10

În hotărârea atacată, Tribunalul a rezumat situația de fapt din acțiunea cu care a fost sesizat după cum urmează: „1. Prin decizia [în litigiu] […] Comisia a constatat participarea diferitelor întreprinderi la o serie de acorduri și practici concertate în sensul articolului 81 alineatul (1) CE. 2. Era vorba în special despre următoarele opt bănci, care sunt destinatarele deciziei [în litigiu]: — Erste […]; — [RZB]; — [BA-CA]; — […] — [ÖVAG]; — […] 3. În esență, Comisia critică destinatarii deciziei [în litigiu] pentru faptul că au pus în aplicare ceea ce aceasta desemnează drept «rețeaua Lombard», respectiv un ansamblu de reuniuni regulate (denumite în continuare «reuniuni») atât exhaustive pe fond, cât și strâns legate în ceea ce privește forma acestora, în cadrul cărora, la intervale regulate, se puneau de acord cu privire la comportamentul lor referitor la principalii parametri care interesează concurența pe piața produselor și a serviciilor bancare în Austria. […] 15. Luând cunoștință, în luna aprilie 1997, de un document care lăsa să se bănuiască existența, pe piața bancară austriacă, a unor acorduri sau practici concertate contrare articolului 81 CE, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare. La 30 iunie 1997, în temeiul articolului 3 din Regulamentul nr. 17 […], partidul politic Freiheitliche Partei Österreichs (denumit în continuare «FPÖ») a depus plângere împotriva a opt instituții de credit austriece suspectate că au participat la acorduri și/sau practici concertate care restrâng concurența. 16. La 23 și 24 iunie 1998, Comisia a supus mai multe bănci, printre care se numără cea mai mare parte a destinatarilor deciziei [în litigiu], unor verificări surpriză. La , Comisia a adresat o solicitare de informații unor numeroase instituții de credit suspectate că au participat la aceste acorduri sau practici, conform articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17. 17. Imediat după ce au primit solicitarea de informații, principalele bănci avute în vedere au oferit Comisiei «cooperarea» lor în cadrul examinării cauzei, fiind pregătite să prezinte faptele «în mod voluntar» (în loc de a răspunde la solicitarea de informații) și renunțând în același timp la o audiere; în schimb, Direcția Generală Concurență a Comisiei urma să anuleze solicitarea sa de informații și nu urma să aplice decât o amendă administrativă «moderată». Deși a salutat promptitudinea băncilor în oferirea cooperării lor, Comisia a refuzat orice acord cu privire la acest subiect. 18. În consecință, toți destinatarii au răspuns la solicitarea de informații. Cu această ocazie, câțiva dintre aceștia au afirmat că nu sunt supuși, pentru cea mai mare parte a întrebărilor adresate, niciunei obligații de răspuns și că pot oferi un astfel de răspuns și transmite documentele pertinente, în mod voluntar, în cadrul cooperării menționate mai sus. Comisia a respins acest punct de vedere juridic. 19. Ulterior, principalele bănci avute în vedere, printre care se numără recurentele, […], au adresat Comisiei un document de 132 de pagini, intitulat «Prezentare comună a faptelor», în care acestea descriu detaliat contextul istoric al înțelegerii lor, iar apoi rezumau pe scurt și își exprimau aprecierea cu privire la conținutul reuniunilor, astfel cum acesta rezulta din documentele reținute, precum și din documentele care le-au fost solicitate. În același timp, au depus 16 dosare cuprinzând documente clasificate în funcție reuniune și însoțite de o tablă de materii detaliată. Pentru a putea stabili eventuala valoare adăugată a înscrisurilor transmise cu prezentarea comună a faptelor, Comisia a rugat băncile să îi indice dacă anumite documente îi erau încă necunoscute și, dacă este cazul, care dintre acestea. Interlocutoarele acesteia nu au considerat posibil și nici necesar să achieseze la această solicitare. 20. La 13 septembrie 1999, Comisia a transmis la opt bănci comunicarea privind obiecțiunile adoptată la […]. La , Comisia a transmis băncilor o comunicare privind obiecțiunile suplimentară […]. 21. La 11 iunie 2002, Comisia a adoptat decizia [în litigiu]. […] 22. La articolul 1 din decizia [în litigiu], Comisia a arătat că cele opt bănci cărora le era adresată această decizie au comis o încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE prin faptul că au participat la acorduri și la practici concertate privind prețurile, comisioanele bancare și alți parametri de concurență, care au avut ca obiect, de la 1 ianuarie 1995 până la , să restrângă concurența pe piața produselor și a serviciilor bancare în Austria. […] 24. Articolul 3 din decizia [în litigiu] aplică destinatarilor acesteia următoarele amenzi: — Erste: 37,69 milioane de euro; — RZB: 30,38 milioane de euro; — BA-CA: 30,38 milioane de euro; […] — ÖVAG: 7,59 milioane de euro; […]. 25. Decizia [în litigiu] menționează că în Austria acordurile dintre bănci, în special privind dobânzile și comisioanele, rezultă dintr-o veche tradiție, parțial întemeiată, până în anii ’80, pe o bază legală care a fost totuși abrogată, cel mai târziu, la 1 ianuarie 1994, atunci când Republica Austria a aderat la Spațiul Economic European (SEE) și când [Legea privind sistemul bancar (Bankwesensgesetz)] [a intrat] în vigoare. 26. Cu toate acestea, instituțiile de credit au continuat, în cadrul rețelei constituite, să încheie acorduri, în special cu privire la dobânzile la depozite și credite. 27. Decizia [în litigiu] menționează, în titlul 5, că acordurile încheiate erau complete în conținut, instituționalizate în mare parte, precum și strâns corelate și că acestea acopereau întregul teritoriu austriac. Fiecare produs bancar făcea obiectul unei reuniuni specifice la care participau responsabilii competenți din cadrul celui de al doilea sau al treilea eșalon ierarhic al băncilor în cauză. În practică, această împărțire teoretică nu era respectată în mod strict: câteodată, probleme conexe aferente diferitelor reuniuni erau soluționate de una și aceeași instanță. În sfârșit, aceste reuniuni făceau parte integrantă dintr-un tot organic. 28. Reprezentanții conducerii principalelor bănci austriece, ce formau forul suprem (denumit «clubul Lombard»), se reuneau o dată pe lună, cu excepția lunii august. În plus față de subiectele de interes general, neutre din punctul de vedere al concurenței, acest for avea ca obiect modificarea dobânzilor, măsuri în materie de publicitate etc. La câteva dintre aceste reuniuni erau prezenți și […] reprezentanți ai băncii naționale austriece. 29. La un nivel imediat inferior se desfășurau reuniuni tehnice, în legătură cu produse specifice. În această privință, cele mai importante erau reuniunile privind operațiunile active, și anume creditele, și, respectiv, cele privind operațiunilor pasive, și anume economiile; astfel cum indică și numele acestora, acestea aveau ca obiect stabilirea condițiilor (și anume a dobânzilor) creditelor și economiilor și se reuneau fie în mod separat, fie împreună. Schimbul de informații între «clubul Lombard» și aceste reuniuni era deosebit de intens. 30. Reuniuni regionale, numeroase și diversificate, aveau loc cu regularitate în toate landurile austriece. În anumite landuri, structura ierarhică a «clubului Lombard» și a reuniunilor tehnice era chiar imitată. 31. Pe parcursul reuniunilor federale privind operațiunile active și/sau pasive, reprezentanți ai instituțiilor vieneze se întâlneau cu reprezentanții regionali care aveau aceeași funcție, în esență, pentru a aplica deciziile lor pe întreg teritoriul austriac. 32. În plus, existau reuniuni specializate consacrate operațiunilor efectuate cu întreprinderile, operațiunilor efectuate cu particularii în cadrul segmentului «profesii liberale», creditului ipotecar și creditului pentru construcții (denumite «Minilombard», «reuniune a responsabililor pentru marii clienți», «reuniune „profesiuni liberale”», «reuniune privind creditul ipotecar» și, respectiv, «reuniune a băncilor de credit pentru construcții privind operațiunile pasive»). 33. În sfârșit, un număr de alte reuniuni se organizau în mod regulat cu privire la subiecte care interesau concurența: reuniunea directorilor financiari (Treasurerrunde) care avea ca obiect credite acordate statului federal și probleme privind dobânzile, diversele reuniuni privind operațiunile de plată (în special reuniunea care avea această denumire, reuniunea «Exterior» și Comitetul organizațional al federațiilor austriece ale instituțiilor de credit sau Organisationskomitee der österreichischen Kreditinstitutsverbände), comisioane și taxe aferente acestor operațiuni, clubul «Export» (Exportklub) al finanțărilor privind exporturile și reuniunea privind titlurile (Bankenrunde Wertpapiere), taxe minime, comisioane și dobânzi aplicabile acestor produse. 34. Printre aceste reuniuni specializate se distingea aceea a inspectorilor de gestiune (Controllerrunde), care grupa reprezentanții serviciilor competente ale principalelor bănci austriece. În cadrul acesteia se stabileau baze de calcul uniforme și se elaborau propuneri comune în vederea creșterii profiturilor. Astfel, băncile întăreau transparența interbancară în ceea ce privește factorii de calcul și de cost. 35. Între toate aceste reuniuni, care priveau, așadar, în principal, condițiile de creditare și de economisire, precum și comisioanele bancare, avea loc un schimb regulat de informații. Adesea, consultările începute în cadrul unui for erau amânate până la găsirea unui acord în cadrul unui alt for. În sfârșit, supremația «clubului Lombard» avea ca rezultat faptul că, în caz de dispută, se aștepta arbitrajul acestuia. 36. În vederea punerii în aplicare, pe întregul teritoriu austriac, a acordurilor încheiate în cadrul reuniunilor vieneze (sau în vederea unei conformări cu aceste acorduri), informațiile erau de asemenea transmise în mod regulat reuniunilor ținute de landuri sau, invers, transmise de acestea reuniunilor centrale ce aveau loc în capitală. Uneori, forurile regionale trimiteau reprezentanți la reuniunile federale privind operațiunile active și/sau pasive. 37. În decizia [în litigiu], Comisia constată că, în perioada vizată de investigație (și anume de la 1 ianuarie 1994 până la sfârșitul lunii iunie 1998), doar la Viena au avut loc cel puțin 300 de reuniuni, fără a lua în considerare numeroasele reuniuni regionale. […] 38. Comisia subliniază rolul deosebit avut de societățile centrale în cadrul «rețelei Lombard» cu privire la coordonarea și reprezentarea grupărilor lor aferente, și anume referitor la Erste ([fostă] GiroCredit), sectorul caselor de economii, în ceea ce privește RZB, sectorul Raiffeisen și, în ceea ce privește ÖVAG, sectorul băncilor populare. Potrivit Comisiei, acest rol contribuia în mod direct la buna funcționare a «rețelei Lombard». Pe de o parte, societățile centrale au organizat schimburile reciproce de informații între Viena și landuri chiar în cadrul grupărilor; pe de altă parte, acestea au apărat interesele propriei grupări față de celelalte grupări membre ale cartelului. Potrivit Comisiei, acestea erau percepute astfel de ceilalți participanți ca reprezentante ale acestor grupări. În consecință, acordurile încheiate nu au intervenit numai între aceste societăți, ci și între grupări.”