ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

În sfârșit, articolul 13 din regulament stabilește legislația aplicabilă lucrătorilor migranți în ceea ce privește securitatea socială. Acesta are următorul conținut: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; (b) persoana care desfășoară o activitate independentă pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv, chiar dacă are reședința pe teritoriul altui stat membru; […]”
7

Articolul 270 din BGB are următorul cuprins: „(1) În cazul în care există îndoieli, debitorul trebuie să transfere banii la domiciliul creditorului, pe riscul său și pe propriile cheltuieli. (2) În cazul în care creanța a luat naștere în cadrul unei activități comerciale sau industriale a creditorului, iar acesta din urmă își are sediul comercial sau industrial într-un alt loc decât cel în care își are domiciliul, locul în care se află acest sediu se substituie locului în care își are domiciliul. (3) În cazul în care, ca urmare a schimbării domiciliului sau a sediului comercial sau industrial al creditorului, intervenită ulterior nașterii datoriei, costurile sau riscurile transmiterii cresc, creditorul trebuie să suporte creșterea costurilor în primul caz și riscurile în al doilea caz. (4) Prevederile privind locul executării prestației rămân nemodificate.”
12

Din decizia de trimitere rezultă că domnul Derouin: — are reședința în Franța, unde exercită cu titlu liberal profesia de avocat și este asociat al partnership-ului de drept englez Linklaters (denumit în continuare „partnership”). Acesta din urmă își are sediul principal în Regatul Unit, dar are de asemenea birouri în alte state membre, inclusiv în Franța, unde are un birou la Paris (denumit în continuare „biroul din Paris”); — este înscris deopotrivă ca avocat la cour d’appel de Paris (Curtea de Apel din Paris) și în calitate de Registered Foreign Lawyer pe lângă Supreme Court of England and Wales; — îndeplinește toate prestațiile de avocat în cadrul activităților biroului din Paris; — este remunerat prin obținerea unei cote-părți din beneficiile realizate de partnership; — își are domiciliul fiscal în Franța și este supus impozitului în acest stat membru, precum și în fiecare dintre statele în care partnership-ul este implantat, în temeiul cotei-părți din beneficiile fiecărui birou al acestuia; — este supus unui regim obligatoriu de asigurare de sănătate în Franța și este înscris la Urssaf în calitate de lucrător independent.
4

Articolele 203 și 204 din Codul vamal prevăd: „Articolul 203 (1) O datorie vamală la import ia naștere prin: — sustragerea de sub supravegherea vamală a mărfurilor supuse drepturilor de import. (2) Datoria vamală ia naștere în momentul sustragerii mărfurilor de sub supravegherea vamală. (3) Debitorii vamali sunt: — persoana care a sustras mărfurile de sub supraveghere vamală; — orice persoană care a participat la o astfel de acțiune și care știa sau ar fi trebuit să știe în mod normal că mărfurile au fost sustrase de sub supraveghere vamală; — orice persoană care a dobândit sau a deținut mărfurile în cauză și care știa sau ar fi trebuit să știe, în mod normal, în momentul cumpărării sau al primirii mărfurilor, că ele au fost sustrase de sub supraveghere vamală și — după caz, persoana care trebuie să execute obligațiile care rezultă din depozitarea temporară a mărfurilor sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate acele mărfuri. Articolul 204 (1) O datorie vamală la import ia naștere prin: (a) neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, din depozitarea lor temporară sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau (b) nerespectarea unei condiții care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor, în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203, doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză. (2) Datoria vamală ia naștere fie în momentul în care obligația a cărei neexecutare generează datorii vamale încetează a mai fi îndeplinită, fie în momentul în care mărfurile sunt plasate sub regimul vamal în cauză, atunci când se stabilește ulterior că o condiție care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor nu a fost îndeplinită în fapt. (3) Debitorul vamal este persoana căreia i se solicită, în funcție de împrejurări, fie executarea obligațiilor apărute, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, în urma depozitării lor temporare sau a utilizării regimului vamal sub care au fost plasate, fie respectarea condițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acel regim.”
20

În luna august 2005, raportorul Regatului Unit a distribuit un document intitulat „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for DecaBDE” (Addendum la Raportul din mai 2004 de evaluare a riscurilor decaBDE-ului asupra mediului). În acest document s-a concluzionat că nu este necesară modificarea acestui din urmă raport datorită unor noi elemente devenite între timp disponibile.
7

Articolul 54 din respectiva lege prevede: „1. Contractele încheiate de autoritățile administrative se definitivează printr-un document administrativ, în termen de 30 de zile începând din ziua următoare notificării privind atribuirea. […] 2. În afara excepțiilor prevăzute de prezenta lege, constituirea de către antreprenor a garanțiilor prevăzute de prezenta lege pentru protejarea interesului public este o condiție necesară pentru definitivare. 3. Dacă, din motive imputabile contractantului, contractul nu a putut fi definitivat în termenul stabilit, administrația poate decide rezilierea acestuia, sub rezerva audierii persoanei interesate, și, în cazul în care contractantul formulează opoziție, sub rezerva unui raport al Consiliului de Stat sau al organului consultativ echivalent al comunității autonome respective. În acest caz, trebuie reținută garanția provizorie și trebuie reparate prejudiciile produse. Dacă motivele nedefinitivării sunt imputabile administrației, contractantul primește daune interese pentru prejudiciile cauzate de întârziere în plus față de faptul că poate solicita anularea contractului în temeiul articolului 111 litera d). 4. Contractul nu poate fi executat atât timp cât nu a fost definitivat, cu excepția cazurilor prevăzute la articolele 71 și 72.”
15

Prevederile Awb privind plata și recuperarea subvențiilor sunt următoarele: „Articolul 4:46 1. În cazul în care se adoptă o decizie de acordare a unei subvenții, autoritatea administrativă stabilește subvenția în cuantumul prevăzut în respectiva decizie. 2. Subvenția poate fi stabilită într-un cuantum inferior dacă: a. activitățile pentru care a fost acordată subvenția nu au fost realizate sau nu au fost realizate în întregime; b. beneficiarul subvenției nu și-a respectat obligațiile legate de acordarea acesteia; c. beneficiarul subvenției a furnizat date incorecte sau incomplete și, în cazul în care ar fi fost furnizate date corecte sau complete, ar fi fost luată o altă decizie cu privire la cererea de subvenție sau d. decizia de acordare a subvenției era incorectă dintr-un alt motiv, iar beneficiarul știa sau trebuia să știe acest lucru. […] Articolul 4:49 1. Autoritatea administrativă poate abroga decizia de stabilire a subvenției sau o poate modifica în detrimentul beneficiarului: a. din cauza unor fapte sau a unor împrejurări de care nu putea, în mod rezonabil, să fi avut cunoștință în momentul stabilirii și care ar fi determinat stabilirea unei subvenții într-un cuantum inferior celui prevăzut în decizia de acordare; b. atunci când decizia de stabilire a subvenției era incorectă, iar beneficiarul știa sau trebuia să știe acest lucru sau c. atunci când, după adoptarea deciziei de stabilire a subvenției, beneficiarul nu și-a respectat obligațiile legate de acordarea acestei subvenții. 2. În lipsa unor prevederi contrare, abrogarea sau modificarea are efect retroactiv de la data la care a fost stabilită subvenția. 3. Decizia de stabilire a subvenției nu mai poate fi abrogată și nici modificată în detrimentul beneficiarului după o perioadă de cinci ani începând din ziua comunicării acesteia sau, în cazul prevăzut la alineatul 1 litera c, începând din ziua în care a avut loc încălcarea obligației sau din ziua în care această obligație ar fi trebuit să fie executată. […] Articolul 4:57 Subvențiile și avansul plătite în mod necorespunzător pot face obiectul unei recuperări în cazul în care nu s-a încheiat perioada de cinci ani începând din ziua stabilirii subvenției sau din ziua producerii evenimentelor menționate la articolul 4:49 alineatul 1 litera c. […]”
18

Acesta are în special ca obiectiv, prin intermediul inspecțiilor în statele membre și al evaluărilor pe care le realizează, să promoveze sisteme eficiente de control în domeniul siguranței și al calității produselor alimentare, precum și în domeniile veterinar și fitosanitar și să verifice respectarea dispozițiilor legislației comunitare din aceste domenii în cadrul Uniunii Europene și în țările terțe care exportă către Uniune. În plus, acesta are drept obiectiv să contribuie la elaborarea politicii comunitare în domeniile menționate.
8

Factorii care trebuie luați în considerare pentru a acorda consimțământul menționat la articolul 101 alineatul (1) sunt prevăzuți în Codul Comisiei Independente a Televiziunii cu privire la evenimente sportive și alte evenimente înscrise pe listă (Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events), astfel cum a fost modificat.
6

Articolul 17 din A șasea directivă are următorul cuprins: „[…] (2) În măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale unei persoane impozabile, persoana impozabilă are dreptul de a deduce din valoarea TVA, pe care are obligația de a o plăti: (a) taxa pe valoarea adăugată datorată sau achitată în statul membru în cauză pentru bunurile care îi sunt sau care urmează a-i fi livrate sau pentru serviciile care îi sunt sau urmează a-i fi prestate de o altă persoană impozabilă; (b) taxa pe valoarea adăugată datorată sau achitată pentru bunurile importate; (c) taxa pe valoarea adăugată datorată în temeiul articolului 5 alineatul (7) litera (a) și al articolului 6 alineatul (3). (3) Statele membre pot de asemenea acorda oricărei persoane impozabile dreptul la deducerea sau la restituirea taxei pe valoarea adăugată menționată la alineatul (2), în măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în cadrul: (a) unor operațiuni legate de activitățile economice menționate la articolul 4 alineatul (2), desfășurate în altă țară, care ar îndeplini condițiile pentru deducerea impozitului dacă s-ar desfășura pe teritoriul statului membru; […] (5) În cazul bunurilor și serviciilor utilizate de o persoană impozabilă atât pentru operațiunile care dau drept de deducere […], cât și pentru operațiuni care nu dau drept de deducere, deducerea este permisă numai pentru partea din taxa pe valoarea adăugată care poate fi atribuită primelor operațiuni. Pro rata de deducere se stabilește, pentru toate operațiunile desfășurate de persoana impozabilă, conform articolului 19. Totuși, statele membre pot: (a) să autorizeze persoana impozabilă să stabilească o pro rata pentru fiecare sector al activității sale, cu condiția să țină evidențe contabile distincte pentru fiecare sector; (b) să oblige persoana impozabilă să stabilească o pro rata pentru fiecare sector al activității sale și să țină evidențe contabile distincte pentru fiecare sector; (c) să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea pe baza utilizării tuturor bunurilor și serviciilor sau a unei părți a acestora; (d) să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea în conformitate cu norma stabilită la primul paragraf, pentru toate bunurile și serviciile utilizate pentru toate operațiunile prevăzute la paragraful menționat anterior; (e) să prevadă ca, atunci când taxa pe valoarea adăugată care nu poate fi dedusă de persoana impozabilă este nesemnificativă, aceasta să fie considerată nulă. […]” [traducere neoficială]
5

Articolul 13 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Reguli generale”, prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; […]”
27

Din jurisprudența Curții rezultă că o restricție privind libertatea de stabilire nu poate fi acceptată decât dacă aceasta se justifică prin motive imperative de interes general. În plus, într-o asemenea ipoteză, trebuie ca restricția să fie potrivită pentru garantarea realizării obiectivului respectiv și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv (a se vedea Hotărârea din 13 decembrie 2005, Marks & Spencer, C-446/03, Rec., p. I-10837, punctul 35, Hotărârea Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, citată anterior, punctul 47, precum și Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 64).
2

Aceste cereri au fost formulate în cadrul unui litigiu între întreprinderea Zuckerfabrik Jülich AG (denumită în continuare „Jülich”), producătoare de zahăr, pe de o parte, și Hauptzollamt Aachen (Germania), pe de altă parte, în privința valorii cotizației la producție impuse pentru anul 2003/2004 în cadrul finanțării organizării comune a pieței în sectorul zahărului și, respectiv, în cadrul unor litigii între Société Saint Louis Sucre SNC (denumită în continuare „Saint Louis Sucre”), precum și alți producători de zahăr, și anume societatea Sucreries du Marquenterre SA și societățile SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA), SA Lesaffre Frères, Tereos, succesoare în drepturi a Sucreries, Distilleries des Hauts de France, SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré fils, SA Sucreries de Toury et Usines Annexes, Tereos, Tereos, succesoare în drepturi a SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF, Cristal Union, Sucrerie Bourdon, SA Sucrerie de Bourgogne, SAS Vermendoise Industries și SA Sucreries et Raffineries d’Erstein (denumite în continuare, împreună, „Sucreries du Marquenterre și alții”), pe de o parte, și directeur général des douanes et droits indirects și receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Franța), pe de altă parte, privind valorile cotizațiilor achitate pentru anii 2001/2002, 2002/2003 și 2003/2004 în cadrul finanțării organizării comune a pieței în sectorul zahărului.
18

În anexa V la Directiva 97/33, intitulată „Sistemul de contabilitate a costurilor pentru interconectare”, se menționează, cu titlu de exemplu, câteva elemente care pot intra în sistemul de contabilitate sus-menționat. Această anexă are următorul cuprins: „Articolul 7 alineatul (5) cuprinde prezentarea detaliată a sistemului de contabilitate a costurilor, iar în lista avută în vedere mai jos se menționează, cu titlu de exemplu, câteva elemente care pot intra în acest sistem de contabilitate. Publicarea acestor informații este destinată asigurării transparenței calculului taxelor de interconectare, cu scopul ca ceilalți participanți de pe piață să se poată asigura că taxele au fost calculate în mod echitabil și corect. Acest obiectiv trebuie luat în considerare atunci când [ANR] și organismele avute în vedere stabilesc gradul de precizie al informațiilor publicate. Lista vizată mai jos indică elementele care trebuie să apară în informațiile publicate. 1) Costul standard utilizat De exemplu, costuri repartizate integral, costuri marginale medii pe termen lung, cheltuieli marginale, cheltuieli pentru prestații unice, cheltuieli directe integrate etc., inclusiv baza sau bazele de costuri utilizate, respectiv costurile deja suportate (întemeiate pe cheltuielile efective realizate pentru echipamente și sisteme) sau costurile previzionale (întemeiate pe o estimare a cheltuielilor pentru înlocuirea echipamentelor sau a sistemelor). 2) Elemente de cost integrate în tariful de interconectare Indicarea tuturor elementelor de cost distincte care constituie împreună taxa de interconectare, inclusiv profitul. 3) Gradele și metodele de repartizare a costurilor, în special tratamentul cheltuielilor asociate și comune Detalii privind gradul de analiză a cheltuielilor directe, precum și gradul și metoda de integrare în taxele de interconectare a cheltuielilor asociate și a celor comune. 4) Convenții contabile Reprezintă convențiile contabile utilizate pentru tratamentul costurilor ce acoperă: — termenul de amortizare a principalelor categorii de active imobilizate (de exemplu, terenuri, clădiri, echipamente etc.); — tratamentul rezervat celorlalte cheltuieli mari, considerate venituri sau costuri de capital (de exemplu, software și sisteme informatice, cercetare și dezvoltare, prospecții comerciale, construcție directă și indirectă, reparații și întreținere, cheltuieli financiare etc.). […]” [traducere neoficială]
109

În această privință, faptul, subliniat de către guvernul Regatului Unit, că un anumit număr de dispoziții de drept comunitar, precum articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 (JO L 269, p. 15, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 143), articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO L 180, p. 22) sau articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7), prevăd expres că noțiunea de condiții de încadrare în muncă și de muncă la care se referă aceste dispoziții și care include remunerațiile nu permite să se deducă din lipsa unei mențiuni în acest sens la articolul 4 din acordul-cadru că, în vederea aplicării acestei clauze, noțiunea de condiții de încadrare în muncă nu se referă la aspecte financiare precum cele în discuție în acțiunea principală.
10

Normele de aplicare a schemei de ajutor autorizate prin Decizia din 1997 (denumită în continuare „schema de ajutor 1997-1999”) au fost instituite, în primul rând, prin decizia Comitato interministeriale per la programmazione economica (Comitetul Interministerial pentru Programarea Economică) ce cuprinde norme pentru acordarea de subvenții în sensul articolului 1 alineatul (2) din Legea nr. 488/1992 (direttive per la concessione di agevolazioni ai sensi dell’art. 1, comma 2, del decreto-legge 22 ottobre 1992, n. 415, convertito nella legge 19 dicembre 1992, n. 488, in tema di disciplina organica dell’intervento straordinario nel Mezzogiorno) din 27 aprilie 1995 (GURI nr. 142 din 20 iunie 1995, p. 17), astfel cum a fost modificată prin decizia comitetului menționat din 18 decembrie 1996 (GURI nr. 70 din 25 martie 1997, p. 35), în al doilea rând, prin Ordinul nr. 527 al Ministero dell’Industria, del Commercio e dell’Artigianato (Ministerul Industriei, Comerțului și Artizanatului, denumit în continuare „MICA”) de adoptare a regulamentului privind normele și procedurile de acordare și de afectare a subvențiilor în favoarea activităților productive în regiunile defavorizate ale țării (regolamento recante le modalità e le procedure per la concessione ed erogazione delle agevolazioni in favore delle attività produttive nelle aree depresse del Paese) din 20 octombrie 1995 (GURI nr. 292 din 15 decembrie 1995, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Ordinul nr. 319 al ministerului menționat din 31 iulie 1997 (GURI nr. 221 din 22 septembrie 1997, p. 31), precum și, în al treilea rând, prin Circulara nr. 234363 a MICA din 20 noiembrie 1997 (supliment ordinar la GURI nr. 291 din 15 decembrie 1997).
„61

Totuși, date fiind răspunsurile Irlandei la întrebările adresate în cadrul măsurilor de organizare a procedurii, Tribunalul a examinat din oficiu întrebarea dacă patru dintre reclamanți aveau un interes de a exercita acțiunea în speță […]. Acești reclamanți sunt Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) și O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03).
6

Legea din 1994 privind taxa pe valoarea adăugată (Value Added Tax Act 1994, denumită în continuare „VAT Act 1994”) stabilește, ca regulă generală, principiul aplicării în Regatul Unit a unui TVA cu cotă zero pentru livrarea de produse alimentare. Articolul 30 din VAT Act 1994, intitulat „Taxarea cu cota zero”, trimite la anexa 8 la această lege, cu același titlu, care precizează, în a doua parte, la rubrica „Grupa 1 – Hrană”, „Produse care fac obiectul unei scutiri”, punctul 2, că se derogă de la aplicarea TVA-ului cu cota zero în privința produselor de cofetărie, cu excepția prăjiturilor și a biscuiților, care sunt supuși unei taxe cu cota zero, cu excepția biscuiților acoperiți, în întregime sau în parte, cu ciocolată, care sunt taxați cu cota standard.
80

În sfârșit, trebuie să se arate că temeinicia primului motiv invocat se menține atât în raport cu Directiva 85/337 modificată, cât și în raport cu Directiva 85/337. Într-adevăr, atât sub imperiul versiunii inițiale a acestei directive, cât și sub cel al versiunii sale modificate, proiectele care ar putea avea efecte importante asupra mediului trebuie supuse evaluării efectelor lor înainte de acordarea autorizației, definiția acesteia rămânând, de altfel, neschimbată. În plus, caracteristicile permisului de regularizare stabilite prin legislația irlandeză au rămas aceleași.
69

În plus, trebuie să se reamintească faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cazul în care o societate deține, în cadrul unei alte societăți, participații care îi permit să exercite o influență certă asupra deciziilor acesteia și să îi stabilească activitățile, dispozițiile din tratat aplicabile sunt cele privind libertatea de stabilire (a se vedea în special Hotărârile citate anterior Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, punctul 31, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punctul 39, Hotărârea din 13 martie 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Rep., p. I-2107, punctul 27, Hotărârea Oy AA, citată anterior, punctul 20, Hotărârea din 23 octombrie 2007, Comisia/Germania, C-112/05, Rep., p. I-8995, punctul 13, precum și Hotărârea din 6 decembrie 2007, Columbus Container Services, C-298/05, Rep., p. I-10451, punctul 29).