ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Cererea de declarare a nulității viza înregistrarea mărcii contestate pentru produsele enumerate la punctul 1 de mai sus. Aceasta se întemeia pe existența unui risc de confuzie, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009], între marca menționată și următoarele mărci anterioare: — marca germană verbală elefanten, solicitată la 14 martie 1987 și înregistrată la 24 ianuarie 1989, sub numărul 1133678, care desemnează produsele care fac parte din clasa 25 și care corespund următoarei descrieri: „Încălțăminte”; — marca internațională figurativă reprodusă în continuare, care vizează în special Republica Cehă, înregistrată la 29 mai 1999, sub numărul 715019, care desemnează produsele care fac parte din clasa 25 și corespund următoarei descrieri: „Încălțăminte și articole de încălțat”: — marca germană figurativă reprodusă în continuare, solicitată la 9 noiembrie 2000 și înregistrată la 22 ianuarie 2001, sub numărul 30082400, care desemnează în special „cuverturi pentru copii, lenjerii de pat pentru copii, șervețele de toaletă pentru copii, saci de dormit pentru copii, saci de pânză și saci de transport de pânză pentru copii” care fac parte din clasa 24 și „articole de îmbrăcăminte pentru copii, articole pentru acoperirea capului pentru copii; centuri pentru copii” care fac parte din clasa 25:
41

În această privință, trebuie să se amintească faptul că, atunci când o decizie sau un regulament care privește direct și individual un particular este înlocuit în cursul procedurii printr‑un act având același obiect, acesta trebuie considerat un element nou, care permite reclamantului să își modifice concluziile și motivele. Astfel, obligarea reclamantului să introducă o nouă acțiune ar fi contrară bunei administrări a justiției, precum și necesității limitării duratei procedurii. În plus, ar fi nedrept ca, pentru a contracara criticile cuprinse în acțiunea prezentată instanței comunitare împotriva unui act, instituția în cauză să poată adapta actul atacat sau să îl înlocuiască cu altul și să se prevaleze, în cursul procedurii, de această modificare sau de această înlocuire pentru a priva cealaltă parte de posibilitatea de a‑și extinde concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau pentru a prezenta concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (a se vedea prin analogie Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Consiliul, T-256/07, Rep., p. II-3019, punctul 46 și jurisprudența citată).
37

În această privință, trebuie amintit că, atunci când o decizie sau un regulament care privește direct și individual un particular este înlocuit în cursul procedurii printr-un act având același obiect, acesta trebuie considerat un element nou, care permite reclamantului să își adapteze concluziile și motivele. Astfel, obligarea reclamantului să introducă o nouă acțiune ar fi contrară principiului bunei administrări a justiției, precum și cerinței de economie procedurală. În plus, ar fi nedrept ca, pentru a contracara criticile cuprinse într-o cerere prezentată instanței comunitare împotriva unui act, instituția în cauză să poată adapta actul atacat sau să îl poată înlocui cu altul și să se prevaleze, în cursul procedurii, de această modificare sau de această înlocuire pentru a priva cealaltă parte de posibilitatea de a-și extinde concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau de a prezenta concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (a se vedea prin analogie Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Consiliul, T-256/07, Rep., p. II-3019, punctul 46 și jurisprudența citată).
13

În continuare, camera de recurs a considerat că revista Elle, care se bucură de un mare prestigiu în rândul publicului, este asociată cu o imagine deosebită de eleganță, legată de stilul de viață francez, care nu se limitează la modă, ci se extinde și la gastronomie. Or, ar exista o conexitate între publicațiile care au legătură cu gastronomia și cele referitoare la vinuri. În plus, revista Elle ar cuprinde și reviste tematice referitoare la gastronomie și la vinuri precum Elle À TABLE și rețete culinare. Totodată, pe de o parte, revista Elle ar fi fost asociată în mod direct cu o patronare de vinuri (Cuvée ELLE) și, pe de altă parte, ar propune cu regularitate cititorilor săi să achiziționeze vinuri selecționate pentru calitatea lor. În aceste condiții, faptul de a oferi publicului vinuri sub o marcă având ca element dominant un cuvânt foarte asemănător cuvântului „elle”, scris cu același font, ar implica un risc serios ca reclamanta să obțină un profit necuvenit din renumele mărcilor anterioare. Astfel, consumatorul de vin din Uniune ar cunoaște revista Elle și ar putea să stabilească o legătură între aceasta și vinurile reclamantei.
31

La 21 octombrie 2009, ING a adresat o scrisoare Comisiei pentru a-i preciza că, la cererea Comisiei, acceptă să retragă observațiile menționate anterior pentru a-i permite să adopte de la acel moment până la 18 noiembrie 2009 o decizie definitivă privind măsurile de ajutor prevăzute la punctul 3 de mai sus. În această scrisoare, ING a subliniat totuși că această societate rămâne la opinia că costul măsurii privind activele depreciate fusese evaluat corect. Drept răspuns, Comisia a indicat printr-un mesaj electronic că nu poate accepta scrisoarea de la ING în care se preciza că a solicitat retragerea observațiilor. Comisia a precizat că avea nevoie de o scrisoare care menționa numai retragerea observațiilor sale de către ING, întrucât aceste observații nu mai erau pertinente având în vedere acordul și decizia așteptată („We need a letter that simply states that ING is withdrawing its observations because they are [no] longer valid in view of the settlement and the expected decision”). În final, Comisia a subliniat că nu se va face niciun demers în ceea ce privește procesul decizional atât timp cât nu va fi primit o astfel de scrisoare („Once again, I will not start the decision process before I [sic] have not received such a letter”). În urma acestui mesaj electronic, ING a trimis o nouă scrisoare datată 21 octombrie 2009 pentru a răspunde solicitării Comisiei.
8

Comisia a finalizat procedura, în ceea ce privește titlurile de participare achiziționate în cadrul Uniunii Europene, prin Decizia 2011/5/CE din 28 octombrie 2009 privind amortizarea fiscală a Fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), pusă în aplicare de Spania (denumită în continuare „decizia atacată”).
RO
Repertor iuljur isprudenței
ECLI:EU:T:2012 :96 1INFORMAȚIIPRIVIND D ECIZIILENEPUBLICATE
Hotărârea T r ibunalului (Camera a p atra) din 2 9 februarie 2 0 1 2  — A zienda Agricola Colsaliz di 
Faganello Antonio/OAPI — W einkellerei Lenz M oser (SERVO S UO)
(Cauza T-5 2 5 / 1 0 )
„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a m ărcii comunitare verbale 
SERVO SUO — Marca comunitară verbală anterioară SERVUS — Motive relative d e refuz — Risc de 
confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ”
Marcă comunitară — Definiția și dobândirea m ărcii comunitare — Motive relative de r efuz — 
Opoziție a t itularului u nei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau 
servicii identice sau similare — Risc de c onfuzie cu m arca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 a l 
Consiliului, art. 8 a lin. (1) lit. (b)] (a se v edea punctele 22, 60 ș i 65)
Obiectul
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a d oua de recurs a O API din 16 august 2010 ( cauza 
R 1571 /2009 -2), privind o p rocedură de opoziție între W einkellerei Lenz M oser AG și Azienda 
Agricola Colsaliz di F aganello Antonio
Dispozitivul
1) Respinge acțiunea.
2) Obligă Azienda A gricola Colsaliz di F aganello Antonio la plata cheltuielilor de judecată.
191

În continuare, în ceea ce privește documentul 23/1999 din dosarul 4, partea a II-a, al dosarului referitor la contractul LIEN 97-2011, Tribunalul constată că, spre deosebire de ceea ce a indicat Comisia la pagina 12 din tabelul anexat la decizia atacată, conținutul său nu se referă exclusiv la o reuniune care nu privește contractul LIEN 97-2011. Astfel, deși această situație se regăsește în a doua secțiune a documentului respectiv, care începe cu „Now, an other very important issue”, în schimb, conținutul primei secțiuni a aceluiași document, care începe după introducerea „Dear Isabella”, se referă la contractul LIEN 97-2011.
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 mai 2010 (cauza R 1235/2008‑1) privind o procedură de declarare a nulității între Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S, pe de o parte, și Yoshida Metal Industry Co. Ltd., pe de altă parte
Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 mai 2010 (cauza R 1237/2008‑1) privind o procedură de declarare a nulității între Pi‑Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S, pe de o parte, și Yoshida Metal Industry Co. Ltd., pe de altă parte
35

În această privință, trebuie observat mai întâi că reclamanta prezintă pentru prima dată în fața Tribunalului probele menționate anterior. Or, acțiunea introdusă la Tribunal vizează controlul legalității deciziilor camerelor de recurs ale OAPI în sensul articolului 65 din Regulamentul nr. 207/2009, astfel încât rolul Tribunalului nu este de a reexamina împrejurările de fapt în lumina înscrisurilor prezentate pentru prima dată în fața sa. Așadar, respectivele documente trebuie înlăturate fără a fi necesar să se examineze forța lor probantă [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2005, Sadas/OAPI – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T-346/04, Rec., p. II-4891, punctul 19 și jurisprudența citată]. În plus, împrejurarea că, în anumite cazuri, producătorii de rachiu sau de alte băuturi spirtoase produc și băuturi nealcoolice nu repune în discuție aprecierea potrivit căreia consumatorul mediu nu pornește de la principiul că băuturile spirtoase și băuturile nealcoolice provin de la aceeași întreprindere. Astfel, având în vedere modalitățile de producție total diferite, camera de recurs putea să aprecieze că publicul relevant nu consideră în general că băuturile alcoolice și cele nealcoolice provin de la aceeași întreprindere.
—

aplicabilitatea Legii nr. 80-539 din 16 iulie 1980 privind daunele cominatorii pronunțate în materie administrativă și executarea hotărârilor judecătorești de către persoanele juridice de drept public (loi no 80-539, du 16 juillet 1980, relative aux astreintes prononcées en matière administrative et à l’exécution des jugements par les personnes morales de droit public) (JORF din 17 iulie 1980, p. 1799), precum și desemnarea statului ca fiind responsabil în ultimă instanță pentru recuperarea datoriilor contractate [a se vedea articolul 1 alineatul II din Legea nr. 80-539, articolul 3-1 al patrulea și al cincilea paragraf din Decretul nr. 81-501 din 12 mai 1981 adoptat în vederea aplicării Legii nr. 80-539 (décret no 81-501, du 12 mai 1981, pris pour l’application de la loi no 80-539) (JORF din 14 mai 1981, p. 1406) și articolul 10 din Decretul nr. 2008-479 din 20 mai 2008 (de abrogare a Decretului nr. 81-501) privind executarea condamnărilor pecuniare pronunțate împotriva colectivităților publice (décret no 2008-479, du 20 mai 2008 relatif à l’exécution des condamnations pécuniaires prononcées à l’encontre des collectivités publiques)].
55

Mai exact, Cour de cassation (Curtea de Casație) a statuat că personalitatea juridică a unei societăți comerciale de drept francez subzistă atât timp cât drepturile și obligațiile societății nu sunt lichidate (Cass. com., 12 aprilie 1983, nr. 81-14055, Bull. com., nr. 113; Cass. 3e civ., 31 mai 2000, nr. 98-19435, Bull. 2000, III, nr. 120, p. 80). Astfel, personalitatea juridică a unei societăți comerciale dizolvate subzistă dacă aceasta este încă parte într-un proces în curs (Cass. Com., 26 ianuarie 1993, nr. 91-11285, Bull. civ. 1193, IV, nr. 33) sau dacă un terț revendică față de societate o creanță care are la bază activitatea desfășurată de aceasta (Cass. Com., 2 mai 1985, nr. 83-17409, Bull. civ. 1985, IV, nr. 139). În acest caz revine creditorului care se consideră lezat și care intenționează să redeschidă procedura de lichidare sarcina de a solicita în justiție numirea unui mandatar ad-hoc care să reprezinte societatea în acțiunea introdusă împotriva ei.
76

În plus, dat fiind că, astfel cum s-a arătat la punctul 70 de mai sus, piața relevantă este cea a punerii la dispoziție de legături rutiere pentru traficul de tranzit, în schimbul achitării unei taxe de trecere, pe cele două itinerarii pentru care există o concurență între Tangenziale și Passante, afectarea substanțială a poziției pe piață a Autovie Venete și a Autostrade per l’Italia trebuie apreciată în raport cu această piață restrânsă, iar nu în raport cu piața mult mai vastă a concesiunilor rutiere din întreaga Italie. În consecință, trebuie respins argumentul invocat de Comisie în ședință, potrivit căruia în raport cu rețelele cu o lungime totală de 230 km și de 3000 km gestionate de Autovie Venete și, respectiv, de Autostrade per l’Italia, o majorare a taxei de trecere pe secțiunile scurte gestionate de acestea pe Tangenziale, astfel cum sunt identificate la punctul 72 de mai sus, nu ar permite să se rețină existența unei afectări substanțiale a poziției lor pe piață.
—

clasa 17: țevi; cauciuc și gumă ca produse semifinite sub formă de foi, panouri, profiluri, blocuri, bare, benzi, tuburi și țevi, cauciuc și gumă sub formă de produse finite pentru țevi industriale, și anume țevi din PVC, țevi pentru apă, țevi pentru aer, țevi pentru protecția cablurilor, țevi cu rezistență la frecare, țevi pentru ulei și benzină, țevi pentru produse chimice, țevi pentru produse autogene, țevi pentru acetilenă, țevi pentru propan și țevi duble; cauciuc și gumă sub formă de produse finite pentru industria autovehiculelor, și anume pneuri reșapate, inclusiv pline și burleți; țevi, șaibe de distanțare și garnituri.
38

Comisia amintește că a precizat modul în care intenționa să aplice articolul 86 alineatul (2) CE într-un „Pachet SIEG”, constituit din Cadrul comunitar pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public (JO 2005, C 297, p. 4, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 216), precum și din Decizia 2005/842/CE a Comisiei din 28 noiembrie 2005 privind aplicarea articolului 86 alineatul (2) [CE] la ajutorul de stat, sub forma compensației pentru obligația de serviciu public, acordat anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general (JO L 312, p. 67, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 186).
70

Existența cocteilurilor alcoolice și a „premix”-urilor care conțin băuturi alcoolice amestecate cu un ingredient nonalcoolic nu face să dispară diferențele esențiale dintre aceste produse, pentru motivele deja expuse la punctul 55 de mai sus. Mai mult, intervenienta observă în mod întemeiat că întreprinderile care își oferă spre vânzare băuturile alcoolice cu un ingredient nonalcoolic sub formă de „premix” nu vând acest ingredient în mod separat și sub aceeași marcă cu băutura alcoolică în discuție sau sub o marcă similară.
72

Pe de o parte, înainte de a adopta decizia atacată, Comisia a adresat reclamantei o copie a scrisorii autorităților judiciare spaniole din 20 octombrie 2005, în care se afirmă lipsa implicării funcționarilor spanioli în cazul certificatelor de import falsificate. În plus, Comisia arată că poate că nu este posibil să se obțină informații referitoare la pretinsa complicitate în rândul administrației spaniole pentru simplul motiv că astfel de fapte nu au fost dovedite. Trebuie să se înțeleagă că Comisia susține că nu are cunoștință despre existența unor astfel de informații și că nu deține niciun document care ar face referire la acestea. Or, rezultă din jurisprudență că inexistența unui document la care s-a solicitat accesul este prezumată atunci când instituția vizată face o afirmație în acest sens. Este totuși vorba despre o prezumție simplă, pe care reclamantul o poate răsturna prin orice mijloc de probă, pe bază de indicii pertinente și concordante (Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2002, Tetra Laval/Comisia, T-5/02, Rec., p. II-4381, punctul 95, și Hotărârea din 22 decembrie 2005, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European, (T-146/04, Rec., p. II-5989, punctul 121). În speță, reclamanta nu a furnizat astfel de indicii în privința existenței unor documente care să dovedească pretinsa falsificare a certificatelor de import în litigiu și posibilele complicități în rândul autorităților spaniole.
77

Or, trebuie amintit că Tribunalul nu are competența de a adresa somații instituțiilor Uniunii (a se vedea în special Ordonanța Tribunalului din 12 noiembrie 1996, SDDDA/Comisia, T-47/96, Rec., p. II-1559, punctul 45, și Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 1999, UPS Europe/Comisia, T-127/98, Rec., p. II-2633, punctul 50). Astfel, conform articolului 264 TFUE, Tribunalul are doar posibilitatea de a anula actul contestat. Ulterior, instituția vizată are obligația, în temeiul articolului 266 TFUE, să ia măsurile impuse de executarea hotărârii Tribunalului (Hotărârea Tribunalului din 24 ianuarie 1995, Ladbroke Racing/Comisia, T-74/92, Rec., p. II-115, punctul 75).
184

Prima categorie de prejudicii pe care o invocă reclamanta este constituită din cheltuielile efectuate pentru a participa la procedura de cerere de ofertă. Or, rezultă din examinarea legalității deciziei de respingere că reclamanta nu putea sub nicio formă să pretindă să îi fie atribuit contractul, având în vedere că Oferta trebuia să fie respinsă fără examinare. Cheltuielile efectuate de reclamantă pentru a participa la procedura de cerere de ofertă trebuie, așadar, să rămână în sarcina sa independent de legalitatea deciziei de atribuire, întrucât aceasta s-a plasat ea însăși într-o situație care excludea obținerea contractului. În aceste condiții, legătura de cauzalitate dintre prima categorie de prejudicii și decizia de atribuire nu este dovedită. În plus, trebuie arătat că pentru această categorie de prejudicii nu se pot obține despăgubiri, întrucât rezultă din cuprinsul punctului 4.1 din caietul de sarcini că „cheltuielile efectuate cu ocazia pregătirii și a depunerii ofertei nu vor fi rambursate de [întreprinderea comună]”.
45

Reclamanta arată că decizia atacată se întemeiază integral pe informațiile obținute pe baza cererii depuse de Masco în temeiul Comunicării din 2002 privind cooperarea. Or, această comunicare ar fi nelegală, întrucât niciun temei juridic din Tratatul CE sau din Regulamentul nr. 1/2003 nu ar autoriza Comisia să acorde, pe baza unui act atipic, o imunitate totală sau parțială la amenzi unei întreprinderi care a participat la o încălcare pentru care au fost sancționate alte întreprinderi ca urmare a denunțului său. În plus, obținerea unei asemenea imunități în urma denunțării comportamentului altor întreprinderi ar constitui o încălcare a principiului egalității de tratament. Pe de altă parte, în opinia reclamantei, întrucât, după exemplul statelor membre ale Uniunii, numai legiuitorul Uniunii este în măsură să decidă cu privire la adoptarea unui program destinat să recompenseze cooperarea întreprinderilor, prin adoptarea Comunicării din 2002 privind cooperarea, Comisia a încălcat principiul separației puterilor, precum și principiile transparenței și bunei administrări prevăzute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2010, C 83, p. 389).
28

Pe de o parte, astfel cum Comisia a arătat, în esență, în considerentul (891) al deciziei atacate, aspect care nu a fost contestat de reclamantă, din jurisprudență rezultă că, în cadrul aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE, Comisia trebuie să definească piața relevantă pentru a stabili dacă un acord poate afecta comerțul dintre statele membre și dacă are ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul Uniunii. În consecință, Comisia are obligația de a efectua o delimitare a pieței în cauză într‑o decizie adoptată în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE numai în situația în care, fără o asemenea delimitare, nu se poate stabili dacă acordul, decizia de asociere a întreprinderilor sau practica concertată în discuție poate afecta comerțul dintre statele membre și dacă are ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2005, Groupe Danone/Comisia, T-38/02, Rec., p. II-4407, punctul 99 și jurisprudența citată).
5

În plus, în motivarea Deciziei 2010/413 referitoare la IRISL Marine Services and Engineering Co., Consiliul a precizat că IRISL „a[u] facilitat încălcarea repetată a dispozițiilor [Rezoluției] 1747 a [Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite]”.
228

Reclamanta consideră că Comisia a încălcat principiul egalității de tratament, întrucât comparația între, pe de o parte, prezenta cauză și, pe de altă parte, Decizia Comisiei din 22 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.396 – Reactivi pe bază de carbură de calciu și magneziu pentru industriile oțelului și gazului), Decizia Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.543 – Servicii de mutări internaționale), Decizia Comisiei din 7 octombrie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C.39129 – Transformatoare) și Decizia Comisiei din 11 iunie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.695 – Clorat de sodiu) demonstrează că aceasta a tratat în același mod situații diferite. În opinia reclamantei, deși gradul de gravitate al încălcării constatate era foarte diferit de cel al încălcărilor în discuție în deciziile anterioare menționate, în vederea determinării cuantumurilor de bază ale amenzii, Comisia a stabilit o proporție a valorii vânzărilor aproape identică, cuprinsă între 15 și 19 %.
53

Potrivit jurisprudenței, atunci când o decizie sau un regulament care privește în mod direct și individual un particular este înlocuit în cursul procedurii printr‑un act având același obiect, acesta trebuie considerat un element nou, care permite reclamantului să își adapteze concluziile și motivele. Astfel, obligarea reclamantului să introducă o nouă acțiune ar fi contrară principiului bunei administrări a justiției și cerinței de economie a procedurii. În plus, ar fi nedrept ca, pentru a contracara criticile cuprinse într‑o cerere prezentată instanței Uniunii împotriva unui act, instituția în cauză să poată adapta actul atacat sau să îl înlocuiască cu altul și să se prevaleze, în cursul procedurii, de această modificare sau de această înlocuire pentru a priva cealaltă parte de posibilitatea de a‑și extinde concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau de a prezenta concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (a se vedea prin analogie Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Consiliul, T-256/07, Rep., p. II-3019, punctul 46 și jurisprudența citată).