ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 213/17

Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spania) la 6 august 2021 – F C C și M A B/Caixabank S. A., fostă Bankia S. A.

(Cauza C-484/21)

(2022/C 213/21)

Limba de procedură: spaniola

Instanța de trimitere

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Părțile din procedura principală

Reclamanți: F C C și M A B

Pârâtă: Caixabank S. A., fostă Bankia S. A.

Întrebările preliminare

1) Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 (1) se opun faptului că termenul de prescripție pentru introducerea unei acțiuni în pretenții privind consecințele economice ale unei clauze abuzive, precum clauza privind cheltuielile, începe să curgă înainte de constatarea nulității acestei clauze, ca urmare a caracterului său abuziv?

2) Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 se opun stabilirii ca moment de la care începe să curgă termenul de prescripție al unei clauze abuzive data la care o instanță competentă să stabilească jurisprudență, precum Tribunal Supremo [Curtea Supremă], constată că o anumită clauză este abuzivă, independent de aspectul dacă consumatorul cunoaște sau nu conținutul hotărârii respective?

3) Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 se opun ca, într-un contract pe termen lung, termenul de prescripție al acțiunii privind restituirea cheltuielilor efectuate pentru constituirea unei ipoteci să înceapă să curgă de la momentul la care se face plata, întrucât efectele clauzei abuzive au încetat la acel moment și nu există riscul ca aceasta să fie aplicată din nou?

(1) Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).
C 198/15

Recurs introdus la 2 decembrie 2021 de Marina Yachting Brand Management Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 22 septembrie 2021 în cauza T-169/20, Marina Yachting Brand Management/EUIPO – Industries Sportswear

(Cauza C-743/21 P)

(2022/C 198/22)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurentă: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (reprezentanți: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Industries Sportswear Co. Srl

Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere a recursurilor) a decis prin Ordonanța din 31 martie 2022 că recursul nu este admisibil și că Marina Yachting Brand Management Co. Ltd va suporta propriile cheltuieli de judecată.
C 198/16

Recurs introdus la 2 decembrie 2021 de Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 22 septembrie 2021 în cauza T-173/20, Henry Cotton's Brand Management/EUIPO – Industries Sportswear

(Cauza C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurentă: Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd (reprezentanți: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Industries Sportswear Co. Srl

Prin Ordonanţa din 31 martie 2022, Curtea de Justiţie (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu este admisibil în principiu și că Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.
6)

În cazul în care o autoritate decizională în materie de protecție nu dispune de suficiente dovezi cu privire la starea de sănătate mintală a unui solicitant, dar există unele dovezi privind posibilitatea ca un solicitant să se confrunte cu astfel de probleme, respectiva autoritate decizională, în conformitate cu obligația de cooperare menționată în Hotărârea M. M./Minister for Justice, Equality and Law Reform și alții (C-277/11, punctul 66), sau în alt mod, are obligația de a efectua cercetări suplimentare sau orice altă obligație înainte de a lua o decizie definitivă?
C 158/6

Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Austria) la 26 ianuarie 2022 – BF/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

(Cauza C-52/22)

(2022/C 158/08)

Limba de procedură: germana

Instanța de trimitere

Bundesverwaltungsgericht

Părțile din procedura principală

Recurent: BF

Autoritate intimată: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

Întrebarea preliminară

Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE (1), precum și principiile securității juridice, respectării drepturilor dobândite și efectivității dreptului Uniunii trebuie să fie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale – precum cea în discuție în litigiul principal – potrivit căreia prima ajustare a pensiei pentru limită de vârstă a categoriei de funcționari publici care au dobândit dreptul la pensie pentru limită de vârstă (pensie totală, în temeiul Legii din 1965 privind pensiile) cel târziu de la 1 decembrie 2021 are loc cu efect abia de la data de 1 ianuarie a celui de al doilea an calendaristic următor nașterii dreptului la pensia pentru limită de vârstă, în timp ce prima ajustare a pensiei pentru limită de vârstă a categoriei de funcționari publici care au dobândit, respectiv vor dobândi dreptul la pensie pentru limită de vârstă (pensie totală, în temeiul Legii din 1965 privind pensiile) începând de la 1 ianuarie 2022 are loc cu efect deja de la data de 1 ianuarie a anului calendaristic următor nașterii dreptului la pensia pentru limită de vârstă?

(1) Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).
1)

Articolul 77 alineatul (1) coroborat cu articolul 78 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2016/679 (1) (denumit în continuare „RGPD”) trebuie interpretat în sensul că rezultatul autorității de supraveghere pe care aceasta îl comunică persoanei vizate a) are caracterul unui răspuns la o petiție? Aceasta are drept consecință faptul că controlul jurisdicțional al unei decizii privind plângerea adoptate de o autoritate de supraveghere în temeiul articolului 78 alineatul (1) din RGPD este, în principiu, limitat la problema dacă autoritatea a tratat plângerea, a investigat în mod adecvat obiectul plângerii și a informat petiționarul cu privire la rezultatul examinării sau b) trebuie interpretat ca fiind o decizie administrativă pe fond? Aceasta are drept consecință faptul că o decizie privind plângerea adoptată de o autoritate de supraveghere în temeiul articolului 78 alineatul (1) din RGPD trebuie analizată complet de către instanță, într-un caz individual – de exemplu, în cazul reducerii la zero a puterii discreționare –, autoritatea de supraveghere putând fi de asemenea obligată de instanță să adopte o măsură concretă în sensul articolului 58 din RGPD.
2)

Dispozițiile coroborate ale articolului 30 alineatul (2) și articolului 30 alineatul (1) litera (c) din acord trebuie să fie interpretate în sensul că persoanele menționate în a doua dispoziție intră sub incidența articolului 31 alineatul (1) din acord dacă, în calitate de cetățeni ai Uniunii, au avut reședința în Regatul Unit fără întrerupere pe întreaga durată a perioadei de tranziție și, în același timp, le este aplicabilă legislația unui singur stat membru pe întreaga durată a perioadei de tranziție până la sfârșitul acesteia, sau trebuie să fie interpretate în sensul că persoanele menționate la articolul 30 alineatul (1) litera (c) nu intră sub incidența articolului 31 alineatul (1) dacă au renunțat la reședința lor în Regatul Unit după încheierea perioadei de tranziție?
1)

Decizia adoptată de Comitato nazionale per la gestione della direttiva 2003/87/CE (1) e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto (Comitetul național pentru gestionarea Directivei 2003/87/CE și pentru susținerea gestionării activităților unor proiecte care intră sub incidența Protocolului de la Kyoto), ținând seama de procedura de adoptare și în special de mecanismul de dialog cu Comisia Europeană prevăzut de Regulamentul delegat (UE) 2019/331 (2) în ceea ce privește includerea instalațiilor pe lista de alocare a cotelor de CO2, poate face obiectul unei căi de atac autonome în fața Tribunalului Uniunii Europene în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, în cazul în care actul atacat produce efecte juridice obligatorii și privește în mod direct operatorul economic reclamant?
4)

Noțiunile „esența activității inventive”, „activitate inventivă centrală” și/sau „obiectul invenției” din brevetul de bază sunt relevante pentru interpretarea articolului 3 litera (c) din Regulamentul privind CSP și, în cazul în care unele dintre sau toate aceste noțiuni sunt relevante, cum trebuie să fie înțelese aceste noțiuni pentru interpretarea articolului 3 litera (c) din Regulamentul privind CSP? În ceea ce privește aplicarea noțiunilor menționate, există o deosebire între situația în care produsul în cauză constă dintr-o singură substanță activă (așa-numitul „mono-produs”) și cea în care produsul în cauză constă dintr-o combinație de substanțe active (așa-numitul „produs combinat”) și, în caz afirmativ, în ce privință? Cum trebuie apreciată această din urmă întrebare în cazul în care brevetul de bază conține, pe de o parte, o revendicare de brevet pentru un mono-produs și, pe de altă parte, o revendicare de brevet pentru un produs combinat, această din urmă revendicare de brevet vizând o combinație de substanțe active compusă din substanța activă al mono-produsului și, în plus, din una sau mai multe substanțe active în conformitate cu stadiul cunoscut al tehnologiei?
C 165/27

Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Porugalia) la 10 ianuarie 2022 – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Cauza C-23/22)

(2022/C 165/35)

Limba de procedură: portugheza

Instanța de trimitere

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Părțile din procedura principală

Recurentă: Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA

Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

Întrebările preliminare

Interpretarea corectă a Orientărilor privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2014-2020, coroborate cu dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 16 iunie 2014 (1), în special articolul 1 și articolul 2 punctul 11, ale Regulamentului (UE) nr. 1379/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 (2) și ale anexei I la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene permite să se concluzioneze că, în conformitate cu articolul 2 alineatul 2 și cu articolul 22 alineatul 1 din Código Fiscal do Investimento [Codul fiscal privind investițiile], aprobat prin Decreto-Lei n.o 162/2014 [Decretul-lege nr. 162/2014] din 31 octombrie 2014, și [cu] articolele 1 și 2 din Portaria n.o 282/2014 [Decretul ministerial nr. 282/2014] din 30 decembrie 2014, activitatea de prelucrare a produselor obținute din pescuit și din acvacultură, referitoare la „cod sărat”, „cod congelat” și „cod desărat”, care se încadrează la codul CAE 10204Rev3, nu este o activitate de prelucrare a produselor agricole în sensul ajutoarelor fiscale prevăzute?

(1) Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 din tratat (JO 2014, L 187, p. 1).

(2) Regulamentul (UE) nr. 1379/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind organizarea comună a piețelor în sectorul produselor pescărești și de acvacultură, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1184/2006 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 104/2000 al Consiliului (JO 2013, L 354, p. 1).
C 191/13

Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 8 februarie 2022 – Right to Know CLG/An Taoiseach

(Cauza C-84/22)

(2022/C 191/17)

Limba de procedură: engleza

Instanța de trimitere

High Court (Irlanda)

Părțile din procedura principală

Reclamantă: Right to Know CLG

Pârât: An Taoiseach

Întrebările preliminare

1) Procesele-verbale ale ședințelor oficiale ale ramurii executive a guvernului unui stat membru, în cadrul cărora membrii guvernului trebuie să se întrunească și să acționeze ca autoritate colectivă trebuie calificate, în legătură cu o cerere de acces la informațiile despre mediu care figurează în acestea, ca fiind „comunicări interne” sau ca fiind „proceduri” ale unei autorități publice în sensul acestor termeni, astfel cum sunt definiți la articolul 4 alineatul (1) litera (e) și, respectiv, la articolul 4 alineatul (2) primul paragraf litera (a) din Directiva 2003/4/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului?

2) Principiul autorității de lucru judecat (astfel cum a fost analizat în cauza Köbler, C-224/01 (2), și în jurisprudența ulterioară) se extinde dincolo de partea dispozitivă a hotărârii anterioare și include, în plus, constatările de fapt și de drept care figurează în hotărârea anterioară? Altfel spus, principiul autorității de lucru judecat se limitează la cauza acțiunii care stă la baza interdicției de a se contrazice în detrimentul altuia sau se extinde la interdicția de a se contrazice în detrimentul altuia [issue estoppel]?

3) În cadrul unei proceduri în desfășurare între părți, referitoare la o pretinsă nerespectare a Directivei 2003/4/CE în ceea ce privește o cerere specifică de informații despre mediu, în cazul în care un reclamant/solicitant a reușit să obțină anularea unei decizii prin admiterea unor motive de contestație întemeiate pe dreptul Uniunii și respingerea altora, dreptul Uniunii și, în special, principiul efectivității se opun unei norme naționale privind autoritatea de lucru judecat bazate pe interdicția de a se contrazice în detrimentul altuia [issue estoppel] care obligă o instanță națională, în cadrul unei noi proceduri privind o decizie ulterioară referitoare la aceeași cerere, să excludă posibilitatea ca un astfel de reclamant/solicitant să atace această nouă decizie pentru motive întemeiate pe dreptul Uniunii care au fost anterior respinse, dar care nu au făcut obiectul unei căi de atac la acel moment?

4) Răspunsul la întrebarea (3) de mai sus este influențat de împrejurarea că (i) nu a fost sesizată Curtea de Justiție și (ii) jurisprudența relevantă a Curții de Justiție nu a fost adusă în atenția instanței naționale de către niciuna dintre părți?

(1) JO 2003, L 41, p. 26, Ediție specială 15/vol. 9, p. 200.

(2) Hotărârea din 30 septembrie 2003 (EU:C:2003:513).
C 222/21

Recurs introdus la 5 aprilie 2022 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 26 ianuarie 2022 în cauza T-286/09 RENV, Intel Corporation/Comisia

(Cauza C-240/22 P)

(2022/C 222/32)

Limba de procedură: engleza

Părțile

Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer și C. Sjödin, agenți)

Celelalte părți din procedură: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

Concluziile

Recurenta solicită Curții:

— anularea hotărârii atacate, cu excepția punctului 3 din dispozitiv;

— trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

— soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

Motivele și principalele argumente

Recurenta invocă șase motive de recurs.

Primul motiv de recurs: examinarea în hotărârea atacată a întinderii analizei din decizie (1) privind criteriile de acoperire și durata este ultra petita. În plus, hotărârea atacată săvârșește o eroare de drept prin faptul că respinge orice apreciere generală a capacității practicilor Intel de a exclude concurența, având în vedere toate împrejurările relevante ale speței, și interpretează eronat indicațiile furnizate în această privință în Hotărârea Curții din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia, C-413/14 P, EU:C:2017:632.

Al doilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului concurentului la fel de eficient (criteriul AEC) utilizat în decizie încalcă dreptul la apărare al Comisiei.

Al treilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC din decizie în raport cu Dell săvârșește o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu, denaturează sensul clar al elementelor de probă, aplică un raționament contradictoriu și încalcă dreptul la apărare al Comisiei.

Al patrulea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC în raport cu Hewlett-Packard Company săvârșește o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu, încalcă dreptul la apărare al Comisiei și cuprinde mai multe alte erori de drept.

Al cincilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC din decizie în raport cu Lenovo săvârșește o eroare în ceea ce privește interpretarea criteriului AEC și a articolului 102 TFUE, denaturează elementele de probă și încalcă dreptul la apărare al Comisiei.

Al șaselea motiv de recurs: în măsura în care hotărârea atacată se bazează pe examinarea de către aceasta a criteriului AEC din decizie în scopul anulării în parte a deciziei, această hotărâre nu ține seama în mod corespunzător de implicațiile constatărilor deciziei asupra criteriului AEC.

(1) Decizia C(2009) 3726 final a Comisiei din 13 mai 2009 privind o procedură inițiată în temeiul articolului [102 TFUE] și al articolului 54 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/C-3/37.990 – Intel).
2.b.1)

Dacă este necesar să se considere că dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral are atât o funcție de compensare, cât și o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, trebuie să se considere că funcția de compensare are o prioritate structurală sau, cel puțin, se află într-un raport de tip regulă-excepție față de funcția de satisfacție? Aceasta are drept consecință faptul că o funcție de satisfacție nu poate fi luată în considerare decât în cazul unor încălcări săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă?
2b1.

Dacă este necesar să se considere că dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral are atât o funcție de compensare, cât și o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, trebuie să se considere că funcția de compensare are o prioritate structurală sau, cel puțin, se află într-un raport de tip regulă-excepție față de funcția de satisfacție? Aceasta are drept consecință faptul că o funcție de satisfacție nu poate fi luată în considerare decât în cazul unor încălcări săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă?
2)

Cu titlu subsidiar în raport cu întrebarea precedentă (și anume numai în cazul în care s-ar reține că dreptul Uniunii Europene impune înlăturarea în mod selectiv a aplicării articolului 485, care trebuie, așadar, să fie luat în considerare ca dispoziție „mai favorabilă”), clauza 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129), trebuie interpretată în sensul că impune ca reglementarea națională să echivaleze – în scopul luării în considerare a vechimii dobândite în cadrul unor contracte de muncă pe durată determinată de un cadru didactic definitivat – prestațiile temporare efectuate de cadrul didactic angajat pe durată determinată, fără a aplica un prag minim al relevanței zilelor lucrate în fiecare an școlar? Sau, dimpotrivă, este conformă cu clauza 4 o reglementare națională care exclude relevanța prestațiilor cu caracter temporar (supliniri ocazionale și de scurtă durată) ale cadrelor didactice angajate pe durată determinată în cazul în care acestea nu au fost efectuate, în fiecare an școlar, timp de cel puțin 180 de zile sau în perioada cuprinsă între 1 februarie și încheierea evaluării elevilor (articolul 11 alineatul 14 din Legea nr. 124/1999, potrivit căruia „alineatul 1 al articolului 489 din Textul unic trebuie înțeles în sensul că serviciul prestat în calitate de cadru didactic netitular începând cu anul școlar 1974/1975 este considerat an școlar complet, dacă a avut o durată de cel puțin 180 de zile sau dacă serviciul a fost prestat fără întrerupere în perioada cuprinsă între 1 februarie și încheierea procesului de evaluare finală a elevilor”)?
3)

Trebuie să se considere că soluția prevăzută la articolul 7 alineatul 1 litera b) din Ordinul ministerial 199/94, care are ca rezultat pierderea totală de către beneficiar a drepturilor la primele de întreținere și pentru pierderea de venituri în cazul în care nu se obține densitatea de împădurire prevăzută în anexa C, fără a permite reducerea proporțională a plății acestor prime în cazul în care rezultatul poate fi atribuit unor factori exogeni, precum clima, este contrară principiului proporționalității ca principiu general al Uniunii Europene, astfel cum pare să rezulte (a contrario sensu) din Hotărârea József Lingurár [C 315/16, punctele 29 și 35]?