Cauza C‑179/13

Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

împotriva

L. F. Evans

(cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep)

„Trimitere preliminară — Stabilirea legislației aplicabile unui lucrător în domeniul securității sociale — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Aplicabilitate — Resortisant al unui stat membru angajat în cadrul consulatului unui stat terț stabilit pe teritoriul unui alt stat membru pe teritoriul căruia are reședința — Convenția de la Viena cu privire la relațiile consulare — Articolul 71 paragraful 2 — Legislație națională prin care se acordă facilități, privilegii și imunități rezidenților permanenți”

Sumar – Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 ianuarie 2015

Securitate socială — Lucrători migranți — Reglementare a Uniunii — Domeniu de aplicare personal — Resortisant al unui stat membru angajat într‑un post consular al unui stat terț stabilit pe teritoriul unui alt stat membru și care are reședința în acest din urmă stat — Persoană care beneficiază de un statut privilegiat cât privește scutirea de regimul de securitate socială în aplicarea articolului 71 paragraful 2 din Convenția de la Viena din 1963 cu privire la relațiile consulare — Persoană neafiliată la regimul național de securitate socială al statului membru de reședință — Excludere

[Regulamentul nr. 1408/71 al Consiliului, art. 2, art. 13 alin. (2) lit. (a) și art. 16]

Articolul 2 din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1992/2006 coroborat cu articolul 16 din acest regulament trebuie interpretat în sensul că, pentru perioada în care un resortisant al unui stat membru a fost angajat într‑un post consular al unui stat terț stabilit pe teritoriul unui stat membru, fără a fi resortisant al acestuia, însă având reședința pe teritoriul acestuia, acest resortisant nu se află sub incidența legislației unui stat membru, în sensul acestei dispoziții, dacă, în temeiul legislației statului său membru de reședință, adoptată în conformitate cu articolul 71 paragraful 2 din Convenția de la Viena cu privire la relațiile consulare din 24 aprilie 1963, acest resortisant nu este afiliat la regimul național de securitate socială.

Astfel, în temeiul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71, acesta se aplică lucrătorilor salariați care se află ori s‑au aflat sub incidența legislației din unul sau mai multe state membre și care sunt resortisanți ai unuia dintre statele membre. Or, noțiunea de „a se afla sub incidența legislației unui stat membru”, în sensul acestei dispoziții, trebuie să fie interpretată în lumina dispozițiilor de drept internațional cutumiar pertinente codificate în Convenția de la Viena din 1963. Referitor la regimul de securitate socială aplicabil personalului consular, convenția amintită prevede, la articolul 48, că membrii postului consular sunt în principiu scutiți de dispozițiile de securitate socială care pot fi în vigoare în statul de reședință, admițând totodată, la articolul 71 paragraful 2, că membrii postului consular care sunt cetățeni ai statului de reședință sau care au reședința permanentă în acest stat beneficiază de facilități, privilegii și imunități în măsura în care acestea le sunt acordate de către acest stat. Astfel, atunci când un stat membru se prevalează de posibilitatea de a scuti o anumită parte a personalului posturilor consulare ale unui stat terț, care are reședința permanentă în acest stat membru, de regimul său de securitate socială, în perioada în care este angajat în cadrul posturilor consulare respective, aceste persoane nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1408/71.

În sfârșit, nici articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, nici articolul 16 din acesta nu au ca efect să confere resortisanților statelor membre angajați în posturi consulare ale unor state terțe care nu se află sub incidența legislației în materie de securitate socială a unui stat membru, în sensul articolului 2 din acest regulament, un drept de afiliere la sistemul de securitate socială al unui un stat membru și nici să le impună o obligație de afiliere la un asemenea sistem.

(a se vedea punctele 29, 36, 37, 39, 40, 47 și 49 și dispozitivul)