Legalitatea actului atacat trebuie apreciată în funcție de elementele de fapt și de drept existente la data la care a fost adoptat actul. În consecință, dispozițiile aplicabile unui act sunt, în principiu, dispozițiile în vigoare la data la care acest act a fost adoptat, cu condiția să nu se deroge de la această normă printr‑o dispoziție specială.

În plus, legile de modificare a unei dispoziții legislative se aplică, cu excepția unei derogări, efectelor viitoare ale unor situații apărute sub incidența legii vechi. Numai în situațiile apărute și constituite definitiv sub incidența normei precedente, care instituie drepturi dobândite, lucrurile nu stau astfel.

În această privință, principiile neretroactivității și securității juridice nu pot fi extinse până la a împiedica în general aplicarea unei noi norme pentru efectele viitoare ale unor situații generate sub incidența normei vechi. Dimpotrivă, autoritatea de reglementare are libertatea de a efectua în orice moment modificările pe care le consideră conforme cu interesul serviciului, chiar și atunci când dispozițiile introduse sunt mai puțin favorabile funcționarilor sau agenților, însă cu condiția să nu se aducă atingere drepturilor legal dobândite de funcționari sau de agenți, iar persoanele vizate în mod special de noua reglementare să fie tratate în mod identic.

Astfel, atunci când Comisia adoptă, la peste un an după intrarea în vigoare a statutului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1023/2013 (noul statut), o decizie de nepromovare cu privire la exercițiul de promovare 2013, aceasta este obligată, în vederea adoptării deciziei respective, să aplice prin analogie dispozițiile noului statut în vigoare în acel moment, și anume articolul 45 alineatul (1), anexa I secțiunea A punctul 1 și articolul 30 alineatele (1) și (2) din anexa XIII la noul statut, care limitează la gradul AD 12 evoluția carierei funcționarilor care aparțin grupului de funcții AD atunci când aceștia nu au fost încadrați printr‑o decizie a autorității împuternicite să facă numiri pe unul dintre posturile‑tip care permit o evoluție dincolo de acest grad.

În plus, în ceea ce privește exercițiile de promovare și, prin analogie, exercițiile de reîncadrare care nu ar fi fost încheiate la 31 decembrie 2013, noul statut nu prevede nicio dispoziție derogatorie în ceea ce privește aplicabilitatea imediată a articolului 45 alineatul (1) din statutul menționat coroborat cu anexa I secțiunea A punctul 1 la acest statut. În această privință, noul statut prezintă o diferență în raport cu statutul din 2004. Astfel, articolul 6 al doilea paragraf din anexa XIII la statutul din 2004, în vigoare încă, prevede că, pentru deciziile de promovare care încep să producă efecte înainte de intrarea în vigoare a statutului menționat, la 1 mai 2004, se aplică dispozițiile în vigoare la data intrării în vigoare a acestor promovări.

În acest context, refuzul reîncadrării unui agent temporar cu gradul AD 12 care intră sub incidența articolului 2 litera (d) din Regimul aplicabil celorlalți agenți și care beneficiază de un contract pe durată nedeterminată, în temeiul normelor noului statut cu privire la promovarea și plafonarea carierei administratorilor, nu ar implica nerespectarea principiilor neretroactivității și securității juridice decât în ipoteza în care, aplicând aceste dispoziții, instituția ar fi repus în discuție drepturile dobândite de persoana interesată înainte de 1 ianuarie 2014.

Or, în ceea ce privește deciziile referitoare la o promovare, întrucât funcționarii aveau, până la data intrării în vigoare a noului statut, doar vocație la o promovare, iar aceasta era condiționată de o decizie care intra în competența autorității împuternicite să facă numiri pe care aceasta din urmă nu o adoptase încă, în speță, la 1 ianuarie 2014, astfel de funcționari nu pot invoca un drept dobândit în ceea ce privește menținerea unei vocații la această promovare ulterior datei respective. Acest principiu se aplică de asemenea, prin analogie, unei decizii referitoare la reîncadrarea unui agent temporar care intră sub incidența articolului 2 litera (d) din Regimul aplicabil celorlalți agenți și care beneficiază de un contract pe durată nedeterminată.

Astfel, la fel ca orice promovare a unui funcționar, reîncadrarea unui asemenea agent este condiționată de o decizie a autorității abilitate să încheie contractele de muncă, adoptată în urma unei comparări a meritelor agenților temporari pe durată nedeterminată care îndeplineau condițiile pentru o eventuală reîncadrare.

(a se vedea punctele 39-42 și 44-48)

Trimitere la:

Curte: Hotărârea din 7 februarie 1979, Franța/Comisia, 15/76 și 16/76, EU:C:1979:29, punctul 7, și Hotărârea din 22 decembrie 2008, Centeno Mediavilla și alții/Comisia, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, punctele 61-63

Tribunalul de Primă Instanță: Hotărârea din 15 iulie 2004, Valenzuela Marzo/Comisia, T‑384/02, EU:T:2004:239, punctul 98

Tribunalul Uniunii Europene: Hotărârea din 10 noiembrie 2010, OAPI/Simões Dos Santos, T‑260/09 P, EU:T:2010:461, punctul 48 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 13 octombrie 2015, Comisia/Verile și Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, punctul 152

Tribunalul Funcției Publice: Hotărârea din 31 ianuarie 2008, Di Bucci/Comisia, F‑98/05, EU:F:2008:11, punctul 43 și jurisprudența citată, Hotărârea din 10 septembrie 2009, Behmer/Parlamentul, F‑47/07, EU:F:2009:103, punctul 52 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 16 iulie 2015, EJ și alții/Comisia, F‑112/14, EU:F:2015:90, punctul 59