RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 389/21

Recurs introdus la 30 septembrie 2015 de Westfälische Drahtindustrie GmbH și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 15 iulie 2015 în cauza T-393/10, Westfälische Drahtindustrie GmbH și alții/Comisia Europeană

(Cauza C-523/15 P)

(2015/C 389/23)

Limba de procedură: germana

Părțile

Recurente: Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (reprezentant: C. Stadler, avocat)

Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

Concluziile recurentelor

Recurentele solicită Curții:

1. anularea hotărârii atacate în măsura în care aceasta afectează recurentele;

2. cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate în totalitate și declararea nulității articolului 2 punctul 8 din Decizia C (2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38344 – Oțel pentru precomprimare), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2010) 6676 final a Comisiei din 30 septembrie 2010 și prin Decizia C(2011) 2269 final a Comisiei din 4 aprilie 2011, precum și a scrisorii directorului general al Direcției Generale Concurență din 14 februarie 2011, în măsura în care le privește pe recurente; cu titlu subsidiar, recucerea amenzii aplicate recurentelor la articolul 2 punctul 8 din decizia Comisiei menționată anterior;

3. cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la concluziile formulate la punctele 1 și 2;

4. obligarea pârâtei din procedura principală la plata cheltuielilor de judecată aferente întregii proceduri.

Motivele și principalele argumente

Recursul privește Hotărârea Camerei a șasea a Tribunalului Uniunii Europene din 15 iulie 2015.

În susținerea recursului formulat, Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG și Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG invocă următoarele motive:

În primul rând, Tribunalul a încălcat articolul 261 TFUE și articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 (1), sistemul repartizării competențelor și echilibrul instituțional, precum și principiul garantării protecției jurisdicționale efective, întrucât nu a ținut seama de limitele competenței de fond care îi este conferită și nu a examinat pe fond decizia atacată a Comisiei, ci a adoptat o decizie proprie independentă cu privire la amendă. Astfel, Tribunalul s-a substituit administrației și a privat recurentele de posibilitatea de a se apăra împotriva constatărilor de fapt inexacte, întrucât recursurile îndreptate împotriva deciziilor Tribunalului sunt limitate la probleme de drept.

În al doilea rând, hotărârea atacată încalcă articolul 261 TFUE și articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 în măsura în care Tribunalul nu a ținut seama de data relevantă la care trebuie apreciată situația de fapt și de drept și în măsura în care, în cadrul exercitării – de altfel eronată, astfel cum s-a precizat anterior – a competenței sale de fond, acesta s-a întemeiat pe situația de drept și de fapt de la data pronunțării hotărârii sale sau pe fapte survenite în anii 2011-2013, așadar după adoptarea deciziei atacate a Comisiei. Deciziile citate de Tribunal „în acest sens” nu justifică poziția acestuia; dimpotrivă, din jurisprudența instanțelor Uniunii reiese în mod clar că informațiile suplimentare pot fi luate în considerare, pe de o parte, doar în favoarea întreprinderilor vizate și, pe de altă parte, numai dacă acestea erau deja disponibile la data adoptării deciziei Comisiei.

În al treilea rând, prin încălcarea principiului proporționalității și a principiului egalității de tratament, Tribunalul a încălcat drepturile fundamentale ale recurentelor. Prin faptul că nu a ținut seama de principiul menționat la punctul 35 din Liniile directoare privind calcularea amenzilor potrivit căruia întreprinderile care sunt autorizate să efectueze unei plăți eșalonate a amenzii trebuie să aibă posibilitatea de a plăti această amendă, în general, într-o perioadă de 3-5 ani, Tribunalul a aplicat o amendă disproporționată recurentelor care o puteau achita, în cel mai bun caz, într-o perioadă extrem de lungă. În plus, în cadrul analizei principiului egalității de tratament, din perspectiva aplicării principiilor dezvoltate în temeiul punctului 35 din Liniile directoare privind calcularea amenzilor și în vederea stabilirii datei relevante, Tribunalul nu a ținut seama de caracterul comparabil al situațiilor de fapt.

În sfârșit, prin intermediul hotărârii atacate, Tribunalul a încălcat și dreptul procedural fundamental al recurentelor referitor la garantarea unei protecții jurisdicționale efective întrucât, în cadrul exercitării competenței sale de fond, acesta s-a limitat să facă trimitere la calculele amenzii efectuate de Comisie și la faptele prezentate de părți. Acesta nu poate constitui un control complet și fără restricții realizat de o instanță neutră, care este necesar în vederea garantării unei protecții jurisdicționale efective împotriva deciziilor Comisiei de aplicare a unei amenzi.

(1) Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 16).