ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

De aici ar rezulta că, dacă articolul 19 alineatul (4) din regulamentul menționat ar trebui interpretat în sensul că exclude aplicarea dispozițiilor naționale care reglementează aspectul prelungirii termenului de introducere a acțiunii, precum articolul 540 din CPC, aceasta ar însemna că pârâtul nu mai are dreptul de a formula o cerere de repunere în termen, întrucât termenul de un an a expirat, și, prin urmare, că pârâtul nu mai are posibilitatea de a introduce o acțiune în sensul articolului 34 punctul 2 ultima teză din Regulamentul Bruxelles I.
5

Considerentele (2), (4), (5), (7), (10), (11) și (14) ale Directivei 2003/59 enunță următoarele: „(2) Deoarece dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 se aplică unui foarte mic procent dintre conducătorii auto, iar în prezent formarea obligatorie a conducătorilor auto este cerută doar de câteva state membre, majoritatea conducătorilor auto care conduc în prezent pe teritoriul comunitar își exercită profesia doar pe baza unui permis de conducere. […] (4) Stabilirea unor noi norme comunitare are drept scop luarea măsurilor de siguranță pentru ca, prin această calificare, conducătorul auto să se încadreze într‑un standard datorită căruia să aibă acces și să efectueze activitatea de conducere auto. (5) În mod specific, obligația de a deține o calificare inițială și de a participa la instruiri periodice are drept scop îmbunătățirea siguranței rutiere și a siguranței conducătorului auto, inclusiv în timpul operațiilor efectuate de conducătorul auto atunci când vehiculul este oprit. În plus, natura modernă a profesiei de conducător auto trebuie să trezească interesul tinerilor pentru această profesie, contribuind la recrutarea de noi conducători auto atunci când numărul lor este insuficient. […] (7) Pentru a se stabili dacă un conducător auto își îndeplinește obligațiile, statele membre trebuie să elibereze conducătorilor auto un certificat de competență profesională, denumit în continuare «CCP», care să certifice calificarea inițială sau formarea periodică a acestora. […] (10) Condițiile minime care trebuie îndeplinite pentru calificarea inițială și formarea periodică se referă la normele de siguranță care trebuie respectate în timpul conducerii autovehiculelor și atunci când autovehiculele sunt oprite. Dezvoltarea aptitudinilor de conducere preventivă – anticiparea pericolelor, toleranța față de alți participanți la traficul rutier – împreună cu consumul rațional de carburant au o influență pozitivă atât asupra societății, cât și asupra sectorului de transport rutier însuși. (11) Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere drepturilor dobândite de un conducător auto care deține permisul de conducere necesar pentru desfășurarea activității de conducere a autovehiculelor înainte de data stabilită pentru obținerea unui CCP care să certifice calificarea inițială sau formarea periodică. […] (14) Statele membre trebuie să dispună ca prima sesiune de formare periodică să fie încheiată și să emită certificatele CCP corespunzătoare în termen de cinci ani fie de la data eliberării CCP‑ului care să certifice calificarea inițială, fie de la data expirării perioadei de timp stabilite pentru ca anumiți conducători auto să‑și revendice drepturile dobândite. De asemenea, trebuie să fie posibilă scurtarea sau extinderea acestor perioade de timp. În urma primei formări periodice, conducătorul auto trebuie să participe la stagii periodice de formare din cinci în cinci ani.”
14

Din decizia de trimitere reiese de asemenea că, în dreptul național, dreptul derivat de ședere al părintelui unui copil care se află sub incidența articolului 12 din Regulamentul nr. 1612/68 este conferit de articolul 15 A din regulamentul din 2006, care prevede în esență: „(1) O persoană (denumită în continuare «P») care nu este exonerată și care îndeplinește condițiile enunțate la alineatele (2), (3), (4), (4 A) sau (5) din prezentul regulament are drept de ședere în Regatul Unit atât timp cât îndeplinește condițiile relevante. […] (3) P îndeplinește condițiile prevăzute la prezentul alineat în cazul în care: (a) P este copilul unui resortisant al SEE (denumit în continuare «părintele resortisant al SEE»); (b) P avea reședința în Regatul Unit în timp ce părintele resortisant al SEE avea reședința în Regatul Unit ca lucrător și (c) P este școlarizată în Regatul Unit și era deja școlarizată în această țară în timp ce părintele resortisant al SEE se afla în Regatul Unit. (4) P îndeplinește condițiile prevăzute la prezentul alineat în cazul în care: (a) P are în grijă o persoană care îndeplinește condițiile enunțate la alineatul (3) (denumită în continuare «persoana relevantă») și (b) persoana relevantă ar fi incapabilă să își continue educația în Regatul Unit în cazul în care P ar trebui să părăsească țara. […]”
6

În ceea ce privește reducerea taxelor asupra succesiunii, articolul 27 din ErbStG cuprinde următoarele dispoziții: „(1) În cazul în care persoane din clasa I de impunere dobândesc, mortis causa, un patrimoniu care, în ultimii zece ani înaintea dobândirii respective, a fost deja dobândit de persoane din această clasă de impunere și pentru care s‑au perceput taxe asupra succesiunii în temeiul prezentei legi, cuantumul taxelor care trebuie plătite se reduce, sub rezerva dispozițiilor alineatului 3, după cum urmează: cu …% în cazul în care termenul dintre cele două momente în care obligația fiscală a luat naștere 50 este mai mic de un an 45 este mai mare de un an, însă mai mic de doi ani 40 este mai mare de doi ani, însă mai mic de trei ani 35 este mai mare de trei ani, însă mai mic de patru ani 30 este mai mare de patru ani, însă mai mic de cinci ani 25 este mai mare de cinci ani, însă mai mic de șase ani 20 este mai mare de șase ani, însă mai mic de opt ani 10 este mai mare de opt ani, însă mai mic de zece ani […] (3) Reducerea potrivit alineatului 1 nu poate depăși suma care rezultă din aplicarea procentajelor menționate la alineatul 1 taxelor asupra succesiunii plătite de dobânditorul anterior pentru dobândirea aceluiași patrimoniu.”
17

Trebuie amintit în această privință că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 21 mai 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, punctul 29 și jurisprudența citată).
9

Articolul 168 din Directiva TVA prevede: „În măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale unei persoane impozabile, persoana impozabilă are dreptul, în statul membru în care efectuează operațiunile respective, de a deduce din valoarea TVA, pe care are obligația de a o plăti, următoarele sume: (a) TVA datorată sau achitată în statul membru în cauză pentru bunurile care îi sunt sau care urmează a‑i fi livrate sau pentru serviciile care îi sunt sau urmează a‑i fi prestate de o altă persoană impozabilă; (b) TVA datorată pentru operațiunile asimilate livrărilor de bunuri sau prestărilor de servicii în temeiul articolului 18 litera (a) și articolului 27; (c) TVA datorată pentru achizițiile intracomunitare de bunuri în temeiul articolului 2 alineatul (1) litera (b) punctul (i); (d) TVA datorată pentru operațiunile asimilate achizițiilor intracomunitare în conformitate cu articolele 21 și 22; (e) TVA datorată sau achitată pentru importul de bunuri în statul membru în cauză.”
3

Potrivit articolului 9 din Regulamentul nr. 207/2009, intitulat „Dreptul conferit de marca UE”: „(1) O marcă UE conferă titularului său un drept exclusiv. Titularul este îndreptățit să interzică oricărui terț să folosească, fără acordul său, în comerț: (a) un semn identic cu marca UE pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată; (b) un semn pentru care, din cauza identității sau similitudinii sale cu marca UE și din cauza identității sau similitudinii produselor sau serviciilor acoperite de marca UE și de semn, există un risc de confuzie pentru public; riscul de confuzie cuprinde riscul de asociere între semn și marcă; […] (2) În temeiul alineatului (1), pot fi interzise, printre altele, următoarele: (a) aplicarea semnului pe produse sau pe ambalajul acestora; (b) oferirea produselor, introducerea lor pe piață sau deținerea lor în aceste scopuri, ori oferirea sau asigurarea de servicii sub semnul respectiv; (c) importul sau exportul de produse sub acest semn; (d) utilizarea semnului în documentele de afaceri și publicitate. (3) Dreptul conferit de o marcă UE nu este opozabil terților decât de la data publicării înregistrării mărcii. Cu toate acestea, poate fi solicitată o compensație rezonabilă cu privire la fapte, săvârșite după data publicării înregistrării mărcii [a se citi «data publicării unei cereri de înregistrare a unei mărci»], care[, după publicarea înregistrării mărcii,] ar fi interzise în temeiul acesteia. Instanța sesizată nu se poate pronunța asupra fondului până la publicarea înregistrării.”
1

Prin recursul formulat, Apple and Pear Australia Ltd și Star Fruits Diffusion solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 25 martie 2015, Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion/OAPI – Carolus C. (English pink) (T‑378/13, EU:T:2015:186, denumită în continuare „hotărârea atacată”), în măsura în care prin această hotărâre s‑a respins acțiunea lor având ca obiect, cu titlu principal, reformarea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 29 mai 2013 privind o procedură de opoziție între acestea și Carolus C. BVBA (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
34

În această privință, trebuie să se remarce că, astfel cum rezultă din articolul 84 din Codul vamal, perfecționarea pasivă și transformarea sub control vamal constituie ambele regimuri vamale cu impact economic. Utilizarea unuia sau a altuia dintre acestea necesită, conform articolului 85 din acest cod, o autorizație eliberată de autoritățile vamale. Pentru aceste două regimuri, autorizația menționată este supusă printre altele respectării unor condiții denumite „economice”, prevăzute, în ceea ce privește transformarea sub control vamal, la articolul 133 litera (e) din respectivul cod și, cât privește perfecționarea pasivă, la articolul 148 litera (c) din același cod.
7

Articolul 6 din Directiva habitate prevede: „(1) Pentru ariile speciale de conservare, statele membre adoptă măsurile de conservare necesare, inclusiv, după caz, planuri de gestionare adecvate, speciale sau incluse în alte planuri de dezvoltare, precum și actele administrative sau clauzele contractuale adecvate în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul respectivelor situri. (2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive. (3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. (4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate. În cazul în care situl respectiv adăpostește un tip de habitat natural prioritar și/sau o specie prioritară, singurele considerente care pot fi invocate sunt cele legate de sănătatea sau siguranța publică, de anumite consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu sau, ca urmare a avizului Comisiei, de alte motive cruciale de interes public major.”
4

Directiva 2003/88 a fost transpusă în dreptul austriac și, în special în ceea ce îi privește pe funcționarii din orașul Viena, prin articolul 41a din Gesetz über das Besoldungsrecht der Beamten der Bundeshauptstadt Wien – Besoldungsordnung 1994 (Legea privind regimul financiar al funcționarilor din capitala federală Viena, Reglementare privind regimul financiar 1994), astfel cum a fost modificată în 2014 (denumită în continuare „BO”): „(1) Cu excepția cazului în care este angajat imediat de un alt serviciu al orașului Viena, funcționarul are dreptul, atunci când părăsește serviciul sau când raportul de muncă ia sfârșit, la o indemnizație compensatorie pentru partea de concediu anual care nu a fost încă utilizată (indemnizație [financiară pentru concediul anual plătit neefectuat]). Funcționarul are dreptul la această indemnizație în măsura în care nu a efectuat în întregime concediul anual din proprie inițiativă. (2) Funcționarul este responsabil de neefectuarea în întregime a concediului anual în special atunci când părăsește serviciul 1. în caz de concediere […] dacă este concediat pentru o faptă culpabilă; 2. în cazul încetării raportului de muncă conform articolului 33 alineatul 1 [absență nejustificată], articolului 73 [demisie] sau articolului 74 [revocare] [din Gesetz über das Dienstrecht der Beamten der Bundeshauptstadt Wien – Dienstordnung 1994 (Legea privind statutul funcționarilor din capitala federală Viena – Reglementare privind serviciile 1994) (denumită în continuare «DO»)] sau 3. în cazul admiterii pensionării la cerere în temeiul articolului 68b alineatul (1) punctul 1, al articolului 68c alineatul (1) sau al articolului 115i din [DO]. (3) Indemnizația [financiară pentru concediul anual plătit neefectuat] este calculată separat pentru fiecare an calendaristic în care concediul anual nu a fost efectuat în întregime și nu se prescrie. (4) Funcționarul are dreptul la o indemnizație [financiară pentru concediul anual plătit neefectuat] pentru restul zilelor recuperabile care rămân după înlăturarea zilelor utilizate în mod efectiv în cursul acestui an calendaristic. […]”
10

Nota 5 din acest capitol are următorul cuprins: „[…] C. Sub rezerva dispozițiilor paragrafelor (D) și (E) de mai jos, se consideră ca făcând parte dintr‑un sistem de prelucrare automată a datelor orice unitate care îndeplinește simultan următoarele condiții: 1) să fie de tipul celor utilizate exclusiv sau în principal într‑un sistem automat de prelucrare a datelor; 2) să fie conectabilă la unitatea centrală de prelucrare fie direct, fie prin intermediul uneia sau mai multor unități; 3) să fie aptă să recepționeze sau să furnizeze date sub o formă – coduri sau semnale – utilizabilă în sistem. Prezentate separat, unitățile mașinilor automate de prelucrare a datelor se clasifică la poziția 8471. Cu toate acestea, tastaturile, dispozitivele de intrare în coordonate X‑Y și unitățile de memorie pe disc care îndeplinesc condițiile enunțate la paragrafele (C) 2) și (C) 3) de mai sus se clasifică întotdeauna ca unități de la poziția 8471. D. […] E. Mașinile ce îndeplinesc o funcție proprie, alta decât prelucrarea datelor, și care încorporează o mașină automată de prelucrare a datelor sau care lucrează în legătură cu o astfel de mașină se clasifică la pozițiile corespunzătoare funcției lor respective sau, în absența acesteia, la o poziție reziduală.”
5°

[r]uperea intempestivă, fie și parțială, a unei relații comerciale stabile, fără un preaviz scris care să țină cont de durata relației comerciale și care să respecte durata minimă a preavizului, determinată prin acordurile interprofesionale, prin raportare la uzanțele comerciale. Atunci când relația comercială se referă la furnizarea de produse sub marca distribuitorului, durata minimă a preavizului este dublă față de cea care ar fi aplicabilă dacă produsul nu era furnizat sub marca distribuitorului. În lipsa unor astfel de acorduri, prin ordine ale ministrului însărcinat cu economia se poate fixa, pentru fiecare categorie de produse, ținând cont de uzanțele comerciale, un termen minim de preaviz și se pot stabili condițiile ruperii relațiilor comerciale, în special în funcție de durata acestora. Dispozițiile precedente nu aduc atingere dreptului de reziliere fără preaviz în cazul neexecutării de către cealaltă parte a obligațiilor sale sau în caz de forță majoră. Atunci când ruperea relației comerciale rezultă dintr‑o situație de concurență în cadrul unei licitații la distanță, durata minimă a preavizului este dublă față de cea care rezultă din aplicarea dispozițiilor prezentului paragraf în cazul în care durata preavizului inițial este mai mică de șase luni și de minimum un an în celelalte cazuri.”
14

În luna noiembrie 2013, administratorul Innova Vital a adresat exclusiv unor medici, desemnați în mod nominal, o scrisoare având următorul cuprins (denumită în continuare „scrisoarea în cauză”): „[…] Cunoașteți situația: 87 % dintre copiii din Germania au un nivel de vitamina D în sânge mai mic de 30 ng/ml. Potrivit DGE [(Deutsche Gesellschaft für Ernährung, Societatea Germană de Nutriție)], această valoare ar trebui să se situeze mai degrabă între 50 și 75 ng/ml. Astfel cum au arătat deja numeroase studii, vitamina D contribuie în mod semnificativ la prevenirea mai multor boli, precum dermatita atopică, osteoporoza, diabetul zaharat și MS‑ul [scleroza multiplă]. Potrivit acestor studii, un nivel prea scăzut de vitamina D încă din copilărie este responsabil în parte de apariția ulterioară a acestor patologii. Pentru acest motiv, am administrat eu însumi fiului meu preparatele pe bază de vitamina D recomandate și am constatat că forma tradițională de comprimate nu este deloc apreciată de sugari, de copiii de vârstă mică sau chiar de copiii de vârstă școlară. Adeseori, fiul meu scuipa comprimatele. În calitate de medic specializat în imunologie, am reflectat la această problemă și am realizat o emulsie de vitamina D3 (Innova Mulsin® D3), care poate fi administrată sub formă de picături. […] Avantajele emulsiilor Mulsin®: […] Prevenirea sau eliminarea rapidă a carențelor (80 % din populație este descrisă ca având carență de vitamina D3 în timpul iernii) […] Condițiile privind comanda directă, precum și material informativ gratuit pentru cabinetul dumneavoastră pot fi obținute la numărul […]”
4

Articolul 1 alineatul (9) din această directivă prevede: „«Autorități contractante» înseamnă statul, colectivitățile teritoriale, organismele de drept public și asociațiile formate din una sau mai multe din aceste colectivități sau unul sau mai multe organisme de drept public. «Organism de drept public» înseamnă orice organism: (a) constituit pentru a îndeplini în mod expres cerințe de interes general, de altă natură decât industrial sau comercial; (b) care are personalitate juridică; (c) a cărui activitate este finanțată în cea mai mare parte de stat, de colectivitățile teritoriale sau de alte organisme de drept public sau a cărui gestionare face obiectul controlului acestora din urmă sau al cărui consiliu de administrare, de conducere sau de supraveghere este alcătuit din membri desemnați în proporție de peste 50 % de către stat, de colectivitățile teritoriale sau de alte organisme de drept public. Liste neexhaustive ale organismelor și ale categoriilor de organisme de drept public care îndeplinesc criteriile enumerate la paragraful al doilea literele (a), (b) și (c) sunt prezentate în anexa III. Statele membre informează periodic Comisia cu privire la modificările intervenite în listele acestora.”
13

Articolul 49 alineatul (1) litera (c) din Statutul lucrătorilor prevede că, la încetarea contractului de muncă, exceptând cazul contractelor de „interinidad” și al contractelor de formare profesională, lucrătorul are dreptul să perceapă o indemnizație în cuantum egal cu partea proporțională din suma corespunzătoare a 12 zile de salariu pentru fiecare an de serviciu.
—

pentru Sanoma Media Netherlands BV, pentru Playboy Enterprises International Inc. și pentru doamna Britt Geertruida Dekker, de C. Alberdingk Thijm și de C. de Vries, advocaten;
75

Această constatare nu poate fi infirmată nici de explicațiile furnizate într‑un document intitulat „Guidance Document no 6 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 Cross‑Boundary Heat Flows”, pe care Comisia l‑a publicat pe site‑ul său internet. Astfel, potrivit indicației exprese conținute în respectivul document, acesta nu are forță juridică obligatorie și nu reflectă poziția oficială a Comisiei. În plus, deși este adevărat, astfel cum arată acest document, că nici Directiva 2003/87, nici Decizia 2011/278 nu prevăd reguli distincte de alocare cu titlu gratuit a cotelor pentru consumul de căldură în funcție de sursa acestei călduri, nu rezultă însă de aici că este autorizată o alocare dublă de cote pentru producția și consumul de căldură.
22

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională nu poate interveni decât atunci când este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea din 22 ianuarie 2015, Stanley International Betting și Stanleybet Malta, C‑463/13, EU:C:2015:25, punctul 26, precum și jurisprudența citată).
39

Această constatare nu poate fi infirmată de explicațiile cuprinse într‑un document intitulat „Guidance Document no 7 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 New Entrants and Closures”, pe care Comisia l‑a publicat pe site‑ul său internet. Astfel, potrivit precizării exprese cuprinse în acest document, acesta nu este obligatoriu din punct de vedere juridic și nu reflectă poziția oficială a Comisiei.