Cauza C‑618/16

Rafal Prefeta

împotriva

Secretary of State for Work and Pensions

[cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)]

„Trimitere preliminară – Libera circulație a persoanelor – Articolul 45 TFUE – Actul de aderare din 2003 – Anexa XII capitolul 2 – Posibilitatea unui stat membru de a deroga de la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 și de la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE – Resortisant polonez care nu a efectuat o perioadă de 12 luni de muncă înregistrată în statul membru gazdă”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018

Aderarea unor noi state membre la Uniunea Europeană – Actul de aderare din 2003 – Măsuri tranzitorii – Libera circulație a persoanelor – Directiva 2004/38 – Reglementare națională care a introdus statutul „lucrător dintr‑un stat aderent supus înregistrării”, care vizează resortisanții statelor aderente – Încetarea statutului respectiv în cazul desfășurării unei activități de muncă înregistrate pe teritoriul statului membru pentru o perioadă neîntreruptă de 12 luni – Admisibilitate

[art. 45 TFUE; Actul de aderare din 2003, anexa XII, capitolul 2; Directiva 2004/38 a Parlamentului European și al Consiliului, art. 7 alin. (3); Regulamentul nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 1-6]

Capitolul 2 din anexa XII la Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie interpretată în sensul că autoriza, în perioada de tranziție prevăzută de aceasta, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord să excludă de la beneficiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE un resortisant polonez, precum domnul Rafal Prefeta, care nu îndeplinea condiția prevăzută de legislația națională de a fi desfășurat o activitate de muncă înregistrată pe teritoriul său pentru o perioadă neîntreruptă de 12 luni.

În această privință, trebuie precizat că Curtea a statuat deja că dispozițiile tranzitorii care figurează în capitolul 2 din anexa XII la acest act de aderare vizează evitarea producerii de perturbări pe piața forței de muncă a vechilor state membre, ca urmare a aderării la Uniune a unor noi state membre, din cauza sosirii imediate a unui număr ridicat de lucrători resortisanți ai noilor state (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 februarie 2011, Vicoplus și alții, C‑307/09-C‑309/09, EU:C:2011:64, punctul 34, precum și jurisprudența citată).

Or, alineatul (2) primul paragraf al capitolului 2 din anexa XII la acest act de aderare prevede în esență că, prin derogare de la articolele 1-6 din Regulamentul nr. 492/2011 și în perioada de tranziție ulterioară datei aderării, statele membre actuale aplică măsuri care reglementează accesul resortisanților polonezi la piața muncii a acestora.

Astfel, aceasta este baza pe care articolul 2 din Regulamentul din 2004 a introdus în ordinea juridică britanică statutul „lucrător dintr‑un stat aderent supus înregistrării”, care vizează resortisanții statelor aderente care lucrează în Regatul Unit în perioada de aplicare a regulamentului menționat. Regulamentul menționat prevedea că lucrătorii în cauză încetează să se încadreze în acest statut după ce au efectuat 12 luni neîntrerupte de activitate de muncă înregistrată pe teritoriul statului membru respectiv, această activitate trebuind realizată în întregime sau în parte după 30 aprilie 2004.

Pentru perioada în care un resortisant al unui stat aderent în cauză se încadra în statutul menționat, acesta trebuia să obțină un certificat de înregistrare a activității sale la autoritățile naționale competente și nu beneficia de toate drepturile pe care dreptul Uniunii le conferă unui resortisant al unui stat membru care se deplasează în alt stat pentru a lucra în acesta. În special, articolele 4 și 5 din Regulamentul din 2004 limitau dreptul de ședere în Regatul Unit al unui resortisant al unui stat aderent ca persoană care caută de lucru, precum și capacitatea acestuia de a‑și menține statutul de lucrător și dreptul de ședere corespunzător atunci când înceta să desfășoare o activitate salariată sau independentă.

Astfel cum a arătat în esență Comisia în observațiile sale scrise, derogarea de la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38, introdusă de Regatul Unit, era astfel necesară pentru a asigura efectul deplin al măsurilor adoptate de acest stat membru în aplicarea derogărilor prevăzute de dispozițiile tranzitorii care figurează la alineatele (2) și (9) ale capitolului 2 din anexa XII la Actul de aderare din 2003.

(a se vedea punctele 41, 43-46 și 55 și dispozitivul)