Keywords

Summary



Keywords

Cetățenia Uniunii Europene – Dreptul la libera circulație și la libera ședere pe teritoriul statelor membre – Directiva 2004/38 – Drept de ședere permanentă al cetățenilor Uniunii

[Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 16 alin. (1) și (4)]

Summary

Articolul 16 alineatele (1) și (4) din Directiva 2004/38 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 și 93/96, trebuie interpretat în sensul că:

– perioade de ședere neîntreruptă de cinci ani încheiate înainte de data transpunerii Directivei 2004/38, respectiv 30 aprilie 2006, conform unor instrumente de drept al Uniunii anterioare acestei date, trebuie să fie luate în considerare în scopul dobândirii dreptului de ședere permanentă în temeiul articolului 16 alineatul (1) din această directivă și

– absențele din statul membru gazdă mai scurte de doi ani consecutivi intervenite înainte de 30 aprilie 2006 și ulterioare unei șederi legale neîntrerupte de cinci ani încheiate înaintea acestei date nu sunt de natură să afecteze dobândirea dreptului de ședere permanentă în temeiul articolului 16 alineatul (1) menționat anterior.

Desigur, obținerea unui drept de ședere permanentă datorită unei șederi legale pentru o perioadă neîntreruptă de cinci ani pe teritoriul statului membru gazdă, prevăzută la articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2004/38, nu figura printre instrumentele dreptului Uniunii adoptate pentru aplicarea articolului 18 CE anterior intervenției acestei directive. Totuși, o interpretare potrivit căreia numai perioadele de ședere legală neîntreruptă de cinci ani care încep după 30 aprilie 2006 ar trebui să fie luate în considerare în scopul dobândirii acestui drept de ședere permanentă conduce la concluzia că un astfel de drept nu ar putea fi acordat decât începând cu 30 aprilie 2011. O asemenea interpretare ar însemna să lipsească șederile efectuate de cetățenii Uniunii potrivit unor instrumente de drept al Uniunii anterioare datei de 30 aprilie 2006 de orice efect în scopul dobândirii respectivului drept de ședere permanentă, ceea ce este contrar scopului Directivei 2004/38 și o lipsește pe aceasta de efectul său util. În plus, interpretarea potrivit căreia numai perioadele de ședere legală neîntreruptă de cinci ani care se termină la 30 aprilie 2006 sau după această dată ar trebui să fie luate în considerare în scopul dobândirii dreptului de ședere permanentă prevăzut la articolul 16 din Directiva 2004/38 este contrară scopului și efectului util al acestei directive. Astfel, legiuitorul Uniunii a subordonat obținerea unui drept de ședere permanentă în temeiul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2004/38 integrării cetățeanului Uniunii în statul membru gazdă. Or, ar fi incompatibil cu ideea integrării care stă la baza articolului 16 din directiva menționată să se considere că gradul de integrare necesar în statul membru gazdă depinde de faptul dacă șederea neîntreruptă de cinci ani s‑a încheiat înaintea datei de 30 aprilie 2006 sau după această dată. Pe de altă parte, în măsura în care dreptul de ședere permanentă prevăzut la articolul 16 din Directiva 2004/38 nu poate fi dobândit decât începând cu 30 aprilie 2006, luarea în considerare a perioadelor de ședere încheiate înainte de această dată nu are drept consecință atribuirea unui efect retroactiv articolului 16 din Directiva 2004/38, ci numai acordarea unui efect actual unor situații apărute anterior datei de transpunere a acestei directive.

În plus, atât obiectivele și scopul Directivei 2004/38, vizând facilitarea exercitării dreptului fundamental de circulație și de ședere liberă pe teritoriul statelor membre, precum și întărirea acestui drept fundamental, cât și, mai precis, cele ale articolului 16 din această directivă, vizând promovarea coeziunii sociale și întărirea sentimentului cetățeniei Uniunii prin intermediul dreptului de ședere permanentă, ar fi grav compromise dacă acest drept de ședere ar fi refuzat unor cetățeni ai Uniunii care au avut reședința legală pe teritoriul statului membru gazdă o perioadă neîntreruptă de cinci ani încheiată înainte de 30 aprilie 2006 pentru simplul motiv că absențe temporare cu o durată mai scurtă de doi ani consecutivi ar fi intervenit ulterior acestei perioade, dar înainte de aceeași dată. Mai mult, în măsura în care perioadele de ședere de cinci ani încheiate înainte de 30 aprilie 2006 trebuie să fie luate în considerare în scopul dobândirii dreptului de ședere permanentă prevăzut la articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2004/38, acest articol 16 alineatul (4) trebuie să fie în mod obligatoriu aplicabil perioadelor respective. În caz contrar, statele membre ar fi obligate să acorde, în temeiul articolului 16 menționat anterior, acest drept de ședere permanentă chiar și în cazul unor absențe importante, care pun sub semnul întrebării legătura dintre persoana în cauză și statul membru gazdă.

(a se vedea punctele 33, 35-38, 53, 56 și 59 și dispozitivul)