CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

PAOLO MENGOZZI

prezentate la 12 mai 2011( )

Cauza C‑281/10 P

PepsiCo, Inc.

„Recurs – Desene sau modele industriale comunitare – Întinderea controlului jurisdicțional asupra deciziilor OAPI în domeniul desenelor sau modelelor industriale – Gradul de libertate a autorului – Noțiunea «utilizator avizat»”





1. Prezenta cauză este prima în care se solicită Curții să se pronunțe cu privire la Regulamentul nr. 6/2002( ) în cadrul unui recurs împotriva unei hotărâri pronunțate de Tribunal( ). Dincolo de soluția concretă care urmează să fie dată prezentei cauze, aceasta este prima ocazie în care vor putea fi clarificate unele aspecte hotărâtoare pentru a defini restricțiile și modalitățile controlului pe care instanțele Uniunii îl pot exercita asupra deciziilor luate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (denumit în continuare „OAPI”) în domeniul desenelor și modelelor industriale comunitare.

I – Cadrul juridic

2. Regulamentul nr. 6/2002 (denumit în continuare de asemenea „regulamentul”) este rezultatul unui proces legislativ lung și dificil, care nu este nevoie să fie rezumat aici, ale cărui începuturi pot fi datate la sfârșitul anilor ’50( ). La articolul 3 din regulament se definește „desenul sau modelul industrial”( ) drept „aspectul exterior al unui produs sau al unei părți a acestuia, care îi conferă, în special, caracteristicile liniilor, contururilor, culorilor, formei, texturii și/sau materialelor și/sau ornamentației produsului în sine”.

3. Articolul 4 din regulament, intitulat „Condiții de protecție”, prevede următoarele:

„ (1) Un desen sau un model industrial este protejat printr‑un desen sau model industrial comunitar numai dacă are caracter individual și de noutate.

[…]”

4. Articolul 5 și articolul 6 din regulament definesc cele două criterii specificate la articolul 4, și anume criteriul noutății și, respectiv, cel al caracterului individual al desenului sau modelului industrial.

5. Articolul 5, intitulat „Noutatea”, prevede:

„(1) Se consideră că un desen sau model industrial reprezintă o noutate dacă niciun desen sau model identic nu a fost făcut public:

(a) în cazul unui desen sau model industrial comunitar neînregistrat, înainte de data la care desenul sau modelul pentru care se solicită protecție a fost făcut public pentru prima dată;

(b) în cazul unui desen sau model industrial comunitar înregistrat, înainte de data de depunere a cererii de înregistrare a desenului sau modelului pentru care se solicită protecție sau, dacă se revendică o prioritate, înainte de data de prioritate.

(2) Desenele sau modelele sunt considerate identice dacă caracteristicile lor diferă între ele numai la nivelul unor detalii nesemnificative.”

6. Articolul 6, intitulat „Caracterul individual”, prevede următoarele:

„(1) Se consideră că un desen sau un model industrial are caracter individual dacă impresia globală pe care o produce asupra utilizatorului avizat diferă de impresia produsă asupra unui asemenea utilizator de orice alt desen sau model care a fost făcut public:

(a) în cazul unui desen sau model industrial comunitar neînregistrat, înainte de data la care desenul sau modelul pentru care se solicită protecție a fost făcut public pentru prima dată;

(b) în cazul unui desen sau model industrial comunitar înregistrat, înainte de data de depunere a cererii de înregistrare sau, dacă se revendică o prioritate, înainte de data de prioritate.

(2) Pentru aprecierea caracterului individual trebuie să se ia în considerare gradul de libertate a autorului în elaborarea desenului sau a modelului.”

7. Noțiunea „impresie globală” produsă de desen și noțiunea „grad de libertate” a autorului se regăsesc nu numai la articolul 6, ci și la articolul 10 din regulament, intitulat „Domeniul de aplicare a protecției”. Acesta prevede:

„(1) Protecția conferită de desenul sau modelul industrial comunitar se întinde asupra oricărui desen sau model care nu produce asupra utilizatorului avizat o impresie vizuală globală diferită.

(2) Pentru stabilirea întinderii protecției, trebuie să se ia în considerare gradul de libertate pe care‑l deține autorul în realizarea desenului sau a modelului.”

8. Articolul 25 din regulament, dedicat „Cauzelor nulității”, prevedea, în versiunea aplicabilă faptelor care fac obiectul prezentului litigiu, următoarele:

„(1) Un desen sau un model industrial comunitar poate fi declarat nul numai dacă:

(a) desenul sau modelul nu corespunde definiției menționate la articolul 3 litera (a);

(b) desenul sau modelul nu îndeplinește condițiile stabilite de articolele 4-9;

(c) în temeiul unei hotărâri judecătorești, titularul nu are dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar în înțelesul articolului 14;

(d) desenul sau modelul industrial comunitar se află în conflict cu un desen sau model anterior care a fost divulgat publicului după data depunerii cererii de înregistrare sau – în cazul în care s‑a revendicat o prioritate – după data de prioritate a desenului sau modelului comunitar și care este protejat începând cu o dată anterioară prin înregistrarea unui desen sau model industrial comunitar sau prin cerere de înregistrare a unui astfel de desen sau model ori prin înregistrarea unui desen sau model într‑un stat membru sau printr‑o cerere de obținere a dreptului aferent;

[…]”

9. Controlul jurisdicțional asupra deciziilor OAPI în domeniul desenelor sau modelelor industriale este prevăzut la articolul 61 din regulament, care este intitulat „Acțiune în fața Curții de Justiție” și care prevede următoarele:

„(1) Hotărârile camerelor de recurs prin care se pronunță asupra unei căi de atac pot face obiectul unei acțiuni în fața Curții de Justiție.

(2) Acțiunea se înaintează pe motive de necompetență, încălcarea unor norme fundamentale de procedură, nerespectarea tratatului, nerespectarea dispozițiilor prezentului regulament sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestuia sau abuzul de putere.

(3) Curtea de Justiție are competența atât de a anula, cât și de a modifica hotărârea atacată.

[…]”

II – Situația de fapt și procedura în fața OAPI

10. La data de 17 iulie 2003, societatea Grupo Promer Mon‑Graphic, SA (denumită în continuare „Promer”) a prezentat OAPI o cerere de înregistrare a unui desen sau model industrial comunitar referitor la un produs descris ca „foaie metalică pentru jocuri”( ). Desenul a fost înregistrat cu nr. 53186‑01. Reprezentarea grafică a desenului este următoarea:

11. În cerere s‑a revendicat prioritatea desenului sau modelului industrial spaniol nr. 157098, pentru care s‑a prezentat cerere la data de 8 iulie 2003.

12. La 9 septembrie 2003, societatea PepsiCo, Inc. (denumită în continuare „PepsiCo”) a prezentat la OAPI cererea de înregistrare a unui desen nr. 74463‑01, referitor la un produs identificat ca „articol promoțional pentru jocuri” („promotional item for games”). Și în acest caz a fost revendicată prioritatea unui desen spaniol, desenul nr. 157156, pentru care s‑a prezentat cerere la 23 iulie 2003. Reprezentarea grafică a desenului este următoarea:

13. Ambele desene se referă la jocuri mici de colecție pentru copii, adesea distribuite drept cadou în ambalajul altor produse. Este vorba despre așa‑numitele pogs (în spaniolă indicate în general ca tazos).

14. La data de 4 februarie 2004, Promer a atacat desenul înregistrat de PepsiCo în fața diviziei de anulare a OAPI, invocând un conflict cu desenul său anterior în temeiul articolului 25 alineatul (1) litera (d) din regulament. Divizia de anulare a admis cererea prin Decizia din 20 iunie 2005, declarând, așadar, nul desenul înregistrat de PepsiCo. Potrivit diviziei de anulare, cele două desene în conflict prezintă asemănări de natură să producă aceeași impresie globală asupra utilizatorului avizat.

15. PepsiCo a atacat cu succes decizia diviziei de anulare în fața camerei de recurs. Camera de recurs a constatat în special că, în evaluarea impresiei globale create de desenele în conflict, trebuie să se țină seama, potrivit regulamentului, de gradul de libertate de care dispune autorul pentru realizarea desenului sau a modelului industrial. Divizia de anulare a constatat că, în cazul în speță, acest grad de libertate a fost foarte ridicat, deoarece a considerat drept cadru de referință întreaga gamă de articole promoționale posibile, care sunt, desigur, foarte numeroase. Potrivit camerei de recurs, în schimb, cadrul de referință care trebuie avut în vedere în acest caz este acela mai restrâns al pogs (sau tazos): prin urmare, întrucât unele elemente, precum forma circulară, sunt obligatorii pentru aceste produse, deoarece constituie o trăsătură constantă a lor, gradul de libertate reală a autorului este mult mai restrâns decât cel avut în vedere de divizia de anulare. Pe baza acestor considerații, camera de recurs a apreciat că diferențele, chiar și limitate, dintre cele două desene în conflict erau suficiente pentru a exclude că acestea produc asupra unui utilizator avizat aceeași impresie globală. Camera de recurs a anulat, așadar, decizia diviziei de anulare și a afirmat valabilitatea desenului înregistrat de PepsiCo.

III – Hotărârea atacată

16. Promer a atacat decizia camerei de recurs în fața Tribunalului, care a pronunțat Hotărârea din 18 martie 2010, cauza T‑9/07, Grupo Promer Mon Graphic/OAPI – PepsiCo (denumită în continuare: „hotărârea atacată”)( ).

17. În hotărârea atacată, Tribunalul a confirmat, în mare parte, evaluările juridice ale camerei de recurs. În special, a confirmat că noțiunea „conflict” între desene, în sensul articolului 25 din regulament, înseamnă că acestea produc aceeași impresie globală asupra utilizatorului avizat( ). De asemenea, a confirmat că domeniul de referință pentru stabilirea gradului de libertate a autorului nu este constituit din toate articolele promoționale, ci în special din pogs( ): libertatea efectivă a creatorului este, așadar, mai curând limitată.

18. Totuși, în opinia Tribunalului, chiar în limitele înguste lăsate creativității autorului pentru a realiza noi desene pentru pogs, ar fi fost posibil ca desenul înregistrat de PepsiCo să atingă un grad mai mare de diferențiere față de desenul înregistrat de Promer. În special, la punctele 79-81 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat următoarele (sublinierea noastră):

„79 [...] ambele desene sau modele în cauză au un cerc concentric situat la aproximativ o treime din distanța dintre marginea și centrul discului. La punctul 22 din decizia atacată, camera de recurs a relevat această similitudine, precizând că cercul menționat este destinat să evoce ideea că partea centrală este ușor ridicată. Totuși, trebuie să se considere că această parte centrală putea fi delimitată printr‑o altă formă decât un cerc. Dovada în acest sens este că din cererea de înregistrare a desenului sau modelului industrial atacat, care figurează în dosarul OAPI transmis Tribunalului, reiese că desenul sau modelul industrial atacat revendică prioritatea unui desen sau model industrial spaniol nr. 157156 care are trei variante și că această parte centrală ridicată este, în funcție de variantă, delimitată printr‑un un cerc, printr‑un triunghi sau printr‑un hexagon. În plus, această considerație nu poate fi repusă în discuție prin argumentul invocat de OAPI în ședință potrivit căruia era necesar ca forma să fie elementară pentru a nu deforma imaginea care poate decora discul, deoarece o formă triunghiulară, hexagonală sau chiar pătrată ori ovală, în locul unei forme circulare, nu ar fi provocat o distorsionare mai importantă a imaginii. În plus, această considerație nu mai poate fi repusă în discuție prin argumentul invocat de OAPI potrivit căruia era necesar un cerc pentru ca această parte centrală ridicată să poată fi convexă, deoarece s‑ar fi putut utiliza, între altele, o formă ovală.

80 [...] desenele sau modelele industriale în cauză prezintă o similitudine prin faptul că marginea îndoită a discului este ridicată în raport cu partea de mijloc a acestuia, situată între margine și partea centrală ridicată.

81 [...] desenele sau modelele industriale în cauză prezintă o similitudine în ceea ce privește proporțiile părții centrale ridicate și, respectiv, ale părții de mijloc a discului, situată între margine și partea centrală ridicată.”

19. Pe baza observațiilor menționate, Tribunalul a considerat că diferențele dintre desenele sau modelele industriale în conflict nu sunt suficiente pentru a produce asupra utilizatorului avizat o impresie globală diferită( ) și, prin urmare, a anulat decizia camerei de recurs.

IV – Procedura în fața Curții și concluziile părților

20. Prezentul recurs a fost primit la grefă la 4 iunie 2010. Prin intermediul acestuia, societatea recurentă, PepsiCo, solicită Curții:

– anularea hotărârii atacate;

– respingerea definitivă a cererii prezentate Tribunalului în primă instanță de către reclamantă sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal;

– obligarea reclamantei din procedura în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

21. Promer, reclamanta din procedura în primă instanță, solicită Curții:

– respingerea recursului;

– obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

22. OAPI a intervenit în susținerea recurentei și propune admiterea recursului.

23. Părțile au fost ascultate în cadrul ședinței din 10 martie 2011.

V – Cu privire la recurs

24. În susținerea recursului formulat, recurenta invocă un motiv unic, care cuprinde cinci aspecte. În continuare le vom analiza unul câte unul.

A – Cu privire la primul aspect al motivului unic, referitor la limitele libertății autorului

1. Argumentele părților

25. Prin intermediul primului aspect al motivului, recurenta susține că Tribunalul a aplicat în mod eronat principiul potrivit căruia, atunci când se compară două desene în conflict, trebuie avute în vedere eventualele limite ale libertății de creație a autorului. În special, deși a observat în mod întemeiat că, în cazul în speță, aceste limite erau mai curând stricte, iar libertatea autorului era limitată, Tribunalul ar fi considerat apoi, ca elemente de similitudine care pot face prea similare cele două desene, aspectele caracteristice ale tuturor pogs, aspecte care, în opinia recurentei, nu ar fi putut fi diferite. Acestea ar fi, în opinia PepsiCo, forma circulară a părții centrale, marginea ridicată și proporțiile respective ale părții centrale și ale părții de mijloc a discului: ar fi vorba, astfel, despre trei elemente tipice ale tuturor obiectelor din categoria de referință, impuse chiar de funcția produselor. În plus, forma circulară a părții de mijloc ar fi necesară astfel încât, atunci când sunt apăsați cu un deget, pogs să emită un sunet( ).

26. OAPI este de acord cu argumentul recurentei, chiar dacă există câteva nuanțe ușor diferite. În special, în opinia OAPI, forma circulară a părții centrale, deși nu este obligatorie din punct de vedere funcțional, ar fi impusă totuși de piața pe care aceasta este general răspândită și utilizată pentru acest tip de produse. Ea ar reprezenta astfel o limitare a libertății autorului desenului.

27. La rândul său, Promer solicită respingerea argumentelor recurentei și consideră că acestea urmăresc, în realitate, să repună în discuție aprecierile Tribunalului cu privire la situația de fapt.

2. Apreciere

28. Primul aspect al motivului recursului se referă la unul dintre elementele esențiale ale reglementării comunitare privind desenele, și anume rolul care trebuie să fie recunoscut libertății de care poate beneficia efectiv autorul din punct de vedere creativ. Regulamentul, astfel cum am văzut din expunerea cadrului juridic, menționează limitele libertății de creație atât la articolul 6, referitor la caracterul individual al desenelor, cât și la articolul 10, referitor la întinderea protecției: în ambele cazuri, se prevede că „trebuie să se ia în considerare gradul de libertate a autorului în elaborarea desenului sau a modelului”.

29. Necesitatea de a ține seama de libertatea de creație a autorului se explică având în vedere că anumite caracteristici ale produsului la care se referă desenul sau modelul industrial sunt, se poate spune, „obligatorii”: prin urmare, în ceea ce le privește, autorul nu are libertatea de a le modifica, iar similitudinea lor cu cele ale altui desen nu poate fi considerată semnificativă. De exemplu, între două desene referitoare la două mese de bucătărie, faptul că ambele prevăd o masă cu patru picioare nu va constitui, de regulă, un element semnificativ, pentru că cele patru picioare sunt o caracteristică constantă pentru mesele de bucătărie în majoritatea cazurilor. În general, în cazul desenelor caracterizate prin limitări semnificative ale libertății de creație a autorului, chiar și diferențele mici pot fi suficiente pentru a produce o impresie globală diferită.

30. Un aspect care trebuie să fie clarificat, dar pentru care regulamentul nu oferă un răspuns, privește tipurile de limitări ale libertății autorului care trebuie să fie luate în considerare. Astfel cum am văzut din expunerea argumentelor părților, există, în esență, două poziții posibile. Se poate considera că singurele limitări care trebuie să fie avute în vedere sunt cele de natură strict funcțională: și anume, caracteristicile pe care trebuie să le aibă produsul la care se referă desenul, pentru a‑și putea îndeplini funcția. Această noțiune a fost folosită în mod implicit de Tribunal și nu a fost contestată de recurentă, care și‑a întemeiat argumentele pe aceasta. În schimb, în opinia OAPI, trebuie să fie luate în considerare și caracteristicile desenului sau modelului care, deși nu sunt obligatorii din punct de vedere funcțional, sunt obligatorii prin faptul că piața se așteaptă ca produsele să aibă aceste caracteristici: în prezenta cauză, o astfel de caracteristică ar fi forma circulară a părții centrale a pogs( ). Astfel, în opinia OAPI, ar trebui să fie luată în considerare și o limitare de acest tip.

31. Având în vedere că noțiunea de limitări ale libertății autorului, utilizată de Tribunal, nu este contestată, Curtea nu trebuie să se pronunțe neapărat cu privire la acest aspect. Observăm totuși că, în opinia noastră, noțiunea care trebuie să fie admisă este cea de tip funcțional pe care Tribunalul și‑a însușit‑o în hotărârea atacată. Cu alte cuvinte, limitele libertății de creație care trebuie să fie luate în considerare potrivit regulamentului sunt numai cele impuse de necesitatea ca produsul să îndeplinească o anumită funcție: de exemplu, în cazul pogs, faptul că nu au margini ascuțite care ar putea fi periculoase pentru un copil.

32. Dimpotrivă, eventualele caracteristici „standard”, la care piața se așteaptă, dar care nu sunt necesare din punct de vedere tehnic, nu pot fi considerate limitări ale libertății autorului, având în vedere obiectivul urmărit de normele privind protecția desenelor sau modelelor. Aceste norme au, astfel, scopul fundamental de a recompensa, printr‑un sistem de protecție, pe cei care realizează produse inovative. A recunoaște că o simplă așteptare a pieței ar putea justifica uniformitatea forțată, considerând că anumite caracteristici ale unui desen sau model industrial nu pot fi modificate, este în mod clar contrar acestuia.

33. Observațiile din cuprinsul punctului anterior sunt confirmate de examinarea lucrărilor pregătitoare, care însă, potrivit jurisprudenței constante a Curții( ), nu este decisivă. În propunerea inițială de regulament prezentată de Comisie la 3 decembrie 1993( ), în comentariul referitor la articolul 11, care corespunde în prezent articolului 10, se prevede: „Desenele sau modelele industriale cu caracteristici funcționale marcate, în care autorul trebuie să respecte parametrii prestabiliți, vor avea, probabil, mai multe similitudini decât desenele în care autorul a putut beneficia de cea mai mare libertate. Pentru acest motiv, alineatul (2) stabilește un al doilea principiu, în temeiul căruia pentru aprecierea similitudinii dintre un desen sau model industrial anterior și un desen sau model posterior trebuie să se ia în considerare libertatea autorului” (sublinierea noastră). Se vorbește, astfel cum se poate observa, de caracteristici funcționale: și celelalte versiuni lingvistice ale propunerii sunt în același sens( ).

34. Având în vedere cele de mai sus, aprecierea limitelor creativității autorului, în fiecare caz în parte, constituie totuși, în mod evident, o apreciere de fapt, de care Curtea nu se poate interesa, cu excepția cazului denaturării, în cadrul unui recurs împotriva unei hotărâri a Tribunalului.

35. În prezenta cauză, ni se pare incontestabil că argumentele invocate de recurentă urmăresc doar să repună în discuție aprecierile de fapt realizate de instanța de prim grad. Astfel, ceea ce contestă PepsiCo în esență este faptul că Tribunalul ar fi considerat, în mod greșit, că autorul poate modifica anumite aspecte ale desenului care, în opinia sa, ar fi, în schimb, obligatorii și nemodificabile. Este clar totuși că aprecierea, în privința unui anumit desen, a aspectelor care nu sunt supuse libertății de creație a autorului este o apreciere de fapt, în legătură cu care Curtea nu poate, așadar, să repună în discuție aprecierile realizate de Tribunal. Tribunalul a considerat că pogs își pot păstra natura și proprietățile, chiar în cazul în care au, în special, o parte centrală de formă triunghiulară, hexagonală sau ovală, iar nu o formă circulară: nu este de competența Curții să reexamineze aceste aprecieri.

36. Prin urmare, considerăm că primul aspect al motivului unic de recurs trebuie să fie considerat inadmisibil.









B – Cu privire la al doilea aspect al motivului unic, referitor la noțiunea „utilizator avizat”

1. Argumentele părților

37. Potrivit recurentei, Tribunalul ar fi utilizat ca public de referință pentru a aprecia efectul desenelor în conflict nu „utilizatorul avizat” prevăzut de regulament, ci mai curând „consumatorul mediu”, la care trebuie să se facă referire în vederea aplicării dispozițiilor cuprinse în regulamentul privind mărcile comunitare. Acest lucru ar rezulta în mod evident în special din cuprinsul punctelor 82 și 83 din hotărârea atacată, în care Tribunalul a constatat următoarele (sublinierea noastră):

„82 În lipsa oricărei constrângeri specifice impuse autorului, similitudinile indicate […] privesc elemente pentru care exista o libertate a autorului în realizarea desenului sau modelului atacat. Reiese că acestea vor reține atenția utilizatorului avizat, cu atât mai mult cu cât, astfel cum a precizat însăși intervenienta, fețele superioare sunt, în speță, cele mai vizibile pentru acest utilizator.

83 [...] Totuși, trebuie să se constate că, întrucât gradul de convexitate este foarte redus, având în vedere grosimea ea însăși redusă a discurilor, această convexitate nu va fi percepută cu ușurință de utilizatorul avizat, în special de sus, ceea ce confirmă produsele comercializate efectiv, astfel cum figurează acestea în dosarul OAPI transmis Tribunalului.”

38. Potrivit recurentei, deși Tribunalul a menționat utilizatorul avizat, nu consumatorul mediu, de fapt l‑ar fi folosit ca referință pe acesta din urmă. Acest lucru ar fi demonstrat în special de expresiile evidențiate cu caractere italice la cele două puncte de mai sus: prin acestea, Tribunalul ar dovedi că nu ia în considerare faptul că utilizatorul avizat este mai puțin „superficial” decât consumatorul mediu. Ar fi simplist, prin urmare, să se ia în considerare numai elementele mai ușor vizibile ale produsului (la punctul 82) și diferențele mai ușor de perceput dintre desenele în conflict (la punctul 83). Dimpotrivă, utilizatorul avizat ar fi perfect capabil să perceapă chiar diferențele puțin evidente și referitoare la părțile puțin vizibile ale produselor caracterizate de desenele în conflict.

39. OAPI este de acord cu argumentele recurentei și adaugă că Tribunalul s‑a situat în mod greșit în perspectiva unui consumator care își amintește desenele în conflict, mai degrabă decât în perspectiva unui consumator care le compară în mod direct. Comparația bazată pe amintiri ar fi tipică pentru domeniul mărcilor, dar în domeniul desenelor sau modelelor industriale ar trebui să se conceapă mai degrabă o comparație directă a produselor caracterizate de desenele în conflict.

2. Apreciere

40. Motivul este, în opinia noastră, în parte inadmisibil și în parte neîntemeiat.

41. În primul rând, Tribunalul a utilizat astfel în mod corect ca public de referință nu „consumatorul mediu”, ci „utilizatorul avizat”, în conformitate cu regulamentul. Acest lucru este menționat în mod expres în hotărârea atacată și nu există elemente pentru a susține că situația este diferită.

42. După cum se știe, problema este că regulamentul nu definește noțiunea „utilizator avizat”, astfel încât, în lipsa unor hotărâri judecătorești care să clarifice până în prezent acest concept, unele incertitudini sunt încă posibile.

43. Este evident că utilizatorul avizat, menționat în regulament, nu este nici consumatorul mediu la care trebuie să se facă referire pentru a aplica normele în domeniul mărcilor, căruia nu i se cer cunoștințe specifice și care, în general, nu face o comparație directă între mărcile în conflict, însă nu este nici persoana de specialitate la care se face referire pentru a aprecia brevetabilitatea unei invenții. Putem spune că utilizatorul avizat este un fel de figură intermediară între cele două menționate anterior. Acesta nu este, așadar, un consumator în general, care ar putea intra în contact și din pură întâmplare, fără cunoștințe speciale, cu produsul caracterizat de un anumit desen sau model industrial. Nu este însă nici un expert care deține cunoștințe tehnice aprofundate.

44. Examinarea lucrărilor pregătitoare ale regulamentului confirmă această definiție „intermediară”. În special, în comentariul referitor la alineatul (1) al articolului 6 din proiectul inițial( ), Comisia a constatat următoarele:

„Persoana care trebuie să fie luată ca referință pentru a aprecia impresia globală de diferențiere este «utilizatorul avizat». Acesta din urmă poate fi – dar nu trebuie să fie neapărat – consumatorul final, care poate să nu cunoască absolut deloc aspectul produsului (de exemplu dacă acesta este o piesă internă a unei mașini sau a unui dispozitiv înlocuit în timpul unei reparații). În aceste cazuri, «utilizatorul avizat» este persoana care înlocuiește piesa. Se presupune că are un anumit nivel de cunoștințe sau de noțiuni de desen industrial, în funcție de natura acestuia din urmă. Totuși, expresia «utilizator avizat» înseamnă de asemenea că similitudinea nu trebuie să fie stabilită de «specialiștii în desen industrial».”

45. În acest sens, Tribunalul a identificat în mod corect utilizatorul avizat care trebuie luat ca punct de referință pentru a aprecia desenele în conflict în prezenta cauză. Și a făcut‑o, trebuie subliniat acest lucru, preluând identificarea făcută de camera de recurs, potrivit căreia utilizatorul avizat al pogs putea fi atât un copil de 5-10 ani (consumatorul final al produsului), cât și „directorul de marketing al unei societăți care utilizează acest tip de produse pentru a‑și promova produsele proprii”( ). Tribunalul a mai precizat că „utilizatorul avizat este dotat cu o vigilență specifică și dispune de o anumită cunoaștere a stadiului anterior al tehnicii, și anume a patrimoniului de desene sau modele aferente produsului în cauză care au fost divulgate la data depunerii cererii de înregistrare a desenului sau modelului industrial atacat sau, după caz, la data priorității revendicate”( ).

46. Afirmațiile Tribunalului cu privire la natura și la caracteristicile utilizatorului avizat în domeniul desenelor sau modelelor industriale sunt, prin urmare, exacte, din moment ce această figură a fost identificată în mod corect și delimitată atât față de un consumator în general, cât și față de un specialist în domeniu. Însuși faptul că a admis, în cazul în speță, ideea unui utilizator avizat „dublu”, care cuprinde atât copilul‑consumator final, cât și directorul unei societăți care poate fi interesat de utilizarea pogs ca obiect promoțional, confirmă, în opinia noastră, temeinicia raționamentului juridic și atenția cu care Tribunalul a realizat aprecierile sale.

47. În ceea ce privește determinarea corectă a „utilizatorului avizat”, așadar, motivul trebuie respins ca neîntemeiat.

48. Astfel cum nu au existat erori ale Tribunalului în determinarea publicului de referință, în același mod nu poate fi ridicată nicio obiecție cu privire la afirmațiile instanței de prim grad legate de tipul comparației pe care utilizatorul avizat o poate face între desenele în conflict.

49. Subliniem în primul rând, astfel cum a constatat, de altfel, și OAPI, că regulamentul nu prevede nimic în acest sens. În principiu, ar putea fi, așadar, atât o comparație indirectă, bazată pe amintiri, astfel cum se întâmplă în general în domeniul mărcilor( ), cât și o comparație directă, efectuată prin observarea produselor unul lângă altul.

50. În opinia noastră, ambele tipuri de comparație sunt posibile în mod legal în domeniul desenelor, iar impunerea utilizării doar a unuia dintre ele în mod sistematic nu numai că ar forța regulamentul să spună ceva ce acesta nu spune, ci ar restrânge de asemenea, în mod nejustificat, competențele OAPI și, în consecință, chiar protecția acordată desenelor.

51. Astfel, trebuie să se constate că, deși în multe cazuri comparația directă a produselor caracterizate de desenele în conflict este, fără îndoială, posibilă pentru un utilizator avizat, nu este exclus, în schimb, ca în anumite situații aceasta să nu se poată realiza. Ne gândim, de exemplu, la desene referitoare la produse care, din cauza dimensiunilor importante sau a necesității amplasării lor în locuri îndepărtate, nu vor putea fi puse niciodată, în general, unul lângă altul: nu întotdeauna un utilizator avizat va putea compara direct, de exemplu, două ambarcațiuni sau două aparate mari pentru uz industrial. În acest caz, el va avea probabil, documentația adecvată pentru a efectua comparația, dar rareori o va putea face „pe viu”, iar între aprecierea unui desen sau model industrial și aprecierea celuilalt va putea trece o anumită perioadă.

52. Tipul de comparație pe care utilizatorul avizat o va putea efectua între cele două desene sau modele industriale nu trebuie, așadar, să fie stabilit dinainte în mod rigid: el va fi evaluat, mai curând, de la caz la caz, în funcție de împrejurări și de caracteristicile produselor care sunt caracterizate de desenele în conflict. Însăși natura utilizatorului avizat presupune ca, atunci când este posibil, acesta să efectueze o comparație directă între produse: totuși, în cazul în care acest lucru ar fi imposibil sau nerealist, va trebui concepută o comparație care, deși nu se bazează numai pe amintiri vagi ca în domeniul mărcilor, să poată persista oricum în timp și în spațiu, în măsura în care acest lucru este necesar în mod concret.

53. În prezenta cauză, nu pare să existe nicio îndoială că această comparație directă a pogs era posibilă, deoarece sunt produse de largă circulație și de dimensiuni mici. Subliniem totuși că, spre deosebire de cele susținute de recurentă și de OAPI, din interpretarea hotărârii atacate nu rezultă nicio eroare de drept pe care Tribunalul ar fi săvârșit‑o în această privință.

54. Spre deosebire de cele sugerate în special de OAPI, Tribunalul nu a prevăzut astfel o situație în care publicul de referință ar compara produsele pe baza amintirii impresiei create de acestea. Dimpotrivă, raționamentul s‑a concentrat, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 82 și 83 din hotărârea atacată, citate mai sus, asupra elementelor în măsură să „atragă atenția” utilizatorului avizat.

55. În sfârșit, utilizarea, la punctul 77 din hotărârea atacată, a expresiei „această similitudine nu va fi reținută de utilizatorul avizat în impresia globală asupra desenelor sau modelelor industriale în cauză” nu este semnificativă. În afara faptului că Tribunalul a aprobat aici poziția PepsiCo, susținând că anumite elemente caracteristice ale desenelor în cauză nu trebuie să fie luate în considerare, deoarece acestea sunt tipice pentru toate produsele din categoria respectivă, trebuie subliniat că, prin această formulare, Tribunalul a rezumat și a aprobat raționamentul camerei de recurs. În plus, utilizarea expresiei „nu va fi reținută” (în versiunea în limba de procedură, „would not be remembered”), deși oarecum nefericită, nu implică neapărat ideea că trebuie să se efectueze comparația între desene pe baza „amintirii” pe care acestea o lasă publicului. Din interpretarea acesteia în contextul hotărârii rezultă, dimpotrivă, că ideea pe care se întemeiază raționamentul Tribunalului este aceea de a determina elementele care pot să atragă atenția utilizatorului avizat. De altfel, în anumite versiuni lingvistice ale hotărârii atacate există, împreună sau în locul ideii de „amintire”, mai curând ideea de „percepere” a similitudinilor( ).

56. Și în această privință, așadar, raționamentul Tribunalului este corect, iar argumentele recurentei trebuie să fie respinse.

57. În ceea ce privește, în sfârșit, perceperea specifică a desenelor de către utilizatorul avizat, după determinarea corectă a acestuia și după stabilirea modului în care trebuie să se facă comparația, constatăm că aprecierile Tribunalului se încadrează pe deplin în aprecierea sa liberă a situației de fapt și nu este de competența Curții să se pronunțe în acest sens. Motivul este, așadar, inadmisibil în măsura în care contestă aprecierile Tribunalului în această privință.

58. În concluzie, considerăm, așadar, că și cel de al doilea aspect al motivului unic de recurs trebuie să fie respins.

C – Cu privire la al treilea aspect al motivului unic, referitor la nivelul de atenție a utilizatorului avizat și la întinderea controlului jurisdicțional

1. Argumentele părților

59. Prin intermediul celui de al treilea aspect al motivului său, recurenta ridică două obiecții distincte, care trebuie să fie analizate separat.

60. Aceasta susține, în primul rând, că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, limitându‑se să examineze, pentru a determina impresia globală creată asupra utilizatorului avizat, numai caracteristicile desenelor în conflict pe care acest utilizator le‑ar fi perceput cu ușurință. Acest lucru ar rezulta în special din cuprinsul punctului 83 din hotărârea atacată, în care se afirmă că „trebuie să se constate că, întrucât gradul de convexitate este foarte redus, având în vedere grosimea ea însăși redusă a discurilor, această convexitate nu va fi percepută cu ușurință de utilizatorul avizat, în special de sus” (sublinierea noastră).

61. Potrivit recurentei, utilizatorul avizat care observă desenele în conflict nu s‑ar limita la o examinare superficială, astfel cum presupune Tribunalul, ci ar face o analiză mult mai aprofundată. Hotărârea atacată ar conține, așadar, o eroare de drept, întrucât a aplicat criterii eronate pentru compararea desenelor.

62. În al doilea rând, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește întinderea controlului jurisdicțional pe care îl poate exercita asupra deciziilor camerei de recurs în domeniul desenelor sau modelelor industriale. Având în vedere caracterul tehnic al domeniului desenelor, un astfel de control ar trebui să se limiteze la verificarea săvârșirii unor greșeli evidente de către camera de recurs. Dimpotrivă, în prezenta cauză, Tribunalul ar fi înlocuit în întregime aprecierea efectuată de organele OAPI cu propria sa apreciere.

63. OAPI este de acord cu argumentele recurentei, în special în ceea ce privește întinderea controlului jurisdicțional.

2. Apreciere

64. Și acest aspect al motivului, precum cel de mai sus, este, în opinia noastră, parțial inadmisibil și parțial neîntemeiat.

a) Cu privire la gradul de atenție a utilizatorului avizat

65. În primul rând, argumentarea recurentei este inadmisibilă în măsura în care, deși invocă existența unei erori de drept, încearcă în realitate să repună în discuție aprecierile de fapt făcute de Tribunal cu privire la perceperea celor două desene în conflict de către utilizatorul avizat. Astfel cum am menționat anterior, nu există nicio îndoială că Tribunalul a conturat în mod corect această figură a utilizatorului și că l‑a folosit, în conformitate cu regulamentul, ca persoană de referință pentru aprecierea desenelor. În schimb, este numai de competența Tribunalului să se pronunțe cu privire la modul în care utilizatorul avizat percepe desenele în prezenta cauză, precum și cu privire la impresiile pe care i le creează, fiind doar o pură chestiune de fapt. Recurenta nu a reușit să demonstreze că instanța de prim grad a recurs la criterii juridice eronate.

66. Nu este relevant nici faptul că, la punctul 83 din hotărârea atacată, referitor la raportul dintre utilizatorul avizat și un desen, s‑a folosit formularea „percepe cu ușurință”. Aceasta nu presupune, în pofida argumentelor recurentei, că Tribunalul și‑a imaginat un utilizator superficial și neatent. Utilizatorul avizat, trebuie amintit acest lucru, nu este specialistul în domeniu, care este menționat în materia brevetelor. Nu este, desigur, nici consumatorul mediu, „distrat”, la care se poate face referire în domeniul mărcilor, dar nimic nu împiedică să se considere, în funcție de împrejurări, că și observația unui utilizator avizat are limite și că nu ajunge până la efectuarea unei analize detaliate și de specialitate. Trebuie să se țină seama și de faptul că, în prezenta cauză, produsele caracterizate de desenele în conflict sunt jucării mici destinate copiilor de 5-10 ani și distribuite gratuit, drept cadouri, în interiorul altor produse. Chiar și o observare atentă a acestora, în general, nu va depăși niciodată un anumit grad de examinare și de detaliu.

67. Trebuie remarcat și faptul că pasajul citat de la punctul 83 din hotărârea atacată trebuie să fie privit în contextul în care se încadrează, nu ca o afirmație izolată. În această privință, potrivit celor menționate mai sus, în discutarea celui de al doilea aspect al motivului, se poate considera că Tribunalul a imaginat un utilizator avizat, care este departe de a fi superficial și distrat, chiar dacă nu are precizia analitică care constituie, eventual, trăsătura distinctivă a unui observator de brevete.

b) Cu privire la întinderea controlului jurisdicțional

68. Al treilea aspect al motivului unic de recurs trebuie să fie considerat neîntemeiat, în măsura în care pune în discu ție întinderea controlului jurisdicțional care poate fi efectuat cu privire la deciziile camerei de recurs în domeniul desenelor.

69. Recurenta și OAPI, astfel cum am văzut, sugerează că instanța Uniunii ar trebui să își limiteze controlul la lipsa erorilor vădite, urmând în esență orientarea jurisprudenței constante în cazurile în care trebuie analizată legalitatea deciziilor caracterizate printr‑un conținut de specialitate extrem de tehnic( ).

70. Totuși, în opinia noastră, nu există motive pentru a adopta, în domeniul desenelor, o abordare diferită de cea urmată pentru mărci.

71. În această privință, remarcăm, în primul rând, că dispoziția din regulament referitoare la controlul jurisdicțional, articolul 61, este în esență identică cu cea conținută în regulamentul privind mărcile( ), care, la rândul său, se referă la normele din tratate (în prezent articolul 263 TFUE) cu privire la acțiunea în anulare: conținutul acestor norme nu permite, așadar, să fie interpretate în mod diferit și nici să se utilizeze, în domeniul desenelor, o abordare diferită de cea urmată, de obicei, în domeniul mărcilor. În plus, astfel cum este prevăzut și în domeniul mărcilor, articolul 61 din regulament recunoaște instanței Uniunii nu numai competența de a anula, ci și competența de a modifica hotărârile atacate: acest lucru pare a fi cu greu compatibil cu un control „restrâns” al acestora.

72. În al doilea rând, aprecierea desenelor sau a modelelor industriale, ca și cea a mărcilor, revine OAPI, nu altei organizații cu competențe tehnice mai specifice.

73. În al treilea rând, trebuie amintit că protecția desenelor sau a modelelor industriale conform regulamentului ia în considerare, pentru a aprecia conflictul posibil dintre două dintre ele, doar impresia vizuală pe care acestea o produc asupra utilizatorului avizat, astfel cum Tribunalul a demonstrat în mod convingător, fără a fi contestat în această privință, la punctul 50 din hotărârea atacată. Dar, în general, comparația vizuală, deși poate fi facilitată de o anumită experiență a observatorului, nu necesită o competență și o capacitate tehnică deosebite.

74. Singurul element care ar putea fi utilizat pentru a argumenta în favoarea unui control jurisdicțional mai restrâns, în domeniul desenelor, față de cel exercitat în domeniul mărcilor ar putea fi faptul, discutat deja pe larg mai sus, că figura de referință, în locul consumatorului mediu, este cea a utilizatorului avizat. Această diferență nu este însă suficientă pentru a justifica un control jurisdicțional de o întindere diferită. Acest lucru se datorează faptului că, în general, utilizatorul avizat nu este un „tehnician” cu cunoștințe speciale, ci doar un utilizator puțin mai atent și mai interesat decât consumatorul mediu: cu alte cuvinte, un utilizator ale cărui percepții pot fi reconstituite în mod corespunzător de Tribunal.

75. Desigur, este foarte posibil să ne imaginăm, într‑un mod mai general și abstract, o atitudine a instanței Uniunii care, față de deciziile OAPI, să își limiteze intervenția în mod mai restrictiv decât în prezent, nu doar prin excluderea înlocuirii aprecierilor Oficiului( ) cu propriile sale aprecieri, ci, mai general, recunoscând tuturor deciziilor adoptate de OAPI caracterul de „tehnicitate” care limitează controlul jurisdicțional. O asemenea schimbare de perspectivă ar trebui să privească însă toate deciziile OAPI, inclusiv cele din domeniul mărcilor, și nu s‑ar putea limita, astfel cum am văzut, numai la desene sau la modele industriale. Este limpede, așadar, că acesta nu este locul potrivit pentru o asemenea modificare a practicii existente.

76. În concluzie, așadar, Tribunalul nu a săvârșit erori de drept în stabilirea întinderii controlului său asupra deciziei camerei de recurs.

77. În consecință, și al treilea aspect al motivului unic trebuie respins.

D – Cu privire la al patrulea aspect al motivului unic, referitor la controlul efectuat mai curând asupra produselor decât asupra desenelor în conflict

1. Argumentele părților

78. Recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, întrucât și‑ar fi întemeiat aprecierile privind similitudinea dintre cele două desene în conflict mai curând pe examinarea fizică a produselor pe care acestea le caracterizează (pogs) decât pe simpla comparație a desenelor, astfel cum sunt reprezentate în cererile respective de înregistrare.

79. În această privință, se menționează în special punctul 83 din hotărârea atacată, în cuprinsul căruia Tribunalul a subliniat că „trebuie să se constate că, întrucât gradul de convexitate este foarte redus, având în vedere grosimea ea însăși redusă a discurilor, această convexitate nu va fi percepută cu ușurință de utilizatorul avizat, în special de sus, ceea ce confirmă produsele comercializate efectiv, astfel cum figurează acestea în dosarul OAPI transmis Tribunalului” (sublinierea noastră).

80. Potrivit recurentei, dacă Tribunalul ar fi avut în vedere, în locul produselor reale incluse, cu titlu de exemplu, în dosarul cauzei, reprezentarea grafică a celor două desene în conflict, diferențele dintre acestea ar fi apărut în mod foarte clar.

2. Apreciere

81. Al patrulea aspect al motivului unic este, în opinia noastră, inadmisibil. Astfel, acesta urmărește, încă o dată, să repună în discuție aprecierile de fapt efectuate de Tribunal cu privire la perceperea desenelor în conflict de către utilizatorul avizat.

82. În orice caz, chiar dacă am considera că argumentele urmăresc să conteste exclusiv opțiunea Tribunalului de a nu se limita la compararea reprezentărilor grafice și de a lua în considerare și produsele fizice caracterizate de desenele în conflict, poziția recurentei este lipsită de temei. Tribunalul, trebuie subliniat, și‑a întemeiat aprecierile pe desenele în conflict astfel cum sunt descrise și reprezentate în cererile de înregistrare respective. Comparația dintre produsele reale a fost utilizată doar pentru a confirma aprecierile efectuate deja, astfel cum rezultă fără echivoc din pasajul de la punctul 83 din hotărârea atacată, citat mai sus.

83. În orice caz, ni se pare că faptul de a lua în considerare – dacă acest lucru este posibil din punct de vedere practic, precum în cazul în speță – produsele reale caracterizate de un anumit desen este pe deplin corect. Astfel, după cum am văzut, publicul de referință pentru aprecierea desenelor sau a modelelor industriale este constituit din utilizatorii avizați, care nu sunt specialiști, ci pur și simplu persoane cu un interes și o atenție deosebită pentru produse. În prezenta cauză, utilizatorii avizați includ copii în vârstă de 5-10 ani. În acest context, este pe deplin corect că Tribunalul a observat produsele și „pe viu”, astfel cum sunt văzute și percepute de utilizatorii avizați, care, trebuie amintit acest lucru, în general nu văd niciodată înregistrările desenelor sau ale modelelor industriale, ci numai „aplicarea lor practică”, și anume produsele pe care acestea le caracterizează. Aceeași recurentă, în cadrul ședinței, a considerat că este potrivit să arate Curții unele pogs pentru a clarifica anumite aspecte ale observațiilor sale.

E – Cu privire la al cincilea aspect al motivului unic, referitor la o presupusă denaturare a situației de fapt

1. Argumentele părților

84. În ultimul aspect al motivului său de recurs, recurenta susține că Tribunalul ar fi denaturat situația de fapt, îndeplinind astfel condițiile în care, în mod excepțional, Curtea poate reexamina aprecierile de fapt efectuate în primă instanță.

85. Denaturarea ar reieși în mod clar din toate celelalte observații, invocate deja de recurentă, și ar fi confirmată de opțiunea Tribunalului de a se limita la examinarea desenelor în conflict în funcție de imaginea lor de sus, fără a ține seama suficient de celelalte profiluri, îndeosebi cel lateral.

2. Apreciere

86. Obiecția privind denaturarea situației de fapt este neîntemeiată.

87. Pe de o parte, astfel cum am văzut în paragrafele anterioare, Tribunalul a efectuat o examinare aprofundată și exhaustivă a desenelor în conflict, ținând seama de perceperea acestora de către un utilizator avizat, în conformitate cu regulamentul.

88. Pe de altă parte, pretinsa denaturare, departe de a fi demonstrată, pare să fi fost invocată de recurentă ca ultim argument „recapitulativ”, pentru a contesta încă o dată aprecierile de fapt efectuate de Tribunal cu care aceasta nu este de acord. Trebuie amintit însă că, având în vedere caracterul excepțional al unei obiecții privind denaturarea, aceasta trebuie să fie susținută de o demonstrație deosebit de solidă, în care un recurent trebuie să indice cu precizie elementele care au fost denaturate, demonstrând erorile de apreciere pe care le‑ar fi comis Tribunalul( ). Argumentele utilizate de recurentă în această privință nu respectă în niciun mod aceste cerințe.

89. Așadar, și ultimul aspect al motivului trebuie respins.

VI – Concluzie

90. În temeiul considerațiilor prezentate, propunem Curții:

– respingerea acțiunii;

– obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.