ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
124

În particular, lipsa unui risc de confuzie în percepția consumatorului în sensul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2081/92 între denumirea în cauză și marcă anterioară nu exclude posibilitatea ca utilizarea acesteia din urmă să facă obiectul unuia dintre cazurile prevăzute la articolul 13 alineatul (1) din regulamentul menționat sau chiar să existe motive temeinice de anulare sau de revocare a mărcii respective prevăzute la articolul 3 alineatul (1) literele (c) și (g) și, respectiv, la articolul 12 alineatul (2) litera (b) din Prima directivă 89/104. În plus, lipsa menționată a riscului de confuzie nu scutește nici de obligația de a verifica dacă marca în cauză a fost înregistrată cu bună-credință înainte de data depunerii cererii de înregistrare a DOP sau a IGP.
22

În aceste împrejurări, Hoge Raad der Nederlanden a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Articolul 21 alineatul (1) initio și litera (c) din A șasea directivă […] trebuie interpretat în sensul că nu se datorează TVA în statul membru în care își are reședința sau sediul persoana care emite o factură în care menționează o valoare a TVA-ului pentru o activitate care, în temeiul sistemului comun [de TVA] se consideră că a avut loc în alt stat membru, chiar într-un stat terț? 2) În cazul unui răspuns negativ, statele membre au posibilitatea ca, atunci când o factură precum cea menționată la articolul 21 alineatul (1) litera (c) din A șasea directivă este trimisă unui destinatar care nu are dreptul să deducă TVA-ul (astfel încât nu există niciun risc de a se pierde venituri fiscale), să supună corectarea TVA-ului greșit facturat și care este, prin urmare, plătibil în temeiul dispoziției menționate condiției ca persoana impozabilă să îi trimită clientului său o factură modificată în care nu se menționează TVA-ul?”
20

Prin urmare, Generics a introdus împotriva deciziei de respingere a Licensing Authority o acțiune la High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), care a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) În cazul în care un medicament care nu intră în domeniul de aplicare al anexei la Regulamentul nr. 2309/93 a fost introdus pe piața unui stat membru (Republica Austria) conform procedurii sale naționale de autorizare, înainte de aderarea acelui stat membru la [SEE] sau la Comunitatea Europeană, iar: — acest stat membru a aderat ulterior la [SEE] și la Comunitatea Europeană, iar în cadrul condițiilor de aderare a transpus în dreptul intern dispozițiile privind [AIP a medicamentelor de uz uman] cuprinse în Directiva 65/65 (în prezent Directiva 2001/83), fără să fie aplicată nicio dispoziție tranzitorie în acest sens; — produsul respectiv a rămas pe piață în acest stat membru timp de câțiva ani după aderarea sa la [SEE] și la Comunitatea Europeană; — după aderarea acestui stat membru la [SEE] și la Comunitatea Europeană, [AIP] pentru produsul respectiv a fost modificată prin adăugarea unei noi mențiuni, iar autoritățile acelui stat membru au apreciat că modificarea respectă cerințele dreptului comunitar; — dosarul produsului respectiv nu a fost actualizat în conformitate cu Directiva 65/65 (în prezent Directiva 2001/83) după aderarea acestui stat membru la [SEE] și la Comunitatea Europeană și — un produs ce conține același ingredient activ a fost ulterior autorizat în temeiul articolului 6 din Directiva 2001/83 și introdus pe piață în Comunitatea Europeană, este necesar ca medicamentul să fie considerat «un medicament de referință care este sau a fost autorizat în temeiul articolului 6 […] într-un stat membru» în sensul articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/83, iar, în caz afirmativ, care dintre condițiile de mai sus sunt concludente în această privință? 2) În cazul în care autoritatea competentă a unui stat membru de referință respinge în mod eronat o cerere de [AIP], formulată în temeiul articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/83 în contextul procedurii descentralizate prevăzute de această directivă, pentru faptul că medicamentul la care se referă prima întrebare de mai sus nu reprezintă un «medicament de referință» în sensul [respectivului] articol 10 alineatul (1), ce îndrumări consideră [Curtea] că este adecvat să ofere, dacă este cazul, cu privire la împrejurările pe care instanța națională ar trebui să le ia în considerare atunci când trebuie să stabilească dacă încălcarea dreptului comunitar este o încălcare suficient de serioasă în sensul [Hotărârii din 5 martie 1996,] Brasserie du pêcheur și Factortame, [C-46/93 și C-48/93, Rec., p. I-1029]?”
34

Or, potrivit unei jurisprudențe constante, în cazul în care o societate deține, în cadrul unei alte societăți, participații care îi permit să exercite o influență certă asupra deciziilor acesteia și să îi stabilească activitățile, dispozițiile din tratat aplicabile sunt cele privind libertatea de stabilire (a se vedea în special Hotărârile citate anterior Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, punctul 31, și Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punctul 39, Hotărârea din 13 martie 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Rep., p. I-2107, punctul 27, Hotărârea din , Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 20, și Hotărârea Burda, citată anterior, punctul 69).
38

Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/23 permite, așadar, statelor membre, în anumite condiții, să nu aplice anumite garanții prevăzute la articolele 3 și 4 din directiva menționată unui transfer de întreprindere atât timp a fost instituită o procedură de insolvabilitate și aceasta se desfășoară sub supravegherea unei autorități publice competente. Or, Curtea a considerat, în cadrul unei proceduri preliminare având ca obiect aspectul dacă Directiva 77/187/CEE a Consiliului din 14 februarie 1977 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 61, p. 26), care preceda Directiva 2001/23, era aplicabilă transferului unei întreprinderi care face obiectul procedurii de constatare a stării de criză, că procedura menționată urmărește să favorizeze menținerea activității sale în vederea unei reluări ulterioare, nu cuprinde un control judiciar și nici o măsură de administrare a patrimoniului întreprinderii și nu prevede nicio suspendare a plății (Hotărârea Spano și alții, citată anterior, punctele 28 și 29). Trebuie să se sublinieze în plus că CIPI se limitează la a declara starea de criză a unei întreprinderi și că această constatare permite întreprinderii respective să beneficieze temporar de preluarea de către CIGS a remunerării tuturor sau a unei părți a salariaților acesteia.
32

Unul dintre principalele obiective ale Acordului privind SEE este acela de a realiza în modul cel mai complet cu putință libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor pe tot cuprinsul SEE, astfel încât piața internă realizată pe teritoriul Comunității să fie extinsă la statele membre ale AELS. În această perspectivă, mai multe dispoziții ale acordului respectiv vizează să garanteze o interpretare cât mai uniformă cu putință a acestuia pe tot cuprinsul SEE (a se vedea Avizul 1/92 din 10 aprilie 1992, Rec., p. I-2821). În acest cadru, este de competența Curții să vegheze ca regulile din Acordul privind SEE care sunt identice în esență cu cele din tratat să fie interpretate uniform în interiorul statelor membre (Hotărârea Ospelt și Schlössle Weissenberg, citată anterior, punctul 29).
7

Textul articolului 89h rezultă din Legea de modificare a Legii privind concurența, precum și a altor legi privind punerea în aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 1/2003 și 139/2004 (wet tot wijziging van de Mededingingswet en van enige andere wetten in verband met de implementatie van EG-verordeningen 1/2003 en 139/2004) din 30 iunie 2004 (Stb. 2004, nr. 345). Din decizia de trimitere rezultă că expunerea de motive a acestei legi (Kamerstukken II, sesiunea 2003-2004, 29276, nr. 3) conține următoarele considerente: „2.5 Cooperarea cu instanțele naționale Cooperarea dintre Comisie și instanțele naționale este prevăzută la articolul 15 și în considerentul (21) [al Regulamentului nr. 1/2003]. […] De asemenea, potrivit alineatului (3) al acestui articol, Comisia și autoritățile naționale de concurență pot prezenta observații scrise și orale în timpul examinării unei cauze de o instanță (amicus curiae). Aceste observații au statutul unor avize și au drept obiectiv să încurajeze aplicarea coerentă a normelor de concurență. În acest scop, Comisia și autoritățile naționale de concurență au obligația să respecte normele de procedură olandeze. Astfel, în procedura care implică două părți, instanța are un rol pasiv și determină ritmul procesului. În plus, instanța nu are obligația să ia în considerare avizul Comisiei [considerentul (21)]. Independența instanței nu este, așadar, pusă la îndoială. Comisia și autoritățile naționale de concurență trebuie să respecte drepturile părților și să garanteze menținerea confidențialității datelor confidențiale ale cauzei. În sfârșit, potrivit articolului 15 alineatul (1) din [R]egulament[ul nr. 1/2003], instanța națională poate solicita Comisiei să îi transmită informații sau un aviz. […] 3.4 Colaborarea dintre directorul general al NMa, Comisie și instanțe Articolul 15 alineatul (3) din [R]egulament[ul nr. 1/2003] prevede că autoritățile naționale competente în domeniul aplicării dreptului concurenței și Comisia, acționând din oficiu, pot prezenta observații scrise privind aplicarea articolelor 81 și 82 din tratat și că pot prezenta și observații orale cu autorizarea instanței. În plus, articolul 15 alineatul (1) din [R]egulament[ul nr. 1/2003] prevede posibilitatea ca instanța să solicite Comisiei informații sau avize privind aplicarea articolelor 81 și 82 din tratat […] […] Articolul 15 din [R]egulament[ul nr. 1/2003] este aplicat de instanțele administrative prin adaptarea Legii privind concurența (articolul 1 din partea G [din legea de modificare], prin articolele 89h, 89i și 89j [din Legea privind concurența]), iar de instanțele civile prin adaptarea Codului de procedură civilă [(Wetboek van Bugerlijke Rechtsvordering)] (articolul III).”
46

Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 89/104 are următorul cuprins: „[O marcă] […] nu poate fi declarată nulă în conformitate cu alineatul (1) litera (b), (c) sau (d) dacă, înainte de data cererii de înregistrare și după utilizarea ei, aceasta a dobândit un caracter distinctiv. În plus, statele membre pot prevedea ca prezenta dispoziție să se aplice și atunci când caracterul distinctiv a fost dobândit după cererea de înregistrare sau după înregistrare.”
3

Articolul 1 din Directiva 2004/18, intitulat „Definiții”, prevede: „[…] (a) «Contractele de achiziții publice» sunt contracte cu titlu oneros, încheiate în scris între unul sau mai mulți operatori economici și una sau mai multe autorități contractante și care au ca obiect execuția de lucrări, furnizarea de produse sau prestarea de servicii în sensul prezentei directive. […] (c) «Contractele de achiziții publice de bunuri» sunt contracte de achiziții publice, altele decât cele prevăzute la litera (b), care au ca obiect achiziția de produse, cumpărarea lor în rate, închirierea sau leasingul, cu sau fără opțiune de cumpărare. […] (d) «Contractele de achiziții publice de servicii» sunt contracte de achiziții publice, altele decât contractele de achiziții publice de lucrări sau de bunuri, care au ca obiect prestarea de servicii prevăzute în anexa II. Un contract de achiziții publice care are ca obiect atât produse, cât și servicii prevăzute în anexa II este considerat «contract de achiziții publice de servicii» în cazul în care valoarea serviciilor în cauză este mai mare decât valoarea produselor cuprinse în contract. Un contract de achiziții publice care are ca obiect servicii în înțelesul anexei II și care cuprinde numai incidental activități în înțelesul anexei I, în raport cu obiectul principal al contractului, este considerat contract de achiziții publice de servicii. (4) «Concesionarea serviciilor» este un contract care prezintă aceleași caracteristici ca un contract de achiziții publice de servicii, cu excepția compensației pentru serviciile prestate, care poate consta fie exclusiv în dreptul de exploatare a serviciilor, fie în dreptul de exploatare și o plată. (5) Un «acord-cadru» este un acord încheiat între una sau mai multe autorități contractante și unul sau mai mulți operatori economici, având ca obiect stabilirea condițiilor pentru contractele care urmează să fie atribuite în decursul unei perioade determinate, în special în ceea ce privește prețurile și, după caz, cantitățile prevăzute. […]”
29

Instanța de trimitere consideră că este conformă obiectivului sprijinirii dezvoltării rurale, astfel cum este prevăzut de Regulamentul nr. 1257/1999, sprijinirea în fiecare an a noilor solicitanți care sunt dispuși să își asume un angajament de producție favorabilă mediului. Această abordare ar fi conformă cu principiul egalității de tratament și cu obiectivul de a asigura o protecție mai bună a mediului. În plus, instanța de trimitere susține că termenul „anual”, prevăzut la articolul 24 din acest regulament, trebuie interpretat în sensul că este posibilă aderarea în fiecare an la regimul de sprijin pentru dezvoltarea rurală.
9

Întrucât riscurile de apariție a speculei au fost considerate deosebit de ridicate pe piața zahărului, Comisia a adoptat măsuri specifice prin Regulamentul nr. 60/2004. Potrivit articolului 6 alineatul (1) din acest regulament: „Comisia stabilește, la 31 octombrie 2004 cel târziu, pentru fiecare nou stat membru, […] cantitatea de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, izoglucoză și fructoză care depășește cantitatea considerată ca fiind un stoc reportat normal la și care trebuie eliminată de pe piață pe spezele noilor state membre. Pentru a stabili această cantitate excedentară, se ține cont, în special, de evoluția observată în timpul anului de dinaintea aderării față de anii precedenți în ceea ce privește: (a) cantitățile importate și exportate de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, cum sunt izoglucoza și fructoza; (b) producția, consumul și stocurile de zahăr și de izoglucoză; (c) circumstanțele în care s-au constituit stocurile.”
63

În această privință, trebuie amintit totuși că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului comunitar adresate de instanța națională în contextul normativ și de fapt pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (a se vedea în special Hotărârea din 22 decembrie 2008, Régie Networks, C-333/07, Rep., p. I-10807, punctul 46 și jurisprudența citată).
5

Articolul 8 din Directiva 91/628 prevede: „Statele membre se asigură că, în conformitate cu principiile și normele de control stabilite în Directiva 90/425/CEE, autoritățile competente verifică respectarea cerințelor prezentei directive prin inspectarea, în mod nediscriminatoriu: (a) a mijloacelor de transport și a animalelor în timpul transportului rutier; (b) a mijloacelor de transport și a animalelor la sosirea la punctele de destinație; (c) a mijloacelor de transport și a animalelor în piețe, la punctele de plecare, precum și la punctele de oprire și de transfer; (d) a datelor înscrise pe documentele de însoțire. Inspecțiile trebuie efectuate pe un eșantion adecvat de animale transportate în interiorul fiecărui stat membru în fiecare an și pot fi efectuate în același timp cu alte controale efectuate în alte scopuri. Autoritatea competentă din fiecare stat membru prezintă Comisiei un raport anual care indică numărul de inspecții efectuate în cursul anului calendaristic precedent pentru fiecare dintre literele (a), (b), (c) și (d), inclusiv detalii cu privire la infracțiunile constatate și la acțiunile întreprinse în consecință de către autoritatea competentă. De asemenea, se pot efectua controale și în timpul transportării animalelor pe teritoriul propriu, atunci când autoritatea competentă din statul membru în cauză dispune de informații care pot indica o eventuală infracțiune. Dispozițiile prezentului articol nu afectează controalele efectuate în cadrul misiunilor executate în mod nediscriminatoriu de către autoritățile responsabile cu aplicarea generală a legislației într-un stat membru.”
7

La 7 și la 8 noiembrie 2001, Comisia a efectuat verificări, în aplicarea articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din , Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81] și [82] din tratat (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3), în spațiile mai multor producători și distribuitori comunitari de articole de mercerie, printre care recurentele și două întreprinderi britanice, precum și filialele acestora, și anume, pe de o parte, Coats Holdings Ltd și J & P Coats Ltd (denumite în continuare, împreună, „Coats”), și, pe de altă parte, Entaco Group Ltd și Entaco Ltd (denumite în continuare, împreună, „Entaco”).
42

În plus, la punctul 36 din expunerea de motive la Propunerea de regulament citată la punctul 28 din prezenta hotărâre se arată că obiectivul articolului 3 litera (c) din Regulamentul nr. 1768/92 este acela de a se evita ca același produs să facă obiectul mai multor CSP succesive, astfel încât durata totală de protecție pentru același medicament să poată fi depășită. Or, pentru motivele prezentate la cele două puncte precedente, mai multe cereri de CSP de la diferiți titulari de brevete de bază pentru produsul în cauză, indiferent dacă sunt sau nu sunt în curs în același timp, nu pot conduce la o perioadă de protecție exclusivă mai mare de 15 ani începând cu prima autorizație de introducere pe piață, în Comunitate, a acestui produs.
20

În plus, din același considerent, rezultă că dreptul de retractare urmărește să protejeze consumatorul în situația specială a unei vânzări la distanță, în care acesta „nu are posibilitatea de a vedea produsul în mod concret sau de a aprecia natura serviciului furnizat înainte de încheierea contractului”. Dreptul de retractare este, așadar, destinat să compenseze dezavantajul care rezultă pentru consumator dintr-un contract la distanță, prin acordarea unui termen de reflecție adecvat în decursul căruia acesta are posibilitatea de a examina și de a testa bunul dobândit.
85

În plus, a doua hotărâre a High Court în cauza Friends of the Curragh Environment Ltd, la care se referă în principal Comisia, a fost pronunțată sub imperiul legislației aplicabile anterior modificărilor operate în PDA în 2006 și, în orice caz, aceasta nu este suficientă pentru a dovedi netranspunerea imputată.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Horvath, pe de o parte, și Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (ministrul mediului, alimentației și al afacerilor rurale din Regatul Unit, denumit în continuare „Secretary of State”), pe de altă parte, în legătură cu reglementarea, adoptată cu privire la teritoriul Angliei, care definește cerințe minime pentru bunele condiții agricole și de mediu (denumite în continuare „BCAM”), astfel cum sunt prevăzute la articolul 5 și în anexa IV la Regulamentul nr. 1782/2003.
(p)

«instituție de la locul de reședință» și «instituție de la locul de ședere» înseamnă instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă are reședința și, respectiv, instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă locuiește, conform legislației [aplicate] de instituția respectivă sau, în lipsa unei astfel de instituții, instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru respectiv;
49

În plus, din articolul 136 primul paragraf CE reiese că statele membre și Comunitatea au ca obiective, printre altele, promovarea ocupării forței de muncă, îmbunătățirea condițiilor de trai și de muncă, permițând armonizarea acestora în condiții de progres, o protecție socială adecvată și dialogul social. În temeiul articolului 138 alineatul (1) CE, Comisia are misiunea de a promova consultarea partenerilor sociali la nivel comunitar, acest dialog putându-se finaliza, dacă aceștia din urmă doresc, cu relații convenționale. Comisia adoptă de asemenea orice măsură utilă pentru a facilita dialogul acestora, asigurând o susținere echilibrată a părților [a se vedea în acest sens Hotărârea Albany, citată anterior, punctele 55-58, în ceea ce privește dispozițiile din Tratatul CEE și din Acordul privind politica socială încheiat între statele membre ale Comunității Europene, cu excepția Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (JO 1992, C 191, p. 91) înainte de intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam].
8

Articolul 7 din acest regulament, intitulat „Dreptul la compensaţie”, prevede: „(1) Când se face trimitere la prezentul articol, pasagerii primesc o compensaţie în valoare de: (a) 250 EUR pentru toate zborurile de 1500 kilometri sau mai puţin; (b) 400 EUR pentru toate zborurile intracomunitare de peste 1500 kilometri și pentru toate zborurile cuprinse între 1500 și 3500 kilometri; (c) 600 EUR pentru toate zborurile care nu intră sub incidenţa literei (a) sau (b). Pentru stabilirea distanţei se ia în considerare ultima destinaţie unde pasagerul urmează să sosească după ora prevăzută datorită refuzului la îmbarcare sau anulării zborului. (2) Atunci când, în conformitate cu articolul 8, pasagerilor li se oferă redirecţionarea spre destinaţia finală cu un zbor alternativ, a cărui oră de sosire nu depășește ora de sosire prevăzută a zborului rezervat iniţial: (a) cu două ore, pentru toate zborurile de 1500 kilometri sau mai puţin sau (b) cu trei ore, pentru toate zborurile intracomunitare de peste 1500 kilometri și pentru toate celelalte zboruri cuprinse între 1500 și 3500 kilometri sau (c) cu patru ore, pentru toate zborurile care nu intră sub incidenţa literei (a) sau (b), operatorul de transport aerian poate reduce cu 50% compensaţia prevăzută la alineatul (1). […]”
31

Pentru participațiile care nu intră sub incidența Directivei 90/435, revine statelor membre sarcina să stabilească dacă și în ce măsură trebuie evitată dubla impunere economică a profiturilor distribuite și să introducă în acest scop, în mod unilateral sau prin intermediul convențiilor încheiate cu alte state membre, mecanisme care vizează prevenirea sau atenuarea acestei duble impuneri economice. Cu toate acestea, numai acest fapt nu le permite aplicarea de măsuri contrare libertăților de circulație garantate de tratat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 54).
29

Cu titlul preliminar, trebuie precizat că, după cum rezultă din dosarul cauzei, ERGA OSE este o întreprindere publică a cărei activitate urmărește să exploateze rețele de prestări de servicii publice în domeniul transporturilor feroviare. Aceasta este o entitate contractantă în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) și al articolului 2 litera (c) din Directiva 93/38. În plus, valoarea estimată a contractului de achiziții publice care face obiectul anunțului de participare în litigiu este de 3240000 de euro și depășește, așadar, în mod considerabil pragul stabilit la articolul 14 alineatul (1) litera (c) punctul (i) din aceeași directivă. În consecință, procedura de atribuire a contractului de achiziții publice în cauză intră în domeniul de aplicare al directivei menționate.