Keywords

Summary



Keywords

1. Procedură – Cerere de sesizare a instanței – Cerințe de formă

[Statutul Curții de Justiție, art. 21; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alin. (1) lit. (c)]

2. Concurență – Procedură administrativă – Comunicarea privind obiecțiunile – Conținut necesar – Respectarea dreptului la apărare – Întreprinderi cărora li se dă posibilitatea de a‑și exprima punctul de vedere cu privire la faptele, obiecțiunile și împrejurările invocate de Comisie

[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 27 alin. (1)]

3. Concurență – Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Criterii de apreciere – Examinarea condițiilor de concurență pe piață – Luarea în considerare a concurenței existente și potențiale

[art. 81 alin. (1) și (3) CE]

4. Concurență – Procedură administrativă – Decizia Comisiei de constatare a unei încălcări – Decizie care necesită o evaluare economică sau tehnică complexă – Control jurisdicțional – Întindere

[art. 81 alin. (1) CE]

5. Concurență – Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Noțiune

[art. 81 alin. (1) CE]

6. Concurență – Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Calificarea unei întreprinderi drept concurent potențial – Criterii – Element esențial – Capacitatea întreprinderii de a intra pe piața relevantă

[art. 81 alin. (1) CE]

7. Concurență – Înțelegeri – Probă – Aprecierea valorii probante a unui document – Criteriu – Credibilitatea probelor prezentate

[art. 81 alin. (1) CE]

8. Concurență – Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Calificarea unei întreprinderi drept concurent potențial – Capacitatea de a intra rapid pe piața relevantă – Noțiunea de intrare rapidă

[art. 81 alin. (1) CE; Comunicarea 2001/C 3/02 a Comisiei]

9. Concurență – Amenzi – Acord notificat în cadrul Regulamentului nr. 17 și care beneficiază de imunitatea la amendă – Caducitatea notificării și dispariția imunității la amenzi de la data intrării în vigoare a Regulamentului nr. 1/2003

[Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (5), și Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 34 alin. (1)]

10. Concurență – Amenzi – Cuantum – Marjă de apreciere rezervată Comisiei – Adaptarea nivelului amenzilor

[art. 81 alin. (1) CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23]

11. Concurență – Amenzi – Puterea de apreciere a Comisiei – Apreciere în funcție de comportamentul individual al întreprinderii

[art. 81 alin. (1) CE]

12. Concurență – Amenzi – Decizie de aplicare a unor amenzi – Obligația de motivare – Conținut – Indicarea elementelor de apreciere care au permis Comisiei să evalueze gravitatea și durata încălcării

[art. 253 CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei]

13. Drept comunitar – Principii – Protecția încrederii legitime – Noțiune – Declarații ale Comisiei care „dau de înțeles” – Excludere

14. Concurență – Procedură administrativă – Obligațiile Comisiei – Respectarea unui termen rezonabil – Anularea unei decizii de constatare a unei încălcări din cauza unei durate excesive a procedurii – Condiție – Atingere adusă dreptului la apărare al întreprinderilor în cauză

[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 41 alin. (1); Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 25)]

15. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Linii directoare adoptate de Comisie – Circumstanțe atenuante

[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei]

16. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Criterii de apreciere – Impact asupra pieței – Mărimea pieței geografice

[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei]

17. Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Circumstanțe atenuante – Marjă de apreciere a Comisiei pentru a efectua o apreciere globală

[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul 3]

Summary

1. În temeiul articolului 21 din Statutul Curții de Justiție și al articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură, cererea introductivă trebuie să cuprindă obiectul litigiului și expunerea sumară a motivelor invocate. Pentru ca o acțiune să fie admisibilă, este necesar ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care aceasta se întemeiază să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din chiar textul cererii introductive. Deși textul acesteia poate fi susținut și completat, în privința unor aspecte specifice, prin trimiteri la anumite fragmente din documentele anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă, nu poate suplini absența elementelor esențiale ale argumentării în drept, care, în temeiul dispozițiilor menționate anterior, trebuie să figureze în cererea introductivă.

În plus, nu este de competența Tribunalului să cerceteze și să identifice în anexe motivele și argumentele care ar putea fi considerate drept temei al acțiunii, anexele având o funcție pur probatorie și de instrument.

Un raport de expertiză colectiv care figurează în anexa la cererea introductivă, la care reclamantele fac referire în critica lor asupra deciziei Comisiei nu poate fi luat în considerare de Tribunal decât în măsura în care susține sau completează motivele sau argumentele invocate expres de reclamante în cuprinsul înscrisurilor lor și atunci când Tribunalul are posibilitatea să determine cu precizie care sunt elementele conținute de acestea care susțin sau completează motivele sau argumentele respective.

(a se vedea punctele 50, 51 și 53)

2. În cadrul unei proceduri administrative în materie de concurență, comunicarea privind obiecțiunile trebuie să conțină o expunere a obiecțiunilor formulate în termeni suficient de clari, chiar dacă sumari, pentru a permite persoanelor interesate să ia cunoștință în mod efectiv de comportamentele care le sunt reproșate de Comisie. Respectarea dreptului la apărare într‑o procedură susceptibilă să conducă la aplicarea unor sancțiuni impune astfel să li se ofere întreprinderilor și asocierilor de întreprinderi în cauză, încă din etapa procedurii administrative, posibilitatea să își exprime în mod util punctul de vedere asupra realității și a pertinenței faptelor, a obiecțiunilor și a circumstanțelor invocate de Comisie. Această cerință este respectată atunci când decizia de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE nu reține în sarcina persoanelor interesate încălcări diferite de cele menționate în expunerea obiecțiunilor și cuprinde doar fapte cu privire la care persoanele interesate au avut ocazia să își prezinte punctul de vedere.

În plus, pentru a invoca o încălcare a dreptului la apărare în ceea ce privește obiecțiunile preluate în decizia atacată, întreprinderile în cauză nu se pot limita să invoce simpla existență a unor diferențe între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată, fără să arate în mod precis și concret de ce fiecare dintre aceste diferențe reprezintă, în speță, un motiv nou cu privire la care nu au avut ocazia să fie audiate. Din moment ce, în comunicarea privind obiecțiunile, Comisia s‑a întemeiat pe anumite caracteristici ale pieței și, în special, pe concentrarea importantă a acesteia pentru a reține că pe această piață concurența era limitată și din moment ce, drept răspuns la observațiile reclamantelor, a precizat în decizia sa că pe piață concurența nu este „ineficace” și că mai putea fi încă intensificată, Comisia nu a formulat o obiecțiune nouă și nici nu s‑a întemeiat pe un element de fapt nou, ci s‑a limitat să își completeze analiza ținând seama de observațiile reclamantelor. Astfel, această evoluție în motivarea deciziei atacate față de motivarea inițială din comunicarea privind obiecțiunile, departe de a fi manifestarea unei încălcări a dreptului la apărare al reclamantelor, demonstrează, dimpotrivă, că acestea au putut să își exprime punctul de vedere cu privire la obiecțiunea reținută de Comisie.

(a se vedea punctele 56 și 58-62)

3. La evaluarea unui acord, a unei decizii a unei asocieri de întreprinderi sau a unei practici concertate în temeiul articolului 81 alineatul (1) CE, trebuie să se țină seama de cadrul concret în care își produc efectele și în special de contextul economic și juridic în care întreprinderile în cauză își desfășoară activitatea, de natura produselor sau a serviciilor vizate, precum și de condițiile reale de funcționare și de structura pieței vizate, în afară de cazul în care este vorba despre un acord care conține restricții evidente ale concurenței, cum ar fi stabilirea prețurilor, repartizarea pieței sau controlul debușeelor. Astfel, în acest din urmă caz, astfel de restricții pot fi evaluate comparativ cu efectele lor pretins a fi favorabile pentru concurență numai în cadrul articolului 81 alineatul (3) CE în vederea acordării unei scutiri de la interdicția prevăzută la alineatul (1) al aceluiași articol.

Examinarea condițiilor de concurență pe o piață dată ține seama nu numai de concurența existentă dintre întreprinderile deja prezente pe piața în cauză, ci și de concurența potențială pentru a stabili dacă există posibilități reale și concrete, având în vedere structura pieței și contextul economic și juridic care îi guvernează funcționarea, ca întreprinderile în cauză să se concureze reciproc sau ca un nou concurent să poată intra pe piața în cauză și să concureze întreprinderile existente.

Pe de altă parte, dacă trebuie să se considere că un acord, o decizie a unei asocieri de întreprinderi sau o practică concertată este interzisă în urma modificărilor concurenței care sunt efectul acesteia, trebuie să se examineze concurența în cadrul real în care ar avea loc în lipsa acordului, a deciziei unei asocieri de întreprinderi sau a practicii concertate în cauză

(a se vedea punctele 67-69, 81, 125 și 130)

4. Deși, ca regulă generală, instanța Uniunii exercită un control complet al împrejurării dacă sunt sau nu sunt reunite condițiile de aplicare a articolului 81 alineatul (1) CE, controlul pe care aceasta îl exercită asupra aprecierilor economice complexe realizate de Comisie se limitează în mod necesar la verificarea respectării normelor de procedură și de motivare, precum și a exactității materiale a faptelor, a lipsei unei erori vădite de apreciere și a abuzului de drept. Cu toate acestea, deși instanța Uniunii recunoaște Comisiei o marjă de apreciere, acest lucru nu implică faptul că trebuie să se abțină să controleze interpretarea de către Comisie a datelor cu caracter economic. Astfel, instanța Uniunii trebuie în mod special nu numai să verifice exactitatea materială a elementelor de probă invocate, fiabilitatea și coerența lor, ci și să controleze dacă aceste elemente constituie ansamblul datelor relevante care trebuie să fie luate în considerare pentru evaluarea unei situații complexe și dacă sunt de natură să susțină concluziile deduse din aceasta.

Din moment ce structura pieței serviciilor de acceptare la comercianți a tranzacțiilor pe bază de carduri de credit sau de debit cu plată amânată, în pofida factorilor reținuți de Comisie ca fiind favorabili accesului unui nou operator, face puțin plauzibilă intrarea unei instituții financiare pe piața în cauză prin intermediul unui acord de fațadă care ar dezavantaja‑o de la început față de principalii concurenți stabiliți pe piața respectivă, concluzia Comisiei prin care aceasta a îndepărtat ipoteza unei intrări prin intermediul unui acord de fațadă este justificată suficient de considerațiile referitoare la dificultatea de a găsi un partener de fațadă și de cele referitoare la complexitatea și la costurile suplimentare determinate de astfel de acorduri și nu aplică un criteriu juridic eronat.

(a se vedea punctele 70, 110 și 111)

5. Împrejurarea că Comisia a recunoscut că pe piața relevantă concurența nu este „ineficace” nu o împiedică să sancționeze un comportament care are drept efect excluderea unui concurent potențial de pe această piață. Pe de o parte, în măsura în care articolul 81 CE urmărește, asemenea celorlalte norme de concurență prevăzute de tratat, să protejeze nu numai interesele concurenților sau ale consumatorilor, ci și structura pieței și, prin aceasta, concurența în sine, Comisia s‑a putut întemeia în mod valabil pe gradul ridicat de concentrare a pieței relevante. Pe de altă parte, analiza efectelor unui comportament asupra concurenței potențiale nu poate fi condiționată de examinarea gradului de concurență existent la momentul prezent pe piața relevantă. O astfel de abordare ar fi contrară jurisprudenței constante, care impune ca examinarea condițiilor de concurență pe o piață dată să țină seama nu numai de concurența existentă între întreprinderile deja prezente pe piața relevantă, ci și de concurența potențială.

(a se vedea punctele 121-131)

6. În ceea ce privește criteriile juridice care trebuie aplicate pentru a verifica dacă o întreprindere reprezintă un concurent potențial pe piața relevantă, Comisia are obligația să verifice dacă, în lipsa aplicării în privința acestei întreprinderi a unei reguli contestate în temeiul articolului 81 alineatul (1) CE, ar fi existat posibilități reale și concrete ca ea să intre pe piața respectivă și să concureze întreprinderile stabilite pe această piață. O astfel de argumentare nu trebuie să fie întemeiată pe o simplă ipoteză, ci trebuie bazată pe elemente de fapt sau pe o analiză a structurilor pieței relevante. Astfel, o întreprindere nu poate fi calificată drept concurent potențial dacă intrarea sa pe piață nu corespunde unei strategii economice viabile. Rezultă în mod necesar că, deși intenția unei întreprinderi de a intra pe o piață este eventual relevantă pentru a verifica dacă poate fi considerată un concurent potențial pe piața respectivă, elementul esențial pe care trebuie să fie întemeiată o astfel de calificare îl reprezintă totuși capacitatea acesteia de a intra pe piața respectivă.

(a se vedea punctele 166-168)

7. În ceea ce privește forța probantă care trebuie recunoscută documentelor, în cadrul constatării unei încălcări a normelor de concurență, trebuie amintit că principiul care prevalează în dreptul Uniunii este cel al liberei administrări a probelor și singurul criteriu pertinent pentru a aprecia probele administrate rezidă în credibilitatea acestora. Astfel, pentru a aprecia forța probantă a unui element de probă, trebuie să se verifice, în primul rând, credibilitatea informației conținute de acesta. Prin urmare, trebuie să se țină seama, printre altele, de originea documentului, de împrejurările întocmirii acestuia, de destinatarul său și să se ridice problema dacă pare logic și fiabil, având în vedere cuprinsul său.

(a se vedea punctul 182)

8. Comisia nu săvârșește o eroare de drept atunci când califică un operator economic drept concurent potențial, în măsura în care, pe de o parte, aprecierile sale referitoare la capacitatea acestui operator de a intra pe piața relevantă nu sunt contestate sau, pe de altă parte, ipoteza unei intrări a acestui operator pe piața relevantă nu are un caracter pur teoretic. Această concluzie nu este infirmată de împrejurarea că Comisia nu a furnizat o estimare a termenului de care acest operator ar fi avut nevoie pentru a intra pe piața relevantă, fapt aparent contrar definiției din liniile directoare privind aplicabilitatea articolului 81 CE în privința acordurilor de cooperare, care menționează un termen de un an. Astfel, din lectura acestei definiții, care fi gurează la nota de subsol 9 din aceste linii directoare, rezultă că elementul esențial este necesitatea ca intrarea potențială să poată avea loc suficient de rapid astfel încât să constituie o constrângere pentru participanții pe piață, termenul de un an fiind menționat cu titlu indicativ.

(a se vedea punctele 187-189)

9. Posibilitatea Comisiei de a aplica o amendă pentru un acord care a făcut obiectul unei notificări în cadrul Regulamentului nr. 17 reiese din articolul 34 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, care precizează că notificările sunt caduce de la data aplicării acestui regulament. Rezultă în mod necesar că imunitatea la amendă pentru acordurile notificate în temeiul articolului 15 alineatul (5) din Regulamentul nr. 17 încetează odată cu intrarea în vigoare a Regulamentului nr. 1/2003. Prin urmare, Comisia are dreptul, în orice caz, să aplice o amendă reclamantelor pentru continuarea comportamentului în litigiu, ulterior intrării în vigoare a Regulamentului nr. 1/2003.

(a se vedea punctul 211)

10. Comisia dispune de o marjă de apreciere la stabilirea cuantumului amenzilor, având în vedere că acestea constituie un instrument al politicii de concurență. În ceea ce privește împrejurarea că în trecut Comisia nu a aplicat amenzi pentru diferite restrângeri ale concurenței prin efect, aceasta nu o poate priva de posibilitatea de aplica o amendă, dacă acest lucru este necesar pentru a asigura punerea în aplicare a politicii privind concurența. Dimpotrivă, aplicarea eficace a normelor de concurență impune posibilitatea adaptării de către Comisie în orice moment a nivelului amenzilor la nevoile acestei politici.

(a se vedea punctele 212 și 213)

11. În contextul specific al fiecărei cauze, Comisia decide, în exercitarea puterii sale de apreciere, asupra oportunității de a aplica o amendă pentru a sancționa încălcarea constatată și pentru a menține eficiența dreptului concurenței. Indiferent de situație, presupunând chiar că în mod greșit Comisia nu a aplicat amenzi întreprinderilor în cazuri similare, argumentarea reclamantelor care constă în a invoca, în beneficiul întreprinderilor sancționate pentru încălcarea normelor de concurență, o nelegalitate săvârșită în favoarea altuia ar fi contrară principiului legalității.

(a se vedea punctele 218 și 219)

12. În ceea ce privește stabilirea amenzilor pentru încălcarea dreptului concurenței, Comisia își îndeplinește obligația de motivare dacă, în cadrul deciziei, indică elementele în funcție de care a apreciat gravitatea și durata încălcării săvârșite, fără a avea obligația de a include în aceasta o expunere mai detaliată sau datele cifrice privind modul de calcul al amenzii. Astfel de elemente referitoare la gravitatea și la durata comportamentului reproșat reclamantelor, deși privesc în primul rând stabilirea cuantumului amenzii, sunt totodată de natură să permită înțelegerea motivelor pentru care Comisia a considerat oportună aplicarea unei amenzi.

(a se vedea punctele 221 și 288)

13. Într‑o procedură de constatare a unei încălcări în temeiul articolului 81 CE, principiul protecției încrederii legitime se aplică oricărui particular aflat într‑o situație din care reiese că administrația comunitară l‑a determinat să nutrească speranțe întemeiate, cu precizarea că nimeni nu poate invoca încălcarea acestui principiu în lipsa unor asigurări precise, necondiționate și concordante, provenite de la surse autorizate și fiabile, pe care i le‑ar fi furnizat administrația. Nu pot fi calificate drept astfel de asigurări, „declarații care dau de înțeles” că un caz determinat nu este considerat de Comisie o cauză în care va aplica o amendă.

(a se vedea punctele 223 și 224)

14. Respectarea unui termen rezonabil în desfășurarea procedurilor administrative în materie de politică privind concurența constituie un principiu general al dreptului Uniunii, a cărui respectare este asigurată de instanță. Acest principiu este reiterat la articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Încălcarea acestui principiu poate determina anularea deciziei de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE, cu condiția să fi afectat capacitatea întreprinderilor în cauză de a‑și apăra poziția și, prin urmare, să fi adus atingere dreptului la apărare al acestora. Totuși, această situație nu se regăsește atunci când pe de o parte, reclamantele nu susțin că durata procedurii administrative ar fi adus atingere dreptului lor la apărare, iar pe de altă parte, perioada cuprinsă între încetarea încălcării și decizia atacată prin care se aplică amenda este inferioară termenelor de prescripție prevăzute la articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2003. Astfel, în prezența unei reglementări complete care prevede în detaliu termenele în care Comisia are dreptul, fără a aduce atingere cerinței fundamentale a securității juridice, să aplice amenzi întreprinderilor care fac obiectul procedurilor de aplicare a normelor de concurență, trebuie să fie înlăturată orice considerație în legătură cu obligația Comisiei de a‑și exercita autoritatea de a aplica amenzi într‑un termen rezonabil.

(a se vedea punctele 231-234, 238 și 298 )

15. În materia stabilirii cuantumului unei amenzi aplicate pentru încălcarea normelor de concurență, Comisia nu se poate abate de la normele pe care și le‑a impus. În special, atunci când Comisia adoptă linii directoare care au rolul de a preciza, în conformitate cu tratatul, criteriile pe care înțelege să le aplice în cadrul exercitării puterii sale de apreciere, rezultă o autolimitare a acestei puteri în sensul că îi revine obligația de a se conforma normelor indicative pe care și le‑a impus ea însăși.

Pentru a verifica dacă Comisia era obligată să acorde reclamantelor beneficiul circumstanței atenuante întemeiate pe existența unei îndoieli justificate cu privire la caracterul ilicit al comportamentului sancționat, în cazul în care amenda nu a fost aplicată pe baza întregii perioade de încălcare, ci numai de la data comunicării privind obiecțiunile, trebuie să se țină seama de faptul că de la această dată Comisia a formulat obiecțiuni față de comportamentul în litigiu, explicând motivele pentru care a considerat că era contrar articolului 81 CE. Prin urmare, de la această dată, reclamantele nu mai pot susține că nu au încălcat în cunoștință de cauză articolul 81 CE.

(a se vedea punctele 246, 250-252 și 297)

16. În materie de concurență, gravitatea unei încălcări se stabilește ținând seama de numeroase elemente, cum ar fi circumstanțele particulare ale cauzei, contextul acesteia și efectul descurajator al amenzilor, cu privire la care Comisia dispune de o marjă de apreciere. La evaluarea gravității încălcării trebuie să se țină seama de natura sa, de impactul real asupra pieței, atunci când acesta poate fi măsurat, și de mărimea pieței geografice relevante.

(a se vedea punctele 266 și 268)

17. În materie de concurență, caracterul adecvat al unei eventuale reduceri a amenzii în temeiul circumstanțelor atenuante prevăzute la punctul 3 din Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO trebuie să fie apreciat din punct de vedere global, ținând seama de ansamblul circumstanțelor pertinente. În lipsa unei mențiuni de natură imperativă în cuprinsul acestor linii directoare în ceea ce privește circumstanțele atenuante de care să se țină seama, trebuie să se considere că, pentru a aprecia în mod global importanța unei eventuale reduceri a cuantumului amenzii în temeiul circumstanțelor atenuante, Comisia a păstrat o anumită marjă de apreciere.

(a se vedea punctul 303)