ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
142

Punctul 4.1.2 din decizia atacată, intitulat „Cuantumul sancțiunii”, are următorul cuprins: „Pentru a stabili sancțiunea administrativă care trebuie aplicată, BCE a luat în considerare următoarele împrejurări: 4.1.2.1. În ceea ce privește gravitatea încălcării, BCE ia în considerare faptul că entitatea supravegheată a inclus în mod incorect unele instrumente de capital în instrumentele sale de CET 1, pentru o valoare totală de 2088 de milioane [de euro], ceea ce reprezintă 67 de puncte de bază din cota de [CET 1] a entității supravegheate, pe bază consolidată, la 30 iunie 2016. Faptul că cea mai mare parte a instrumentelor de capital care au fost clasificate în mod incorect drept instrumente de CET 1 au fost emise în urma distribuirii de dividende sub formă de acțiuni către acționari și, prin urmare, erau identice cu acțiunile ordinare care le‑au generat este de asemenea luat în considerare la evaluarea gravității încălcării. 4.1.2.2. În plus, BCE ține seama de faptul că încălcarea a avut loc în cursul a cinci perioade de declarații trimestriale consecutive și a trei publicări de informații în cadrul celui de al treilea pilon, în anii 2015 și 2016. [4.1.2.3.] În ceea ce privește gravitatea încălcării săvârșite de entitatea supravegheată, BCE consideră că încălcarea a fost săvârșită cel puțin din neglijență. În special, caracterul ilicit al comportamentului criticabil este dovedit de împrejurările descrise în secțiunea 3.3. Entitatea supravegheată a beneficiat de suficient timp pentru a‑și adapta operațiunile la cerințele normative ale Regulamentului (UE) nr. 575/2013 și a fost avertizată de BCE (echipa comună de supraveghere prudențială) cu privire la necesitatea obținerii autorizației prealabile din partea BCE înainte de a clasifica instrumentele de capital drept instrumente de [CET 1]. Totuși, deși a avut cunoștință de aceste cerințe, entitatea supravegheată a continuat să clasifice instrumentele fără a dispune de autorizația cerută. 4.1.2.4. BCE ține seama de asemenea, cu titlu de circumstanță atenuantă, de faptul că, în urma cererii entității supravegheate, BCE a acordat autorizația de a clasifica emisiunile drept instrumente de CET 1 […] În consecință, având în vedere toate elementele menționate mai sus, inclusiv argumentele invocate de entitatea supravegheată în observațiile sale scrise și ținând seama de principiul proporționalității care ghidează BCE în exercitarea competențelor sale de sancționare, sancțiunea administrativă este stabilită la 4300000 de euro, ceea ce reprezintă aproximativ 0,0015 % din cifra de afaceri anuală totală aferentă exercițiului financiar 2017 al grupului supravegheat din care face parte entitatea supravegheată și garantează un efect disuasiv credibil și eficient pentru a evita ca o asemenea încălcare să fie săvârșită în viitor.”
149

Reclamantul susține că deciziile succesive de reînnoire a desemnării sale pe lista în litigiu se întemeiază pe atestări ale autorităților tunisiene sumare și lacunare, uneori nesemnate. El arată că, în pofida observațiilor sale, potrivit cărora procedura judiciară care îl viza nu era în curs în mod formal, Consiliul nu a efectuat nicio verificare a stadiului anchetei și nici nu a solicitat informații suplimentare din anul 2011. Or, în opinia sa, într‑o astfel de situație, există un risc de reînnoire nelimitată a măsurilor restrictive. În plus, repetarea de către autoritățile tunisiene a acelorași informații, în fiecare an, fără niciun element nou referitor la desfășurarea procedurii judiciare în discuție, ar diminua fiabilitatea acestor informații. În special, potrivit reclamantului, Consiliul ar fi trebuit să solicite informații privind motivele suspendării procedurii menționate și ale duratei acesteia din urmă. El concluzionează că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a considerat că nu era obligat să efectueze verificări suplimentare. În replică, el se întemeiază pe aceleași argumente precum cele prezentate în susținerea celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
13

Prin scrisoarea din 17 octombrie 2018 (denumită în continuare „decizia atacată”), SRB a răspuns reclamantei. În această scrisoare, SRB a rezumat mai întâi cererea reclamantei în ceea ce privește, pe de o parte, contribuția sa ex ante pentru anul 2018 și, pe de altă parte, contribuția sa ex ante pentru anul 2015. În continuare, în ceea ce privește contribuția ex ante pentru anul 2018, citând textul articolului 70 alineatul (4) din Regulamentul nr. 806/2014 și al articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59 în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44), SRB a apreciat că niciuna dintre dispozițiile acestor două regulamente nu prevede recalcularea sau rambursarea solicitată de reclamantă. SRB a arătat că, contrar celor susținute de reclamantă în cererea sa, retragerea autorizației unei instituții de credit de către BCE era o modificare a statutului în sensul articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul delegat 2015/63. Prin urmare, acesta a apreciat că decizia BCE din 11 iulie 2018 referitoare la reclamantă nu avea niciun efect asupra contribuției anuale datorate de aceasta din urmă pentru anul 2018 și nici nu îi impunea recalcularea sau rambursarea unei părți din contribuția în discuție. În sfârșit, în ceea ce privește contribuțiile ex ante pentru anul 2015, SRB a precizat că contribuțiile percepute de statele membre fuseseră transferate către FUR în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din AIG. Acesta a considerat că entitățile care plătiseră contribuții ex ante pentru anul 2015 și a căror autorizație fusese ulterior retrasă nu beneficiau de un drept la rambursarea acestor contribuții ex ante, la fel cum nu beneficiau de un drept la rambursarea oricărei altei contribuții ex ante plătite în mod corespunzător, în conformitate cu articolul 70 alineatul (4) din Regulamentul nr. 806/2014. SRB a concluzionat, având în vedere aceste elemente, că nu era în măsură să recalculeze contribuția ex ante pentru anul 2018 a reclamantei și nici să îi ramburseze soldul rămas din contribuția ex ante plătită pentru anul 2015 pentru motivul că autorizația acesteia ar fi fost retrasă de BCE.
91

În ceea ce privește Hotărârea din 7 octombrie 2015, Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia (T‑689/13, nepublicată, EU:T:2015:767), trebuie subliniat că rezultă din cuprinsul punctului 24 din această hotărâre că Tribunalul a plecat de la ipoteza potrivit căreia Comisia dispunea de „o largă marjă de apreciere” în ceea ce privește clasificarea substanței CTPHT. Or, în conformitate cu punctul 30 din aceeași hotărâre, „Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că, clasificând CTPHT printre substanțele din categoria 1 de toxicitate acvatică acută (H400) și din categoria 1 de toxicitate acvatică cronică (H410) pe baza constituenților săi, nu și‑a îndeplinit obligația de a lua în considerare toate elementele și circumstanțele relevante pentru a ține seama în mod corespunzător de indicele de prezență a celor 16 constituenți HAP în CTPHT și efectele chimice ale acestora”. În consecință, Tribunalul a considerat că Comisia nu a fost în măsură să stabilească că a luat în considerare faptul că constituenții CTPHT pot fi extrași din CTPHT numai într‑o măsură limitată și că această substanță prezintă o mare stabilitate și, prin urmare, o solubilitate redusă în apă. În plus, Tribunalul a subliniat că, presupunând că toate HAP din CTPHT se dizolvă în apă, Comisia și‑a întemeiat în esență clasificarea CTPHT pe premisa că 9,2 % din CTPHT se putea dizolva în apă, în timp ce din documentul de informare reieșea că o astfel de valoare nu este realistă, nivelul maxim de solubilitate în apă a CTPHT fiind de 0,0014 %. În plus, Tribunalul a făcut referire la definiția toxicității acvatice acute cuprinsă la punctul 4.1.1.1 din anexa I la Regulamentul nr. 1272/2008, care includea, potrivit Tribunalului, proprietățile substanței și nu numai pe cele ale constituenților săi. În plus, Tribunalul s‑a bazat pe jurisprudența Curții, astfel cum a fost citată la punctul 29 din Hotărârea din 7 octombrie 2015, Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia (T‑689/13, nepublicată, EU:T:2015:767), potrivit căreia nu se poate considera, numai pe baza faptului că un constituent al unei substanțe deține o serie de proprietăți, că și această substanță le deține.
160

În sfârșit, în ceea ce privește cele șase studii asupra oryzias latipes citate de reclamantă (a se vedea punctul 150 de mai sus) și care nu au constatat efecte asupra raportului sexelor, trebuie să se constate că acest lucru se poate explica, astfel cum a susținut ECHA cu privire la studiile Kang et al. (2002) și Tabata et al. (2001), prin faptul că, în aceste studii, peștii observați nu au fost expuși în cursul fazei sensibile de dezvoltare a acestora. Prin urmare, lipsa efectelor asupra raportului sexelor în aceste studii nu contrazice neapărat efectele raportate în studiile Yokota et al. (2000) sau Chen et al. (2015). În continuare, în ceea ce privește studiile Metcalfe et al. (2001), Kashiwada et al. (2002), Sun et al. (2014) și Bhandari et al. (2015), trebuie să se arate că, deși nu menționează efecte asupra raportului sexelor, acestea pot totuși să vină în susținerea concluziilor trase din studiul Chen et al. (2015) privind modul de acțiune endocrin al bisfenolului A. Astfel, studiul Metcalfe et al. (2001) raportează testis‑ova, schimbări morfologice în testicule la masculi și o ovogeneză accelerată la femele. La rândul său, studiul Kashiwada et al. (2012) raportează o inducție a vitelogeninei, în timp ce studiul Sun et al. (2014) raportează o ecloziune redusă și un nivel ridicat al vitelogeninei. În ceea ce privește studiul Bhandari et al. (2015), din documentul de sprijin reiese că acesta raportează anormalități de reproducere transgeneraționale, în raport cu rata de fertilizare și cu supraviețuirea embrionară, cauzate de o expunere la bisfenolul A.
74

În plus, din considerentele (38)-(41) ale deciziei atacate, necontestate de altfel de reclamantă, reiese că patinajul de viteză generează posibilități de venituri foarte limitate pentru marea majoritate a patinatorilor profesioniști. În plus, astfel cum a constatat Comisia în considerentul (172) al deciziei atacate, tot fără a fi contrazisă de reclamantă, aceasta din urmă organizează sau controlează organizarea celor mai importante competiții de patinaj de viteză la care patinatorii care practică această disciplină trebuie să participe pentru a‑și câștiga existența. Or, trebuie amintit că normele de eligibilitate edictate în exercitarea funcției normative a reclamantei prevăd sancțiuni de neeligibilitate în cazul participării patinatorilor la o competiție neautorizată. Întrucât patinatorii nu se pot lipsi de posibilitatea de a participa la cele mai importante competiții organizate de reclamantă, rezultă că organizatorii terți care intenționează să organizeze o competiție de patinaj de viteză trebuie să obțină în prealabil autorizarea reclamantei dacă doresc ca patinatorii să participe la acestea.
40

Clauza 1.14 din angajamentele finale are următorul cuprins: „În cazul în care Părțile sau Operatorul Nou‑Intrat Potențial care a obținut Sloturi în temeiul Procedurii de Eliberare a Sloturilor iau cunoștință sau anticipează în mod rezonabil o Utilizare Abuzivă de către Operatorul Nou‑Intrat Potențial, trebuie să informeze imediat despre aceasta cealaltă parte și Mandatarul Independent. Operatorul Nou‑Intrat Potențial are la dispoziție 30 de zile după această notificare pentru a înceta Utilizarea Abuzivă reală sau potențială. În cazul în care Utilizarea Abuzivă nu a încetat, Părțile pot înceta Acordul de Eliberare a Sloturilor, iar Sloturile sunt retrocedate Părților, în sensul că, sub rezerva aplicării prezentei clauze, Părțile rămân legate prin angajamentul de punere a sloturilor la dispoziția altui Operator Nou‑Intrat Potențial în temeiul clauzei 1.1. În cazurile prevăzute la clauza 1.13 literele a) și b), Părțile fac eforturi să reorganizeze Sloturile în vederea menținerii priorității istorice. În cazul în care, în pofida eforturilor lor, Părțile nu sunt în măsură să mențină prioritatea istorică pentru aceste Sloturi sau în cazul unei Utilizări Abuzive definite la clauza 1.13 literele c), d) sau e), Operatorul Nou‑Intrat Potențial acordă despăgubiri în mod rezonabil Părților, astfel cum prevede Acordul de Eliberare a Sloturilor, în temeiul clauzei 1.15 […]”
130

Or, reclamantul este resortisantul unui stat din afara Uniunii, Venezuela, și are reședința în acest stat, unde își exercită activitatea profesională de om politic activ în mass‑media acestei țări. Prin urmare, măsurile restrictive în cauză nu aduc atingere substanței dreptului reclamantului de a‑și exercita libertatea de exprimare în special în cadrul activității sale profesionale din sectorul mass‑mediei, în țara în care are reședința și în care lucrează (a se vedea prin analogie Hotărârea din 15 iunie 2017, Kiselev/Consiliul, T‑262/15, EU:T:2017:392, punctul 123).
111

Totuși, este suficient să se constate că producătorii‑exportatori în numele cărora CCCME exercită acțiunea sunt 19 producători‑exportatori chinezi identificați în anexa A.2 la cererea introductivă ca fiind Hebei Cheng’An Babel Casting Co. Ltd, Shanxi Jiaocheng Xinglong Casting Co. Ltd, Tianjin Jinghai Chaoyue Industrial and Commercial Co. Ltd, Qingdao Jiatailong Industrial Co. Ltd, Qingdao Jinfengtaike Machinery Co. Ltd, Shahe City Fangyuan Casting Co. Ltd, Shandong Heshengda Machinery Technology Co. Ltd, Baoding Shuanghu Casting Co. Ltd, Tang County Kaihua Metal Products Co. Ltd, Weifang Nuolong Machinery Co. Ltd, Laiwu Xinlong Weiye Foundry Co. Ltd, Handan Zhangshui Pump Manufacturing Co. Ltd, Zibo Joy’s Metal Co. Ltd, Dingxiang Sitong Forging and Casting Industrial, Jiaocheng County Honglong Machinery Manufacturing Co. Ltd, Laiwu City Haitian Machinery Plant, Lianyungang Ganyu Xingda Casting Foundry, Rockhan Technology Co. Ltd și Botou GuangTai Precision Casting Factory.
337

Comisia s‑ar fi îndepărtat de practica sa decizională, astfel cum a fost ilustrată prin Decizia 2014/200/UE din 17 iulie 2013 privind schema de ajutoare SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) pusă în aplicare de Spania – Regim fiscal aplicabil anumitor acorduri de leasing financiar, cunoscut și sub denumirea de sistem fiscal spaniol în materie de leasing (JO 2014, L 114, p. 1, denumită în continuare „Decizia privind sistemul fiscal spaniol în materie de leasing”), în temeiul căreia fiecare măsură fiscală, luată în considerare în mod individual, trebuia să deroge de la aplicarea normală a dispozițiilor fiscale în cauză. O asemenea cerință ar fi fost și mai importantă în prezența, precum în speță, a mai multor persoane impozabile.
90

În replică, reclamantele adaugă că se consideră în general că prestarea de servicii poștale îmbunătățește reputația întreprinderii care este însărcinată cu aceasta și că situația se prezintă astfel chiar și atunci când întreprinderea menționată se confruntă cu dificultăți financiare. În susținerea acestui argument, ele prezintă, în anexa C.2, un raport din 28 ianuarie 2015 al United States Postal Service Office of Inspector General (Biroul Inspectorului General al Serviciilor Poștale din Statele Unite ale Americii), referitor la valoarea mărcii operatorului US Postal (denumit în continuare „raportul US Postal”), în anexa C.3, studiul WIK din anul 2010, și în anexa C.4, un raport al Commission for Communications Regulation (Autoritatea de Reglementare a Comunicațiilor, Irlanda) din 20 decembrie 2017 privind strategia poștală a operatorului An Post pentru perioada cuprinsă între anii 2018 și 2020. Aceleași documente sunt prezentate de Jørgen Jensen Distribution și de Dansk Distribution în anexa la memoriile lor în intervenție.
197

Dosarul de care dispune Tribunalul conține în schimb publicația scrisă de Nieboer, C., de Hoop, D., van Loenen, A. C., Langendijk, P. N. J. și van Dijk, E., intitulată „Systemic therapy with fumaric acid derivatives: New possibilities in the treatment of psoriasis” (J Am Acad Dermatol, 1989; 20(4):601-608, denumit în continuare „studiul Nieboer și alții din anul 1989”), de care dispunea EMA în cadrul examinării cererii de autorizare a introducerii pe piață a Tecfidera. În această publicație, se explică faptul că o nouă terapie numită „terapie pe bază de acid fumaric” devenise populară în ultimii 20 de ani în Europa de Vest printre mii de pacienți afectați de psoriazis. Această terapie a fost lansată de un biochimist care era el însuși afectat de psoriazis și care a publicat lucrări în anii 1959 și 1966. Studiul Nieboer și alții din anul 1989 indică în continuare că această terapie a fost standardizată de un medic generalist german care a adăugat un regim alimentar strict și a publicat studii în anii 1982 și 1984. Studiul Nieboer și alții din anul 1989 explică de asemenea că o clinică specializată în această terapie a fost înființată în Elveția. Pe de altă parte, dintr‑o altă publicație, din anul 1998, care figurează în dosarul prezentat Tribunalului și despre care EMA și Comisia puteau avea cunoștință în cadrul examinării cererii de autorizare a introducerii pe piață a Tecfidera, reiese că, începând cu anul 1959, un mic grup de medici din Germania, Elveția și Țările de Jos au prescris esteri ai acidului fumaric.
121

Or, din înscrisurile aduse la cunoștința Tribunalului reiese că reclamantul a indicat în formularul său de candidatură că are un nivel „foarte bun” de engleză, această calificare fiind cea mai înaltă dintre cele trei oferite la alegerea candidaților. De altfel, acesta a semnat declarația care figura la sfârșitul formularului de candidatură care era redactat în limba engleză (a se vedea punctul 90 de mai sus). Reclamantul a redactat în limba engleză reclamația din 2 februarie 2018, la care se răspunde prin decizia din 23 iulie 2018, pe care a examinat‑o împreună cu reclamația din 13 aprilie 2018. În plus, reclamantul a redactat în această limbă alte acte referitoare la exercițiul de certificare care face obiectul prezentei proceduri, în special actul său de candidatură din 27 septembrie 2017, precum și acțiunea formulată la COPAC din 8 martie 2018. Reiese de asemenea din dosar că reclamantul a utilizat limba engleză în comunicările sale electronice cu administrația pentru a solicita o nouă examinare a dosarului său de candidatură la 13 decembrie 2017, precum și pentru a transmite reclamația din 13 aprilie 2018. În această privință, trebuie subliniat că reclamantul, printr‑un e‑mail redactat în limba engleză și adresat AIPN la 13 decembrie 2017, a declarat în mod expres că a săvârșit o eroare prin faptul că nu a transmis lista documentelor justificative în susținerea candidaturii sale, fără a încerca totuși să scuze această eroare prin dificultăți de ordin lingvistic care l‑ar fi împiedicat să înțeleagă termenii anunțului de concurs.
2

În luna aprilie 2008, Banca Monte dei Paschi di Siena (denumită în continuare „BMPS”) a efectuat o majorare de capital de 950 de milioane de euro rezervată J. P. Morgan Securities Ltd (denumită în continuare „JPM”), care a subscris acțiuni ale BMPS, (denumite în continuare „acțiunile FRESH”). În același timp, la 16 aprilie 2008, JPM a încheiat cu BMPS un contract de uzufruct potrivit căruia JPM păstrează nuda proprietate asupra acțiunilor, în timp ce BMPS are dreptul de uzufruct, și un acord de schimb de societăți (denumite în continuare „contractele FRESH”). JPM a obținut fondurile necesare subscrierii acțiunilor FRESH ale Bank of New‑York Mellon (Luxemburg), înlocuită de Mitsubishi UFJ Investor Services & Banking (Luxemburg) SA (denumită în continuare „MUFJ”), care a emis obligațiunile FRESH la 16 aprilie 2008, în conformitate cu dreptul luxemburghez, pentru un cuantum de un miliard de euro. JPM a încheiat cu MUFJ un acord de schimb supus dreptului luxemburghez, iar MUFJ a încheiat cu deținătorii de obligațiuni FRESH un contract fiduciar supus de asemenea dreptului luxemburghez. În temeiul acestor diferite contracte, calificate de reclamanți drept „instrumente FRESH”, redevențele percepute de JPM de la BMPS în temeiul contractelor FRESH sunt transmise MUFJ și ulterior deținătorilor de obligațiuni FRESH sub formă de cupoane.
2

În anii 2008 și 2010, în cadrul programelor Uniunii Europene de cooperare cu țări terțe privind modernizarea sistemelor de învățământ superior din aceste țări, denumite Tempus IV, reclamanta a semnat următoarele trei acorduri de grant: – acordul de grant din 5 decembrie 2008, cu numărul de referință 2008‑4744, pentru realizarea proiectului „Educational Centers Network on Modern Technologies of Local governing” (Rețea de centre educative privind tehnicile moderne de guvernanță locală) (denumit în continuare „Acordul Ecesis”), semnat între reclamantă, în calitate de beneficiar unic, și Comisia Europeană; – acordul de grant din 18 octombrie 2010 cu numărul de referință 2010‑2844 pentru realizarea proiectului „Development and Integration of University Self‑assessment Systems” (Dezvoltarea și integrarea sistemelor de autoevaluare universitară) (denumit în continuare „Acordul Diusas”), semnat printre alții între reclamantă, în calitate de coordonatoare și cobeneficiar, și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA); – acordul de grant din 30 septembrie 2010, cu numărul de referință 2010‑2862, privind realizarea proiectului „Development of Quality Insurance System in Turkmenistan on the base of Bologna Standards” (Dezvoltarea unui sistem de asigurare a calității în Turkmenistan în temeiul criteriilor Procesului de la Bologna) (denumit în continuare „Acordul Deque”), semnat printre alții între reclamantă, în calitate de coordonatoare și cobeneficiar, și EACEA. [omissis]
36

În această privință, primo, trebuie amintit că, potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 139/2004, se consideră că se realizează o concentrare în cazul în care modificarea de durată a controlului rezultă în urma preluării de către o întreprindere a controlului direct asupra altei întreprinderi sau a părților unei alte întreprinderi. În plus, în ceea ce privește calcularea cifrei de afaceri, articolul 5 alineatul (2) din acest regulament prevede că, atunci când concentrarea constă în achiziționarea unor părți ale unei întreprinderi, pentru vânzător se ia în considerare numai cifra de afaceri care este relevantă pentru părțile care fac obiectul concentrării. Rezultă că, astfel cum se arată, de altfel, în mod întemeiat la punctul 136 din Comunicarea jurisdicțională consolidată privind competența Comisiei în temeiul Regulamentului nr. 139/2004 (JO 2008, C 95, p. 1, rectificare în JO 2009, C 43, p. 10), întreprinderile implicate în sensul acestui regulament sunt achizitorul (achizitorii) și partea (părțile) achiziționată (achiziționate) ale întreprinderii țintă, însă nu și activitățile comerciale rămase ale vânzătorului.
59

În această privință, primo, trebuie amintit că, potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 139/2004, se consideră că se realizează o concentrare în cazul în care modificarea de durată a controlului rezultă în urma preluării de către o întreprindere a controlului direct asupra altei întreprinderi sau a părților unei alte întreprinderi. În plus, în ceea ce privește calcularea cifrei de afaceri, articolul 5 alineatul (2) din acest regulament prevede că, atunci când concentrarea constă în achiziționarea unor părți ale unei întreprinderi, pentru vânzător se ia în considerare numai cifra de afaceri care este relevantă pentru părțile care fac obiectul concentrării. Rezultă că, astfel cum se arată, de altfel, în mod întemeiat la punctul 136 din Comunicarea jurisdicțională consolidată privind competența Comisiei în temeiul Regulamentului nr. 139/2004 (JO 2008, C 95, p. 1, rectificare în JO 2009, C 43, p. 10), întreprinderile implicate în sensul acestui regulament sunt achizitorul (achizitorii) și partea (părțile) achiziționată (achiziționate) ale întreprinderii țintă, însă nu și activitățile comerciale rămase ale vânzătorului.