4

Tribunalul a constatat următoarele: „1 […] Încălcarea consta în stabilirea prețurilor, în convenirea unor liste de prețuri, a unor reduceri și rabaturi și a unor mecanisme de aplicare a creșterilor de prețuri, în împărțirea piețelor naționale și a clienților și în schimbul de alte informații comerciale, precum și în participarea la reuniuni regulate și în întreținerea altor contacte destinate să faciliteze încălcarea. 2 [Aalberts, Aquatis și Simplex] figurează printre destinatarii deciziei [în litigiu]. 3 Aalberts este societatea-mamă a unui grup industrial internațional, cotată la Bursa Euronext din Amsterdam (Țările de Jos). Aceasta controlează, direct sau indirect, capitalul mai multor societăți care își desfășoară activitatea în sectorul producției sau distribuției de fitinguri. La 30 august 2002, Aalberts a achiziționat totalitatea activităților IMI plc [denumită în continuare «IMI»] de fabricație și de distribuție a fitingurilor, care erau reunite în cadrul «Yorkshire Fittings Group». Această operațiune a constat în special în achiziționarea tuturor acțiunilor Raccord Orléanais SA [denumită în continuare «Raccord Orléanais»] (care a devenit ulterior Aquatis) și ale R. Woeste & Co. Yorkshire GmbH [denumită în continuare«Woeste & Co.»] (care a devenit ulterior Simplex). Aceste două întreprinderi au fost integrate în una dintre cele două activități principale ale grupului Aalberts, și anume controlul fluidelor. 4 În martie 2006, Comap, destinatar al deciziei [în litigiu] în temeiul participării sale la încălcare sub controlul Legris Industries SA și reclamantă în cauza T-377/06, a fost cedată grupului Aalberts. Prin scrisoarea din 16 aprilie 2007, Tribunalul a fost informat că toate activele și pasivele Aquatis au fost cedate Comap și că Aquatis și-a încetat existența ca entitate juridică. […] 5 La 9 ianuarie 2001, Mueller Industries Inc., un alt producător de fitinguri din cupru, a informat Comisia cu privire la existența unei înțelegeri în sectorul fitingurilor și în alte industrii conexe pe piața tuburilor din cupru și cu privire la intenția sa de a coopera în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind neaplicarea de amenzi sau reducerea cuantumului acestora în cauzele având ca obiect înțelegeri (JO 1996, C 207, p. 4, denumită în continuare «Comunicarea privind cooperarea din 1996») (considerentul (114) al deciziei [în litigiu]). 6 La 22 și 23 martie 2001, în cadrul unei investigații cu privire la tuburile și la fitingurile din cupru, Comisia a efectuat inspecții inopinate la sediile mai multor întreprinderi, dintre care IMI, la acea dată societate-mamă a Raccord Orléanais și a [Woeste & Co.], în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81 CE] și [82 CE] (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3) (considerentul (119) al deciziei [în litigiu]). 7 Ca urmare a acestor prime inspecții, în aprilie 2001, Comisia a separat investigația referitoare la tuburile din cupru în trei proceduri distincte, și anume procedura privind cazul COMP/E-1/38.069 (Tuburi sanitare din cupru), procedura privind cazul COMP/F-1/38.121 (Fitinguri) și procedura privind cazul COMP/E-1/38.240 (Tuburi industriale) (considerentul (120) al deciziei [în litigiu]). […] 9 Începând din februarie/martie 2002, Comisia a adresat părților în cauză mai multe solicitări de informații în temeiul articolului 11 din Regulamentul nr. 17, iar ulterior în temeiul articolului 18 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269) (considerentul (122) al deciziei [în litigiu]). 10 În septembrie 2003, IMI a formulat o cerere prin care urmărea să beneficieze de Comunicarea privind cooperarea din 1996. Această cerere a fost urmată de cea a grupului Delta (martie 2004) și de cea a FRA.BO SpA [denumită în continuare «FRA.BO»] (iulie 2004). Această din urmă cerere de clemență a fost formulată în mai 2005 de Advanced Fluid Connections plc (denumită în continuare «AFC»). FRA.BO a prezentat în special informații care au atras atenția Comisiei asupra faptului că încălcarea a continuat în perioada 2001-2004, și anume după inspecțiile efectuate de aceasta (considerentele (115)-(118) ale deciziei [în litigiu]). 11 La 22 septembrie 2005, Comisia a inițiat, în cadrul cazului COMP/F-1/38.121 (Fitinguri), o procedură de constatare a încălcării și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile care a fost notificată [intimatelor], între alți destinatari (considerentele (123) și (124) ale deciziei [în litigiu]). 12 La 20 septembrie 2006, Comisia a adoptat decizia [în litigiu]. 13 La articolul 1 al deciziei [în litigiu], Comisia a constatat că [intimatele] au participat la încălcare în următoarele perioade: — Aalberts, în perioada 25 iunie 2003-1 aprilie 2004; — Aquatis și Simplex, în perioada 31 ianuarie 1991-22 martie 2001, în calitate de membri ai grupului IMI, și în perioada 25 iunie 2003-1 aprilie 2004, în calitate de membri ai grupului Aalberts. 14 Pentru această încălcare, la articolul 2 literele (a) și (b) din decizia [în litigiu], Comisia a aplicat [intimatelor] următoarele amenzi: «a) [Aalberts]: 100,80 milioane de euro dintre care în solidar cu: [Aquatis]: 55,15 milioane de euro și [Simplex]: 55,15 milioane de euro b) 1. [IMI], în solidar cu IMI Kynoch Ltd: 48,30 milioane de euro dintre care în solidar cu: […] [Aquatis]: 48,30 milioane de euro și [Simplex]: 48,30 milioane de euro 2. [Aquatis] și [Simplex] răspund în solidar pentru suma suplimentară de: 2,04 milioane de euro.» 15 În temeiul articolului 3 din decizia [în litigiu], întreprinderile prevăzute la articolul 1 din aceasta erau ținute să pună imediat capăt încălcării, în măsura în care nu au făcut deja acest lucru, și să evite repetarea oricărui act sau comportament descris la articolul 1 și a oricărui act sau comportament care are un obiect sau un efect identic sau similar. 16 În vederea stabilirii cuantumului amenzii impuse fiecărei întreprinderi, Comisia a aplicat în decizia [în litigiu] metoda prevăzută de Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) [CO] (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69, denumite în continuare «Liniile directoare din 1998»). 17 În ceea ce privește, în primul rând, stabilirea cuantumului de plecare al amenzii în funcție de gravitatea încălcării, Comisia a calificat încălcarea ca fiind foarte gravă, având în vedere însăși natura acesteia, precum și întinderea sa geografică (considerentul (755) al deciziei [în litigiu]). 18 Apreciind în continuare că exista o disparitate considerabilă între întreprinderile în cauză, Comisia a procedat la un tratament diferențiat, întemeindu-se în acest scop pe importanța relativă a acestora pe piața relevantă, determinată de cotele lor de piață. Pe această bază, Comisia a împărțit întreprinderile în cauză în șase categorii, întemeindu-se pe cotele respective din cifra de afaceri aferentă produsului vizat în prezenta procedură, realizată de fiecare dintre întreprinderi la scara SEE [Spațiul Economic European] în anul 2000, mai puțin în ceea ce privește Aalberts și AFC, pentru care Comisia a luat în considerare anul 2003 (considerentul (758) al deciziei [în litigiu]). 19 Aalberts a fost clasată în prima categorie, pentru care cuantumul de plecare s-a stabilit la 60 de milioane de euro, în timp ce IMI a fost clasată în cea de a doua categorie, pentru care cuantumul de plecare s-a stabilit la 46 de milioane de euro (considerentul (765) al deciziei [în litigiu]). 20 În continuare, Comisia a majorat cu 10 % pentru fiecare an de participare la înțelegere cuantumul de plecare al amenzii aplicate fiecărei întreprinderi în cauză și, după caz, cu 5 % pentru fiecare perioadă cuprinsă între șase luni și un an. În ceea ce privește perioada 31 decembrie 1988-31 ianuarie 1991, Comisia a considerat adecvată majorarea amenzii cu 5 % pe an, având în vedere întinderea geografică limitată a înțelegerii în această perioadă (considerentul (775) al deciziei [în litigiu]). 21 În sfârșit, continuarea participării la încălcare ulterior inspecțiilor Comisiei, și anume în perioada 21 iunie 2003-25 aprilie 2004, a fost considerată drept o circumstanță agravantă care justifică aplicarea unei majorări cu 60 % a cuantumului de bază al amenzii aplicate [intimatelor] (considerentele (779) și (782) ale deciziei [în litigiu]).”