RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 354/22

Acțiune introdusă la 6 august 2015 – Comisia Europeană/Republica Italiană

(Cauza C-433/15)

(2015/C 354/25)

Limba de procedură: italiana

Părțile

Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau, agenți)

Pârâtă: Republica Italiană

Concluziile reclamantei

Comisia Europeană solicită Curții:

— a) declararea faptului că, prin aceea că nu a garantat prelevarea suplimentară datorată pentru producția realizată în Italia care depășește nivelul cotei naționale, începând cu primul an de impozitare efectivă a prelevării suplimentare în Italia (1995/1996) și până la ultimul an în care în Italia s-a realizat o producție în exces (2008/2009), s-a debitat în mod efectiv producătorilor individuali care au contribuit la fiecare depășire a producției, precum și plătit la momentul potrivit, înaintea notificării valorii pe care o datorau, dobânditorul sau producătorul, în cazul unor vânzări directe, sau în cazul neplății în termele prevăzute, înscris pe rol și eventual colectat prin impunere de la aceiași dobânditori sau producători, guvernul italian nu și-a îndeplinit obligațiile prevăzute de dispozițiile pertinente ale dreptului Uniunii aplicabile în anii în discuție și în special la articolele 1 și 2 din Regulamentul (CE) nr. 3950/92 (1); la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 (2); la articolele 79, 80 și 83 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 (3); precum și, în ceea ce privește dispozițiile de punere în executare ale Comisiei, la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 536/1993 (4); la articolul 11 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 (5) și, în ultimul rând, la articolele 15 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 595/2004 (6);

— b) obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

Motivele și principalele argumente

În susținerea cererii, Comisia arată că, potrivit datelor furnizate de autoritățile italiene sau în orice caz dobândite în cursul procedurii precontencioase, valoarea prelevării suplimentare care mai trebuie recuperată este de 1 343 de milioane de euro. Valoarea totală a prelevării suplimentare recuperată în mod efectiv se ridică la aproximativ 282 de milioane de euro dintr-un total imputat cu titlu de prelevare de aproximativ 2 305 de milioane de euro, în cursul primei perioade a primului an de comercializare în care sistemul prelevării suplimentare a fost introdus în mod formal în Italia (anul 1995/1996) până la ultimul an în care s-a înregistrat producție în exces (anul 2008/2009). După scăderea sumelor reținute în planurile de eșalonare (469 de milioane de euro) și a sumelor declarate nerecuperabile (211 milioane de euro), raportul dintre prelevarea percepută în mod efectiv și ceea ce rămâne să se recupereze din sumele nete care fac obiectul planurilor de eșalonare și sumele declarate nerecuperabile reprezintă 21 %. În esență, sumele recuperate în mod efectiv reprezintă cel puțin 1/4 din cele care trebuie să fie încă recuperate la data stabilită în opinia motivată.

Comisia arată că procentele din sumele recuperate în mod efectiv și cele imputate, pentru fiecare an de comercializare în discuție, sume nete rezultate din cele care fac obiectul eșalonării și cele declarate nerecuperabile, demonstrează lipsa de eficiență a sistemului de impozitare a prelevării suplimentare, în măsura în care sunt în general sub 21 %, în perioadele avute în vedere, și în pofida termenului stabilit în opinia motivată au trecut mai mult de 5 ani de la finalizarea ultimului an de comercializare în care s-a înregistrat un exces de producție în Italia.

În ceea ce privește justificarea adoptată de Italia, potrivit căreia recuperarea efectivă a sumelor datorate cu titlu de prelevare ar fi fost împiedicată de numeroasele acțiuni care se află încă pe rol pe care debitorii le-au formulat împotriva cererilor de plată, Comisia a prezentat datele cu privire la sumele recuperate în mod efectiv în raport cu cele care urmează să fie recuperate pentru care plățile respective sunt contestate, pentru fiecare an de comercializare în discuție. Datele demonstrează că din aproximativ 1 068 de milioane de euro exigibili, numai 241 de milioane de euro au fost recuperate, care constituie 23 % din sumele exigibile, fără să existe nicio justificare în această privință.

Dat fiind că funcția prelevării suplimentare este de a descuraja producția în exces de lapte în raport cu cantitățile de referință naționale (CRN), nerecuperarea continuată a unor sume atât de mari, la 20 de ani de la introducerea limitării producției în Italia, și la șase ani de la ultima depășire înregistrată a CRN-ului italian a determinat pierderea efectului util al sistemului de prelevare suplimentară astfel cum a fost dorit de legiuitor, după cum demonstrează și depășirile continue care au apărut în fiecare dintre anii de comercializare din 1995/1996 până la 2008/2009.

Comisia reține că nerecuperarea unor sume atât de mari aferente prelevării suplimentare este imputabilă unor neglijențe specifice ale Republicii Italiene, care explică lipsa de eficiență a regimului de impozitare a prelevării suplimentare în Italia, în perioada avută în vedere.

În primul rând, confuzia legislativă care a caracterizat legislația italiană de punere în aplicare a generat o întârziere în punerea în aplicare efectivă a sistemului de prelevare în Italia și un volum considerabil anomal de litigii care a avut ca efect să inhibe colectarea, din cauza suspendării plăților acordate de instanțele naționale cu titlu de măsuri provizorii.

În al doilea rând, Italia nu a utilizat în mod efectiv toate mecanismele administrative disponibile pentru recuperarea eficientă a sumelor datorate cu titlu de prelevare, precum compensare. Posibilitatea de a compensa prelevările care trebuie colectate și ajutoarele care trebuie acordate în cadrul politicii agricole comune a fost introdusă ineficient și tardiv și persistă până acum legi italiene care se opun aplicării acestora.

În al treilea rând, procedurile de colectare au fost în mare parte blocate de la intrarea în vigoare a Legii nr. 33/2009 până astăzi, din cauza inexistenței unor dispoziții de punere în aplicare sau a unor acorduri convenționale între autorități și entități implicate care sunt necesare pentru a le redemara.

În al patrulea rând, Comisia concluzionează că din cauza unor erori metodologice din partea administrațiilor însărcinate să efectueze recuperarea, sumele exigibile au fost considerate în mod eronat nerecuperabile, generând astfel lipsuri ulterioare în efectivitatea colectării prelevării suplimentare.

(1) Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 405, p. 1).

(2) Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 270, p. 123).

(3) Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, p. 1).

(4) Regulamentul (CEE) nr. 536/93 al Comisiei din 9 martie 1993 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 57, p. 12).

(5) Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 al Comisiei din 9 iulie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 187, p. 19).

(6) Regulamentul (CE) nr. 595/2004 al Comisiei din 30 martie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 94, p. 22).