ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
134.

În considerentul (33) al deciziei atacate, Comisia observă că scutirea exporturilor „is justified by the fact that aggregate in the United Kingdom may be exempted if it is used for exempt processes […]. Since the United Kingdom authorities have no control over the use of aggregate outside their jurisdiction, the exemption for exports is necessary in order to provide legal certainty to aggregates exporters and to avoid imposing an unequal treatment on exports of aggregate that would otherwise qualify for an exemption within the United Kingdom”.
41.

Or, în principiu, venitul obținut pe teritoriul unui stat membru de către un nerezident nu constituie, cel mai adesea, decât o parte din venitul său global, centralizat la locul reședinței sale. În plus, dreptul fiscal internațional și dreptul comunitar admit că, în speță, capacitatea contributivă personală a nerezidentului, rezultând din luarea în considerare a ansamblului veniturilor sale și a situației sale personale și familiale, se poate aprecia cu cea mai mare ușurință în locul unde acesta are centrul intereselor sale personale și patrimoniale, care corespunde de obicei reședinței sale obișnuite ( 19 ). Rezultă că, în general, faptul că un stat membru nu acordă unui nerezident avantajele fiscale pe care acest stat le acordă rezidenților nu este discriminatoriu, întrucât aceste două categorii de contribuabili nu se află într-o situație comparabilă ( 20 ).
63.

Potrivit normei germane, oricărui cetățean al Uniunii care are o singură cetățenie i se aplică tratamentul prevăzut de legea statului membru a cărui cetățenie o are, în timp ce toate persoanele care au mai mult de o cetățenie sunt (în acord cu Hotărârea Garcia Avello ( 35 )) tratate în mod diferit de cei care au o singură cetățenie, dar tot în conformitate cu legile statelor membre a căror cetățenie o au. Mai mult, normele germane de drept substanțial se pot aplica oricărei persoane, de orice cetățenie, care are reședința obișnuită înGermania și care dorește acest lucru, astfel încât cetățenii altor state membre care locuiesc în Germania să nu fie privați de vreun avantaj acordat cetățenilor germani.
33.

Am arătat deja că transportul cu o navă ro-ro, în pofida calificării sale ca transport maritim, are caracteristici specifice. Aceste caracteristici au fost recunoscute de legiuitorul comunitar în Directiva 91/628, în special la punctul 48 punctul 7 litera (b) din anexa la aceasta. În această privință, trimiterea de la finalul acestei dispoziții la schema generală de la punctul 48 punctele 2-4 din anexa menționată presupune că, contrar normelor aplicabile transportului maritim în general [punctul 48 punctul 7 litera (a)], durata maximă de transport de 28 de ore prevăzută la punctul 48 punctul 4 litera (d) din aceeași anexă trebuie luată în considerare în ipoteza unui transport de bovine cu o navă ro-ro. Cu toate acestea, trebuie să se precizeze că, pe durata transportului maritim, perioada de odihnă prevăzută la punctul 48 punctul 4 litera (d) menționat nu are sens. Astfel, indiferent dacă este vorba despre nave nave-grajd sau despre ro-ro, animalele pot continua să fie adăpate și/sau hrănite, în primul caz, ca urmare a condițiilor apropiate de cele dintr-un grajd, în al doilea caz, ca urmare a existenței și a respectării dispozițiilor punctului 26 subpunctul (iii) al capitolului I din anexa la Directiva 91/628, care permit să se asigure adăparea și hrănirea animalelor.
13.

În ceea ce privește participarea HBV în HBE, instanța de trimitere arată că diferența de metodă în evaluarea unei participații la o societate națională și, respectiv, la o societate străină duce la stabilirea unor valori diferite. Cuantumul rezultat în urma evaluării participațiilor s-ar repercuta în mod direct asupra cuantumului sarcinii fiscale datorate de HBV cu titlu de impozit pe avere. Restricția privind libertatea de stabilire ar putea rezulta din faptul că participația străină reprezintă o valoare superioară participației la o societate națională. O astfel de restricție nu ar putea fi admisă decât dacă ar urmări un obiectiv legitim compatibil cu Tratatul CE. Or, instanța națională nu vede nicio justificare pentru o eventuală restricție la această libertate nici sub aspectul „dificultăților de verificare a faptelor”, nici sub aspectul coerenței.
91.

În plus, articolul 31 din Constituție prevede că impozitarea are loc în funcție de capacitatea economică, prin intermediul unui sistem de impozitare just, întemeiat pe principiile egalității și progresivității. Dacă se interpretează această prevedere în sensul că în Spania nu poate exista decât un sistem de impozitare la care toți contribuabilii contribuie în funcție de capacitatea lor, legiuitorii locali nu ar avea voie să introducă o cotă de impozitare inferioară. Mai exact, aceasta înseamnă că nivelul sarcinii fiscale nu depinde numai de capacitatea contribuabilului, ci și de domiciliul acestuia. În orice caz, este posibil ca articolul 31 să nu excludă posibilitatea ca în Spania să existe mai multe sisteme de impozitare, în cadrul cărora să fie necesar ca principiile menționate să fie îndeplinite.
55.

În ipoteza în care, din analiza pe care trebuie să o realizeze instanța națională, rezultă că operatorul stației de distribuție a carburanților își asumă o parte care nu este neglijabilă din riscurile comerciale și financiare legate de operațiunile pe care le efectuează pentru furnizor, acest agent va fi considerat un operator economic independent. Prin urmare, relația contractuală exclusivă dintre agent și furnizor va intra în sfera noțiunii „acord între întreprinderi” în sensul articolului 85 alineatul (1) din tratat. Rezultă că această dispoziție se aplică de asemenea clauzei privind obligația operatorului de a vinde combustibilii la un preț stabilit de furnizor, prevăzută la a doua întrebare litera a) in fine, în măsura în care sunt îndeplinite toate condițiile de aplicare a articolului 85 alineatul (1) din tratat ( 27 ). În acest caz, o astfel de clauză va intra sub incidența interdicției prevăzute la articolul 85 alineatul (1) litera (a) din tratat. Prin urmare, se pune întrebarea subsecventă dacă obligația impusă operatorului de a vinde combustibilii la un preț determinat ar putea intra sub incidența exceptării pe categorii prevăzute la articolele 10-13 din Regulamentul nr. 1984/83 ( 28 ), întrebare care va fi examinată ulterior în cadrul prezentelor concluzii.
20.

În vederea soluţionării litigiului, instanţa sesizată a considerat necesar să adreseze Curţii următoarele întrebări preliminare: „1) Articolele 25 CE și 90 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei măsuri legislative în temeiul căreia cumpărătorii naționali de energie electrică sunt obligați să plătească un tarif majorat într-o perioadă de tranziție (1 august-31 decembrie 2000) operatorului lor de rețea pentru cantitățile de energie electrică care le-au fost transportate în cazul în care acest tarif majorat trebuie cedat de operatorul de rețea unei societăți desemnate în acest sens prin lege în vederea combaterii costurilor nerecuperabile care rezultă din angajamentele luate sau din investițiile realizate de către această societate înainte de liberalizarea pieței energiei electrice și în cazul în care această societate: — este filiala comună a patru întreprinderi naționale producătoare de energie electrică; — pentru perioada în discuție (2000), este unica responsabilă de costurile nerecuperabile apărute în cursul acestui an; — are fără îndoială nevoie de suma de 400 de milioane NLG (181512086,40 euro) pentru acoperirea acestor costuri în cursul acestui an și, — dat fiind că încasările din majorarea tarifului depășesc suma menționată, trebuie să transfere surplusul ministrului? 2) Regimul menționat în prima întrebare îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE?”
79.

Înainte de a începe examinarea recursului, am dori să semnalăm următoarea particularitate: Comisia, Aseprofar, EAEPC și Republica Polonă solicită o înlocuire a motivării hotărârii referitoare la obiectul anticoncurențial al condițiilor generale de vânzare. În cauza C-501/06 P, acestea solicită astfel respingerea recursului formulat de GSK, prin înlocuirea motivării hotărârii referitoare la obiectul anticoncurențial al condițiilor generale de vânzare ( 25 ). În al doilea rând, am dori să atragem atenția asupra structurii normative a articolului 81 alineatul (1) CE, care prevede în primul rând examinarea faptului dacă un acord are un obiect anticoncurențial și ulterior, doar dacă răspunsul este negativ, examinarea faptului dacă acesta produce efecte anticoncurențiale ( 26 ).
49.

Comisia a evidențiat dificultățile pe care le întâmpină trei întreprinderi de asigurare din Franța, Belgia și Irlanda, care oferă în Italia asigurare obligatorie de răspundere civilă auto în temeiul liberei prestări a serviciilor. Primul caz s-a referit la o întreprindere de asigurare generală din Franța, cu sucursale în 14 state membre, în care își desfășoară activitatea pe baza unui model comercial uniform, care acoperă asigurarea comercială și industrială și care propune servicii de asigurare auto pentru parcuri auto extinse. În opinia ISVAP, această întreprindere a urmărit, din 2003, să încalce obligațiile prevăzute la articolul 11 din Legea nr. 990, având în vedere tarifele pe care le practica. ISVAP a solicitat întreprinderii să îi comunice sistematic tarifele sale și să propună tarife tuturor categoriilor de titulari de polițe de asigurare din toate regiunile geografice, inclusiv cele în care întreprinderea nu are nicio intenție strategică să se implice. ISVAP a aplicat întreprinderii amenzi de un milion de euro. Comisia s-a referit de asemenea la o întreprindere de asigurări belgiană cu sucursale în 13 state membre, care oferă unor societăți multinaționale, în temeiul liberei prestări a serviciilor, asigurare auto ca parte componentă a altor asigurări. Conform ISVAP, întreprinderea a încălcat, în 2003, obligațiile prevăzute la articolul 11 din Legea nr. 990 și, în special, a aplicat tarife considerabil mai mari decât media de pe piață, urmărind să încalce obligația de a furniza asigurare. ISVAP a amendat întreprinderea belgiană cu un milion de euro. În sfârșit, Comisia s-a referit la o întreprindere de asigurare cu sediul în Irlanda, care face parte dintr-un grup multinațional de închirieri de autovehicule. Întreprinderea, care are sucursale în opt state membre, are o structură restrânsă, cu numai 10 angajați, care oferă asigurare pentru societățile-mamă ale acesteia fără nicio intenție de a furniza asigurare pentru public în vreunul dintre cele nouă state membre în care își desfășoară activitatea. Chiar dacă activitatea întreprinderii în Italia a fost limitată din 1997 la furnizarea de servicii de asigurare pentru autovehiculele unor societăți care aparțin societăților-mamă, ISVAP a apreciat că întreprinderea trebuie să se conformeze articolului 11 din Legea nr. 990. Potrivit Comisiei, respectarea cerințelor ISVAP ar fi implicat o investiție importantă din partea întreprinderii în cauză, cum ar fi crearea unei pagini de internet, calcularea tarifelor în conformitate cu instrucțiunile ISVAP, actualizarea paginii de internet și crearea unui serviciu pentru a răspunde cererilor de deviz ale titularilor de polițe de asigurare potențiali. În plus, dacă întreprinderea ar oferi asigurare auto publicului în Italia, aceasta ar crea un impact direct asupra obligațiilor în materia marjei de solvabilitate. Ca urmare a sarcinilor costisitoare impuse de ISVAP, întreprinderea în cauză și-a încetat activitățile în Italia, iar societățile-mamă ale acesteia obțin în prezent asigurare auto din partea unui asigurător terț.
115.

Astfel cum am arătat la punctele 99-102 din Concluziile pe care le-am prezentat în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea Comisia/Infront WM, citată anterior, Curtea a hotărât în acest sens prin Hotărârea Toepfer și Getreide-Import Gesellschaft/Comisia ( 51 ), în care a admis, pentru prima dată, că un particular putea fi vizat individual de o decizie adresată unui stat membru. Această soluție a fost adoptată și în Hotărârea Bock/Comisia, citată anterior, precum și în Hotărârile Agricola commerciale olio și alții/Comisia și Savma/Comisia ( 52 ). În Hotărârea CAM/Comisia ( 53 ), Curtea a admis totodată că un particular are calitate procesuală activă în cazul în care măsura atacată se referă la o situație în curs la momentul adoptării sale și afectează exercitarea drepturilor dobândite pentru operațiuni viitoare. Curtea s-a pronunțat în acest sens și în Hotărârea Comisia/Infront WM, citată anterior.
12.

Potrivit articolului 13 alineatul (1) din Directiva 95/46, intitulat „Excepții și restricții”: „Statele membre pot adopta măsuri legislative pentru a restrânge domeniul obligațiilor și drepturilor prevăzute la articolul 6 alineatul (1), articolul 10, articolul 11 alineatul (1), articolul 12 și articolul 21, dacă o astfel de restricție constituie o măsură necesară pentru a proteja: (a) securitatea statului; (b) apărarea; (c) siguranța publică; (d) prevenirea, investigarea, detectarea și punerea sub urmărire a infracțiunilor sau a încălcării eticii în cazul profesiunilor reglementate; (e) un interes economic sau financiar important al unui stat membru sau al Uniunii Europene, inclusiv în domeniile monetar, bugetar și fiscal; (f) o funcție de monitorizare, inspecție sau de reglementare legată, chiar și ocazional, de exercitarea autorității publice în cazurile menționate la literele (c), (d) și (e); (g) protecția persoanei vizate sau a drepturilor și libertăților altora.”
18.

Desigur, orice discuție privind dreptul de a locui pe teritoriul unui stat membru și limitele acestui drept trebuie să se înscrie în contextul noțiunii de cetățenie a Uniunii. După adoptarea Tratatului privind Uniunea Europeană, raportarea la statutul cetățenilor Uniunii Europene și la dreptul acestora de a intra și de a locui pe teritoriul unui stat membru nu mai poate fi aceeași ca înainte. Curtea a expus această regulă în Hotărârea Baumbast după cum urmează: „statutul de cetățean al Uniunii a fost introdus în Tratatul CE și articolul 18 alineatul (1) CE a conferit fiecărui cetățean dreptul la libera circulație și ședere pe teritoriul statelor membre. Potrivit articolului 17 alineatul (1) CE, este cetățean al Uniunii orice persoană care are cetățenia unui stat membru. Statutul de cetățean al Uniunii are vocație de a fi statutul fundamental al resortisanților statelor membre” (sublinierea noastră) ( 13 ). Astfel cum a afirmat Curtea în Hotărârea Grzelczyk, în cauzele privind discriminarea trebuie să se plece de la principiul că cetățenilor Uniunii trebuie să li se acorde același tratament ca și propriilor cetățeni, sub rezerva excepțiilor expres prevăzute ( 14 ). Interzicerea discriminării pe motiv de cetățenie nu mai reprezintă doar un instrument menit să asigure libertatea de circulație; aceasta ocupă un loc central în cadrul noțiunii de cetățenie europeană și determină în ce măsură această noțiune obligă statele membre să trateze cetățenii Uniunii în același mod ca proprii cetățeni. Chiar dacă Uniunea nu urmărește să înlocuiască popoarele naționale cu un „popor european”, aceasta impune totuși statelor membre să nu mai gândească și acționeze având în vedere doar interesul propriilor cetățeni, ci și, în măsura în care acest lucru este posibil, având în vedere interesul tuturor cetățenilor Uniunii Europene.
53.

Rezultatul la care ajunge resortisantul menționat în temeiul directivei, cu toate că îndeplinește condițiile de formă privind aplicarea acesteia, nu corespunde nici exercitării unei profesii, în mod independent sau ca salariat, în alt stat membru decât cel în care a fost obținută calificarea profesională, nici obținerii unei calificări profesionale într-un alt stat membru decât cel al cărui cetățean este, nici obținerii, într-un alt stat membru sau sub tutela acestuia, a unei calificări universitare complementare formării sale de bază. În aceste condiții, recunoașterea reciprocă ar permite persoanei accesul, în statul de origine al acesteia, la o profesie pentru care nu are, în temeiul dreptului național aplicabil, calificarea profesională necesară. Or, al zecelea considerent al directivei indică în mod explicit că sistemul general de recunoaștere creat „nu are ca scop nici modificarea normelor profesionale, inclusiv a normelor de etică profesională, care se aplică în cazul oricărei persoane care își exersează profesia pe teritoriul unui stat membru și nici sustragerea migranților de la aplicarea acestor reguli”. În această ipoteză și în pofida respectării formale a condițiilor de aplicare a dreptului comunitar, rezultatul obținut ar fi, prin urmare, în mod vădit contrar obiectivului urmărit de directivă.
30.

În acest context, trebuie să se atragă atenția instanței de trimitere cu privire la necesitatea de a se stabili dacă, în cadrul acțiunii principale, semnul Adidas intră sub incidența dispozițiilor de la litera (b) sau de la litera (c) a articolului 3 alineatul (1) din directivă, deoarece, spre deosebire de situațiile prevăzute la această din urmă literă, motivul de refuz al înregistrării sau de nulitate, dacă este cazul, prevăzut la prima literă citată, nu se află printre limitele dreptului asupra mărcii la care se referă articolul 6 alineatul (1). Rezultă că diferențierea între situația în care semnul era, inițial, lipsit de caracter distinctiv [prevăzută la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din directivă] și cea în care semnul descrie anumite indicații privind produsul [articolul 3 alineatul (1) litera (c) din directivă] nu este lipsită de importanță. Or, o astfel de analiză, dată fiind natura sa de fapt, este de competența exclusivă a Hoge Raad sau, în cazul în care acesteia îi este interzisă stabilirea faptelor în stadiul recursului, instanței a quo.
15.

În perioada 1995-1998, societatea BG Erhvervsfinans A/S ( 3 ), ale cărei succesoare în drept sunt societățile Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S, a desfășurat o importantă activitate de leasing sub formă de cumpărare prin leasing, în principal de autovehicule. Aceasta a furnizat, de asemenea, servicii financiare.
57.

Procedeul notificării prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire nu are ca scop doar comunicarea actului în cauză destinatarului acestuia, pentru ca acesta să ia cunoștință de actul respectiv. Acest procedeu are de asemenea ca obiect să permită stabilirea cu certitudine a datei acestei comunicări, pentru a începe să curgă termenul de introducere a acțiunii împotriva acestui act. În sfârșit, acest procedeu permite expeditorului să aibă la dispoziție, în caz de contestație, o probă a remiterii scrisorii către destinatarul acesteia, sub forma confirmării de primire care poartă semnătura destinatarului sau a persoanei mandatate de acesta și a cărei identitate, în principiu, a fost verificată de angajatul care a efectuat această remitere.
7.

Commissioners au refuzat să efectueze rambursarea. Întrucât acțiunile formulate de autoritățile locale împotriva acestei decizii în fața VAT and Duties Tribunal au fost admise, reclamanții au declarat apel în fața High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Regatul Unit), care a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Expresia «denaturări ale concurenței» trebuie apreciată pentru fiecare organism de drept public în parte, astfel încât, în contextul prezentei cauze, aceasta trebuie interpretată prin referire la sectorul sau la sectoarele în care organismul menționat exploatează parcări, sau prin referire la întregul teritoriu național al statelor membre? 2) Ce semnificație au termenii «ar determina»? Mai precis, ce grad de probabilitate sau ce nivel de certitudine este necesar pentru ca această condiție să fie îndeplinită? 3) Care este înțelesul termenului «semnificative»? În particular, termenul «semnificative» vizează un efect asupra concurenței care să fie mai mult decât unul neglijabil sau de minimis, un efect «notabil» sau un efect «excepțional»?”
89.

Or, este clar că recurentul nu avea (și nu are) interesul să conteste coeficientul corector, egal cu 100 %, recunoscut pensionarilor cu reședința în Belgia [sau mai exact, pentru a fi mai preciși, lipsa unui coeficient corector în conformitate cu articolul 3 alineatul (5) din anexa XI la statut]. Într-adevăr, dacă argumentele sale prezentate în această privință sunt admise, aceasta ar putea conduce numai la o reducere a pensiei recunoscute foștilor funcționari ai Comunității cu reședința în Belgia, fără niciun avantaj concret pentru recurent. De fapt, din moment ce, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din anexa XI la noul statut, pensiile foștilor funcționari sunt adaptate prin utilizarea unor coeficienți corectori calculați „prin referire la Belgia”, nu se poate exclude că, în cazul admiterii motivului sub acest aspect, s-ar putea ajunge, în ultimă instanță, la o reducere chiar a pensiei recurentului, calculată prin aplicarea la pensia „de bază”, care este cea plătită pensionarilor cu reședința în Belgia, a unui coeficient specific pentru Regatul Unit, mai mare de 100 %.
15.

În acest context, considerăm că o interpretare care ar limita domeniul de aplicare al directivei la cauzele în care reclamanți identificabili și-au depus candidatura pentru un loc de muncă determinat ar risca să erodeze eficacitatea principiului egalității de tratament în sectorul angajării. În orice proces de recrutare, „selecția” cea mai importantă are loc între cei care își depun candidaturile și cei care nu și le depun. Nu se poate aștepta în mod rezonabil ca cineva să își depună candidatura pentru un post dacă știe dinainte că, din cauza originii sale rasiale sau etnice, nu are nicio șansă să fie angajat. În consecință, o declarație publică din partea unui angajator în sensul că persoane de o anumită rasă sau origine etnică nu trebuie să își depună candidatura are un efect care este departe de a fi ipotetic. A nu califica această declarație ca act de discriminare ar însemna ignorarea realității sociale potrivit căreia astfel de declarații au un efect umilitor și demoralizator asupra persoanelor de această origine care vor să participe la piața muncii și în special asupra celor care ar fi fost interesate să lucreze pentru angajatorul în discuție.
25.

Articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 prevede ( 10 ): „Prin derogare de la articolul 18 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87[ ( 11 )], dovada îndeplinirii formalităților vamale pentru eliberarea pentru consum nu se va solicita pentru plata restituirilor stabilite într-un contract acordat pentru restituirile la exporturile spre toate țările terțe, cu condiția ca respectivul comerciant să aducă dovezi care să ateste că o cantitate de cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal comunitar la bordul unui vas destinat navigației maritime. Această dovadă se furnizează prin următoarea aprobare certificată de autoritatea competentă pe exemplarul de control menționat în articolul 6 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87, privind documentul administrativ unic sau documentul național care dovedește că bunurile au părăsit teritoriul vamal comunitar: […] «Export of cereals by sea – Article 13 of Regulation (EC) No 1501/95»”.
14.

Normele privind bursele de studii sunt cuprinse în cadrul Legii din 2000 privind bursele de studii (Wet Studiefinanciering 2000, denumită în continuare „WSF 2000”). Una dintre condițiile pentru acordarea acestor burse privește cetățenia studentului. Acest aspect face obiectul articolului 2.2 din WSF 2000, care, în perioada cuprinsă între 1 septembrie 2000 și , era formulat astfel: „1. Poate beneficia de o bursă de studii studentul care: a. are cetățenia olandeză; b. nu are cetățenia olandeză, însă are reședința în Țările de Jos și este asimilat unui resortisant olandez în materie de burse de studii în virtutea unui tratat ori a unei decizii a unei organizații internaționale sau c. nu are cetățenia olandeză, însă are reședința în Țările de Jos și face parte dintr-un grup de persoane asimilate prin act administrativ resortisanților olandezi în materia burselor de studii.”