ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65

Pe de altă parte, Republica Franceză susține că, în deciziile sale anterioare, Comisia ar fi recurs la o disociere între diferite măsuri anunțate concomitent și le‑ar fi analizat separat în vederea aplicării testului investitorului privat. În această privință, Republica Franceză invocă Decizia 2009/613/CE a Comisiei din 8 aprilie 2009 privind măsurile C 7/07 (ex NN 82/06 și NN 83/06) puse în aplicare de Regatul Unit în favoarea Royal Mail (JO L 210, p. 16, denumită în continuare „Decizia Royal Mail”), în care Comisia ar fi disociat diferite măsuri de ajutor prevăzute în favoarea Royal Mail pentru motivul că urmăreau obiective diferite, și Decizia 2009/973/CE a Comisiei din 13 iulie 2009 privind ajutorul de restructurare în favoarea Combus AS (JO L 345, p. 28, denumită în continuare „Decizia Combus”), în care Comisia ar fi considerat că două injecții de capital realizate în lunile mai 1999 și ianuarie 2001 trebuiau considerate două măsuri distincte, deși guvernul care a acordat ajutoarele a considerat că aceste măsuri aveau același obiectiv, și anume restructurarea și recapitalizarea Combus AS în vederea privatizării acesteia.
„13

Elementele de probă privind utilizarea prezentate de [reclamantă] includ printre altele două declarații sub jurământ, dintre care una provine de la directorul financiar și președintele [reclamantei], iar cealaltă de la PDG [președintele‑director general] al Pernod S.A., distribuitorul exclusiv al [reclamantei] pentru teritoriul francez de vodcă «Żubrówka». În aceste declarații sub jurământ se precizează că, în perioada cuprinsă între anii 2000 și 2004, «toată vodca ZUBROWKA vândută în Franța era îmbuteliată într‑o sticlă care conținea un fir de iarbă de bizon (Hierochloe odorata), identică cu cea reprezentată în marca înregistrată franceză nr. 95 588 457». Următoarea reprezentare a vodcii de marcă ZUBROWKA, astfel cum s‑a declarat că a fost vândută în Franța în perioada relevantă [cuprinsă între 23 iunie 1998 și 22 iunie 2003], era anexată la cele două declarații sub jurământ:
45

În primul rând, în ceea ce privește compararea vizuală a semnelor în conflict, se poate admite constatarea efectuată la punctul 20 din decizia atacată, potrivit căreia semnele anterioare se compun din cuvintele stilizate „Coca‑Cola” sau din litera stilizată „c” și semnul solicitat se compune din cuvântul stilizat „master”, având deasupra lui un termen arab. În această privință, trebuie totuși precizat că acest element în limba arabă are, în cadrul mărcii solicitate, o importanță secundară în raport cu elementul dominant „master” [a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 aprilie 2007, House of Donuts/OAPI – Panrico (House of donuts), T‑333/04 și T‑334/04, EU:T:2007:105, punctul 32], având în vedere caracterul său neinteligibil pentru consumatorul relevant, membru obișnuit al publicului larg din Uniunea Europeană (a se vedea punctul 14 de mai sus).
40

În plus, este necesar să se arate că OAPI recunoaște că printre documentele depuse de reclamantă în cursul procedurii administrative figurează și un articol de presă publicat în ziarul Het Laatste Nieuws din 13 martie 2003, în care se menționează că, pe teritoriul relevant, „SPA este marca de apă cea mai populară (31 %)”. Or, contrar celor susținute de OAPI, faptul că în acest articol (și în alte documente furnizate de reclamantă) apar fotografii ale unor sticle de apă care conțin elementul verbal „spa” și elementul figurativ constând într‑un Pierrot nu are nicio influență asupra constatării că din articolul menționat reiese că marca verbală SPA privind produse din clasa 32 este renumită datorită recunoașterii de către publicul vizat a elementului verbal „spa” ca fiind distinctiv pentru produsele comercializate de reclamantă. În consecință, prezența sau absența imaginii Pierrot‑ului nu are nicio influență asupra faptului că publicul vizat continuă să perceapă produsele în cauză ca provenind de la o întreprindere determinată.
55

Trebuie amintit că, în temeiul, pe de o parte, al articolului 19 al treilea și al patrulea paragraf și al articolului 21 primul paragraf din Protocolul privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, aplicabil procedurii în fața Tribunalului în conformitate cu articolul 53 primul paragraf din același statut, și, pe de altă parte, în temeiul articolului 43 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul de procedură, părțile, altele decât statele membre și instituțiile Uniunii Europene, Autoritatea AELS de Supraveghere sau statele părți la Acordul privind Spațiul Economic European (SEE), trebuie să fie reprezentate de un avocat care îndeplinește condiția să fie autorizat să practice în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui al stat parte la Acordul privind SEE. În plus, cererea trebuie să cuprindă numele și domiciliul reclamantului și calitatea semnatarului. În sfârșit, originalul oricărui act de procedură trebuie să fie semnat de către agentul sau avocatul părții.
69

Astfel, protecția unei eventuale încrederi legitime a GP ale căror planuri de recunoaștere fuseseră acceptate, dar care nu se angajaseră sub aspect juridic sau financiar înainte de intrarea în vigoare a dispozițiilor atacate a fost luată în considerare de către Comisie, care a prevăzut dispoziții în această privință în articolul 1 punctul 3 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 302/2012 [corespunzător articolului 38 alineatul (5) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, cu modificările ulterioare]. Acest articol prevede că GP își pot modifica sau retrage planurile de recunoaștere, după ce au obținut informații cu privire la coeficienții de atribuire aferenți participării Uniunii, stabiliți conform articolului 47 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, cu modificările ulterioare. Pe de altă parte, situația GP ale căror planuri de recunoaștere fuseseră acceptate, dar care nu se angajaseră sub aspect juridic sau financiar anterior datei de 5 aprilie 2012 este de asemenea avută în vedere de dispozițiile tranzitorii ale Regulamentului de punere în aplicare nr. 302/2012. În această privință, trebuie arătat că GP care se află într‑o astfel de situație beneficiază de cuantumul complet de ajutoare pentru înființare și pentru funcționarea administrativă, conform articolului 2 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 302/2012. În plus, articolul 2 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 302/2012 prevede că, în cazul retragerii, cheltuielile suportate de GP după acceptarea inițială a planului de înființare și de administrare a sa sunt rambursate de Uniune până la un nivel care nu depășește 3 % din ajutorul pe care GP l‑ar fi putut pretinde în temeiul articolului 103a alineatul (1) litera (a) din Regulamentul unic OCP dacă planul său de recunoaștere ar fi fost aplicat.
106

Articolul 13 din Legea monetară și financiară a Republicii Islamice Iran prevede, în plus: „Bank Markazi Iran este învestită cu următoarele puteri: 1. acordarea de împrumuturi și de credite ministerelor și organizațiilor guvernamentale, sub rezerva autorizării legale; 2. garantarea angajamentelor asumate de guvern, de ministere și de organizații guvernamentale, sub rezerva autorizării legale; 3. acordarea de împrumuturi și de credite și garantarea împrumuturilor și creditelor, societăților de stat și municipalităților, precum și organismelor afiliate guvernului sau municipalităților în schimbul unor garanții adecvate; […] 5. cumpărarea și vânzarea de bonuri de trezorerie și de obligațiuni de stat, precum și de obligațiuni emise de guverne străine sau de organizații financiare internaționale acreditate […]”
96

Or, în speță, pe de o parte, critica invocată pentru prima dată în ședință și întemeiată pe faptul că Comisia ar fi putut să aplice un coeficient de corecție forfetară de 2 % nu se poate corela cu argumentele invocate de Regatul Unit în înscrisurile sale. Astfel, în cadrul prezentului motiv, Regatul Unit pornește, în înscrisurile sale și după cum a recunoscut în ședință, de la premisa potrivit căreia o corecție forfetară de 5 % este, în principiu, adecvată în cazul unei deficiențe care afectează un control‑cheie, sub rezerva totuși, potrivit statului membru respectiv, de a aplica acest coeficient la partea din cheltuieli care a determinat apariția unui risc pentru Fonduri (a se vedea punctul 65 de mai sus). Or, critica întemeiată pe faptul că Comisia ar fi putut să aplice un coeficient de corecție forfetară de 2 % repune în mod incident această premisă în discuție, astfel încât nu se poate considera că această critică constituie o dezvoltare a primului motiv invocat de Regatul Unit.
32

Or, în prezenta cauză, reiese din alineatul 4 al scrisorii Comisiei din 1 februarie 2012 că DG COMP a acceptat să elimine din versiunea publicată a deciziei „sticlă auto” numele clienților reclamantei menționați în considerentul (115) al acestei decizii în vederea protejării identității unor membri ai personalului său. În această privință, este necesar să se respingă teza Comisiei potrivit căreia poziția exprimată în scrisoarea din 1 februarie 2012 era doar preliminară și nu avea efecte asupra deciziei finale a consilierului‑auditor. Astfel, după cum s‑a arătat la punctul 31 de mai sus, consilierul‑auditor nu este sesizat decât în legătură cu cazurile în care întreprinderea se opune divulgării urmărite. În schimb, atunci când nu se urmărește nicio divulgare, intervenția consilierului‑auditor este lipsită de obiect. Contrar susținerilor Comisiei, scrisoarea din 1 februarie 2012 ilustrează această realitate la alineatul 9, întrucât reclamanta a fost invitată să se adreseze consilierului‑auditor în cazul în care nu este de acord cu întinderea publicării vizate („[s]hould you not agree with the scope of the disclosure as described in this letter”).
9

Ca remarci preliminare, în primul rând, consilierul‑auditor a arătat că Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2006, C 298, p. 17, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3, denumită în continuare „Comunicarea privind cooperarea din 2006”) nu crea reclamantei o încredere legitimă care să împiedice Comisia să procedeze la publicarea informațiilor care nu intră sub incidența secretului profesional. În plus, interesul reclamantelor pentru ca detaliile comportamentului lor care nu sunt acoperite de secretul menționat să nu fie divulgate nu ar merita nicio protecție specială. Consilierul‑auditor nu ar avea, de altfel, competența de a se pronunța cu privire la oportunitatea unei publicări a informațiilor neconfidențiale și nici cu privire la efectele negative rezultate din politica generală a Comisiei în această privință [considerentele (12)-(14) și (19) ale deciziei atacate].
151

Astfel, este necesar să se arate, asemenea Comisiei, că chestiunea privind dovada științifică a mențiunilor vizate la articolele 13 și 14 din Regulamentul nr. 1924/2006 fusese abordată în cadrul unui document adoptat la 14 decembrie 2007 de Comisie, accesibil pe site‑ul său internet sub titlul „Guidance on the implementation of regulation nr. 1924/2006 on nutrition and health claims made on foods – Conclusions of the standing committee on the food chain and animal health” (Orientări privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 1924/2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare – Concluziile comitetului permanent privind lanțul alimentar și sănătatea animalelor). În special, reiese în mod expres din cuprinsul punctului III.2.3 din documentul menționat, intitulat „Efectul clasificării în articolul 13 sau în articolul 14”, că clasificarea mențiunilor în cadrul acestor dispoziții nu avea niciun efect asupra nivelului de justificare științifică impus în scopul autorizării acestora.
42

În continuare, este necesar să se arate că, astfel cum reiese, în esență, din coroborarea considerentelor (13) și (15) ale Regulamentului nr. 432/2012, numai mențiunile care au fost trimise Comisiei, fără să fi fost retrase ulterior de statele membre, care au fost examinate ulterior de EFSA și cu privire la care Comisia s‑a pronunțat în final, autorizându‑le sau interzicându‑le, intră sub incidența regulamentului menționat. Or, dacă ar rezulta că mențiunile trimise de reclamante autorităților germane nu au fost transmise de acestea Comisiei sau chiar au fost retrase de către respectivele autorități, se impune astfel să se constate că aceste mențiuni nu au putut fi examinate de EFSA sau de Comisie și că, prin urmare, nu intră sub incidența Regulamentului nr. 432/2012.
18

Transcrierea și traducerea în engleză, certificată conformă cu originalul de un traducător sub jurământ mandatat de reclamant, a unui interviu radiofonic în malteză acordat de acesta în seara zilei de 16 octombrie 2012 conțin printre altele declarațiile următoare: „Reporter: V‑ați prezentat demisia. Mai întâi, de ce ați demisionat? Reclamantul: Din cauza a ceea ce mi s‑a comunicat verbal. În realitate, până în acest moment nu am primit nimic în scris. […] În fapt, am început să discut cu oameni, cu avocații mei în aceeași seară pentru a iniția procedurile necesare pentru a dovedi că aceste concluzii [ale raportului OLAF] sunt complet false. Astăzi public un comunicat de presă, în care afirm de asemenea că voi continua să lucrez pentru ca eforturile pe care colaboratorii mei și cu mine le‑am făcut pentru a modifica Directiva tutun, care propunea norme mai stricte privind tabagismul, să continue cum s‑a prevăzut. Lunea viitoare vom declanșa acest proces. Sper că acest proces va continua. […] Reporter: Atunci de ce ați demisionat, John? De ce ați simțit nevoia de a demisiona dacă …? Reclamantul: Dați‑mi voie să spun așa cum am spus cu ceva timp în urmă, la un program de televiziune. Nu rămân într‑un loc unde nu sunt dorit, de acord, și sunt foarte serios în legătură cu acest aspect. Am început să lucrez începând de astăzi și doresc să am mâinile complet libere pentru a putea combate aceste acuzații. Reporter: Tocmai ați spus că nu rămâneți acolo unde nu sunteți dorit. Președintele Barroso v-a forțat să demisionați, înțeleg bine? Reclamantul: În opinia mea, sensul acestor cuvinte este că nu vreau să rămân acolo unde nu sunt dorit și mă voi rezuma la aceasta. Reporter: Însă Barroso v‑a forțat într‑adevăr să demisionați? (inaudibil, cele două persoane vorbesc în același timp) Reclamantul: Situația va evolua în următoarele zile. Reporter: Ați fost forțat să demisionați sau a fost decizia dumneavoastră? Reclamantul: Situația va evolua în următoarele zile. Reporter: La ce evoluții ne vom putea aștepta din toate acestea? Reclamantul: Evoluții în legătură cu care solicit în acest moment opinia avocaților mei și voi urma opiniile lor pas cu pas, cu toate măsurile pe care voi decide să le iau. […]”
241

Or, ținând seama în special de faptul că suveranitatea Regatului Maroc asupra Saharei Occidentale nu este recunoscută nici de Uniune și de statele sale membre, nici, mai general, de ONU, precum și de lipsa oricărui mandat internațional susceptibil să justifice prezența marocană pe acest teritoriu, Consiliul, în cadrul examinării tuturor elementelor pertinente ale cauzei în vederea exercitării puterii sale largi de apreciere privind încheierea sau neîncheierea unui acord cu Regatul Maroc de natură să se aplice și în Sahara Occidentală, trebuia să se asigure el însuși că nu existau indicii cu privire la o exploatare a resurselor naturale de pe teritoriul Saharei Occidentale aflat sub control marocan susceptibilă de a fi efectuată în detrimentul locuitorilor săi și de a aduce atingere drepturilor fundamentale ale acestora. El nu se poate limita să considere că incumbă Regatului Maroc sarcina de a asigura că nicio exploatare de această natură nu are loc.
1

Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS și Hans Einhell Österreich GmbH (denumite în continuare, împreună, „reclamantele”) sunt patru societăți care aparțin grupului Einhell, care importă printre altele compresoare de aer originare din China. În special, acestea importă, cu destinația Uniunea Europeană, compresoare pe care le cumpără de la Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (denumită în continuare „Nu Air Shanghai” sau „producătorul‑exportator”), societate cu sediul în China care face parte din grupul Nu Air.
1

Reclamanta, Mecafer, importă în Uniunea Europeană compresoare de aer fabricate de Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (denumită în continuare „Nu Air Shanghai” sau „producătorul‑exportator”), societate cu sediul în China. În plus, reclamanta distribuie și vinde compresoare de aer fabricate de Nu Air Compressors and Tools SpA, societate italiană aflată la conducerea grupului Nu Air, căruia îi aparține producătorul‑exportator. La momentul faptelor în discuție în prezenta cauză, reclamanta făcea parte din grupul Nu Air și avea, așadar, legături cu producătorul‑exportator.
97

În aceste condiții, neluarea în considerare a scăderii unui rating poate fi justificată în mod obiectiv din punct de vedere economic dacă întreprinderea vizată dispune de elemente care infirmă motivele respectivei scăderi, de exemplu alte ratinguri stabilite de agenții în sens contrar. Or, această situație se regăsește în speță, reclamantele referindu‑se la menținerea ratingului A de către alte două agenții. Din faptele expuse în considerentul (31) al deciziei atacate rezultă că prima agenție a scăzut ratingul HSH Nordbank în mai 2009, celelalte două agenții nefăcând același lucru decât cu un an mai târziu, în mai și în iulie 2010. Or, toate aceste ratinguri se aflau la dispoziția Comisiei, întrucât recapitalizarea și garanția de risc au fost acordate în mai și în iunie 2009, iar procedura oficială de investigare a fost deschisă la 22 octombrie 2009. Comisia își justifică analiza prin faptul că o simplă degradare a ratingului este suficientă în general pentru scumpirea costului creditului pentru întreprinderea vizată. Aceasta a precizat în ședință că, în momentul crizei creditelor subprime, cei câțiva investitori rămași erau pe deplin sensibili la scăderea unui rating, chiar dacă o singură agenție trăgea semnalul de alarmă. În opinia sa, prima luare de poziție cu privire la scădere are, din acest punct de vedere, o importanță deosebită.
9

Dat fiind că recuperarea ajutorului vizat la articolul 2 din Decizia TV2 I a determinat insolvabilitatea TV2 A/S, Regatul Danemarcei a notificat Comisiei, prin scrisoarea din 23 iulie 2004, un proiect de recapitalizare a acestei societăți. Acest proiect prevedea, în privința măsurilor finanțate de stat, pe de o parte, un aport în capital de 440 de milioane de DKK și, pe de altă parte, conversia în capital a unui împrumut din partea statului de 394 de milioane de DKK. Prin Decizia C(2004) 3632 final din 6 octombrie 2004, emisă în cazul privind ajutoare de stat N 313/2004 referitor la recapitalizarea [TV 2 A/S] (JO 2005, C 172, p. 3, denumită în continuare „Decizia privind recapitalizarea”), Comisia a constatat că cele două măsuri vizate în favoarea TV2 A/S sunt „necesare pentru reconstituirea capitalului de care are nevoie TV2 [A/S], după transformarea sa în societate pe acțiuni, pentru a‑și putea îndeplini misiunea de serviciu public” [considerentul (53) al Deciziei privind recapitalizarea]. În consecință, Comisia a decis că toate elementele de ajutor de stat care ar putea fi asociate preconizatei recapitalizări a TV2 A/S sunt compatibile cu piața internă, în conformitate cu articolul 86 alineatul (2) CE [considerentul (55) al Deciziei privind recapitalizarea].
67

Din considerațiile care precedă rezultă că, în versiunea din noiembrie 2005 a documentului intitulat „Instrucțiuni pentru solicitanți”, Comisia a explicat în mod întemeiat, la punctele 2.3 și 6.1.4 din capitolul 1 din volumul 2A din documentul menționat, care, deși nu este obligatoriu din punct de vedere juridic, poate servi drept punct de referință pentru o apreciere juridică (Concluziile avocatului general Wahl prezentate în cauza Olainfarm, C‑104/13, Rep., EU:C:2014:342, punctul 39), că „autorizația generală de introducere pe piață conține autorizația inițială cu toate modificările și extinderile sale, precum și orice concentrații, forme farmaceutice, căi de administrare și forme de prezentare suplimentare autorizate în cadrul unor proceduri separate sub o denumire diferită, acordate titularului AIP inițiale […]” și că „pentru un medicament de referință, începutul perioadei de exclusivitate a datelor și de exclusivitate comercială îl reprezintă data acordării primei AIP în Comunitate”. Dispozițiile în cauză menționează în plus că „[n]icio nouă concentrație, formă farmaceutică, cale de administrare și formă de prezentare suplimentare și nicio modificare și extensie nu determină nici reînceperea, nici prelungirea perioadei respective”, că „[o]rice concentrații, forme farmaceutice, căi de administrare și forme de prezentare suplimentare, precum și orice modificări și extensii beneficiază de același termen pentru perioadele de exclusivitate a datelor și de exclusivitate comercială, și anume opt și, respectiv, zece ani după acordarea primei AIP” și, în sfârșit, că „[a]ceasta se aplică chiar dacă noua prezentare a fost autorizată în favoarea aceluiași titular al AIP pe baza unei proceduri separate și sub o denumire diferită.” Acest enunț este de asemenea valabil în ceea ce privește perioada de zece ani de protecție normativă a datelor, care prezintă relevanță pentru medicamentele autorizate în cadrul procedurii centralizate înainte de data de 20 noiembrie 2005 (a se vedea punctul 43 de mai sus).
70

Interpretarea propusă de Ungaria și prin care se urmărește să se considere că un stat membru poate, în temeiul articolului 103e din Regulamentul unic OCP, să plătească ex post un cuantum superior celui notificat ex ante și să obțină ulterior rambursarea cuantumului care nu fusese notificat ar lipsi de efect util (a se vedea prin analogie Hotărârea din 4 octombrie 2001, Italia/Comisia, C‑403/99, Rec., EU:C:2001:507, punctul 28) și ar face inoperantă procedura de autorizare a ajutorului financiar național (a se vedea prin analogie Hotărârea din 10 aprilie 2014, Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom‑Boelhouwer, C‑485/12, Rep., EU:C:2014:250, punctul 61). În această privință, astfel cum arată Comisia, trebuie să se constate că, dacă legiuitorul european ar fi intenționat să dispenseze statele membre de o procedură oficială de autorizare a asistenței, care implică în mod obligatoriu o apreciere a cuantumurilor notificate, ar fi putut să recurgă la o procedură similară celei prevăzute la articolul 182 alineatul (6) din Regulamentul unic OCP, care autorizează, sub rezerva îndeplinirii unor condiții prealabile, statele membre să acorde ajutoare de stat producătorilor nemembri ai unei organizații recunoscute.
64

Or, pe de o parte, potrivit jurisprudenței, Consiliul nu are obligația de a comunica în prealabil persoanei sau entității în cauză motivele pe care această instituție înțelege să întemeieze includerea inițială a numelui său în lista persoanelor și a entităților ale căror fonduri sunt înghețate. Astfel, pentru a nu i se compromite eficacitatea, o asemenea măsură trebuie, prin însăși natura sa, să poată beneficia de un efect de surpriză și să se aplice imediat. Într‑un astfel de caz, este suficient, în principiu, ca instituția să comunice motivele către persoana sau entitatea în cauză și să îi acorde acesteia dreptul de a fi ascultată concomitent cu sau imediat după adoptarea deciziei (Hotărârea din 21 decembrie 2011, France/People's Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, Rep., EU:C:2011:853, punctul 61).