HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a patra)

14 septembrie 2011





Cauza T-236/02





Luigi Marcuccio

împotriva

Comisiei Europene

„Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare – Funcție publică – Funcționari – Post într-o țară terță – Transfer al postului și schimbare a repartizării titularului acestuia – Dreptul la apărare – Acțiune în despăgubire – Competență de fond”

Obiectul: Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 18 martie 2002 prin care a fost schimbată repartizarea reclamantului din cadrul Direcției Generale Dezvoltare, Delegația Comisiei din Luanda (Angola), în cadrul respectivei direcții generale la Bruxelles (Belgia), a oricărui act prealabil, conex și/sau consecutiv, în special a celor care se referă la eventuala recrutare a unui alt funcționar pentru a ocupa postul său, precum și a notelor Comisiei din 13 și din 14 noiembrie 2001 și a avizului sau a avizelor Comitetului director al Serviciului Extern și o cerere de acordare a unor despăgubiri legate de exercitarea funcțiilor sale în Angola, precum și a unor despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit

Decizia: Anulează decizia Comisiei din 18 martie 2002 prin care a fost schimbată repartizarea domnului Luigi Marcuccio din cadrul Direcției Generale Dezvoltare, Delegația Comisiei din Luanda (Angola), în cadrul respectivei direcții generale la Bruxelles (Belgia). Respinge în rest acțiunea. Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de domnul Marcuccio.

Sumarul hotărârii

1. Procedură – Hotărâre a Curții care este obligatorie pentru Tribunal – Condiții – Trimitere spre rejudecare în urma unui recurs – Aspecte de drept asupra cărora Curtea s-a pronunțat definitiv în cadrul recursului – Autoritate de lucru judecat – Domeniu de aplicare

[Statutul Curții de Justiție, art. 61 alin. (2); Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 117]

2. Procedură – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului – Condiții – Aplicare în ceea ce privește procedura ulterioară trimiterii spre rejudecare în urma unui recurs – Soluție analogă pentru concluziile noi

[Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 48 alin. (2) și art. 120]

3. Funcționari – Acțiune – Motiv întemeiat pe o neregularitate procedurală – Motiv inoperant în lipsa posibilității de a se ajunge la un alt rezultat în cadrul unei proceduri lipsite de neregularități

4. Funcționari – Organizarea serviciilor – Repartizarea personalului –Schimbare a repartizării în interesul serviciului – Condiții – Dreptul persoanei interesate de a fi audiată

5. Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Noțiune – Act pregătitor – Note și avize interne care precedă adoptarea unei decizii – Excludere

(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)

6. Funcționari – Acțiune – Competență de fond – Litigii de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut – Noțiune

[Statutul funcționarilor, art. 91 alin. (1)]

7. Funcționari – Acțiune – Hotărâre de anulare – Efecte – Repunerea în situația juridică anterioară a persoanei interesate

(Statutul funcționarilor, anexa X)

8. Funcționari – Remunerație – Regimul financiar aplicabil funcționarilor repartizați într-o țară terță – Indemnizația pentru condiții de viață – Condiții de acordare

(Statutul funcționarilor, anexa X, art. 10)

9. Funcționari – Rambursarea cheltuielilor – Regimul financiar aplicabil funcționarilor repartizați într-o țară terță – Chiria locuinței de serviciu – Condiții de rambursare

(Statutul funcționarilor, anexa X, art. 5, 18 și 23)

10. Funcționari – Asigurări sociale – Asigurare de sănătate – Cheltuieli ocazionate de boală – Sistem de rambursare complementară aplicabil funcționarilor repartizați într-o țară terță

(Statutul funcționarilor, anexa X, art. 24)

11. Funcționari – Concedii – Concediu anual – Funcționari repartizați într-o țară terță – Condiții de acordare

(Statutul funcționarilor, anexa X, art. 6 și 8)

12. Funcționari – Acțiune – Acțiune în despăgubire – Anulare a actului ilegal atacat care nu asigură repararea adecvată a prejudiciului moral

(Statutul funcționarilor, art. 91)

13. Funcționari – Organizarea serviciilor – Repartizarea personalului – Transfer dintr-un loc de muncă în altul – Puterea de apreciere a administrației

14. Funcționari – Organizarea serviciilor – Repartizarea personalului – Schimbare a repartizării unui funcționar în interesul serviciului ca urmare a existenței unor dificultăți relaționale – Lipsa unui prejudiciu moral

15. Funcționari – Organizarea serviciilor – Repartizarea personalului – Schimbare a repartizării – Decizie luată în timpul concediului medical al funcționarului

1. În urma unei hotărâri de anulare pronunțate de Curte și a trimiterii cauzei spre rejudecare Tribunalului, acesta este sesizat, în conformitate cu articolul 117 din Regulamentul de procedură, prin hotărârea Curții și trebuie să se pronunțe din nou cu privire la toate motivele de anulare invocate de reclamant, cu excepția elementelor din cadrul dispozitivului care nu au fost anulate de Curte, precum și a considerațiilor care constituie temeiul necesar al respectivelor elemente, întrucât acestea din urmă au dobândit autoritate de lucru judecat.

Cu toate acestea, nimic nu împiedică, în principiu, instanța căreia i-a fost trimisă cauza spre rejudecare să aprecieze la fel ca prima instanță concluziile și motivele care nu au făcut obiectul unei examinări în cadrul motivării hotărârii Curții. Astfel, în această situație, nu există chestiuni de drept soluționate printr-o decizie a Curții, în sensul articolului 61 al doilea paragraf din Statutul Curții, care să fie obligatorie pentru instanța căreia i-a fost trimisă cauza spre rejudecare.

(a se vedea punctele 83 și 86)

Trimitere la:

Tribunal 8 decembrie 2005, Reynolds/Parlamentul European, T-237/00, RecFP, p. I-A-385 și II-1731, punctul 46

2. Potrivit articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, aplicabil în temeiul articolului 120 din același regulament atunci când Tribunalul este sesizat printr-o hotărâre de trimitere spre rejudecare pronunțată de Curte, pe parcursul procesului invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în care acestea se bazează pe elemente de drept sau de fapt care au apărut în cursul procedurii. Rezultă de aici că, după hotărârea de trimitere spre rejudecare pronunțată de Curte, nu se admite, în principiu, ca părțile să invoce motive care nu ar fi fost invocate în cursul procedurii în care s-a pronunțat hotărârea Tribunalului anulată de Curte. Această regulă se aplică, a fortiori, în ceea ce privește concluziile noi, care urmăresc să modifice obiectul litigiului.

(a se vedea punctul 88)

Trimitere la:

Curte 1 iulie 2008, Chronopost și La Poste/UFEX și alții, C-341/06 P și C-342/06 P, Rep., p. I-4777, punctul 71

Tribunal 21 martie 1996, Chehab/Comisia, T-10/95, RecFP, p. I-A-135 și II-419, punctul 66

3. O neregularitate procedurală nu poate justifica anularea unei decizii decât atunci când procedura administrativă ar fi putut avea un alt rezultat în cazul în care această neregularitate nu ar fi fost săvârșită.

(a se vedea punctul 111)

Trimitere la:

Curte 10 iulie 1980, Distillers Company/Comisia, 30/78, Rec., p. 2229, punctul 26; Curte 14 februarie 1990, Franța/Comisia, C-301/87, Rec., p. I-307, punctul 31; Curte 12 noiembrie 1996, Ojha/Comisia, C-294/95 P, Rec., p. I-5863, punctul 67

4. O decizie de schimbare a repartizării unui funcționar care are ca rezultat mutarea acestuia într-un alt loc de repartizare, împotriva voinței sale, trebuie să fie adoptată cu diligența necesară și cu deosebită atenție, luând în considerare în special interesul personal al funcționatului în cauză. O astfel de decizie este, așadar, rezultatul unei adevărate aprecieri care poate forma obiectul unei contestații. Prin urmare, în situația în care persoana interesată nu a fost audiată cu privire la proiectul de decizie, nu se poate exclude posibilitatea ca aprecierea instituției să fi fost diferită în cazul în care persoana interesată ar fi avut ocazia să își prezinte în mod util punctul de vedere și, prin urmare, posibilitatea ca respectarea dreptului la apărare să fi influențat conținutul deciziei. A considera, în aceste condiții, că instituția ar fi adoptat cu siguranță o decizie identică, chiar după ce ar fi audiat persoana interesată, ar echivala cu a nega existența unui adevărat drept de a fi audiată al acesteia din urmă, întrucât ține chiar de esența acestui drept ca persoana interesată să poată influența procesul decizional în cauză.

Pe de altă parte, dreptul funcționarului de a fi audiat nu se rezumă numai la posibilitatea de a-și manifesta, ca atare, opoziția față de schimbarea repartizării, ci implică posibilitatea de a prezenta observații de natură să influențeze conținutul deciziei preconizate.

(a se vedea punctele 113-116)

Trimitere la:

Curte 7 martie 1990, Hecq/Comisia, C-116/88 și C-149/88, Rec., p. I-599, punctele 11 și 23 și jurisprudența citată; Ojha/Comisia, citată anterior, punctul 47; Curte 2 decembrie 2009, Comisia/Irlanda și alții, C-89/08 P, Rep., p. I-11245, punctul 61; Curte 17 decembrie 2009, Reexaminare M/EMEA, C-197/09 RX-II, Rep., p. I-12033, punctele 53 și 54

5. Admisibilitatea unor cereri de anulare care sunt bazate pe raportul de muncă dintre un funcționar și instituția sa trebuie să fie examinată în lumina prevederilor articolelor 90 și 91 din statut. În această privință, existența unui act care lezează în sensul articolului 90 alineatul (2) și al articolului 91 alineatul (1) din statut este o condiție indispensabilă pentru admisibilitatea oricărei acțiuni în anulare formulate de funcționari împotriva instituției căreia îi aparțin. Constituie acte care lezează, în sensul acestor dispoziții, numai măsurile care produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze în mod direct și imediat interesele funcționarului, modificând în mod distinct situația juridică a acestuia.

În consecință, actele pregătitoare ale unei decizii, precum notele interne transmise în cadrul administrației sau avizele comitetelor interne din cadrul administrației, nu lezează în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut și nu pot fi contestate decât în mod incident cu ocazia unei acțiuni formulate împotriva actelor anulabile.

(a se vedea punctele 125, 126, 128, 129 și 133)

Trimitere la:

Curte 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, Rec., p. 2639, punctul 8 și următoarele; Curte 10 ianuarie 2006, Comisia/Alvarez Moreno, C-373/04 P, nepublicată în Recueil, punctul 42 și jurisprudența citată

Tribunal 3 aprilie 1990, Pfloeschner/Comisia, T-135/89, Rec., p. II-153, punctul 11; Tribunal 15 iunie 1994, Pérez Jiménez/Comisia, T-6/93, RecFP, p. I-A-155 și II-497, punctul 34; Tribunal 22 martie 1995, Kotzonis/CES, T-586/93, Rec., p. II-665, punctul 29; Tribunal 6 iunie 1996, Baiwir/Comisia, T-391/94, RecFP, p. I-A-269 și II-787, punctul 34; Tribunal 18 iunie 1996, Vela Palacios/CES, T-293/94, RecFP, p. I-A-305 și II-893, punctul 22; Tribunal 29 iunie 2004, Hivonnet/Consiliul, T-188/03, RecFP, p. I-A-139 și II-889, punctul 16

6. În litigiile de natură financiară, Tribunalul dispune de o competență de fond, în conformitate cu articolul 91 alineatul (1) a doua teză din statut, care îl învestește cu sarcina de a oferi o soluție completă în litigiile cu care este sesizat, mai precis de a se pronunța asupra tuturor drepturilor și obligațiilor agentului, sub rezerva posibilității de punere în sarcina instituției respective, sub controlul Tribunalului, a executării unei părți a hotărârii în condițiile stabilite de instanță. În această privință, reprezintă litigii de natură financiară în sensul acestei dispoziții nu doar acțiunile în răspunderea unei instituții formulate de agenți ai acesteia, ci și toate acțiunile care au ca obiect plata de către o instituție în favoarea unui agent a unei sume la obținerea căreia acesta din urmă consideră că este îndreptățit în temeiul statutului sau al unui alt act care reglementează raporturile de muncă. Este, așadar, de competența instanței Uniunii să pronunțe, dacă este cazul, o hotărâre prin care obligă o instituție să plătească o sumă la care persoana interesată are dreptul în temeiul statutului sau al unui alt act juridic sau să recunoască existența unui drept de a primi despăgubiri.

(a se vedea punctele 164 și 165)

Trimitere la:

Curte 18 decembrie 2007, Weißenfels/Parlamentul European, C-135/06 P, Rep., p. I-12041, punctele 65, 67 și 68; Curte 20 mai 2010, Gogos/Comisia, C-583/08 P, punctul 49; Tribunal 19 iunie 2007, Asturias Cuerno/Comisia, T-473/04, RepFP, p. I-A-2-139 și II-A-2-963, punctul 23 și jurisprudența citată

7. Chiar dacă anularea unui act de către instanța Uniunii operează ex tunc și are, așadar, ca efect eliminarea retroactivă a actului anulat din ordinea juridică, în cazul anulării unei decizii de schimbare a repartizării unui funcționar care fusese repartizat anterior într-o țară terță, restabilirea situației sale juridice anterioare acestei decizii nu implică în mod necesar dreptul acestuia de a primi retroactiv avantajele prevăzute de anexa X la statut.

Astfel stau lucrurile atunci când funcționarul nu a trebuit să suporte inconvenientele specifice funcționarilor repartizați în țări terțe ca urmare a faptului că, la data deciziei, locuia în mod permanent în Uniunea Europeană, aflându-se în concediu medical. Astfel, dispozițiile speciale și derogatorii aplicabile funcționarilor repartizați într-o țară terță, menționate în anexa X la statut, au fost stabilite având în vedere condițiile de viață speciale ale acestor funcționari. Astfel, diferitele avantaje care sunt conferite unor astfel de funcționari sunt destinate să compenseze inconvenientele specifice acestora, pe care nu trebuie să le suporte funcționarii repartizați în Uniune.

(a se vedea punctele 171, 172 și 176)

Trimitere la:

Curte 26 aprilie 1988, Asteris și alții/Comisia, 97/86, 99/86, 193/86 și 215/86, Rec., p. 2181, punctul 30; Tribunal 23 aprilie 2002, Campolargo/Comisia, T-372/00, RecFP, p. I-A-49 și II-223, punctul 109

8. Indemnizația pentru condiții de viață prevăzută la articolul 10 din anexa X la statut urmărește să compenseze inconvenientele determinate de faptul că un funcționar își îndeplinește funcțiile și locuiește într-un mediu dificil. Prin urmare, un funcționar care nu este prezent la locul de repartizare și care, așadar, nu suportă inconvenientele pe care urmărește să le compenseze această indemnizație nu poate pretinde plata acesteia.

(a se vedea punctele 177 și 180)

9. Potrivit articolului 5 alineatul (1) din anexa X la statut, atunci când instituția pune la dispoziția funcționarului o locuință corespunzătoare componenței familiei sale care se află în întreținerea sa, funcționarul are obligația să își stabilească reședința în locuința respectivă. Potrivit articolului 23 din anexa X la statut, atunci când instituția nu a pus la dispoziția unui funcționar repartizat într-o țară terță o locuință de serviciu, acestuia îi este rambursată suma aferentă chiriei pe care trebuie să o plătească. Aceste dispoziții, precum și cele ale articolului 18 din anexa X la statut urmăresc să le permită funcționarilor vizați să facă față nevoilor concrete și obiective referitoare la locuință, având în vedere condițiile de viață speciale din țările terțe în care sunt repartizați, pentru a le ușura instalarea și exercitarea atribuțiilor în aceste țări.

Cu toate acestea, în cazul în care efectul unei decizii de schimbare a repartizării funcționarului în Uniune este de a pune capăt contractului privind locuința semnat de instituția sa, care plătește chiria, anularea deciziei nu poate da naștere unei creanțe în favoarea funcționarului în legătură cu locuința de serviciu în cauză. Astfel, pe de o parte, întrucât nu a plătit chirie pentru această locuință, funcționarul nu poate pretinde nicio rambursare corespunzătoare acesteia. Pe de altă parte, restabilirea situației sale juridice anterioare respectivei decizii de schimbare a repartizării nu poate implica dreptul, chiar și ipotetic, de a i se pune la dispoziție retroactiv o locuință de serviciu, întrucât funcționarul nu se află, de facto, într-o situație care să justifice punerea la dispoziția sa a unei locuințe de serviciu într-o țară terță.

(a se vedea punctele 182, 183 și 186)

Trimitere la:

Tribunal 15 decembrie 1992, Scaramuzza/Comisia, T-75/91, Rec., p. II-2557, punctul 35; Tribunal 19 iulie 1999, Q/Consiliul, T-20/98, RecFP, p. I-A-147 și II-779, punctul 50

10. Rambursarea complementară prevăzută la articolul 24 din anexa X la statut trebuie aplicată numai în raport cu persoanele care locuiesc într-o țară terță, și anume funcționarul repartizat într-o astfel de țară și persoanele aflate în întreținerea sa care locuiesc de asemenea în acea țară. Cu toate acestea, ținând seama de dubla justificare a acestui articol, și anume costurile foarte ridicate ale îngrijirilor medicale din anumite țări terțe și riscurile suplimentare cărora le sunt expuși funcționarii și familiile lor, simplul fapt că un funcționar efectuează cheltuielile medicale în Uniune nu permite să i se refuze posibilitatea de a beneficia de asigurarea complementară.

Pe de altă parte, dispozițiile generale de aplicare a articolului 24 adoptate de Comisie prevăd că persoanele asigurate în cadrul asigurării funcționarului repartizat într-o țară terță care nu locuiesc în mod permanent la locul de repartizare a acestui funcționar sunt acoperite de asigurarea complementară cu ocazia șederii lor la locul de repartizare, precum și, în conformitate cu avizul medicului consultant, în cazul în care cheltuielile medicale sunt exclusiv rezultatul șederii la locul de repartizare al persoanei afiliate. Trebuie să se constate că un funcționar care nu mai locuiește în mod permanent la locul său de repartizare din țara terță dar ale cărui cheltuieli medicale pot totuși să fie încă ocazionate de locuirea în țara terță, se găsește într-o situație similară.

Cu toate acestea, existența dreptului la plata sumelor solicitate în temeiul asigurării complementare depinde de verificarea de către autoritatea competentă, în conformitate mutatis mutandis cu dispozițiile generale de aplicare menționate, a aspectului dacă cheltuielile medicale a căror rambursare integrală este solicitată de funcționar sunt exclusiv rezultatul șederii sale la locul de repartizare din țara terță. O astfel de verificare s-ar putea dovedi inutilă în cazul în care cheltuielile medicale în cauză ar fi fost deja rambursate integral în temeiul unei alte dispoziții din statut.

(a se vedea punctele 190 și 196-199)

Trimitere la:

Tribunal 7 martie 1996, De Rijk/Comisia, T-362/94, RecFP, p. I-A-117 și II-365, punctul 34

11. Potrivit articolelor 6 și 8 din anexa X la statut, funcționarii repartizați în țări terțe beneficiază de norme mai avantajoase în ceea ce privește concediul anual decât funcționarii repartizați în cadrul Uniunii. Aceste norme au însă în mod evident ca obiect compensarea inconvenientelor legate de condițiile de viață speciale sau chiar deosebit de dificile din locul de repartizare. În consecință, un funcționar care nu a trebuit să suporte astfel de inconveniente nu poate pretinde să beneficieze de aceste dispoziții speciale referitoare la concediu.

(a se vedea punctele 201 și 202)

12. Anularea unui act nelegal poate constitui în sine o reparare adecvată și, în principiu, suficientă a oricărui prejudiciu moral pe care acest act l-ar fi putut cauza, cu excepția cazului în care reclamantul demonstrează că a suferit un prejudiciu moral care poate fi separat de nelegalitatea care justifică anularea și care nu poate fi reparat integral prin această anulare. În vederea evaluării unui eventual prejudiciu moral, trebuie să se țină seama de circumstanțele agravante care caracterizează situația specifică a funcționarului în cauză.

În ceea ce privește o decizie de schimbare a repartizării adoptată împotriva voinței funcționarului în cauză, aceasta are în mod normal ca efect faptul că cariera respectivului funcționar nu evoluează în condițiile pe care acesta le-ar fi dorit, ceea ce, în cazul în care această decizie se dovedește a fi nelegală, poate constitui un prejudiciu moral care nu este reparat în mod adecvat prin anularea unei astfel de decizii, întrucât această anulare nu poate remedia retroactiv respectivul prejudiciu.

(a se vedea punctele 234 și 237)

Trimitere la:

Curte 9 iulie 1987, Hochbaum și Rawes/Comisia, 44/85, 77/85, 294/85 și 295/85, Rec., p. 3259, punctul 22; Curte 7 februarie 1990, Culin/Comisia, C-343/87, Rec., p. I-225, punctul 26; Curte 14 mai 1998, Consiliul/de Nil și Impens, C-259/96 P, Rec., p. I-2915, punctul 25

Tribunal 10 iunie 2004, François/Comisia, T-307/01, Rec., p. II-1669, punctul 110; Tribunal 6 iunie 2006, Girardot/Comisia, T-10/02, RecFP, p. I-A-2-129 și II-A-2-609, punctul 131

13. Schimbarea locului de repartizare, chiar dacă poate prezenta pentru persoana interesată inconveniente familiale și economice, nu constituie un eveniment anormal și imprevizibil în cariera unui funcționar, întrucât locurile de muncă în care funcționarul poate fi repartizat sunt situate în diferite state și întrucât autoritatea împuternicită să facă numiri poate fi nevoită să facă față unor cerințe ale serviciului care să o oblige să dispună un astfel de transfer. Aceste considerații sunt valabile în special în ceea ce privește situația funcționarilor repartizați în țări terțe, care sunt supuși unei proceduri de mobilitate periodică și care nu pot, așadar, în principiu, să se aștepte să fie repartizați în mod permanent într-o anumită țară terță.

(a se vedea punctul 248)

Trimitere la:

Curte 14 iulie 1977, Geist/Comisia, 61/76, Rec., p. 1419, punctul 34; Curte 14 iulie 1988, Aldinger și Virgili/Parlamentul European, 23/87 și 24/87, Rec., p. 4395, punctul 17

14. În cazul în care produce tensiuni care pot afecta buna funcționare a serviciului, existența unor dificultăți relaționale interne poate justifica mutarea unui funcționar în interesul serviciului. O astfel de măsură poate chiar să fie luată independent de aspectul răspunderii pentru incidentele în cauză. Prin urmare, chiar presupunând că o decizie de schimbare a repartizării a fost motivată de existența unor relații conflictuale între funcționarul a cărui repartizare a fost schimbată și fostul său superior, o astfel de apreciere nu dă naștere, în sine, unui prejudiciu moral în ceea ce privește funcționarul.

(a se vedea punctul 251)

Trimitere la:

Curte 12 iulie 1979, List/Comisia, 124/78, Rec., p. 2499; Ojha/Comisia, citată anterior, punctul 41

Tribunal 28 mai 1998, W/Comisia, T-78/96 și T-170/96, RecFP, p. I-A-239 și II-745, punctul 88

15. Simplul fapt că o decizie de schimbare a repartizării unui funcționar a fost adoptată în timp ce funcționarul în cauză se afla în concediu medical nu constituie o împrejurare de natură să stabilească existența unei atingeri aduse reputației sau demnității funcționarului.

(a se vedea punctul 252)

Trimitere la:

Tribunal 28 octombrie 2004, Meister/OAPI, T-76/03, RecFP, p. I-A-325 și II-1477, punctele 205-207; Tribunal 7 februarie 2007, Clotuche/Comisia, T-339/03, RepFP, p. I-A-2-29 și II-A-2-179, punctul 219