ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
516

Problema participării unei asocieri de întreprinderi la o procedură care încalcă normele de concurență din Tratatul CECO este o chestiune care a fost deja stabilită în jurisprudență în cauza «Eurofer»: «articolul 65 alineatul (1) CO interzice „orice acorduri între întreprinderi, orice decizii ale asocierilor de întreprinderi și orice practici concertate care ar viza, direct sau indirect, împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței comune”. Conform articolului 65 alineatul (4) CO „acordurile sau deciziile interzise în temeiul alineatului (1) din prezentul articol sunt nule de drept și nu pot fi invocate în fața niciunei instanțe din statele membre. Comisia are competența exclusivă, cu excepția situației când se introduc acțiuni pe rolul Curții, de a se pronunța asupra conformității acordurilor sau a deciziilor menționate cu dispozițiile prezentului articol.” Conform articolului 65 alineatul (5) CO, „Comisia poate aplica, împotriva întreprinderilor care ar fi încheiat un acord nul de drept, ar fi aplicat sau încercat să aplice […] un acord sau o decizie nulă de drept […] sau care ar efectua practici contrare dispozițiilor alineatului (1) amenzi și penalități cu titlu cominatoriu […]” Deși din articolul 65 alineatul (5) CO rezultă efectiv că unei asocieri de întreprinderi nu i se poate aplica o amendă sau o penalitate cu titlu cominatoriu, nimic din formularea articolului 65 alineatul (1) CO nu permite să se considere că o asociere care a adoptat o decizie care ar viza împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței nu este ea însăși vizată de interdicția consacrată de această dispoziție. Această interpretare este confirmată atât de dispoziția articolului 65 alineatul (4) CO, care face, de asemenea, trimitere la astfel de decizii, cât și de Hotărârea Sorema/Înalta Autoritate, în care Curtea a stabilit că articolul 65 alineatul (1) CO se aplic[a] și asocierilor, în măsura în care activitățile proprii ale acestora sau ale întreprinderilor care aderă la acestea au drept scop să producă efectele pe care acest articol le urmărește (Rec., p. 317). Această constatare este confirmată, în opinia Curții, și de articolul 48 CO, care permite asocierilor de a desfășura orice activitate care nu este contrară dispozițiilor tratatului menționat. Contrar susținerilor reclamantei, rezultă și din Hotărârea Sorema/Înalta Autoritate, citată anterior, că o asociere de întreprinderi în sensul articolului 65 alineatul (1) CO poate fi destinatara unei decizii de autorizare a unui acord în temeiul articolului 65 alineatul (2) CO (Rec., p. 317-322). În consecință, este necesar să se respingă argumentul reclamantei potrivit căruia o asociere de întreprinderi, în sensul articolului 65 alineatul (1) CO, nu poate încălca interdicția prevăzută de această dispoziție.»
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea extinsă) din 25 octombrie 2007 – Ferriere Nord/Comisia

(Cauza T‑94/03)

„Înțelegeri – Producători de fier‑beton – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO – Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv – Necompetența Comisiei”

1. CECO – Înțelegeri – Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 3 și art. 15 alin. (2)] (a se vedea punctele 58, 60, 75, 76 și 79)

2. CECO – Înțelegeri – Competența Comisiei, în temeiul articolului 65 alineatele (4) și (5) CO, de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO – Dispariție la data ieșirii din vigoare a Tratatului CECO [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO și art. 97 CO; art. 305 alin. (1) CE; Tratatul de fuziune] (a se vedea punctele 91-94, 96 și 98)

Obiectul

Cerere de anulare a Deciziei C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton)

Dispozitivul

1) Anulează Decizia C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton) față de Ferriere Nord SpA.

2) Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Ferriere Nord.
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea extinsă) din 25 octombrie 2007 – Feralpi Siderurgica/Comisia

(Cauza T‑77/03)

„Înțelegeri – Producători de fier‑beton – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO – Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv – Necompetența Comisiei”

1. CECO – Înțelegeri – Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 3 și art. 15 alin. (2)] (a se vedea punctele 55, 57, 72, 73 și 77)

2. CECO – Înțelegeri – Competența Comisiei, în temeiul articolului 65 alineatele (4) și (5) CO, de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO – Dispariție la data ieșirii din vigoare a Tratatului CECO [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO și art. 97 CO; art. 305 alin. (1) CE; Tratatul de fuziune] (a se vedea punctele 89-92, 94 și 96)

Obiectul

Cerere de anulare a Deciziei C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton)

Dispozitivul

1) Anulează Decizia C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton) față de Feralpi Siderurgica SpA.

2) Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Feralpi Siderurgica.
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea extinsă) din 25 octombrie 2007 – Riva Acciaio/Comisia

(Cauza T‑45/03)

„Înțelegeri – Producători de fier‑beton – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO – Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv – Necompetența Comisiei”

1. CECO – Înțelegeri – Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 3 și art. 15 alin. (2)] (a se vedea punctele 55, 57, 72, 73 și 77)

2. CECO – Înțelegeri – Competența Comisiei, în temeiul articolului 65 alineatele (4) și (5) CO, de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CO – Dispariție la data ieșirii din vigoare a Tratatului CECO [art. 65 alin. (1), (4) și (5) CO și art. 97 CO; art. 305 alin. (1) CE; Tratatul de fuziune] (a se vedea punctele 89-92, 94 și 96)

Obiectul

Cerere de anulare a Deciziei C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton)

Dispozitivul

1) Anulează Decizia C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 – Fier‑beton) față de Riva Acciaio SpA.

2) Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Riva Acciaio.
15

În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 63 alineatul (6) din Regulamentul nr. 40/94, OAPI are obligația de a lua toate măsurile necesare pentru executarea hotărârii instanței comunitare. Prin urmare, nu este de competența Tribunalului să adreseze somații OAPI. Într-adevăr, îi revine OAPI obligația de a acționa în conformitate cu dispozitivul și considerentele hotărârii pe care o va pronunța Tribunalul. Potrivit jurisprudenței, acest principiu se aplică în special atunci când capătul de cerere vizează o cerere de trimitere a cauzei spre rejudecare la OAPI pentru a se pronunța asupra cererii de înregistrare [Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/OAPI (Giroform), T-331/99, Rec., p. II-433, punctul 33, Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2002, Eurocool Logistik/OAPI (EUROCOOL), T-34/00, Rec., p. II-683, punctele 11 și 12, și Hotărârea Tribunalului din 31 martie 2004, Fieldturf/OAPI (LOOKS LIKE GRASS… FEELS LIKE GRASS… PLAYS LIKE GRASS), T-216/02, Rec., p. II-1023, punctul 15].
67

În prezenta cauză, corespondența invocată de reclamantă nu ar fi putut fi considerată în niciun caz că îndeplinește condițiile unui plan de restructurare modificat. În special, raportul intitulat „Report on the limited review of [OA] performance as compared to its 2002 financial plan” s-ar întemeia pe informații și ipoteze neconfirmate și pe date care s-ar dovedi uneori inexacte și incomplete. În ceea ce privește raportul din 5 noiembrie 2002, intitulat „Restructuring and Privatization”, acesta ar prezenta în continuare procedura de privatizare ca pe un „concept”, cu toate că fusese transmis Comisiei în noiembrie 2002, cu mai puțin de două luni înainte de expirarea planului de restructurare aprobat în 1998. În plus, niciunul dintre aceste două rapoarte nu a fost prezentat explicit sub formă de plan revizuit.
81

În al treilea rând, susținând că termenul „grana” nu desemnează o zonă geografică ca atare, Biraghi urmărește, în esență, să demonstreze că denumirea „grana” nu putea să beneficieze în niciun caz de protecția acordată prin Regulamentul nr. 2081/92, având în vedere că aceasta nu corespunde definiției denumirii de origine date de articolul 2 din respectivul regulament. Or, este lipsit de relevanță să se stabilească dacă denumirea „grana” își are originea în faptul că brânza pe care o desemnează are o compoziție granulară sau, dimpotrivă, în faptul că, inițial, era produsă în Valle Grana, de vreme ce, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2081/92, poate constitui o DOP și o denumire negeografică tradițională, desemnând un produs alimentar originar dintr-o regiune sau dintr-un loc determinat care prezintă factori naturali omogeni ce le diferențiază în raport cu zonele limitrofe (Hotărârea Germania și Danemarca/Comisia, citată anterior, punctele 46-50). În această privință, faptul că brânza grana este originară din regiunea câmpiei Padului nu este contestat. În acest temei, ea îndeplinește condițiile prevăzute de articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2081/92.
1

La 10 februarie 2003, Comisia a adoptat Decizia C (2003) 559/4 privind modificarea Deciziei C (2003) 85/4 din 30 ianuarie 2003 prin care Akzo Nobel Chemicals Ltd și Akcros Chemicals Ltd, precum și filialele acestora au fost obligate să se supună unor controale în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962 Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81CE] și [82 CE] (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3) și prin care s-a urmărit identificarea probelor privind eventuale practici anticoncurențiale (denumite în continuare, împreună, „decizia prin care s-a dispus inspecția”).
17

Sectorul produselor de distribuție a energiei electrice este segmentat în funcție de piețele următoarelor produse: Segment Denumire Produse Segmentul1 Tablouri generale de joasă tensiune Elemente de dulapuri de distribuție, disjunctoare, siguranțe fuzibile etc. Segmentul 2 Tablouri divizionare Elemente de dulapuri de distribuție, disjunctoare, siguranțe fuzibile etc. Segmentul 3 Suporturi de cabluri și canalizări prefabricate Suporturi de cabluri și canalizări prefabricate Segmentul 4 Tablouri terminale Elemente de dulapuri de distribuție, disjunctoare, siguranțe fuzibile, întrerupătoare și disjunctoare diferențiale etc. Segmentul 5A Echipamente electrice în aval de tabloul terminal Sisteme de aparatură ultraterminală Sisteme de control; sisteme de securitate și de protecție; componente pentru sisteme de rețele de comunicație Segmentul 5B Accesorii pentru instalația repartizată Cutii de derivație, materiale de fixare și materiale de cablare în aval de tabloul terminal și în amonte de aparatura de instalație Segmentul 5C Linii de ambianță Doze de planșeu, jgheaburi de perete, console etc. Componente industriale Produse de transformare și de alimentare Auxiliari de control și de semnalizare Echipamente destinate asigurării alimentării electrice a echipamentelor industriale cu curent alternativ sau cu curent continuu Aparate de conectare destinate asigurării comenzii unui echipament industrial
46

În principal, reclamanții solicită să fie despăgubiți pentru prejudiciul pe care l-au suferit prin eliminarea, în temeiul articolului 5 din Regulamentul nr. 2913/92, a privilegiului pe care îl conferea acestora statutul de broker maritim. Această cerere se întemeiază pe premisa potrivit căreia articolul 5 din Regulamentul nr. 2913/92 interzice menținerea privilegiului. Mai precis, articolul 5 din Regulamentul nr. 2913/92 ar fi cauza adoptării, de către Republica Franceză, a Legii nr. 2001/43, care a abolit monopolul brokerilor maritimi. Or, adoptarea articolului 5 din Regulamentul nr. 2913/92 ar angaja atât răspunderea pentru culpă, cât și răspunderea fără culpă a Comunității. Astfel, reclamanții consideră că adoptarea articolului 5 din Regulamentul nr. 2913/92 este ilegală, întrucât încalcă articolul 45 CE, principiul securității juridice, încrederea legitimă, principiul nediscriminării, principiul proporționalității, precum și dreptul de proprietate al acestora. În plus, aceștia consideră că, independent de aspectul legalității acestei dispoziții, prejudiciul suferit de brokerii maritimi în urma adoptării articolului 5 din Regulamentul nr. 2913/92 are un caracter special și anormal.
155

În sfârșit, în opinia reclamantelor, nu poate fi admis argumentul Comisiei potrivit căruia probele ar fi avut o valoare redusă în lipsa cooperării rapide. Astfel, reclamantele ar fi fost deja sancționate printr-o majorare de 25% pe baza circumstanțelor agravante pentru continuarea încălcării, astfel încât o reducere minoră a amenzii ca urmare a unei cooperări tardive ar determina o dublă luare în considerare, prin încălcarea principiului non bis in idem. În orice ipoteză, reducerea pe baza cooperării nu ar depinde de ordinea cronologică în care sunt prezentate probele [a se vedea în acest sens Decizia 2001/418/CE a Comisiei din 7 iunie 2000 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/36.545/F.3 – Aminoacizi) (JO 2001, L 152, p. 24) și Decizia 2002/742/CE a Comisiei din privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/E-1/36.604 – Acid citric) (JO 2002, L 239, p. 18)].
3

Pe alte teritorii de vânzare, Nintendo a desemnat distribuitori exclusivi independenți. Astfel, The Games Ltd, o divizie comercială a John Menzies Distribution Ltd, filială deținută integral de John Menzies plc, a devenit în august 1995 distribuitorul exclusiv al Nintendo în Regatul Unit și în Irlanda, menținându-și această calitate cel puțin până la 31 decembrie 1997.
84

Republica Federală Germania consideră că este contrară principiului securității juridice dezaprobarea ex post de către Comisie a interpretării autorității naționale competente, rezultată din perspectiva ex ante relevantă, care s-a întemeiat pe dispozițiile juridice în materie de ajutoare de stat în vigoare la momentul acordării ajutorului de stat. În acest context, Republica Federală Germania susține că era rezonabil ca, în perspectiva anterioară lunii mai 1994, reclamanta să fie calificată drept întreprindere nou-constituită care nu intra în domeniul de aplicare al Liniilor directoare privind ajutorul pentru salvare și restructurare din 1994 și care, în consecință, nu primise ajutorul pentru restructurare sub forma unei subvenții pentru investiții. În plus, conform punctului 18 litera (i) din anexa la Comunicarea Comisiei din 1979, intitulată „Modalități de aplicare a principiilor de coordonare a schemelor de ajutoare regionale” (JO 1979, C 31), „investiția în active fixe, întreprinsă sub forma preluării unei întreprinderi care s-a închis sau care s-ar fi închis dacă nu ar fi fost cumpărată, se consideră de asemenea a fi investiție inițială” [traducere neoficială]. În sfârșit, întrucât reclamanta a achiziționat activele la prețul pieței, Liniile directoare privind ajutorul pentru salvare și restructurare din 1994 nu ar exclude calificarea drept ajutor regional a subvenției pentru investiții în litigiu, acordată pentru achiziționarea acestor active.
129

În această privință, documentele prezentate ca răspuns la solicitarea Tribunalului expun motivele pentru care Comisia putea să considere că aceste angajamente nu răspundeau în mod satisfăcător acestor obiecții. Nota directorului MTF din 16 septembrie 1999 și nota referitoare la aspectele defensive întocmită de MTF pentru membrul Comisiei responsabil cu aspectele privind concurența exprimă astfel îndoielile Comisiei în ceea ce privește afirmația potrivit căreia cota de piață a noului grup propus de reclamantă, a patra forță, era de 10 %. Astfel, nu numai că First Choice deținea o cotă de piață mai importantă decât cea a celei de a patra forțe pe care reclamanta o propunea drept înlocuitor, și anume 11 %, potrivit datelor celor mai scăzute, ci și, mai ales, această valoare de 10 % ar fi fost atinsă presupunând că societatea Cosmos, care constituia unul dintre elementele acestei a patra forțe, ar fi înregistrat o creștere internă semnificativă de la un an la altul, de la 0,55 milioane de pachete turistice vândute în perioada 1998-1999 la 0,8 milioane de pachete turistice vândute în perioada 1999-2000, ceea ce reprezintă o creștere de 45 % într-un an. Or, o astfel de creștere internă era destul de greu de prevăzut ținând seama de caracteristicile pieței. De asemenea, aceste documente exprimă îndoieli și incertitudini cu privire la mai multe aspecte, precum conținutul exact al pachetelor turistice transferate noii întreprinderi, interesul pe care l-ar putea avea Cosmos, pentru care nu era foarte importantă utilizarea unei rețele de agenții, să preia rețeaua de agenții ale First Choice sau independența societății Cosmos față de cei trei principali operatori care rămâneau pe piață după realizarea concentrării și care cumpărau majoritatea biletelor de avion vândute de Cosmos. Prin urmare, angajamentele prezentate la au fost, într-adevăr, examinate de serviciile Comisiei, care au stabilit existența mai multor elemente de natură să dea naștere unor îndoieli cu privire la faptul că angajamentele respective puteau să răspundă în mod clar obiecțiilor identificate în această etapă a procedurii.
265

Reclamanta consideră în subsidiar că, deși clasificarea Comisiei era corectă, aceasta ar fi trebuit să admită că înseși încălcările clasificate în categoria încălcărilor foarte grave variau în ce privește gradul lor de gravitate și că, în comparație cu alte cauze privind înțelegeri, acordul invocat în speță constituia un exemplu de înțelegere cu intensitate și caracter anticoncurențial considerabil mai scăzute. Reclamanta indică faptul că, la momentul adoptării deciziei atacate, amenda aplicată întreprinderilor în cauză era a doua amendă ca mărime, în ordine descrescătoare, aplicată de Comisie după cea aplicată în cauza în legătură cu care s-a emis Decizia 2003/2/CE a Comisiei din 21 noiembrie 2001 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza COMP/E-1/37.512 — Vitamine) (JO 2003, L 6, p. 1). Reclamanta arată că înțelegerea a cărei existență este susținută în speță era de intensitate mult mai scăzută decât, de exemplu, cea din cauza Vitamines și decât cele aflate la originea Deciziei 2002/742/CE a Comisiei din privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza COMP/E-1/36.604 — Acid citric) (JO 2002, L 239, p. 18), a Deciziei 1999/60/CE a Comisiei din privind o procedură de aplicare a articolului [81 CE] (IV/35.691/E-4 — Conducte precalorifuge) (JO 1999, L 24, p. 1), a Deciziei 2001/418/CE a Comisiei din privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza COMP/36.545/F3 — Aminoacizi) (JO 2001, L 152, p. 24) și a Deciziei 2002/271/CE a Comisiei din privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE — cauza COMP/E-1/36.490 — Electrozi din grafit (JO 2002, L 100, p. 1). Reclamanta arată că aceste cinci cauze priveau încălcări foarte grave ale articolului 81 alineatul (1) CE. Astfel, toate acestea ar fi presupus înțelegeri care acopereau întreaga piață comună sau întregul Spațiu Economic European (SEE). Aceste înțelegeri ar fi pus în evidență încercări mult mai intensive de punere în aplicare a unor carteluri decât pretinsa înțelegere a producătorilor de plăci din ipsos, care, în comparație cu alte înțelegeri, ar fi fost un acord relativ liber și vag, lipsit de orice formă de structură sau de organizare. În aceste condiții, reclamanta consideră că respectivul cuantum inițial al amenzii care i-a fost aplicată ținând seama de gravitatea încălcării în cauză este disproporționat și contrar principiului egalității de tratament, dat fiind că acest cuantum este al treilea ca mărime în ordine descrescătoare dintre cuantumurile stabilite pentru toți participanții la celelalte înțelegeri menționate.
153

Or, deși este adevărat că serviciul public de radiodifuziune este considerat un SIEG, iar nu un serviciu de interes general fără caracter economic, trebuie totuși arătat că această calificare drept SIEG se explică mai mult prin impactul pe care radiodifuziunea ca serviciu public îl produce, de facto, asupra sectorului, de altfel concurențial și cu caracter comercial, al radiodifuziunii, decât printr-o pretinsă dimensiune comercială a radiodifuziunii ca serviciu public. După cum reiese cu claritate din Protocolul de la Amsterdam, serviciul public de radiodifuziune este „direct legat de nevoile democratice, sociale și culturale ale fiecărei societăți”. În același sens, Rezoluția Consiliului și a statelor membre din 25 ianuarie 1999 privind serviciul public de radiodifuziune (JO C 30, p. 1) arată că acest serviciu public „având în vedere funcțiile culturale, sociale și democratice pe care și le asumă pentru binele comun, are o importanță vitală pentru asigurarea democrației, a pluralismului, a coeziunii sociale și a diversității culturale și lingvistice [și] trebuie să fie în măsură să continue furnizarea unei game largi de programe […] societății în ansamblul său” [traducere neoficială] (considerentul B și punctul 7 din rezoluție).
310

În al treilea rând, o comparație cu alte decizii recente ar arăta că, în speță, Comisia s-a îndepărtat de la principiile sale referitoare la stabilirea amenzilor pe categorii. Hoechst face trimitere în această privință la Decizia 2006/460/CE a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE împotriva SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine SA, Ibiden Co., Ltd, Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd, GrafTech International, Ltd, NSCC Techno Carbon Co., Ltd, Nippon Steel Chemical Co., Ltd, Intech EDM BV și Intech EDM AG (Cauza COMP/E-2/37.667 — Grafituri speciale), în legătură cu care s-a pronunțat Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2005, Tokai Carbon și alții/Comisia, T-71/03, punctul 118 de mai sus. În cadrul acestei decizii, Comisia stabilise, printre altele, amenzi cu un cuantum de pornire de 20 de milioane de euro pentru o întreprindere care avusese o cotă de piață cuprinsă între 30 și 40 % și de 14 milioane de euro pentru o întreprindere care avusese o cotă de piață cuprinsă între 21 și 27 %. Pe de altă parte, în cadrul aceleiași decizii, în considerarea unei alte înțelegeri cu privire la grafitul special extrudat, celor două întreprinderi sancționate, a căror cotă de piață era cuprinsă între 25 și 35 %, le fuseseră aplicate amenzi cu un cuantum de plecare de 15 milioane de euro fiecare. Hoechst oferă ca dovadă versiunea neconfidențială a acestei decizii (după publicare), precum și mărturia unui funcționar al Comisiei. Ținând seama de aceste principii, Hoechst apreciază că, în ceea ce privește cuantumul de bază care s-a reținut pentru ea în prezenta cauză, ar fi trebuit să fie mult mai puțin ridicat (24,75 sau 29,7 milioane de euro după cum acest cuantum de pornire este de 14 sau de 15 milioane de euro, toate celelalte aspecte rămânând identice).