25

În aceste condiții, Corte suprema di cassazione a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Raportul de mandat ex lege existent între Administrația statului și cooperativele agricole (raport din care a luat naștere creanța care a fost cesionată succesiv de cooperative către Federconsorzi și de către aceasta creditorilor săi în cadrul unei proceduri colective) pentru aprovizionarea și distribuția de produse agricole, care rezultă din Decretul legislativ nr. 169 din 23 ianuarie 1948 și din Legea nr. 1294 din 22 decembrie 1957, intră în definiția noțiunii de tranzacție comercială, astfel cum este aceasta definită la articolul 2 din Directiva 2000/35 și la articolul 2 din Directiva 2011/7? 2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, obligația de transpunere a Directivei 2000/35 [articolul 6 alineatul (2)] și a Directivei 2011/7 [articolul 12 alineatul (3)], cu posibilitatea de a menține în vigoare norme mai favorabile, presupune obligația de a nu modifica in peius sau chiar de a nu exclude rata dobânzii moratorii aplicabile în privința raporturilor aflate în desfășurare la momentul intrării în vigoare a directivelor menționate? 3) În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare, obligația de a nu modifica in peius rata dobânzii moratorii aplicabile raporturilor aflate în desfășurare trebuie interpretată în sensul că se aplică și în privința unei reglementări unitare a dobânzilor care prevede până la un anumit moment (în speță, de la 31 ianuarie 1982 până la 31 decembrie 1995), aplicarea unei rate a dobânzii diferită de cea a dobânzii legale și a unei capitalizări, fie și anuală, iar nu semestrială, astfel cum solicită creditorul, iar după momentul menționat, numai plata unei dobânzi legale, reglementare care, având în vedere împrejurările litigiului […], nu este în mod necesar defavorabilă pentru creditor? 4) Obligația de transpunere a Directivei 2000/35 (articolul 6) și a Directivei 2011/7 (articolul 12) în partea în care, referitor la interzicerea abuzului de libertate contractuală în detrimentul creditorului, acestea prevăd, la articolul 3 alineatul (3) și, respectiv, la articolul 7, lipsa de efect a clauzelor contractuale sau a practicilor inechitabile, împiedică statul să adopte norme care să prevadă excluderea plății de dobânzi moratorii în raporturile în care statul este parte, raporturi aflate în desfășurare la momentul intrării în vigoare a directivelor menționate? 5) În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a patra întrebare, obligația de a nu interveni în raporturile aflate în desfășurare în care statul este parte prin intermediul unei norme în temeiul căreia să se excludă plata de dobânzi moratorii este aplicabilă unei reglementări unitare a dobânzilor care prevede până la un anumit moment (în speță, de la 31 ianuarie 1982 până la 31 decembrie 1995), aplicarea unei rate a dobânzii diferită de cea a dobânzii legale și a unei capitalizări, fie și anuală, iar nu semestrială, astfel cum solicită creditorul, iar după momentul menționat, numai plata unei dobânzi legale, reglementare care, având în vedere împrejurările litigiului […], nu este în mod necesar defavorabilă pentru creditor?”