Articolul 28 alineatul (2) prima teză din Decizia‑cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că nu vizează decât hotărârile care au rămas definitive înaintea datei specificate de statul membru în cauză.

Această interpretare se coroborează cu definiția „hotărârii judecătorești” care figurează la articolul 1 litera (a) din decizia‑cadru menționată. În această privință, împrejurarea că atât acest articol, cât și articolul 28 alineatul (2) menționat fac referire la caracterul „definitiv” al hotărârii în cauză subliniază importanța deosebită, în scopul aplicării acestei din urmă dispoziții, acordată caracterului inatacabil al hotărârii judecătorești amintite și, în consecință, a datei la care este dobândit caracterul respectiv. Pe de altă parte, întrucât noțiunile „hotărâre” și „emitere” a hotărârii, care figurează la articolul 28 alineatul (2) din Decizia‑cadru 2008/909, trebuie să facă obiectul unei interpretări autonome și uniforme pe teritoriul Uniunii, domeniul de aplicare al acestor noțiuni, precum și, prin urmare, al acestei dispoziții nu poate să depindă nici de procedura penală internă a statului emitent, nici de cea a statului de executare. În consecință, trebuie exclusă o interpretare a articolului 28 alineatul (2) din Decizia‑cadru 2008/909 potrivit căreia aplicarea sa ar depinde de data la care o hotărâre judecătorească este considerată „emisă” în sensul dreptului național în cauză, independent de data la care rămâne definitivă.

În sfârșit, în ceea ce privește contextul, precum și obiectivele urmărite prin reglementarea din care face parte dispoziția în discuție în litigiul principal, trebuie amintit, astfel cum a arătat în esență avocatul general la punctele 45-48 din concluzii, că articolul 28 alineatul (2) din Decizia‑cadru 2008/909 constituie o excepție de la regimul general consacrat la articolul 28 alineatul (1) din această decizie‑cadru, care prevede că cererile de recunoaștere a unei hotărâri și de executare a unei pedepse, primite după 5 decembrie 2011, sunt reglementate de normele adoptate de statele membre în conformitate cu decizia‑cadru menționată. Ca excepție de la acest regim general, prima dintre respectivele dispoziții trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte.

Or, prin faptul că limitează numărul de cazuri care continuă să intre sub incidența instrumentelor juridice existente anterior intrării în vigoare a Deciziei‑cadru 2008/909 și îl mărește, în consecință, pe cel al cazurilor susceptibile să intre sub incidența normelor adoptate de statele membre în conformitate cu această decizie‑cadru, o interpretare strictă a articolului 28 alineatul (2) din decizia‑cadru menționată, în sensul că această dispoziție nu vizează decât hotărârile judecătorești care au rămas definitive, cel târziu, la 5 decembrie 2011, este cea mai în măsură să garanteze obiectivul pe care îl urmărește aceeași decizie‑cadru. Acest obiectiv constă, astfel cum reiese din articolul 3 alineatul (1) din decizia‑cadru, în a permite statelor membre să recunoască hotărârile judecătorești și să execute pedepsele stabilite prin acestea, în vederea facilitării reabilitării sociale a persoanelor condamnate.

(a se vedea punctele 27-31 și 33 și dispozitivul)