ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 301/2012 al Comisiei din 2 aprilie 2012 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată, adoptat în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 2658/87, clasifică în NC mărfurile desemnate în prima coloană a tabelului care figurează în aceasta la codul indicat cu privire la aceste mărfuri în cea de a doua coloană a acestui tabel. În ceea ce privește subpoziția 8703 21 10, tabelul menționat prevede: Nou autovehicul cu trei roți, dintre care roata din spate este cea motoare, pentru transportul de persoane, cu motor cu piston alternativ cu aprindere prin scânteie, având o capacitate cilindrică de 998 cm3. Distanța dintre roțile din față este de aproximativ 130 cm. Vehiculul nu este echipat cu diferențial. Vehiculul are un sistem de direcție de tipul celor utilizate la autoturisme. Pentru direcționare se folosește ghidonul dotat cu două mânere pe care se află comenzile. Vehiculul are cinci trepte de viteză pentru mersul înainte și o treaptă de viteză pentru mersul înapoi. 8703 21 10 Clasificarea se stabilește pe baza regulilor generale 1 și 6 de interpretare a Nomenclaturii combinate și pe baza textului codurilor NC 8703, 8703 21 și 8703 21 10. Vehiculele cu trei roți se clasifică la poziția 8711, cu condiția să nu aibă caracteristicile autovehiculelor de la poziția 8703 (a se vedea, de asemenea, Notele explicative ale Sistemului armonizat de la poziția 8711 al cincilea paragraf). Poziția 8703 include vehiculele ușoare cu trei roți, de construcție mai simplă, precum cele echipate cu motor și roți de motociclete, care, prin natura structurii lor mecanice, au caracteristicile autoturismelor convenționale, și anume un sistem de direcție de tipul celor utilizate la autoturisme (a se vedea, de asemenea, Notele explicative ale Sistemului armonizat de la poziția 8703 al doilea paragraf). Se exclude clasificarea la poziția 8711, deoarece vehiculul are un sistem de direcție de tipul celor utilizate la autoturisme, care constituie o caracteristică a autovehiculelor convenționale incluse la poziția 8703. În consecință, vehiculul trebuie clasificat la codul NC 8703 21 10, ca autovehicul nou, proiectat în principal pentru transportul persoanelor.
14

În conformitate cu articolul 4 din anexa 1 la Civil Jurisdiction and Judgments (Maintenance) Regulations 2011 [Regulamentul din 2011 privind competența și hotărârile în materie civilă (obligații de întreținere)]: „1. Sub rezerva dispozițiilor alineatului 2, în cazul în care o hotărâre privind obligații de întreținere trebuie să fie executată în Regatul Unit în conformitate cu capitolul IV secțiunea 1 din Regulamentul [nr. 4/2009], instanța care trebuie sesizată cu cererea de executare este a) în Anglia și Țara Galilor, Family Court, […] 2. Cererea de executare se transmite Family Court […] («instanța de executare») a) în Anglia și Țara Galilor de Lord Chancellor, […] 4. În scopul executării unei hotărâri privind obligații de întreținere, a) hotărârea are aceeași forță și același efect, b) instanța de executare dispune de aceleași competențe și c) o procedură de executare sau legată de executare poate fi declanșată în același mod, ca și cum hotărârea ar fi fost de la început adoptată de instanța de executare.”
Articolul 8 alineatul (1) din Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice, astfel cum a fost modificată prin Actul privind condițiile de aderare a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană, și articolul 8 alineatul (1) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretate în sensul că sancțiunea inopozabilității unei reglementări tehnice nenotificate, precum articolul 16 alineatele 1 și 2 din Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto (Regulamentul privind condițiile de siguranță care trebuie respectate în ceea ce privește localizarea, implantarea, conceperea și organizarea funcțională a spațiilor de joacă și de agrement, precum și a echipamentelor de agrement și a zonelor de impact), anexat la Decreto‑Lei no 379/97 (Decretul‑lege nr. 379/97) din 27 decembrie 1997, astfel cum a fost modificat prin Decreto‑Lei no 119/2009 (Decretul‑lege nr. 119/2009) din 19 mai 2009, afectează exclusiv reglementarea tehnică respectivă, iar nu întreaga legislație din care aceasta face parte.
111

Or, acordul de liberalizare este, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 18, 20 și 21 din hotărârea atacată, un acord care are ca obiect modificarea unui acord anterior între Uniune și Regatul Maroc, și anume acordul de asociere, și, mai precis, dispozițiile prevăzute de acest acord anterior în domeniul liberalizării schimburilor de produse agricole și pescărești. În acest scop, astfel cum reiese din cuprinsul acelorași puncte din hotărârea atacată, acordul de liberalizare a modificat 4 dintre cele 96 de articole ale acordului de asociere, printre care nu figurează articolul 94 din acesta din urmă, și a înlocuit trei dintre cele cinci protocoale care însoțesc acest acord. Modificările menționate au un caracter exhaustiv, astfel cum confirmă schimbul de scrisori dintre Uniune și Regatul Maroc sub forma căruia a intervenit acordul de liberalizare.
3

Intitulat „Dreptul la libertate și la siguranță”, articolul 5 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”), prevede: „1. Orice persoană are dreptul la libertate și la siguranță. Nimeni nu poate fi lipsit de libertatea sa, cu excepția următoarelor cazuri și potrivit căilor legale: […] c. dacă a fost arestat sau reținut în vederea aducerii sale în fața autorității judiciare competente, atunci când există motive verosimile de a bănui că a săvârșit o infracțiune sau când există motive temeinice de a crede în necesitatea de a‑l împiedica să săvârșească o infracțiune sau să fugă după săvârșirea acesteia; […] 4. Orice persoană privată de libertatea sa prin arestare sau deținere are dreptul de a introduce un recurs în fața unui tribunal, pentru ca acesta să statueze într‑un termen scurt asupra legalității deținerii sale și să dispună eliberarea sa dacă deținerea este ilegală. […]”
15

Nota explicativă din SA referitoare la poziția 9021 prevede: „Articolele și aparatele pentru fracturi servesc la imobilizarea părților din corpul uman (pentru extindere sau protecție) sau la reducerea fracturilor. […] Între aceste articole și aparate, unele pot fi fixate pe pacient (este cazul, mai ales, al gutierelor din fire metalice, din zinc, din lemn etc., pentru imobilizarea membrelor, al atelelor cu benzi din ghips pentru cot, de exemplu, al aparatelor pentru cutia toracică etc.) sau pot fi adaptate la un pat, la o masă sau la un alt suport (cercuri de protecție, aparate pentru fracturi așa‑numite de extensie tubulare destinate să înlocuiască gutierele sau atelele etc.). Sub rezerva dispozițiilor notei 1 litera (f) aferente acestui capitol, sunt incluse la această poziție și plăci, cuie etc. care sunt introduse de chirurgi în corp pentru a susține împreună cele două părți ale unui os fracturat sau pentru a efectua un tratament asemănător fracturilor.”
4

Articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate prevede: „(3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. (4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate. În cazul în care situl respectiv adăpostește un tip de habitat natural prioritar și/sau o specie prioritară, singurele considerente care pot fi invocate sunt cele legate de sănătatea sau siguranța publică, de anumite consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu sau, ca urmare a avizului Comisiei, de alte motive cruciale de interes public major.”
9

Litigiul principal are ca obiect un anunț publicitar publicat la 2 decembrie 2012 în ziarul săptămânal Bild am Sonntag la cererea DHL Paket. Acest anunț prezenta cinci produse diferite care puteau fi obținute prin intermediul platformei de vânzare a acestei societăți. Cititorul interesat de unul dintre aceste produse era invitat să acceseze platforma și să introducă codul corespunzător pentru produsul respectiv, menționat în anunț. Acesta accesa, astfel, o pagină de internet consacrată produsului în cauză, pagină pe care era afișată identitatea vânzătorului profesionist al acelui produs. În rubrica „Informații referitoare la furnizor”, cititorul putea, în plus, să ia cunoștință despre informațiile referitoare la denumirea societății și adresa geografică a cocontractantului. În același anunț, era, în sfârșit, indicat că platforma menționată permitea persoanelor interesate să aibă acces la peste 5 milioane de produse și la peste 2500 de comercianți.
21

În aceste condiții, Augstākās tiesas Administratīvo lietu departaments (Curtea Supremă, Secția de contencios administrativ, Letonia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Obligația importatorului de a acționa cu bună‑credință, prevăzută la articolul 220 alineatul (2) litera (b) din [Codul vamal], trebuie înțeleasă în sensul că: a) include obligația importatorului de a verifica circumstanțele în care a fost eliberat certificatul de origine tip A pe care l‑a primit exportatorul (certificatele pieselor care constituie marfa, rolul exportatorului în fabricarea mărfii etc.)? b) importatorul a acționat cu rea‑credință pentru simplul motiv că exportatorul a acționat cu rea‑credință (de exemplu în cazul în care exportatorul nu indică autorităților vamale ale țării exportatoare originea reală a costurilor, valoarea pieselor care alcătuiesc marfa etc.)? c) obligația de a acționa cu bună‑credință nu a fost respectată pentru simplul motiv că exportatorul a furnizat informații incorecte autorităților vamale ale țării exportatoare, inclusiv în cazul în care înseși autoritățile vamale au săvârșit erori în ceea ce privește eliberarea certificatului? 2) Obligația importatorului de a acționa cu bună‑credință, prevăzută la articolul 220 alineatul (2) litera (b) din [Codul vamal], poate fi considerată dovedită corespunzător cerințelor legale prin intermediul descrierii generale a situației indicate în raportul OLAF și prin intermediul concluziilor OLAF sau este totuși necesar ca autoritățile vamale naționale să obțină dovezi suplimentare cu privire la comportamentul exportatorului?”
3

Ordonnance de la Région de Bruxelles‑Capitale du 27 avril 1995 relative aux services de taxis et aux services de location de voitures avec chauffeur (Ordonanța Regiunii Bruxelles‑Capitală din 27 aprilie 1995 privind serviciile de taximetrie și serviciile de închiriere de vehicule cu conducător auto) (Moniteur belge,1 iunie 1995, p. 15510), astfel cum a fost modificată prin ordonnance du 20 juillet 2006 (Ordonanța din 20 iulie 2006) (Moniteur belge, 29 septembrie 2006) (denumită în continuare „Ordonanța din 27 aprilie 1995”), prevede la articolul 2 alineatele (1) și (2): „1) Servicii de taximetrie: servicii prin care se asigură transportul remunerat al persoanelor cu autovehicule cu conducător auto și care îndeplinesc condițiile de mai jos: a) vehiculul, de tip autoturism, autoturism mixt sau microbuz, în sensul arrêté royal du 15 mars 1968 portant règlement général sur les conditions techniques auxquelles doivent répondre les véhicules automobiles et leurs remorques, leurs éléments ainsi que les accessoires de sécurité (Decretul regal din 15 martie 1968 de adoptare a Regulamentului general privind condițiile tehnice pe care trebuie să le îndeplinească autovehiculele și remorcile acestora, componentele lor, precum și accesoriile de siguranță), este apt, în funcție de tipul de construcție și de echiparea sa, să transporte maximum nouă persoane – inclusiv conducătorul auto – și este destinat să servească acestui scop; b) vehiculul este pus la dispoziția publicului, fie într‑un punct de staționare determinat situat pe drumul public în sensul règlement général sur la police de la circulation routière (Regulamentul general privind poliția rutieră), fie în orice alt loc care nu este deschis circulației publice; c) punerea la dispoziție privește vehiculul, iar nu fiecare dintre locuri, atunci când vehiculul este utilizat ca taxi, sau fiecare dintre locurile din vehicul, iar nu vehiculul ca atare, atunci când vehiculul este utilizat ca taxi colectiv cu autorizație din partea guvernului Regiunii Bruxelles‑Capitală; d) destinația este stabilită de client. 2) Servicii de închiriere de vehicule cu conducător auto: toate serviciile de transport remunerat de persoane cu autovehicule, care nu sunt servicii de taximetrie și care sunt asigurate prin intermediul unor vehicule tip autoturism, autoturism mixt sau microbuz, cu excepția vehiculelor amenajate ca ambulanță.”
19

Versiunile articolului 3 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2008/69 în limbile germană („die sämtlich bis spätestens 31 Dezember 2008 in Anhang I der Richtlinie 91/414/EWG aufgeführt waren”), engleză („all of which were listed in Annex I to Directive 91/414/EEC by 31 December 2008 at the latest”) și franceză („toutes inscrites à l’annexe I de la directive 91/414/CEE au plus tard le 31 décembre 2008”) conduc, în schimb, la o interpretare potrivit căreia data de 31 decembrie 2008 se referă la includerea substanțelor active pe care le conține produsul de protecție a plantelor autorizat care trebuie să facă obiectul unei reevaluări de către statele membre, în conformitate cu prevederile respectivului articol 3 alineatul (2). Acest lucru este valabil printre altele și pentru versiunile acestei dispoziții în limbile greacă, italiană și neerlandeză.
12

Articolul 10 din legea menționată prevede: „1. După data la care dobânzile menționate la articolul 7 alineatul 1 sau la articolul 8 alineatul 1 devin exigibile, creditorul are dreptul de a obține de la debitor, fără notificare prealabilă, o sumă fixă reprezentând despăgubirea pentru costurile de recuperare ale creditorului. Această sumă este echivalentul în zloți polonezi (PLN) al sumei de 40 de euro, calculată pe baza cursului mediu al Băncii Naționale a Poloniei valabil în ultima zi lucrătoare a lunii care precedă luna scadenței plății. 2. În plus față de suma menționată la alineatul 1, creditorul are dreptul de a i se rambursa costurile de recuperare care depășesc această sumă. 3. Dreptul de a obține suma prevăzută la alineatul 1 ia naștere pentru tranzacția comercială respectivă sub rezerva articolului 11 alineatul 2 punctul 2.”
14

Potrivit articolului 204 din Codul vamal: „(1) O datorie vamală la import ia naștere prin: (a) neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, din depozitarea lor temporară sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau […] în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203 doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză. (2) Datoria vamală ia naștere fie în momentul în care obligația a cărei neexecutare generează datorii vamale încetează a mai fi îndeplinită, fie în momentul în care mărfurile sunt plasate sub regimul vamal în cauză, atunci când se stabilește ulterior că o condiție care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor nu a fost îndeplinită în fapt. (3) Debitorul vamal este persoana căreia i se solicită, în funcție de împrejurări, fie executarea obligațiilor apărute, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, în urma depozitării lor temporare sau a utilizării regimului vamal sub care au fost plasate, fie respectarea condițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acel regim.”
10

În urma unui control al contabilității societății The Shirtmakers efectuat după importul produselor textile, inspectorul din cadrul serviciului de impozite neerlandez a considerat că valoarea în vamă s‑a stabilit la un nivel prea redus. În opinia sa, ar fi trebuit, în temeiul articolului 32 alineatul (1) litera (e) punctul (i) din Codul vamal, să se adauge la prețul de cumpărare sumele facturate societății The Shirtmakers de către Fracht însăși. În acest temei, inspectorul a solicitat societății The Shirtmakers plata taxelor vamale suplimentare pe care le considera datorate.
23

Or, trebuie să se arate că articolul 148 litera (c) din Directiva 2006/112 scutește printre altele închirierea, repararea și întreținerea atunci când acestea din urmă privesc echipamente utilizate pe o navă prevăzută la litera (a) a acestui articol. În esență, acest articol 148 litera (c) ridică, așadar, la rangul de cerință existența unei legături între prestarea de servicii realizată și exploatarea navei respective (a se vedea în acest sens Hotărârea din 4 iulie 1985, Berkholz,168/84, EU:C:1985:299, punctul 21).
3

Articolul 3 din Directiva 2008/95, intitulat „Motive de refuz sau de nulitate”, prevede la alineatele (1) și (3): „(1) Sunt refuzate înregistrării sau pot să fie declarate nule, dacă sunt înregistrate: […] (b) mărcile fără caracter distinctiv; (c) mărcile care sunt compuse exclusiv din semne sau indicii putând servi, în comerț, pentru a desemna felul, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării de servicii sau alte caracteristici ale acestora; […] (3) Unei mărci nu i se refuză înregistrarea sau, dacă este înregistrată, nu poate fi declarată nulă în aplicarea alineatului (1) literele (b), (c) sau (d) dacă, înainte de data cererii de înregistrare și după utilizarea ei, aceasta a dobândit un caracter distinctiv. În plus, statele membre pot prevedea ca prezenta dispoziție să se aplice și atunci când caracterul distinctiv a fost dobândit după cererea de înregistrare sau după înregistrare.”
8

Articolul 23 din acest regulament, intitulat „Informare și nediscriminare”, prevede la alineatul (1): „Tarifele pentru transportul aerian de pasageri și, respectiv, de marfă, aflate la dispoziția publicului larg, includ condițiile aplicabile atunci când sunt oferite sau publicate sub orice formă, inclusiv pe internet, în cazul serviciilor aeriene oferite de pe un aeroport situat pe teritoriul unui stat membru în care se aplică tratatul. Prețul final care urmează să fie plătit este indicat în orice moment și cuprinde tariful aplicabil, precum și toate tarifele, impunerile, tarifele suplimentare și alte comisioane aplicabile, care nu pot fi evitate și sunt previzibile în momentul publicării. Pe lângă precizarea prețului final, se specifică cel puțin următoarele: (a) tariful pentru transportul aerian de pasageri, respectiv de marfă; (b) taxele; (c) tarifele de aeroport și (d) alte tarife, impuneri, tarife suplimentare și comisioane, precum cele referitoare la securitate sau carburant, în cazul în care la tariful pentru transportul aerian de pasageri, respectiv de marfă s‑au adăugat elementele enumerate la [articolul 23 alineatul (1) a treia teză literele (b), (c) și (d)]. Suplimentele de preț opționale sunt comunicate în mod clar, transparent și lipsit de ambiguitate la începutul oricărui proces de rezervare, iar acceptarea lor de către client se face pe baza alegerii clientului.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnii Georgios Leventis și Nikolaos Vafeias, reprezentanți ai Brave Bulk Transport ltd., societate de navlosire maritimă, pe de o parte, și Malcon Navigation Co. ltd. (denumită în continuare „Malcon Navigation”), pe de altă parte, în legătură cu o cerere de despăgubire formulată de aceasta împotriva, în solidar, a Brave Bulk Transport și a domnilor Leventis și Vafeias, cerere de despăgubire pentru care se contestă competența instanțelor elene.
8

Potrivit articolului 5 din aceeași directivă: „(1) Cu excepția cazului în care statele membre prevăd altfel, articolele 3 și 4 nu se aplică în cazul transferului unei întreprinderi, unități sau al unei părți de întreprindere sau de unitate, în care cedentul face obiectul unei proceduri de faliment sau al altor proceduri asemănătoare de insolvabilitate, instituite în vederea lichidării bunurilor cedentului și care se află sub controlul unei autorități publice competente (care poate fi un judecător sindic autorizat de o autoritate competentă). (2) În cazul în care articolele 3 și 4 se aplică unui transfer care se desfășoară în timpul unor proceduri de insolvabilitate instituite în legătură cu un cedent (indiferent dacă aceste proceduri au fost sau nu instituite în vederea lichidării bunurilor cedentului) și cu condiția ca aceste proceduri să se desfășoare sub supravegherea unei autorități publice competente (care poate fi un judecător sindic desemnat conform legislației naționale), un stat membru poate prevedea că: (a) sub rezerva articolului 3 alineatul (1), obligațiile cedentului care decurg din orice contract de muncă sau raport de muncă și plătibile înainte de transfer sau înainte de deschiderea procedurilor de insolvabilitate nu sunt transferate cesionarului, cu condiția ca asemenea proceduri, conform legislației statului membru respectiv, să creeze un sistem de protecție cel puțin echivalent cu cel stabilit în situații reglementate de Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția salariaților în cazul insolvabilității angajatorului [JO 1980, L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197], și, sau alternativ, că (b) cesionarul, cedentul sau persoana sau persoanele ce îndeplinesc funcțiile cedentului, pe de o parte, și reprezentanții salariaților, pe de altă parte, pot cădea de acord asupra unor schimbări ale condițiilor de muncă ale salariaților, în măsura în care legislația sau practica curentă permit acest lucru, astfel încât să se garanteze încadrarea în muncă a acestora, asigurând supraviețuirea întreprinderii, unității sau a părții de întreprindere sau de unitate. (3) Un stat membru poate aplica alineatul (2) litera (b) pentru orice transfer, în cazul în care cedentul se află într‑o criză economică gravă definită de legislația națională, cu condiția ca această situație să fie declarată de către o autoritate publică competentă și să fie deschisă controlului judiciar, cu condiția ca aceste dispoziții să fie deja în vigoare în legislația națională la 17 iulie 1998. […] (4) Statele membre iau măsuri adecvate pentru a preveni folosirea abuzivă a procedurilor de insolvabilitate care au drept scop privarea lucrătorilor de drepturile care rezultă din prezenta directivă.”