ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49

Mărcile vizate de articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 sunt cele considerate a fi inapte să exercite funcția esențială a mărcii, și anume aceea de a identifica originea comercială a produsului sau serviciului în cauză, pentru a permite astfel consumatorului care achiziționează produsul sau serviciul desemnat de marcă să facă aceeași alegere cu ocazia unei achiziții ulterioare dacă experiența se dovedește pozitivă sau să facă o altă alegere dacă aceasta se dovedește negativă [Hotărârea din 3 iulie 2003, Best Buy Concepts/OAPI (BEST BUY), T‑122/01, EU:T:2003:183, punctul 20, Hotărârea din 21 ianuarie 2011, BSH/OAPI (executive edition), T‑310/08, nepublicată, EU:T:2011:16, punctul 23, și Hotărârea din 23 ianuarie 2014, Novartis/OAPI (CARE TO CARE), T‑68/13, nepublicată, EU:T:2014:29, punctul 12].
47

În legătură cu aspectul că EUIPO ar fi înregistrat mărci foarte asemănătoare cu IGP‑ul în cauză, trebuie amintit că deciziile privind înregistrarea unui semn ca marcă adoptate de camerele de recurs în temeiul Regulamentului nr. 40/94 sunt emise în exercitarea unei competențe reglementate, iar nu a unei puteri discreționare. În consecință, după cum a arătat în mod întemeiat camera de recurs, legalitatea deciziilor camerelor de recurs trebuie apreciată numai în temeiul acestui regulament, astfel cum a fost interpretat de instanța Uniunii, iar nu pe baza unei practici decizionale anterioare a camerelor de recurs (Hotărârea din 26 aprilie 2007, Alcon/OAPI, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, punctul 65). Pe de altă parte, presupunând că, prin argumentele sale, reclamantul invocă, de fapt, o încălcare a principiului egalității de tratament, trebuie amintit că respectarea acestui principiu trebuie să se concilieze cu respectarea principiului legalității. În plus, pentru motive de securitate juridică și de bună administrare, examinarea oricărei cereri de înregistrare trebuie să fie strictă și completă și să aibă loc în fiecare caz concret (Hotărârea din 10 martie 2011, Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, punctele 75 și 77). Or, pentru motivele ce precedă, camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare de apreciere. În consecință, reclamantul nu putea invoca în mod util, în scopul de a infirma concluzia la care a ajuns camera de recurs în decizia atacată, decizii anterioare ale EUIPO [a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 mai 2012, Universal Display/OAPI (UniversalPHOLED), T‑435/11, nepublicată, EU:T:2012:210, punctul 39]. În plus, trebuie subliniat că deciziile EUIPO invocate de reclamant fac trimitere la semne diferite de cele vizate în prezenta cauză.
66

Or, teza Comisiei, care presupune ca ansamblul standardelor armonizate adoptate inițial în temeiul Directivei 98/37 să fie lipsite de efect în ceea ce privește conferirea unei prezumții de conformitate cu cerințele esențiale de sănătate și securitate prevăzute în Directiva 2006/42, conduce la o diminuare foarte semnificativă a numărului standardelor armonizate utilizabile în cursul primelor etape de aplicare a acestei din urmă directive și aduce, așadar, atingere eficacității sistemului. În această privință, ultima publicare în Jurnalul Oficial a „titlurilor și a referințelor standardelor armonizate în temeiul [Directivei 98/37]”, în martie 2009, cuprinde 57 de pagini (JO 2009, C 74, p. 4), în timp ce prima publicare corespunzătoare în temeiul Directivei 2006/42, în septembrie 2009, nu cuprinde decât 26 de pagini (JO 2009, C 214, p. 1), iar cea de a doua publicare analoagă, efectuată chiar înainte de punerea în aplicare a măsurilor de transpunere a Directivei 2006/42, la 29 decembrie 2009, nu cuprinde de asemenea decât 37 de pagini (JO 2009, C 309, p. 29). Având în vedere că pe o pagină a acestor publicații sunt enumerate în medie aproximativ 10 standarde armonizate, poziția Comisiei ar conduce la o situație în care, la momentul punerii în aplicare concrete a dispozițiilor Directivei 2006/42, la sfârșitul lunii decembrie 2009, aproximativ 200 de standarde armonizate mai puțin decât la sfârșitul perioadei de aplicare a Directivei 98/37 ar fi fost utilizabile de către producători pentru a stabili existența unei prezumții de conformitate a produselor lor cu cerințele esențiale de sănătate și securitate prevăzute de noua directivă, ceea ce ar fi în contradicție cu rolul important acordat mecanismului de conformitate cu standardele armonizate de cele două directive succesive. Este necesar să se arate că a trebuit așteptată publicarea din aprilie 2011 (JO 2011, C 110, p. 1) pentru a regăsi un volum comparabil de standarde armonizate ale căror referințe au fost publicate pentru cele două directive.
16

Prin scrisoarea din 19 ianuarie 2015, Comisia a notificat României decizia atacată împreună cu raportul de sinteză. În primul rând, în acest raport, Comisia trece în revistă diversele deficiențe constatate și înlătură evaluarea individuală de către autoritățile române a impactului financiar asupra bugetului Uniunii a fiecăreia dintre deficiențele pe care le identificase sub literele „A”, „E”, „F”, „G” și „I”. În al doilea rând, Comisia concluzionează în același raport, primo, că, în lipsa unor informații suplimentare din partea autorităților române, nu este posibilă calcularea riscului de prejudiciu financiar pentru Uniune, ceea ce justifică aplicarea unei rate forfetare. Comisia se întemeiază în această privință pe conținutul rapoartelor organismului de certificare referitoare la anii de cerere 2009 și, respectiv, 2010. Comisia subliniază în esență că acest organism a formulat o opinie fără rezerve în ceea ce privește populația inclusă în IACS, dar că a atras totuși atenția asupra existenței posibile a unei erori materiale în statisticile pentru această populație, cu o limită superioară de eroare de 2,7 % pentru anul de cerere 2009 și de 4,24 % pentru anul de cerere 2010. În plus, pentru acest din urmă an, Comisia invocă lipsa fiabilității ratei de eroare calculate de organismul de certificare român, întemeindu‑se pe raportul de audit al Curții de Conturi a Uniunii Europene privind validarea de către acest organism de certificare a statisticilor de control pentru cheltuielile FEGA acoperite de IACS (procedura de asigurare consolidată) în ceea ce privește exercițiul financiar 2011, care corespunde anului de cerere 2010. Secundo, pentru stabilirea ratei corecției forfetare aplicabile, Comisia apreciază că deficiențele în funcționarea LPIS‑GIS și controalele administrative încrucișate justifică o rată a corecției de 10 % pentru anul de cerere 2009. În ceea ce privește anul de cerere 2010, Comisia consideră că aceste deficiențe justifică o rată de 5 %, date fiind în special actualizarea imaginilor LPIS‑GIS și îmbunătățirea controalelor administrative încrucișate.
116

În orice caz, trebuie să se arate că dreptul de acces la dosar recunoscut de Carta drepturilor fundamentale este prevăzut de Regulamentele nr. 1/2003 și nr. 773/2004 în ceea ce privește anchetele care intră sub incidența articolelor 101 și 102 TFUE. Pe de altă parte, reclamanta nu a invocat nicio excepție de nelegalitate a Regulamentelor nr. 1/2003 și nr. 773/2004 întemeiată pe încălcarea cartei. În plus, din modul de redactare a articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 773/2004 rezultă că dreptul de acces la dosar este acordat părților cărora Comisia le‑a adresat o comunicare privind obiecțiunile. Or, este cert că Comisia nu a adresat reclamantei o comunicare privind obiecțiunile. Prin urmare, în aceste împrejurări, reclamanta nu se poate prevala de încălcarea unui drept de acces la dosarul Comisiei din ancheta de concurență în cauză.
28

În plus, la punctul 40 din decizia atacată, camera de recurs a arătat că, întrucât contractul din 8 iunie 1979 era reglementat de dreptul englez, numai High Court of Justice (England and Wales) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor)] era competentă să îl interpreteze. Aceasta a adăugat că reclamanta nu a invocat nicio decizie a acestei instanțe în măsură să susțină argumentul conform căruia drepturile referitoare la numele grupului de muzică „The Specials” ar fi fost transferate unui terț.
189

Desigur, din cuprinsul punctului 5.1.2.1.2 din documentul de sprijin rezultă că studiul intitulat Zanotelli și alții (2010) nu a fost concludent în legătură cu calificarea DEHP drept perturbator endocrin. Nu ar rezulta clar din acest studiu dacă „încetinirea creșterii” (reduction in growth) observată la pești ca efect al DEHP era sau nu era legată de sistemul endocrin (it is not clear whether the effect is endocrine mediated or not). De asemenea, potrivit studiului Wang și alții (2013), nu a fost examinat sau observat niciun efect advers legat de sistemul endocrin sau de natură sistemică (no endocrine related or systemic adverse effects were investigated nor observed).
123

Or, reclamantul este resortisantul unui stat din afara Uniunii, Federația Rusă, și are reședința în acest stat, unde își exercită activitatea profesională de director al RS. Prin urmare, măsurile restrictive în cauză nu aduc atingere substanței dreptului reclamantului de a‑și exercita libertatea de exprimare în special în cadrul activității sale profesionale din sectorul mass‑mediei, în țara în care are reședința și în care lucrează (a se vedea prin analogie Hotărârea din 4 decembrie 2015, Sarafraz/Consiliul, T‑273/13, nepublicată, EU:T:2015:939, punctul 190 și jurisprudența citată).
4

În formularul oficial al cererii de înregistrare, în partea destinată descrierii desenului sau modelului industrial a cărui înregistrare se solicita, Ball Europe a înscris în engleză următorul text: „Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively” (Grup de cutii pentru băuturi, cu aspect modern, dar rafinat, cu gât scurt, fabricate de regulă dintr‑o foaie metalică subțire, special pentru cantități de 250 ml, de 300 ml sau de 330 ml).
15

Curtea de Justiție a Uniunii Europene solicită Tribunalului: — respingerea ca inadmisibilă a cererii de despăgubiri în ceea ce privește prejudiciile anterioare datei de 19 noiembrie 2010 și în măsura în care aceasta are ca obiect acordarea de despăgubiri pentru prejudiciul material aferent costurilor de oportunitate sau unui beneficiu nerealizat; — respingerea, în orice caz, ca nefondată a cererii de despăgubiri în ceea ce privește atât prejudiciul material, cât și prejudiciul moral; — cu titlu subsidiar, respingerea ca nefondată a cererii de despăgubiri pentru prejudiciul material și acordarea ex aequo et bono a unei despăgubiri în cuantum maxim de 5000 de euro pentru prejudiciul moral; — obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
45

Trebuie să se considere că, în speță, contrar susținerilor reclamantei, elementele de probă prezentate de intervenientă sunt de natură să demonstreze dobândirea unui renume de către marca anterioară, în Uniune. Aceste elemente sunt constituite, în special, din distincțiile decernate atât intervenientei, cât și produselor vândute sub marca VIÑA SOL, dintr‑o declarație sub jurământ a directorului său, menționând volumul și valoarea vânzărilor acelorași produse în perioada 2003-2010, pe teritoriul diverselor state membre ale Uniunii, printre care Belgia, Danemarca, Germania, Estonia, Irlanda, Grecia, Spania, Franța, Italia, Letonia, Lituania, Malta, Țările de Jos, Austria, Polonia, Portugalia, România, Slovacia, Finlanda, Suedia și Regatul Unit, din declarațiile sub jurământ ale distribuitorilor locali, din articole de presă, precum și dintr‑o broșură a principalei companii aeriene spaniole care menționează produsele desemnate de marca VIÑA SOL.
65

Reclamantele contestă poziția adoptată de Comisie în decizia atacată potrivit căreia jurisprudența rezultată din Hotărârea din 17 iulie 1998, ITT Promedia/Comisia (T‑111/96, EU:T:1998:183), și din Hotărârea din 1 iulie 2010, AstraZeneca/Comisia (T‑321/05, EU:T:2010:266), nu era aplicabilă în prezenta cauză și, prin urmare, nu permitea calificarea ca anticoncurențiale a comportamentelor coordonate ale entităților menționate în plângere. În plus, ele apreciază că practicile descrise în plângere ofereau Comisiei ocazia de a dezvolta dreptul concurenței al Uniunii, acesta fiind unul dintre motivele recunoscute prin Comunicarea Comisiei privind examinarea plângerilor depuse în temeiul articolelor [101 TFUE] și [102 TFUE] (JO 2004, C 101, p. 65, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 133), astfel cum a fost rectificată (JO 2004, C 148, p. 10).
16

La 20 august 2015, în conformitate cu punctul 59 litera (d) din Rezoluția 2127 (2013), Comitetul pentru sancțiuni a publicat pe pagina de internet a ONU un „Rezumat al motivelor de includere în lista sa de sancțiuni a unor nume de persoane și de entități” (denumit în continuare „rezumatul motivelor Comitetului pentru sancțiuni”), printre care cele ale reclamantelor. Rezumatorul motivelor Comitetului pentru sancțiuni are următorul cuprins: „Motive care stau la baza includerii în listă: La 20 august 2015, în temeiul [punctului 12 litera (d)] din Rezoluția 2196 (2015), [Badica și Kardiam au] fost inclus[e] în lista persoanelor și entităților «pentru oferirea de sprijin grupărilor armate sau rețelelor infracționale prin exploatarea ilicită a resurselor naturale ale [Republicii Centrafricane] sau prin comercializarea acestora, inclusiv a diamantelor, a aurului, precum și a faunei și florei sălbatice și a produselor derivate». Alte informații: [Badica și Kardiam au] oferit sprijin pentru grupările armate din Republica Centrafricană, și anume fosta Séléka și anti‑balaka, prin exploatarea ilicită a resurselor naturale sau prin comercializarea acestora, inclusiv a diamantelor și a aurului. În anul 2014, [Badica] a continuat să cumpere diamante de la Bria și Sam‑Ouandja (provincia Haute Kotto) din estul Republicii Centrafricane, unde forțele fostei Séléka impun taxe aeronavelor care transportă diamante și primesc plăți de garantare a securității din partea colectorilor de diamante. O parte a colectorilor furnizori [ai Badica] de la Bria și Sam‑Ouandja sunt asociați îndeaproape cu comandanți ai fostei Séléka. În mai 2014, autoritățile belgiene au confiscat două colete cu diamante trimise reprezentanței [Badica] din Anwerpen, înregistrată în Belgia sub denumirea K[ardiam]. Experții în diamante au apreciat că există o probabilitate ridicată ca diamantele confiscate să fie originare din Republica Centrafricană întrucât prezintă caracteristici tipice pentru Sam‑Ouandja și Bria, precum și pentru Nola (provincia Sangha Mbaéré) din sud‑vestul țării. Comercianții care au cumpărat diamante care au făcut obiectul traficului ilegal din Republica Centrafricană către piețele externe, inclusiv din partea de vest a țării, au acționat în Camerun în numele B[adica]. De asemenea, în mai 2014, B[adica] a exportat aur produs la Yaloké (Ombella‑Mpoko), unde minele de aur artizanale au căzut sub controlul Séléka până la începutul lunii februarie 2014, când au fost preluate de grupările anti‑balaka.”
9

Reclamanta a anexat la formular tabelul F.2, care enumeră ansamblul cumpărăturilor de piese realizate de ea în perioada 1 septembrie 2013-31 august 2014 (denumită în continuare „perioada de raportare”). Din acest tabel reiese că cinci societăți au fost desemnate ca furnizori ai reclamantei, respectiv Creative Cycles Pvt Ltd, Great Cycles Pvt Ltd, Continental Cycles Pvt Ltd, Kelani Cycles Pvt Ltd și Flying Horse Pvt Ltd. În această privință, deși este exact, astfel cum afirmă Comisia, că reclamanta a lăsat necompletată coloana „afiliate sau neafiliate” din tabelul menționat, care permite să se stabilească eventuale legături cu furnizorii săi, trebuie totuși să se precizeze că a menționat existența unor legături între ea și Great Cycles, indicând, la pagina 11 din formular, că proprietarul său și cel al Great Cycles este aceeași persoană.
64

Este adevărat că, potrivit jurisprudenței, respectarea principiilor statului de drept și drepturilor omului, precum și demnității umane se impune în cazul oricărei acțiuni a Uniunii, inclusiv în domeniul PESC, așa cum reiese din coroborarea dispozițiilor articolului 21 alineatul (1) primul paragraf TUE, ale articolului 21 alineatul (2) litera (b) TUE, ale articolului 21 alineatul (3) TUE și ale articolului 23 TUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 iunie 2016, Parlamentul European/Consiliul, C‑263/14, EU:C:2016:435, punctul 47). În special, trebuie arătat că articolul 21 alineatul (1) TUE prevede că acțiunea Uniunii pe scena internațională intenționează să promoveze în lumea întreagă, printre altele, statul de drept, universalitatea și indivizibilitatea drepturilor omului, respectarea dreptului internațional. Or, principiul termenului rezonabil de soluționare este o componentă a dreptului la un proces echitabil care este protejată prin dispozițiile mai multor instrumente de drept internațional obligatorii din punct de vedere juridic, în special prin articolul 14 alineatul (3) litera (c) din Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice, adoptat de Adunarea Organizației Națiunilor Unite la 16 decembrie 1966, la care sunt parte toate statele membre și Republica Tunisiană. În plus, astfel cum rezultă din considerentul (1) al Deciziei 2011/72, această decizie și deciziile subsecvente au fost adoptate în cadrul unei politici de sprijinire a Tunisiei bazate, printre altele, pe obiectivele de promovare a respectării drepturilor omului și a statului de drept, care figurează la articolul 21 alineatul (2) litera (b) TUE.
63

Desigur, această declarație pe proprie răspundere conține de asemenea câteva indicații care pot fi asociate cu anii ulteriori anului 2006. Mai concret, aceasta include un tabel care precizează, pentru fiecare an din perioada 1998-2010, numărul de supermarketuri exploatate de intervenientă în Germania și în Austria sub semnul basic, precum și un tabel care prezintă, pentru fiecare an din perioada 2001-2010, cuantumul cheltuielilor publicitare care se raportează la același semn pe care aceasta le‑ar fi făcut. În plus, sunt anexate la declarația pe proprie răspundere tabele stabilite în intern de intervenientă și care detaliază cifrele de afaceri care se pretinde că au fost realizate de „basic” până în iulie 2009, până în decembrie 2010 și până în iunie 2011 (a se vedea punctul 7 a douăsprezecea liniuță de mai sus).
25

Or, deși este adevărat că, printr‑o hotărâre din 15 mai 2014, Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante) a respins atât cererea de declarare a nulității mărcii spaniole verbale BADTORO, înregistrată sub numărul 2782026, cât și cererea reconvențională formulată de reclamantă, această hotărâre a fost contestată în apel. A fost confirmată de Audiencia Provincial de Alicante (Curtea Provincială din Alicante, Spania) printr‑o hotărâre din 15 ianuarie 2015, împotriva căreia fiecare parte a formulat recurs în fața Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania), acesta fiind pendinte la data deciziei atacate.
36

Trebuie amintit că dreptul de acces la documentele instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii Europene este protejat de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și constituie un drept fundamental special. Astfel, potrivit articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale, orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică care are reședința sau sediul social într‑un stat membru are dreptul de acces la aceste documente, indiferent de suportul pe care se află aceste documente (Hotărârea din 29 noiembrie 2012, Thesing și Bloomberg Finance/BCE, T‑590/10, nepublicată, EU:T:2012:635, punctul 73). În plus, conform considerentului (1) al Regulamentului nr. 1049/2001, acesta se înscrie în voința exprimată la articolul 1 al doilea paragraf TUE, introdus prin Tratatul de la Amsterdam, de a marca o nouă etapă în procesul de creare a unei uniuni din ce în ce mai strânse între popoarele Europei, în care deciziile sunt luate în modul cel mai transparent posibil și cât mai aproape posibil de cetățean. Așa cum se amintește în considerentul (2) al regulamentului respectiv, dreptul de acces public la documentele instituțiilor este legat de caracterul democratic al acestora din urmă (Hotărârea din 1 iulie 2008, Suedia și Turco/Consiliul, C‑39/05 P și C‑52/05 P, EU:C:2008:374, punctul 34, Hotărârea din 21 septembrie 2010, Suedia și alții/API și Comisia, C‑514/07 P, C‑528/07 P și C‑532/07 P, EU:C:2010:541, punctul 68, și Hotărârea din 21 iulie 2011, Suedia/MyTravel și Comisia, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, punctul 72).
168

În plus, reiese din lectura articolului 16 alineatul (1) litera (c) coroborat cu alineatul (2) litera (a) din Regulamentul de bază că, în cazul în care din procesul de supraveghere desfășurat de BCE rezultă că fondurile proprii și lichiditățile deținute de o instituție de credit nu asigură o administrare sănătoasă și o acoperire a riscurilor, BCE are dreptul de a solicita unei instituții de credit să dețină fonduri proprii în plus față de cerințele minime.
24

În schimb, în ceea ce îl privește pe reclamant, pe lângă relațiile sale exclusive cu o casă de discuri sub numele Quilapayún și relațiile comerciale, de afaceri și artistice pe care le‑a întreținut folosind semnul QUILAPAYÚN, diversele extrase din presă prezentate ar demonstra utilizarea continuă și caracterul notoriu al mărcii anterioare, cel puțin în Spania. El ar fi singurul membru al formației inițiale care ar fi străbătut lumea, în principal Europa și Chile, de mai mult de 40 de ani în mod continuu sub numele de Quilapayún. El ar fi distribuit de asemenea trei compact‑discuri între anii 1988 și 2003, precum și două compilații, care, toate, ar fi fost foarte bine primite de public și de critică. Or, în toți acești ani, solicitanții nu ar fi făcut parte din formație.
100

În speță, în primul rând, reclamanta se întemeiază pe directivele EUIPO, potrivit cărora: „atunci când se solicită o combinație de culori, ca atare, reprezentarea grafică astfel cum a fost depusă trebuie să delimiteze aceste culori în spațiu pentru a determina sfera dreptului revendicat (what you see is what you get – ceea ce se vede este ceea ce se obține). Reprezentarea grafică trebuie să indice în mod clar proporția și poziția diferitor culori și, așadar, să comporte o dispunere sistematică ce asociază culorile vizate în mod prestabilit și constant”. Din aceasta ea deduce că practica EUIPO prevedea o analiză a cererilor de înregistrare a mărcilor de culoare ca atare în temeiul regulii „ceea ce se vede este ceea ce se obține”.
63

În acest sens este necesar să se arate că, în conformitate cu articolul 56 alineatul (2) menționat mai sus, OCSP a adoptat protocolul din 15 noiembrie 2001 în vederea stabilirii principiilor directoare pentru analiza tehnică și condițiile de înregistrare a soiurilor din specia de sfeclă de zahăr Beta vulgaris L. ssp. Vulgaris var. altissima Döll. În temeiul punctului III 2, intitulat „Material de examinat” (material to be examined), și al punctului III 5, intitulat „Concepții de probă și condiții de creștere” (trial designs and growing conditions), din protocolul menționat, soiurile candidate și soiurile de referință trebuie să facă obiectul unei comparații directe în cultură, care trebuie să se efectueze în mod normal în cursul a cel puțin două cicluri de vegetație independente. În plus, în decizia atacată, însăși camera de recurs a subliniat importanța respectării acestei cerințe, care constituie, potrivit termenilor săi, o condiție prealabilă pentru acordarea unei protecții comunitare a soiurilor de plante (a se vedea punctul 28 de mai sus).