ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Prin recursul formulat, Yoshida Metal Industry Co. Ltd (denumită în continuare „Yoshida”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 21 mai 2015, Yoshida Metal Industry/OAPI (T‑331/10 RENV și T‑416/10 RENV, nepublicată, denumită în continuare „hotărârea atacată”, EU:T:2015:302), prin care acesta a respins acțiunile sale având ca obiect anularea Deciziilor Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 20 mai 2010 (cauzele R 1235/2008‑1 și R 1237/2008‑1, denumite în continuare „deciziile în litigiu”), privind proceduri de declarare a nulității, formulate de Pi‑Design AG, de Bodum France SAS și de Bodum Logistics A/S (denumite în continuare, împreună, „Pi‑Design și alții”), cu privire la două mărci ale Uniunii Europene înregistrate de Yoshida.
15

Articolul 9 din regulamentul menționat are următorul cuprins: „(1) Statele membre desemnează un organism național competent imparțial și independent care să evalueze dacă operatorii rutieri, furnizorii de servicii și societățile de radiodifuziune specializate în informații rutiere din sectorul public și privat respectă cerințele articolelor 3-8. Două sau mai multe state membre pot desemna un organism competent comun care să evalueze conformitatea cu aceste cerințe pe teritoriile lor. Organismele naționale sunt notificate Comisiei de către statele membre. (2) Operatorii rutieri, furnizorii de servicii și societățile de radiodifuziune specializate în informații rutiere din sectorul public și privat transmit organismelor naționale desemnate datele lor de identificare și o descriere a serviciului de informații pe care îl furnizează, precum și o declarație de conformitate cu cerințele articolelor 3-8. Declarația conține următoarele elemente, după caz: (a) categoriile legate de siguranța rutieră care fac obiectul serviciului de informații și gradul de acoperire a rețelei rutiere; (b) informații privind punctul lor de acces la datele privind traficul legate de siguranța rutieră și condițiile de utilizare a acestuia; (c) formatul datelor privind traficul legate de siguranța rutieră care sunt accesibile prin intermediul punctului lor de acces; (d) mijloacele de diseminare a serviciului de informații către utilizatorii finali. Operatorii rutieri, furnizorii de servicii și societățile de radiodifuziune specializate în informații rutiere din sectorul public și privat își actualizează declarațiile de conformitate de îndată ce survine o modificare în furnizarea serviciului lor. (3) Organismele naționale desemnate inspectează în mod aleatoriu corectitudinea declarațiilor unui număr de operatori rutieri, furnizori de servicii și societăți de radiodifuziune specializate în informații rutiere din sectorul public și privat și solicită dovada conformității cu cerințele articolelor 3-8. În fiecare an, organismele naționale desemnate transmit autorităților naționale un raport cu privire la declarațiile primite și la rezultatele inspecțiilor lor aleatorii.”
31

În fața acestei instanțe, Europa Way susține că „beauty contest” avea ca obiect să răspundă preocupărilor formulate de Comisie în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și să asigure despăgubirea operatorilor care fuseseră împiedicați să își desfășoare activitatea pe piață din cauza neregulilor semnalate de Comisie. Or, acest obiectiv și, prin urmare, deschiderea acestui sector spre concurență nu ar fi fost atinse. Europa Way contestă de asemenea alocarea gratuită de frecvențe radio operatorilor deja prezenți pe piață.
10

În expunerile de motive referitoare la aceste acte, Consiliul a descris Hamas ca fiind un grup terorist și a prezentat o serie de acte de terorism pe care acesta din urmă le‑ar fi săvârșit începând din anul 2005. În plus, Consiliul a menționat printre altele o decizie adoptată în cursul anului 2001 de Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord și două decizii adoptate în același an de autoritățile din Statele Unite ale Americii. Decizia Regatului Unit este o decizie a Secretary of State for the Home Departement (ministrul de interne) privind interzicerea Hamas, considerată o organizație implicată în acte de terorism. Deciziile autorităților din Statele Unite constau într‑o decizie a guvernului prin care Hamas era calificată drept organizație teroristă străină, în conformitate cu secțiunea 219 din US Immigration and Nationality Act (Legea Statelor Unite privind imigrația și cetățenia), și într‑o decizie prin care Hamas este calificată drept entitate identificată în mod expres ca entitate teroristă internațională, în conformitate cu Decretul prezidențial 13224 (denumite în continuare, împreună „deciziile autorităților din Statele Unite”). După ce a constatat, în ceea ce privește decizia Regatului Unit menționată mai sus, că aceasta era revizuită în mod regulat de o comisie guvernamentală națională și, în ceea ce privește deciziile autorităților din Statele Unite, că acestea puteau să facă obiectul unui control administrativ și jurisdicțional, Consiliul a considerat că aceste decizii au fost adoptate de autorități competente, în sensul articolului 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931. În sfârșit, Consiliul a constatat că deciziile respective erau încă în vigoare și a considerat că motivele care au justificat includerea Hamas în lista în litigiu rămâneau valabile.
3

Prima parte din Tratatul FUE, care privește „Principiile”, cuprinde titlul II, denumit „Dispoziții de aplicare generală”, care include articolele 7-17 TFUE. Articolul 15 alineatul (3) primul-al patrulea paragraf TFUE prevede: „Orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul statutar într‑un stat membru, are drept de acces la documentele instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii, indiferent de suportul pe care se află aceste documente, sub rezerva principiilor și condițiilor care vor fi stabilite în conformitate cu prezentul alineat. Principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente se stabilesc prin regulamente de către Parlamentul European și Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară. Fiecare instituție, organ, oficiu sau agenție asigură transparența lucrărilor lor și elaborează, în regulamentul său de procedură, dispoziții speciale privind accesul la propriile documente, în conformitate cu regulamentele menționate la al doilea paragraf. Dispozițiile prezentului alineat se aplică Curții de Justiție a Uniunii Europene, Băncii Centrale Europene și Băncii Europene de Investiții numai în cazul în care exercită funcții administrative.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între London Borough of Ealing (municipalitatea londoneză Ealing), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (administrația fiscală și vamală a Regatului Unit, denumită în continuare „administrația fiscală”), pe de altă parte, în legătură cu supunerea la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) a taxelor de intrare la instalațiile sportive.
57

Comisia nu poate susține în mod valabil nici că articolul 27 din Decretul nr. 1295/2007 are ca efect constrângerea operatorilor economici să plătească o acciză suplimentară pentru pachetele de țigarete care au fost deja eliberate pentru consum în mod legal. Astfel, din dosarul prezentat Curții reiese că, în cazul în care acești operatori dețin, la expirarea termenului prevăzut la articolul 27 menționat, pachete de țigarete care nu au putut fi vândute, operatorii respectivi pot fie să solicite restituirea accizelor plătite anterior, cu condiția ca pachetele să fie distruse sub control vamal, fie să efectueze o nouă eliberare pentru consum a produselor în cauză, prin aplicarea unui nou marcaj fiscal sub control vamal, această operațiune constituind realizarea autonomă a faptului generator al taxei.
16

În această privință, Curtea a hotărât deja că trebuie să limiteze, în principiu, examinarea la elementele de apreciere pe care instanța de trimitere a decis să i le prezinte în cererea de decizie preliminară. Astfel, în ceea ce privește aplicarea reglementării naționale pertinente, Curtea trebuie să se limiteze la situația pe care instanța menționată o consideră ca fiind dovedită (Hotărârea din 8 iunie 2016, Hünnebeck, C‑479/14, EU:C:2016:412, punctul 36 și jurisprudența citată). În plus, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub propria răspundere și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență (Hotărârea din 8 decembrie 2016, Eurosaneamientos și alții, C‑532/15 și C‑538/15, EU:C:2016:932, punctul 28, precum și jurisprudența citată).
40

În primul rând, jurisprudența respectivă s‑ar referi la reglementarea Uniunii care era anterior în vigoare. Or, aceasta s‑ar distinge sub două aspecte de cea aplicabilă în prezentele cauze. Pe de o parte, ea ar fi guvernat aspectul protecției datelor cu referire la un criteriu unic, și anume ca două medicamente să fie „similare în esență”. Pe de altă parte, reglementarea Uniunii anterior în vigoare nu ar fi restrâns posibilitatea solicitantului de a formula, pentru dezvoltarea unui medicament autorizat deja, o cerere de eliberare a unei noi AIP a acestuia sub o nouă denumire.
65

Pe de altă parte, trebuie observat că legiuitorul Uniunii a subliniat totuși în același considerent 76 că ar trebui, cu toate acestea, să se continue studierea altor metode de verificare. Articolul 18 alineatul (2) din Directiva 2009/28 prevede astfel că Comisia prezintă rapoarte privind funcționarea metodei de verificare a echilibrării masei și potențialul acesteia de a permite utilizarea altor metode de verificare, în special cele în cadrul cărora informațiile referitoare la caracteristicile de durabilitate nu trebuie să fie asociate fizic în continuare anumitor loturi sau amestecuri, ținând seama, de asemenea, de necesitatea menținerii integrității și eficienței sistemului de verificare simultan cu evitarea impunerii unei sarcini nerezonabile asupra industriei. În această privință, Comisia a concluzionat în sensul oportunității menținerii metodei echilibrării masei [a se vedea printre altele Commission Staff Working Document: Report on the operation of the mass balance verification method for the biofuels and bioliquids sustainability scheme in accordance with Article 18(2) of Directive 2009/28/EC (SEC/2010/0129 final)].
12

Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul general este redactat după cum urmează: „Fiecare birou garantează rambursarea sumelor solicitate membrilor săi în conformitate cu dispozițiile articolului 5 de către biroul din țara în care s‑a produs accidentul sau de către agentul desemnat în acest scop. În cazul în care un membru nu efectuează plata care îi este solicitată în termenul de două luni prevăzut la articolul 5, biroul la care a aderat acest membru procedează el însuși la rambursare, după primirea cererii în garanție adresate de către biroul din țara în care s‑a produs accidentul sau de către agentul desemnat în acest scop, în condițiile descrise în continuare. Biroul care datorează garanția are la dispoziție o lună pentru a efectua plata. După expirarea acestui termen se aplică de drept majorări de întârziere de 12 % pe an, începând de la data cererii în garanție și până la primirea de către banca beneficiarului a sumei solicitate. Această cerere în garanție trebuie trimisă prin fax sau prin poștă electronică, în termen de 12 luni de la data trimiterii cererii de rambursare menționate la articolul 5. După expirarea acestui termen și fără a aduce atingere eventualelor majorări de întârziere pe care le datorează el însuși, biroul care datorează garanția are doar obligația de a plăti suma solicitată membrului său plus majorări de întârziere pentru 12 luni, la rata de 12 % pe an. Cererea în garanție nu mai poate fi primită în cazul în care este trimisă după mai mult de doi ani de la trimiterea cererii de rambursare.”
25

Divizia de anulare a EUIPO a indicat la punctul 3 din această decizie că reieșea în mod clar din argumentele I‑Drain că cererea sa de declarare a nulității se întemeia pe aparenta lipsă de noutate și de caracter individual ale desenului sau modelului industrial comunitar contestat. La punctul 15 din decizia menționată, divizia de anulare a EUIPO a apreciat că acest desen sau model industrial reprezenta o placă de acoperire, o cuvă și un sifon de duș stricto sensu și că singura caracteristică vizibilă a acestui desen sau model industrial era partea superioară a respectivei plăci. Or, potrivit punctului 19 din decizia diviziei de anulare a EUIPO, această placă ar fi identică cu cea care figurează în centrul ilustrației reproduse la punctul 23 din prezenta hotărâre, iar desenul sau modelul industrial contestat ar fi lipsit de noutate în raport cu desenul sau modelul industrial care figurează în acest document. În plus, la punctul 20 din decizie, divizia de anulare a EUIPO a respins ca lipsit de relevanță argumentul ESS potrivit căruia placa de acoperire din centrul ilustrației reproduse la punctul 23 din prezenta hotărâre era utilizată într‑un mediu diferit de cel în care era destinat a fi utilizat produsul care face obiectul desenului sau modelului industrial contestat, pentru motivul că utilizarea produsului în care desenul sau modelul industrial este încorporat nu este un element al aspectului său exterior și că, în consecință, diferența nu are impact asupra comparației celor două desene în conflict.
1

Prin intermediul recursurilor formulate, The Tea Board solicită anularea Hotărârilor Tribunalului Uniunii Europene din 2 octombrie 2015, The Tea Board/OAPI – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑624/13, EU:T:2015:743), din 2 octombrie 2015, The Tea Board/OAPI – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T‑625/13, nepublicată, EU:T:2015:742), din 2 octombrie 2015, The Tea Board/OAPI – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T‑626/13, nepublicată, EU:T:2015:741), și din 2 octombrie 2015, The Tea Board/OAPI – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑627/13, nepublicată, EU:T:2015:740) (denumite în continuare, împreună, „hotărârile atacate”), în măsura în care, prin acestea, Tribunalul i‑a respins în parte acțiunile având ca obiect anularea deciziilor Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 11 și din 17 septembrie 2013 (cauzele R 1387/2012‑2, R 1501/2012‑2, R 1502/2012‑2 și R 1504/2012‑2, denumite în continuare „deciziile în litigiu”) privind procedurile de opoziție dintre The Tea Board și Delta Lingerie.
58

Or, mai întâi, în condițiile în care taxarea vehiculelor nu este armonizată, iar statele membre își mențin libertatea de acțiune în această privință, Comisia ar urmări, prin prezenta procedură, să efectueze o armonizare a bazelor de calcul al taxelor de înmatriculare în statele membre. În continuare, baza de calcul aleasă de Irlanda ar avea ca obiect și ca efect să realizeze o corespondență între taxarea vehiculelor și utilizarea reală a acestora. Ea ar fi astfel conformă cu jurisprudența Curții, iar introducerea unei metode de calcul ex ante, pe baza utilizării anticipate mai degrabă decât a utilizării reale, ar fi lipsită de coerență. Rambursarea cu dobândă a excedentului taxei de înmatriculare la momentul exportului ar urmări să garanteze că contribuabilul plătește exact cuantumul corect al taxei și că nu este dezavantajat din punct de vedere financiar pentru că a achitat în mod anticipat cuantumul integral. În sfârșit, articolul 56 TFUE nu ar obliga statele membre să impună același cuantum al taxei persoanelor care își utilizează în mod intensiv vehiculul și celor care îl utilizează foarte puțin, sub pretextul că durata leasingului este aceeași, iar împrejurarea că ar fi teoretic posibil ca luarea în considerare a utilizării efective și a stării vehiculului la momentul exportului să fie înlocuită cu o scutire stabilită în mod anticipat întemeiată pe durata utilizării ar fi în această privință lipsită de pertinență, ca de altfel și eventuala existență, în alte state membre, a unor regimuri fiscale întemeiate pe durata utilizării.
12

În susținerea concluziilor având ca obiect anularea deciziei în litigiu, LGE a invocat în fața Tribunalului șapte motive, printre care: – primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, întrucât grupul LPD a fost exclus din procedură; – al cincilea motiv, subdivizat în două aspecte, întemeiat pe încălcarea articolului 101 TFUE, a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 și 102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269), a principiului răspunderii personale și a dreptului la apărare, precum și pe o eroare vădită de apreciere întrucât, prin includerea vânzărilor de CRT integrate în cadrul aceluiași grup într‑un produs final, într‑un televizor sau într‑un monitor de calculator și vândute ulterior clienților din Spațiul Economic European (SEE) (denumite în continuare „vânzările directe SEE prin intermediul produselor prelucrate”) în vânzările luate în considerare pentru calcularea cuantumului amenzii, Comisia a ținut cont, în scopul calculării cuantumului amenzii aplicate LGE, de vânzările directe SEE prin intermediul produselor prelucrate, realizate de Philips, și – al șaselea motiv, subdivizat în trei aspecte, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE, pe o eroare vădită de apreciere, precum și pe încălcarea principiilor egalității de tratament și bunei administrări, în măsura în care Comisia nu a dovedit existența unei unități economice care să includă Samsung SDI Co. (denumită în continuare „Samsung”), un alt participant la înțelegerile vizate de decizia în litigiu, și Samsung Electronics Co. Ltd (denumită în continuare „SEC”) și, în consecință, în vederea calculării amenzii aplicate Samsung, aceasta nu a luat în considerare, ca vânzări directe SEE prin intermediul produselor prelucrate, vânzările de televizoare și de calculatoare care încorporează CRT fabricate de Samsung, efectuate în SEE de SEC.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între The Trustees of the BT Pension Scheme (denumiți în continuare „Trustees”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (administrația fiscală și vamală, Regatul Unit) (denumită în continuare „Commissioners”), pe de altă parte, în legătură cu refuzul de a recunoaște dreptul la un credit fiscal unui fond de pensii care nu este plătitor de impozit pe veniturile sale din investiții, în temeiul încasării de către acesta a unor dividende reprezentând venituri de origine străină de la o societate cu rezidența fiscală în Regatul Unit.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (denumiți în continuare „Trustees Panayi”), pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (denumiți în continuare „administrația fiscală”), pe de altă parte, cu privire la impozitarea plusvalorilor latente aferente bunurilor deținute în trust cu ocazia transferului locului de reședință a fiduciarilor în alt stat membru decât statul membru de origine.
5

Anexa I la Directiva 91/271, intitulată „Dispoziții privind apele urbane reziduale”, are următorul cuprins: „[…] B. Evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare […] 1. Stațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare. 2. Evacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1. […] D. Metodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor 1. Statele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos. Se pot folosi alte metode decât cele prevăzute la punctele 2, 3 și 4, cu condiția să se poată dovedi că acestea permit obținerea unor rezultate echivalente. […] 2. Pe o perioadă de 24 de ore se prelevează probe, proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate. […] 3. Numărul minim de probe care trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an se fixează în funcție de mărimea stației de epurare: – EL cuprins între 2000 și 9999: 12 probe în cursul primului an; 4 probe în anii următori, dacă se poate demonstra că apele respectă dispozițiile prezentei directive în primul an; dacă una dintre cele 4 probe nu corespunde normelor, în anul următor se vor preleva 12 probe. – EL cuprins între 10000 și 49999: 12 probe. […]”
3

Articolul 13 din Regulamentul nr. 1408/71 prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; […]”
9

Bilbaína de Alquitranes SA, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica SA, SGL Carbon GmbH (Germania), SGL Carbon GmbH (Austria), SGL Carbon, SGL Carbon SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG și Tokai erftcarbon GmbH (denumite în continuare, împreună, „Bilbaína și alții”) au formulat o acțiune în anulare a regulamentului în litigiu, în susținerea căreia au invocat trei motive, dintre care al doilea este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a Comisiei cu privire la nivelul de toxicitate al CTPHT.
21

Cu toate acestea, instanța de trimitere nu exclude teza contrară potrivit căreia sistemul EFS constituie o piață reglementată în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39. Aceasta arată că sistemul menționat este exploatat în mod autonom de Euronext, care a obținut o autorizație pentru această exploatare. Instanța menționată consideră că sistemul EFS poate fi calificat drept multilateral, având în vedere că mai mulți brokeri și agenți de fonduri sunt afiliați la acesta, că pe acesta sunt negociate unități ale mai multor organisme de investiții și că mai multe părți plasează ordine pe acesta. Potrivit aceleiași instanțe, termenul „terț”, utilizat în această dispoziție, interpretat în sensul său curent, echivalează cu desemnarea oricărui utilizator al sistemului. În plus, interesele cumpărătorilor, respectiv ale vânzătorilor sunt puse în contact în sistemul EFS pentru a conduce la încheierea unor contracte și funcționarea acestuia este supusă unor norme nediscreționare care figurează în două documente intitulate „EFS Trading Manual” (Manual de negociere al sistemului EFS) și „TCS‑web user Guide to the EFS” (Ghid de utilizare TCS‑web al sistemului EFS).