ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Potrivit acestei instanțe, operatorii de jocuri de noroc dispuneau, la momentul faptelor în discuție în litigiul principal, de două posibilități de a încheia un contract de concesiune pentru organizarea jocurilor de noroc online. Ea arată că prima posibilitate, și anume organizarea unei proceduri publice de cerere de ofertă de către ministrul economiei, nu a fost utilizată de acesta din urmă în întreaga perioadă în litigiu. În ceea ce privește a doua posibilitate, și anume depunerea unei oferte în vederea încheierii unui contract de concesiune, această instanță precizează că numai un operator care poate fi calificat drept „operator de jocuri de noroc de încredere”, în sensul legislației în vigoare la 25 iunie 2014, era autorizat să depună o astfel de ofertă. Or, în conformitate cu această legislație, la data adoptării primei decizii de blocare a site‑urilor internet ale Unibet, operatorii care nu puteau justifica 10 ani de furnizare de servicii în Ungaria nu intrau sub incidența noțiunii „operator de jocuri de noroc de încredere”. Prin urmare, potrivit instanței menționate, Unibet era exclusă de pe piața jocurilor de noroc online. În plus, instanța de trimitere consideră că, din cauza termenului scurt dintre 15 iulie 2014, data la care definiția „operatorului de încredere” a fost modificată prin lege, astfel încât Unibet ar putea eventual să intre sub incidența acestei noțiuni, și 29 august 2014, data adoptării celei de a doua decizii de blocare a site‑urilor internet ale Unibet, aceasta din urmă a fost împiedicată să depună o ofertă redactată în detaliu.
6

Articolul 10 din EStG 2002, intitulat „Cheltuieli excepționale”, prevede la alineatul 1 punctul 1 că reprezintă cheltuieli excepționale costurile enumerate în cuprinsul acestei dispoziții care nu sunt nici cheltuieli de exploatare, nici cheltuieli profesionale. Articolul 10 alineatul 1 punctele 2 și 3 din EStG 2002 enumeră costurile care constituie cheltuieli excepționale și are următorul cuprins: „2. a) contribuțiile la sistemele legale de asigurări de pensii sau la casele de pensii agricole, precum și la sistemele de pensii profesionale care furnizează prestații similare sistemelor legale de asigurări de pensii; b) contribuțiile persoanei impozabile pentru constituirea unui sistem de pensii prin capitalizare, atunci când contractul prevede numai plata, începând de la vârsta de 60 de ani, a unei rente viagere lunare pe durata vieții persoanei impozabile sau asigurarea complementară pentru incapacitate de muncă (pensie de invaliditate), pentru diminuarea capacității de muncă (pensie de incapacitate parțială) sau pentru avânzii‑drept supraviețuitori (pensie de urmaș); […] Drepturile menționate anterior nu sunt nici transmisibile prin succesiune, nici transferabile și nu pot fi nici grevate, nici vândute, nici capitalizate și nu generează în plus niciun drept la despăgubire. La contribuțiile prevăzute la literele a) și b) trebuie să se adauge cota‑parte a angajatorului scutită de impozit […] potrivit sistemului legal de asigurări de pensii și o contribuție a angajatorului scutită de impozit, care este asimilată acesteia. 3. a) contribuțiile la asigurările de șomaj, la asigurările pentru incapacitate de muncă care nu intră sub incidența punctului 2 prima teză litera b), la asigurările de sănătate, de tratament, de accidente și de răspundere civilă, precum și la asigurările împotriva riscurilor care nu prevăd plăți decât în caz de deces; […]”
11

Transpunerea Directivei 2011/98 în dreptul intern a făcut obiectul decreto legislativo n. 40 – Attuazione della direttiva 2011/98/UE relativa a una procedura unica di domanda per il rilascio di un permesso unico che consente ai cittadini di Paesi terzi di soggiornare e lavorare nel territorio di uno Stato membro e a un insieme comune di diritti per i lavoratori di Paesi terzi che soggiornano regolarmente in uno Stato membro (Decretul legislativ nr. 40 privind transpunerea Directivei 2011/98) din 4 martie 2014 (GURI nr. 68 din 22 martie 2014), care a instituit un „permis de muncă unic”.
26

În această privință, este necesar să se amintească faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea din 22 decembrie 2008, Regie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, punctul 46, Hotărârea din 8 septembrie 2009, Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, punctul 63, precum și Hotărârea din 22 iunie 2010, Melki și Abdeli, C‑188/10 și C‑189/10, EU:C:2010:363, punctul 27).
7

Articolul 7 din Regulamentul nr. 1215/2012, care face parte din secțiunea 2 din capitolul II menționat, are următorul cuprins: „O persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru poate fi acționată în justiție într‑un alt stat membru: 1. (a) în materie contractuală, în fața instanțelor de la locul de executare a obligației în cauză; (b) în sensul aplicării prezentei dispoziții și în absența vreunei convenții contrare, locul de executare a obligației în cauză este: — în cazul vânzării de mărfuri, locul dintr‑un stat membru unde, în temeiul contractului, au fost sau ar fi trebuit să fie livrate mărfurile; — în cazul prestării de servicii, locul dintr‑un stat membru unde, în temeiul contractului, au fost sau ar fi trebuit să fie prestate serviciile; (c) în cazul în care nu se aplică litera (b), se aplică litera (a); […]”
8

Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1294/2009 prevede: „Se instituie o taxă antidumping definitivă la importurile de încălțăminte cu fețe din piele naturală sau reconstituită, cu excepția încălțămintei sport, a încălțămintei cu tehnologie specială, a papucilor de casă și a altor tipuri de încălțăminte de interior și a încălțămintei cu vârf de protecție, originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam și înregistrate sub următoarele coduri NC: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 și ex 6405 10 00 […] […]”
31

Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 18 decembrie 2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti și alții, C‑131/13, C‑163/13 și C‑164/13, EU:C:2014:2455, punctul 31, precum și jurisprudența citată).
11

Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) [Curtea de Apel (Anglia și Țara Galilor) (Secția civilă), Regatul Unit] a aplicat această jurisprudență în domeniul cererilor de deducere a TVA‑ului achitat în amonte, Regatul Unit reducând de asemenea de la șase ani la trei ani termenul de prescripție al acestor cereri începând de la 1 mai 1997. În cauza Michael Fleming (t/a Bodycraft)/Commissioners [(2006) EWCA Civ 70], instanța menționată a statuat că, dat fiind că această reducere a termenului de prescripție a fost efectuată fără o perioadă tranzitorie, prezentarea cererilor formulate de persoanele al căror drept la deducerea TVA‑ului achitat în amonte a luat naștere anterior datei de 1 mai 1997 trebuie admisă, iar aplicarea acestui nou termen trebuie înlăturată cu privire la ele. Această Hotărâre a Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) [Curtea de Apel (Anglia și Țara Galilor) (Secția civilă)] a fost confirmată la 23 ianuarie 2008 de House of Lords, în hotărârea sa Fleming și Condé Nast/Commissioners [(2008) UKHL 2].
51

Astfel, fiecare sector al organizării comune a piețelor pentru produsele agricole, stabilită prin regulamentul respectiv, are particularități care îi sunt proprii. În consecință, compararea mecanismelor tehnice utilizate pentru reglementarea diferitor sectoare de piață nu poate constitui un temei valabil pentru stabilirea motivului de inegalitate de tratament între produse care nu se aseamănă, supuse unor norme diferite (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 octombrie 1982, Lion și alții, 292/81 și 293/81, EU:C:1982:375, punctul 24, precum și Hotărârea din 30 iunie 2016, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, punctul 49). Or, laptele și produsele lactate se încadrează într‑un sector diferit de cele ale diferitor tipuri de carne, precum și de sectorul produselor pescărești, care intră chiar sub incidența unei alte organizări comune a piețelor.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Ornua Co‑operative Ltd, fostă The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd (denumită în continuare „Ornua”), pe de o parte, și Tindale & Stanton Ltd España SL (denumită în continuare „T & S”), pe de altă parte, având ca obiect utilizarea de către aceasta din urmă a unui semn care, potrivit Ornua, creează un risc de confuzie cu mărci ale Uniunii Europene a căror titulară este Ornua și aduce atingere renumelui mărcilor respective.
9

Prima directivă a fost transpusă în dreptul portughez prin Decreto‑Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvel (Decretul‑lege nr. 522/85 privind asigurarea obligatorie de răspundere civilă auto) din 31 decembrie 1985. Acest decret‑lege, astfel cum a fost modificat prin Decreto‑Lei no 72‑A/2003 – Lei do Seguro Obrigatório (Decretul‑lege nr. 72‑A/2003 privind asigurarea obligatorie) din 14 aprilie 2003, în vigoare la data săvârșirii faptelor aflate la originea litigiului principal (denumit în continuare „Decretul‑lege nr. 522/85”), prevede, la articolul 1 alineatul (1), obligația de a asigura un vehicul terestru cu motor în termenii următori: „Orice persoană susceptibilă să răspundă civil pentru repararea pagubelor patrimoniale și nepatrimoniale care decurg din vătămări corporale sau pagube materiale cauzate terților de un vehicul terestru cu motor ori de remorcile sau de semiremorcile acestuia trebuie să încheie, pentru ca aceste vehicule să poată circula, o asigurare, în conformitate cu prezentul decret‑lege, care să acopere această răspundere.”
56

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a statua asupra unei cereri de decizie preliminară adresate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal ori atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 16 iulie 2015, Sommer Antriebs- und Funktechnik, C‑369/14, EU:C:2015:491, punctul 32 și jurisprudența citată).
33

În ceea ce privește, în special, categoria lucrătorilor cu vârsta sub 25 de ani, din observațiile guvernului italian reiese astfel că posibilitatea acordată angajatorilor să încheie un contract de muncă ocazională „în orice caz” și să desființeze acest contract atunci când lucrătorul în cauză împlinește vârsta de 25 de ani are ca finalitate să favorizeze accesul tinerilor la piața muncii. Acest guvern a subliniat că, pe o piață a muncii în dificultate cum este piața italiană, lipsa de experiență profesională este un factor penalizator pentru tineri. În plus, posibilitatea de a intra în mediul profesional și de a dobândi experiență, chiar dacă este flexibilă și limitată în timp, ar putea constitui o bază pentru noi posibilități de încadrare în muncă.
14

Articolul 7 alineatul 1 litera c) din Legea privind securitatea socială prevede: „Prin angajator în sensul prezentei legi se înțelege: […] c) pentru persoana fizică ce desfășoară o activitate salariată în sensul articolului 3 alineatul 1 litera a) și al articolului 3 alineatele 2 și 3: 1. persoana fizică care are obligația să acorde lucrătorului remunerația prevăzută la articolul 3 alineatul 1 litera a) și la articolul 3 alineatele 2 și 3 și care are reședința într‑un stat membru al Uniunii Europene sau într‑un stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European, altul decât Republica Slovacă, sau pe teritoriul Confederației Elvețiene ori într‑un stat cu care Republica Slovacă a încheiat un acord internațional având prioritate asupra legilor Republicii Slovace sau 2. persoana juridică care are obligația să acorde lucrătorului remunerația prevăzută la articolul 3 alineatul 1 litera a) și la articolul 3 alineatele 2 și 3, care are sediul sau o sucursală într‑un stat membru al Uniunii Europene, într‑un stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European, pe teritoriul Confederației Elvețiene sau într‑un stat cu care Republica Slovacă a încheiat un acord internațional având prioritate asupra legilor Republicii Slovace.”
21

În aceste condiții, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă, Lituania) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96 trebuie interpretat în sensul că accizele nu pot fi percepute pentru aprovizionarea cu produse energetice în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, în care produsele sunt livrate în vederea utilizării lor drept combustibil pentru o navă care urmează să navigheze pe apele Uniunii Europene în scopul, care nu implică o plată directă, de a deplasa nava în cauză prin tracțiunea propriului său motor din locul în care a fost construită până într‑un port din alt stat membru pentru a prelua de acolo prima sa încărcătură comercială? 2) Articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96 se opune dispozițiilor legislației naționale din statele membre cum sunt cele aplicabile în prezenta cauză, care nu permit aplicarea scutirii fiscale prevăzute la dispoziția menționată în cazul în care aprovizionarea cu produse energetice a fost efectuată cu încălcarea condițiilor prevăzute de statul membru, chiar dacă aprovizionarea respectivă îndeplinește condițiile esențiale pentru aplicarea scutirii prevăzute la articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96?”
19

În aceste condiții, Arbeitsgericht Verden (Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Verden) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) a) Dreptul Uniunii aplicabil, în special clauza 4 punctele 1 și 2 din acordul‑cadru, precum și articolul 4 din Directiva 2006/54 coroborat cu Directiva 2000/78 trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții sau unor practici naționale potrivit cărora, la stabilirea valorii unei pensii ocupaționale pentru limită de vârstă, se face distincție între venitul situat sub plafonul de calcul al contribuțiilor la sistemul general de pensii și cel situat peste plafonul de calcul («formulă diferențiată de calcul al pensiei»), fără ca venitul realizat din munca pe fracțiune de normă să fie abordat astfel încât să se calculeze întâi venitul care corespunde muncii pe normă întreagă, să se calculeze o cotă din acesta peste și sub plafonul de calcul și apoi să se transfere acest raport asupra venitului redus realizat din munca pe fracțiune de normă? b) În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare litera a): dreptul Uniunii aplicabil, în special clauza 4 punctele 1 și 2 din acordul‑cadru, precum și articolul 4 din Directiva 2006/54 coroborat cu Directiva 2000/78 trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții sau unor practici naționale potrivit cărora, la stabilirea valorii unei pensii ocupaționale pentru limită de vârstă, se face distincție între venitul situat sub plafonul de calcul al contribuțiilor la sistemul general de pensii și cel situat peste plafonul de calcul («formulă diferențiată de calcul al pensiei»), iar în cazul unei angajate care a lucrat în parte cu normă întreagă și în parte cu fracțiune de normă nu se recurge la abordarea în funcție de anumite perioade (de exemplu, ani calendaristici), ci se determină un grad de ocupare unitar pentru întreaga durată a raportului de muncă, iar formula diferențiată de calcul al pensiei se aplică asupra remunerației medii rezultate? 2) Dreptul Uniunii aplicabil, în special interzicerea discriminării pe motive de vârstă, consacrată la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și de Directiva 2000/78, în special articolele 1, 2 și 6 din directivă, trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții sau unor practici naționale potrivit cărora cuantumul pensiei ocupaționale pentru limită de vârstă corespunde raportului dintre vechimea în muncă în cadrul unei întreprinderi și perioada dintre începerea activității în cadrul întreprinderii și atingerea limitei de vârstă pentru pensionare și se aplică un plafon maxim pentru vechimea în muncă luată în calcul la pensie, cu consecința că lucrătorii care și‑au desfășurat activitatea în cadrul întreprinderii la o vârstă mai tânără vor primi o pensie ocupațională pentru limită de vârstă mai tânără decât cei care au lucrat în cadrul unei întreprinderi la o vârstă mai înaintată, deși ambii colegi au aceeași vechime în cadrul întreprinderii?”
24

În această privință, ea precizează, pe de o parte, că termenul de garanție, prevăzut la articolul 1649 quater alineatul 1 din Codul civil are o durată de doi ani de la livrarea mărfurilor. Potrivit celui de al treilea paragraf al dispoziției menționate, acest termen poate fi redus, prin acordul părților la contractul de vânzare, la o perioadă de cel puțin un an pentru bunurile de ocazie. În speță, părțile din litigiul principal ar fi utilizat această posibilitate de reducere a termenului de garanție la un an.
19

Articolul 82 din regulamentul menționat, intitulat „Competență internațională”, prevede: „(1) Sub rezerva dispozițiilor prezentului regulament, precum și a dispozițiilor [Convenției de la Bruxelles] aplicabile în temeiul articolului 79, procedurile care rezultă din acțiunile și cererile prevăzute la articolul 81 sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia are domiciliul pârâtul sau, în cazul în care acesta nu are domiciliul într‑unul dintre statele membre, în fața instanțelor oricărui stat membru în care are o unitate. (2) În cazul în care pârâtul nu are nici domiciliul, nici unitate pe teritoriul unui stat membru, procedurile în cauză sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia este domiciliat reclamantul sau, în cazul în care acesta nu are domiciliul într‑unul dintre statele membre, în fața instanțelor oricărui stat membru în care are o unitate. (3) Dacă nici pârâtul, nici reclamantul nu au astfel domiciliul sau o astfel de unitate, procedurile în cauză sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia se află sediul Oficiului [Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)]. (4) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatelor (1), (2) și (3): (a) în cazul în care părțile convin că este de competența unei alte instanțe competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, se aplică dispozițiile articolului 17 din [Convenția de la Bruxelles]; (b) în cazul în care pârâtul compare în fața unei alte instanțe competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, se aplică dispozițiile articolului 18 din [Convenția de la Bruxelles]. (5) Procedurile ce rezultă din acțiunile și cererile prevăzute la articolul 81 literele (a) și (d) pot fi aduse de asemenea în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia a fost săvârșită fapta de contrafacere sau a fost semnalat pericolul de contrafacere.”
82

În plus, la punctul 141 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a referit la punctul 261 din Hotărârea din 12 iulie 2011, Toshiba/Comisia (T‑113/07, EU:T:2011:343), la care Tribunalul a statuat, de asemenea, în mod întemeiat, că, având în vedere că Toshiba se angajase, în temeiul înțelegerii comune, să nu opereze pe piața SEE, era inutil ca aceasta să participe, în plus, la acordul EQ, care avea ca obiect împărțirea proiectelor referitoare la GIS pe piața SEE. Faptul că Toshiba nu participa la acordul EQ era, astfel, lipsit de pertinență și nu era rezultatul alegerii sale.
4

Articolul 1 alineatele (6) și (7) din Regulamentul nr. 800/2008 prevede: „(6) Prezentul regulament nu se aplică următoarelor tipuri de ajutoare: […] (c) ajutoarelor pentru întreprinderi aflate în dificultate. (7) În sensul alineatului (6) litera (c), un IMM este considerat a fi o «întreprindere în dificultate» atunci când îndeplinește următoarele condiții: […] (c) indiferent de tipul societății comerciale în cauză, în cazul în care îndeplinește criteriile prevăzute de legislația națională pentru a face obiectul procedurilor colective de insolvență. Un IMM cu o vechime de mai puțin de trei ani nu ar trebui considerat a fi în dificultate în această perioadă în sensul prezentului regulament, cu excepția cazului în care îndeplinește condițiile de la primul paragraf litera (c).”