări de către statele membre în conformitate cu principiile uniforme prevăzute în anexa VI la Directiva 91/414/CEE, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele anexei III la directiva respectivă și care are în vedere partea B a înscrierilor în anexa I la directiva respectivă privind [anumite substanțe chimice]. În funcție de această evaluare, statele membre decid dacă produsul respectă condițiile menționate la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE […]”
4.

Articolul 13 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Reguli generale”, cuprinde următoarele prevederi relevante în materia stabilirii legislaţiei aplicabile: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; […]”