RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 261/11

Ordonanța Curții (Camera a opta) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal do Trabalho da Covilhã – Portugalia) – Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA și alții/Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

(Cauza C-683/13) (1)

((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Prelucrarea datelor cu caracter personal - Directiva 95/46/CE - Articolul 2 - Noțiunea „date cu caracter personal” - Articolele 6 și 7 - Principii referitoare la calitatea datelor și la legitimitatea prelucrării datelor - Articolul 17 - Securitatea prelucrărilor - Timp de lucru al lucrătorilor - Evidența timpului de lucru - Acces al autorității naționale competente să monitorizeze condițiile de muncă - Obligația angajatorului de a pune la dispoziție evidența timpului de lucru astfel încât să permită consultarea sa imediată))

2014/C 261/18

Limba de procedură: portugheza

Instanța de trimitere

Tribunal do Trabalho da Covilhã

Părțile din procedura principală

Reclamante: Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA, Domingos Sequeira de Almeida, Luis Mesquita Soares Moutinho, Rui Teixeira Soares de Almeida și André de Carvalho e Sousa

Pârâtă: Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

Dispozitivul

1) Articolul 2 litera (a) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretat în sensul că o evidență a timpului de lucru precum cea în discuție în litigiul principal care implică indicarea orelor la care fiecare lucrător începe și termină ziua de lucru, precum și a întreruperilor sau a pauzelor corespunzătoare face parte din noțiunea „date cu caracter personal” în sensul dispoziției menționate.

2) Articolul 6 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 7 literele (c) și (e) din Directiva 95/46 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune angajatorului obligația de a pune la dispoziția autorității naționale competente să monitorizeze condițiile de muncă evidența timpului de lucru astfel încât să permită consultarea sa imediată atât timp cât această obligație este necesară pentru aducerea la îndeplinire de către această autoritate a sarcinilor sale de monitorizare a aplicării reglementării în materia condițiilor de muncă, în special în ceea ce privește timpul de lucru.

3) Instanța de trimitere trebuie să analizeze dacă obligația angajatorului de a oferi autorității naționale competente să monitorizeze condițiile de muncă accesul la evidența timpului de lucru astfel încât să permită consultarea sa imediată poate fi considerată necesară pentru aducerea la îndeplinire de către această autoritate a sarcinii sale de monitorizare, contribuind la o aplicare mai eficientă a reglementării în materia condițiilor de muncă, în special în ceea ce privește timpul de lucru, și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă sancțiunile date pentru a asigura aplicarea efectivă a cerințelor prevăzute de Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru respectă principiul proporționalității.

(1) JO C 52, 22.2.2014.