ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 179, p. 1, rectificare în JO L 271, p. 47, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 190) prevede în special: „Articolul 11 (1) Se instituie un ansamblu de măsuri de restructurare și de reconversie a podgoriilor. (2) Ansamblul de măsuri are ca obiectiv adaptarea producției la cererea pieței. (3) Ansamblul de măsuri cuprinde una sau mai multe dintre acțiunile următoare: (a) reconversia soiurilor, inclusiv prin supraaltoire; (b) replantarea podgoriilor; (c) ameliorarea tehnicilor de gestionare a podgoriilor legate de obiectivul ansamblului de măsuri. Măsurile nu cuprind înlocuirea normală a podgoriilor ajunse la finalul ciclului lor natural de viață. […] Articolul 13 (1) Acordarea unui sprijin în favoarea restructurării și a reconversiei necesită un plan stabilit și, la nevoie, aprobat de statele membre. Sprijinul ia următoarele forme: (a) acordarea unor despăgubiri producătorilor pentru pierderile de venituri suferite în cadrul punerii în aplicare a planului și (b) o participare la costurile restructurării și reconversiei. (2) Acordarea unor despăgubiri producătorilor pentru pierderile de venituri se poate face sub următoarele forme: (a) o autorizație de coexistență a podgoriilor vechi și noi pentru o perioadă determinată de maximum trei ani, fără a aduce atingere dispozițiilor capitolului I din prezentul titlu sau (b) o despăgubire finanțată de Comunitate. (3) Participarea Comunității la finanțarea costurilor restructurării și reconversiei nu depășește 50 % din aceste costuri. Totuși, în regiunile ținând de obiectivul nr. 1, conform Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale, participarea Comunității poate atinge 75 %. Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 14 alineatul (4), statele membre nu pot participa la finanțare în niciunul dintre cazurile menționate anterior. […] Articolul 15 Modalitățile de aplicare a prezentului capitol se adoptă conform procedurii prevăzute la articolul 75. Aceste modalități pot prevedea în special: (a) o dimensiune minimă pentru podgoriile respective; (b) dispoziții de stabilire a drepturilor de replantare în general și de plantare nouă acordate în cadrul planurilor de ameliorare materială și acordate tinerilor agricultori în cadrul punerii în aplicare a programelor; (c) dispoziții vizând împiedicarea unei măriri a potențialului de producție, în urma aplicării dispozițiilor prezentului capitol; (d) plafoane de ajutor pe hectar.”
75

Această neregulă are drept consecință să determine admisibilitatea, cu titlu excepțional, a acțiunii în anulare formulate împotriva cererii inițiale. În caz contrar, Comisia s-ar putea sustrage controlului instanței comunitare, datorită unui viciu de formă care îi este imputabil. Or, din jurisprudență reiese că, întrucât Comunitatea Europeană este o comunitate de drept în care instituțiile sunt supuse controlului conformității actelor lor cu tratatul, normele procedurale aplicabile acțiunilor cu care este sesizată instanța comunitară trebuie să fie interpretate în cea mai mare măsură posibilă astfel încât aceste norme să primească o aplicare care să contribuie la îndeplinirea obiectivului de a garanta o protecție jurisdicțională efectivă a drepturilor pe care justițiabilii le au în temeiul dreptului comunitar (a se vedea Hotărârea Curții din 17 iulie 2008, Athinaïki Techniki/Comisia, C-521/06 P, Rep., p. I-5829, punctul 45 și jurisprudența citată). Într-adevăr, cerința unui control jurisdicțional constituie un principiu general al dreptului comunitar care decurge din tradițiile constituționale comune statelor membre și care a fost consacrat la articolele 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO), semnată la Roma la (Hotărârea Curții din , Johnston, 222/84, Rec., p. 1651, punctul 18, Hotărârea Curții din , Comisia/Austria, C-424/99, Rec., p. I-9285, punctul 45, și Hotărârea Curții din , Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul, C-50/00 P, Rec., p. I-6677, punctul 39). În plus, dreptul la o cale de atac eficientă a fost reafirmat de către articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la (JO C 364, p. 1).
4

Decretul legislativ nr. 466 din 18 decembrie 1997 de reorganizare a impozitelor personale pe venit în vederea favorizării capitalizării întreprinderilor, în conformitate cu articolul 3 paragraful 162 literele a), b), c), d) și f) din Legea nr. 662 din [decreto legislativo , no 466, recante riordino delle imposte personali sul reddito al fine di favorire la capitalizzazione delle imprese, a norma dell’art. 3, comma 162, lettere a), b), c), d) ed f), della legge , no 662], publicat în suplimentul ordinar la GURI nr. 3 din , a instituit un mecanism de facilități, denumit „Super DIT” (denumit în continuare „Super DIT”). Super DIT prevede în special o reducere în proporție de 7% a ratei impozitului aplicabil profitului obișnuit al majorării capitalului investit, fără a se putea ajunge la o rată a impozitului mai mică de 20%, în ceea ce privește societățile ale căror titluri de participare sunt admise la cotare pe o piață reglementată pentru cele trei exerciții financiare succesive exercițiului financiar în cursul căruia a avut loc prima cotare. Super DIT a fost abrogat prin Legea nr. 383 din privind primele intervenții pentru relansarea economiei [legge no 383 (su) primi interventi per il rilancio dell’economia], publicată în GURI nr. 248 din . Cu toate acestea, societățile care la data de efectuaseră deja operațiuni de majorare a capitalului în sensul reglementării menționate, continuă să beneficieze de aceste facilități.
22

Examinarea acestui motiv ridică trei probleme juridice distincte. Prima problemă este aceea de a determina dacă semnele Dr. No și Dr. NO au fost utilizate ca mărci de către reclamantă înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare. A doua problemă este aceea de a determina dacă semnele Dr. No și Dr. NO sunt de notorietate într-un stat membru în sensul articolului 6 bis din Convenția de la Paris și al articolului 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94. În sfârșit, a treia problemă este aceea de a determina existența unui risc de confuzie între marca solicitată și semnele Dr. No și Dr. NO, în sensul articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 40/94.
91

În această privință, în primul rând, Tribunalul constată că reclamanții nu demonstrează deloc acuratețea afirmației lor potrivit căreia declarațiile ar fi făcute, aproape fără excepție, de părți care intră, direct sau indirect, în sfera de influență a întreprinderii Sovion sau a întreprinderii HMG. Astfel, în ceea ce privește patru dintre aceste declarații, în special cele din anexele B.4. (b), B.4. (d), B.6. (a) și B.6. (b), reclamanții se limitează să afirme că nu se poate face „niciun comentariu” în ceea ce privește originea acestora. Referitor la declarațiile celor două asociații de întreprinderi olandeze, din anexele B.4. (a) și B.6. (c), reclamanții susțin că există presupuse „întrepătrunderi de interese” cu părțile implicate în concentrare, fără a-și susține totuși afirmațiile cu elemente de probă. În ceea ce privește declarația din anexa B.4. (e), reclamanții s-au limitat să prezinte în anexa la replică un comunicat de presă care ar putea, cel mult, să dovedească existența unor legături comerciale între autorul declarației și HMG și, în plus, numai după aprobarea concentrării, acest document făcând trimitere la data de 13 iunie 2005. Singura declarație cu privire la care s-a dovedit că a fost făcută de o întreprindere care are legături cu părțile implicate în concentrare este cea a Hypor BV. Astfel, deși reclamanții nu prezintă niciun element de probă în această privință, Comisia a recunoscut că întreprinderea respectivă aparține grupului Nutreco, din care făcea parte și HMG.
8

Reclamantele, societățile afiliate Shanghai Excell M&E Enterprise Co. Ltd (denumită în continuare „Shanghai Excell”) și Shanghai Adeptech Precision Co. Ltd (denumită în continuare „Shanghai Adeptech”), fabrică balanțe electronice în China. Shanghai Excell și Shanghai Adeptech au început să exporte balanțe electronice în Comunitate în iunie 2003. Nivelul taxei antidumping care le-a fost aplicat a fost de 30,7%.
15

Prin Decizia C (2005) 1166 final din 20 aprilie 2005 privind ajutorul acordat societății France Télévisions [ajutor E 10/2005 (ex C 60/1999) – Franța, Taxa pentru servicii publice de radiodifuziune] (denumită în continuare „decizia atacată”), notificată Republicii Franceze la , Comisia a informat acest stat membru că, în temeiul angajamentelor luate de autoritățile franceze în cadrul procedurii de examinare permanentă a schemei taxei pentru servicii publice audio-vizuale în beneficiul societății France Télévisions, aceasta considera că schema este compatibilă cu piața comună în temeiul articolului 86 alineatul (2) CE și a decis, așadar, să închidă procedura privind această schemă și având legătură cu un ajutor existent (punctele 1 și 72 din decizia atacată).
37

În plus, reclamantele remarcă, în răspunsul la întrebările scrise ale Tribunalului, că ajutorul pentru competitivitate a fost autorizat conform articolului 4 din Directiva 90/684 și Liniilor directoare privind acordarea de ajutoare pentru competitivitate șantierelor navale situate în Germania pe teritoriul menționat la articolul 3 din Acordul de unificare (Richtlinen für die Gewährung von Wettbeverbshilfen an Werften in der Bundesrepublik Deutschland auf dem in Artikel 3 des Einigungsvertrages genannten Gebiet, denumite în continuare „liniile directoare germane”) din 22 iulie 1991 (Bundesanzeiger 1991, p. 5153). Reclamantele susțin că respectivele linii directoare au fost notificate și aprobate de Comisie. Or, din acestea ar rezulta mai ales faptul că, deși ajutorul pentru competitivitate s-ar acorda în funcție de încheierea sau de neîncheierea de contracte de construcții navale, acesta ar putea fi alocat pentru cheltuieli de funcționare diferite de pierderile generate de contractele menționate.
Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2005) 3452 a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/38.337 – PO/Thread), astfel cum a fost modificată prin Decizia C (2005) 3765 a Comisiei din 13 octombrie 2005, și, în subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie
135

Reclamanta consideră că majorarea cu 50% a cuantumului de bază al amenzii în temeiul unei pretinse încălcări repetate nu este justificată. Astfel, încălcarea repetată ar fi fost deja reținută în privința sa, pentru aceleași motive, în Decizia 2005/493/CE a Comisiei din 1 octombrie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE împotriva Chisso Corporation, Daicel Chemical Industries Ltd, Hoechst, The Nippon Synthetic Chemical Industry Co. Ltd și Ueno Fine Chemicals Industry Ltd (Cazul COMP/E-1/37.370 – Sorbați), al cărui rezumat s-a publicat în Jurnalul Oficial din (JO L 182, p. 20, denumită în continuare „Decizia Sorbați”), astfel încât Comisia ar încălca principiul non bis in idem aplicând o a doua majorare în speță.
În principal, cerere de anulare a articolului 1 litera (d), a articolului 2 litera (c), a articolului 3 și a articolului 4 alineatul (9) din Decizia C (2004) 4876 final a Comisiei din 19 ianuarie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/E-1/37.773 – AMCA), precum și, cu titlu subsidiar, cerere de anulare a articolului 2 litera (c) din decizia menționată și, cu titlu mai subsidiar, o cerere de modificare a articolului 2 litera (c) din respectiva decizie
În principal, o cerere de anulare a articolului 1 litera (d), a articolului 2 litera (c) și a articolului 4 alineatul (9) din Decizia C (2004) 4876 final a Comisiei din 19 ianuarie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/E‑1/37.773 – AMCA) și, cu titlu subsidiar, o cerere de modificare a articolului 2 literele (c) și (d) din această decizie
3

Potrivit articolelor 10 și 11 din Regulamentul nr. 1260/2001, producția comunitară de zahăr se bazează pe aplicarea unui sistem de cote. Acest sistem presupune stabilirea, pentru fiecare dintre regiunile de producție din Comunitate, a unor cantități care trebuie produse, pe care statele membre trebuie să le repartizeze, sub formă de cote de producție – cota A și cota B –, între diferitele întreprinderi producătoare aflate pe teritoriul lor. Aceste cantități corespund unui an de comercializare, care începe la data de 1 iulie a unui an și se încheie la data de 30 iunie a anului următor. Zahărul produs de o întreprindere în cadrul cotelor A și B este numit „zahăr A” și, respectiv, „zahăr B”. Orice cantitate de zahăr produsă în plus față de cotele A și B este numită „zahăr C”.
1)

Obligă Dane-Elec Memory la plata către Comisia Comunităților Europene a sumei de 55878 de euro, datorată în principal, plus dobânzi: — la rata de 4,75 % pe an începând de la 16 martie 2004 până la 31 decembrie 2005; — la rata de 5 % pe an începând de la 1 ianuarie până la 31 decembrie 2006; — la rata de 5,25 % pe an începând de la 1 ianuarie 2007 până la plata completă a datoriei.
Cauza T-28/06

RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG

împotriva

Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne

(mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”

Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 6 noiembrie 2007 II - 4415

Sumarul hotărârii

Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive absolute de refuz – Mărci compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească pentru a desemna caracteristicile unui produs

[Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (c)]

Are caracter descriptiv pentru produsele vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, din punctul de vedere al consumatorului mediu germanofon, semnul verbal VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN, a cărui înregistrare este solicitată pentru „bere; ape minerale și gazoase si alte băuturi nealcoolice; băuturi din fructe și sucuri de fructe; siropuri și alte preparate pentru fabricarea băuturilor; amestecuri din aceste băuturi” și „băuturi alcoolice (cu excepția berii)”, care aparțin claselor 32 și, respectiv, 33 în sensul Aranjamentului de la Nisa.

Într-adevăr, sloganul face trimitere în mod evident la puritatea și perfecțiunea ingredientelor de bază ale băuturilor, în special ale apei utilizate. Or, puritatea și perfecțiunea ingredientelor de bază au o importanță deosebită pentru produsele din clasele 32 și 33. În privința apelor minerale, perfecțiunea de origine a apei de izvor utilizate constituie un factor decisiv pentru determinarea calității băuturii, atât din punctul de vedere al gustului, cât și din cel al sănătății. Pentru sucurile din fructe, pentru bere și pentru alte băuturi alcoolice, originea ingredientelor lor de bază este, în același timp, un factor de mare importanță în determinarea calității acestor produse.

Astfel, cuvintele, considerate în mod individual sau combinate, fac referire directă și clară la caracteristicile produselor vizate. Se poate admite în mod rezonabil că puritatea și perfecțiunea de origine a ingredientelor de bază ale băuturilor sunt caracteristici de care consumatorul interesat ține seama la efectuarea alegerii. În consecință, există, din punctul de vedere al publicului interesat, un raport suficient de direct și de concret între combinația verbală respectivă și produsele ce aparțin claselor 32 și 33.

(a se vedea punctele 37-40)
Rezultă din norma 48 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 privind marca comunitară că cererea de introducere a recursului trebuie să conțină o declarație care să precizeze în ce măsură respectiva decizie atacată trebuie modificată sau anulată și că această cerere trebuie depusă în limba de procedură a acestei decizii.

Potrivit normei 49 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95, în cazul în care recursul nu îndeplinește, printre altele, condițiile enunțate la norma 48 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din același regulament, camera de recurs îl respinge ca fiind inadmisibil, cu excepția cazului în care aceste nereguli au fost remediate înainte de expirarea termenului prevăzut la articolul 59 din Regulamentul nr. 40/94, și anume în termen de două luni de la notificarea deciziei contestate.

Din norma 49 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 rezultă că nerespectarea normei 48 alineatul (1) litera (c) și a normei 48 alineatul (2) din același regulament are drept consecință directă și fără o prealabilă notificare respingerea recursului ca inadmisibil, și aceasta, eventual, după expirarea termenului prevăzut la norma 96 alineatul (1) din același regulament potrivit căreia, cu excepția unor dispoziții contrare prevăzute în regulamentul menționat, orice parte poate să utilizeze una dintre limbile Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), alta decât limba de procedură, dacă respectiva parte asigură efectuarea unei traduceri în această limbă în termen de o lună de la data depunerii documentului original. Nici din regulamentele aplicabile, nici din jurisprudență nu rezultă că Oficiul are obligația de a avertiza eventualii recurenți în fața camerelor de recurs cu privire la consecințele nerespectării formalităților instituite prin aceste regulamente.

Eventuala practică a Oficiului de informare a recurenților cu privire la omisiunile de formă ale înscrisurilor acestora nu poate modifica momentul în care începe să curgă termenul prevăzut la norma 96 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95. Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, normele privind termenele au fost instituite pentru a asigura securitatea juridică și pentru a evita orice discriminare sau tratament arbitrar. Această constatare generală se aplică și termenelor prevăzute în regulamentele privind marca comunitară. În consecință, aplicarea termenului prevăzut la norma 96 alineatul (1) amintită nu încalcă principiul egalității de tratament.

(a se vedea punctele 37-39, 43 și 44)
Or, astfel cum reiese din al cincilea considerent al Regulamentului nr. 40/94 privind marca comunitară, dreptul comunitar al mărcilor nu se substituie dreptului mărcilor din statele membre. În acest temei, Tribunalul a considerat că validitatea unei mărci naționale nu putea fi readusă în discuție în cadrul unei proceduri de înregistrare a unei mărci comunitare.

Rezultă că sistemul creat prin Regulamentul nr. 40/94 presupune luarea în considerare de către Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) a existenței unor drepturi anterioare protejate la nivel național. Astfel, articolul 8 alineatul (1) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 prevede că titularul altui semn utilizat în comerț, a cărui sferă de aplicare nu este numai locală și care are efect într-un stat membru, se poate opune înregistrării unei mărci comunitare, în condițiile determinate prin regulamentul menționat. În vederea asigurării acestei protecții, articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 vizează tocmai „legislația statului membru aplicabilă” dreptului anterior invocat.

Întrucât efectele unei denumiri de origine nu au fost anulate definitiv într-un stat contractant al Aranjamentului de la Lisabona privind protecția denumirilor de origine și înregistrarea internațională a acestora, Oficiul trebuie să țină seama, în temeiul articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94, de legislația națională pertinentă și de înregistrarea efectuată în temeiul Aranjamentului de la Lisabona, fără a putea readuce în discuție faptul că dreptul anterior invocat constituie o „denumire de origine”.

În cazul în care Oficiul are îndoieli serioase cu privire la calificarea drept „denumire de origine” a dreptului anterior și, prin urmare, cu privire la protecția care trebuia acordată acestuia în temeiul legislației naționale invocate, cu toate că această problemă făcea tocmai obiectul unei proceduri jurisdicționale în statul contractant în cauză, în temeiul normei 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul nr. 2868/95 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 privind marca comunitară, acesta are posibilitatea de a suspenda procedura de opoziție în așteptarea unei hotărâri definitive în această privință.

(a se vedea punctele 88-91)
1)

Obligă Premium SA să achite Comisiei suma principală de 57605,74 euro, majorată de dobânzi de întârziere: — cu o rată de 3,36 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie și 31 decembrie 1998; — cu o rată de 3,47 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 1999; — cu o rată de 2,74 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2000; — cu o rată de 4,26 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2001 și 31 decembrie 2002; — cu o rată de 3,29 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2003; — cu o rată de 2,27 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2004; — cu o rată de 2,05 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 decembrie 2005; — cu o rată de 2,11 % pe an pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și data pronunțării prezentei hotărâri; — la rata aplicabilă în temeiul legii franceze pentru perioada cuprinsă între data pronunțării prezentei hotărâri și cea la care se efectuează plata completă a sumei principale.