ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

În plus, potrivit articolului 2 alineatul (1) din acordul de asociere, acesta are drept scop „să promoveze consolidarea continuă și echilibrată a relațiilor comerciale și economice între părți, ținând seama pe deplin de necesitatea de a asigura dezvoltarea accelerată a economiei Turciei și ridicarea nivelului de ocupare și a condițiilor de viață ale poporului turc”. Pe de altă parte, articolul 41 alineatul (2) al doilea paragraf din protocolul adițional precizează că Consiliul de asociere stabilește ritmul și modalitățile de eliminare treptată a restricțiilor privind libertatea de stabilire și libertatea de prestare a serviciilor pentru diferitele categorii de activități, ținând seama de dispozițiile analoge pe care Comunitatea le‑a adoptat deja în aceste domenii, precum și de cazul particular al Turciei pe plan economic și social.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Ottica New Line di Accardi Vincenzo (denumită în continuare „Ottica New Line”), pe de o parte, și Comune di Campobello di Mazara (Italia), pe de altă parte, cu privire la decizia acesteia din urmă de a autoriza Fotottica Media Visione di Luppino Natale Fabrizio e C. s.n.c. (denumită în continuare „Fotottica”) să desfășoare cu titlu permanent activitatea de optician pe teritoriul acestei comune.
43

În ceea ce privește versiunile articolului 6 alineatul (2) din Directiva 2000/78 în celelalte limbi ale Uniunii, trebuie să se constate că acestea menționează în mod explicit, asemenea versiunii în limba franceză reproduse la punctul 40 din prezenta hotărâre, stabilirea, pentru regimurile profesionale de securitate socială, a unei vârste pentru aderare sau admitere la prestațiile de pensie sau de invaliditate. Cu titlu indicativ, versiunea în limba spaniolă a dispoziției respective amintește „la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, versiunea în limba germană a acestei dispoziții utilizează termenii „bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, versiunea în limba engleză a dispoziției în discuție menționează „the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits”, în timp ce versiunea în limba polonă a aceleiași dispoziții utilizează termenii „ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
15

La 1 iulie 2011, Comitetul mixt al SEE a adoptat Decizia nr. 76/2011, care are în vedere în special actualizarea trimiterilor la Regulamentul nr. 1408/71 și la Regulamentul nr. 574/72 cuprinse în anexa VI la Acordul privind SEE, dat fiind că aceste regulamente au fost înlocuite prin Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 988/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 (JO L 284, p. 43, denumit în continuare „Regulamentul nr. 883/2004”), și, respectiv, prin Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului nr. 883/2004 (JO L 284, p. 1). În plus, aceeași decizie urmărește, potrivit considerentului (22), să modifice Protocolul 37 la Acordul privind SEE, în vederea includerii în lista de comitete a acestuia a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială, instituită prin Regulamentul nr. 883/2004.
38

În ceea ce privește versiunile articolului 6 alineatul (2) din Directiva 2000/78 în celelalte limbi ale Uniunii, trebuie să se constate că acestea menționează în mod explicit, asemenea versiunii în limba franceză reproduse la punctul 35 din prezenta hotărâre, stabilirea, pentru regimurile profesionale de securitate socială, a unei vârste pentru aderare sau admitere la prestațiile de pensie sau de invaliditate. Cu titlu indicativ, versiunea în limba spaniolă a dispoziției respective amintește„la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, versiunea în limba germană a acestei dispoziții utilizează termenii „bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, versiunea în limba engleză a dispoziției în discuție menționează „the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits”, în timp ce versiunea în limba polonă a aceleiași dispoziții utilizează termenii „ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Fruition Po Ltd (denumită în continuare „Fruition”), pe de o parte, și Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health (denumit în continuare „ministerul”), pe de altă parte, în legătură cu o decizie prin care acesta din urmă a retras Fruition statutul de organizație de producători pe care i‑l recunoscuse în temeiul Regulamentului nr. 2200/96.
31

Guvernele portughez și elen, precum și Comisia sunt de părere că o taxă precum taxa pe difuzare trebuie să fie cuprinsă în baza de impozitare a TVA‑ului datorat pentru serviciile de difuzare a publicității comerciale întrucât faptul generator al unei astfel de taxe pe difuzare este legat în mod direct de prestarea de servicii de difuzare a publicității comerciale și coincide cu faptul generator al TVA‑ului datorat pentru respectivele servicii. În plus, potrivit guvernului elen, considerând că faptul generator al taxei pe difuzare este prestarea de servicii de difuzare a publicității comerciale, dorită de cei doi cocontractanți, a cărei plată nu are loc numai în contul clientului care beneficiază de prestație, excepția prevăzută la articolul 11 secțiunea A alineatul (3) litera (c) din A șasea directivă și la articolul 79 primul paragraf litera (c) din Directiva 2006/112 nu poate fi aplicată.
41

În ceea ce privește, în primul rând, argumentele guvernelor finlandez și german prin care se urmărește să se demonstreze că repartizarea competențelor de impozitare a veniturilor din bunuri imobile, astfel cum reiese dintr‑o convenție pentru evitarea dublei impuneri, face ca situația unui contribuabil care a efectuat o investiție într‑un alt stat membru să fie diferită față de cea a unui contribuabil care a efectuat o investiție în statul său de reședință, trebuie amintit că, în absența unor măsuri de unificare sau de armonizare adoptate de Uniunea Europeană, statele membre rămân competente pentru stabilirea criteriilor de impozitare a veniturilor și a averii în scopul eliminării dublei impuneri, dacă este cazul, pe cale convențională (a se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2006, FKP Scorpio Konzertproduktionen, C-290/04, Rec., p. I-9461, punctul 54, Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 52, Hotărârea din 18 iulie 2007, Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 52, precum și Hotărârea Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt, citată anterior, punctul 48).
48

În susținerea acestui aspect, Consiliul invocă mai multe argumente. Mai întâi susține că Hotărârea Suedia și Turco/Consiliul, citată anterior, permite unei instituții să se prevaleze de excepția prevăzută la articolul 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001 atunci când actul solicitat are un caracter deosebit de sensibil. Or, Tribunalul ar fi interpretat această dispoziție, la punctul 78 din hotărârea atacată, în sensul că ar fi aplicabilă doar atunci când este implicat un interes fundamental al Uniunii sau al statelor membre. O asemenea interpretare nu ar fi justificată nici de modul de redactare a dispoziției respective sau a altor părți din regulament, nici de Hotărârea Suedia și Turco/Consiliul însăși. În plus, această interpretare, combinată cu nivelul ridicat de probațiune impus de Tribunal pentru a se demonstra acest prejudiciu, ar face aproape imposibilă invocarea beneficiului dispoziției menționate.
1

Prin recursul formulat, Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, domnii Moesesie, Kooneeliusie, Newkingnak și Kuptana, doamna Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC‑Greenland), domnul Egede și Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 6 septembrie 2011 (T-18/10, Rep., p. II-5599, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care acesta a respins ca inadmisibilă acțiunea introdusă de recurenți și de domnul Agathos, prin care se solicita anularea Regulamentului (CE) nr. 1007/2009 al Parlamentul European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind comerțul cu produse derivate din focă (JO L 286, p. 36, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
13

În plus, Decretul‑lege nr. 98/2011 a introdus în același articol 37 și alineatul 1 ter care are următorul cuprins: „Responsabilul serviciului avut în vedere la alineatul 1‑bis va fi ales dintre persoanele ale căror independență și calități morale nu sunt puse la îndoială și ale căror calități profesionale și competențe în sectorul feroviar sunt recunoscute; el este numit prin decret al Președintelui Consiliului de Miniștri, la propunerea [ministrului], în temeiul articolului 19 alineatele 4, 5‑bis și 6 din Decretul legislativ nr. 165 din 30 martie 2001, cu modificările ulterioare. Această propunere este supusă în prealabil avizării comisiilor parlamentare competente, care se pronunță în termen de 20 de zile de la data cererii. Aceste comisii pot audia persoana desemnată. Responsabilul serviciului avut în vedere la alineatul 1‑bis este numit pe o perioadă de trei ani, mandatul putând fi reînnoit o singură dată. Funcția de responsabil al serviciului prevăzută la alineatul 1‑bis este incompatibilă cu mandate electorale de natură politică; de asemenea, nicio persoană nu poate fi numită în această funcție dacă interesele sale, de orice natură, sunt contrare misiunilor acestui serviciu. Sub sancțiunea decăderii din funcție, responsabilul serviciului avut în vedere la alineatul 1‑bis nu poate exercita direct sau indirect nicio activitate profesională sau de consultanță; acesta nu poate fi administrator sau salariat al organismelor publice sau private și nici nu poate exercita alte funcții publice, nici nu poate avea interese directe sau indirecte în întreprinderile care își desfășoară activitatea în acest sector. Directorul actual al serviciului rămâne în funcție până la terminarea mandatului.”
41

Republica Cehă adaugă că articolul 218 alineatul (6) TFUE are la bază un paralelism între competențele Parlamentului European la nivel intern și la nivel extern. Această dispoziție ar avea, așadar, drept obiectiv garantarea faptului că Parlamentul European are același rol atât pentru adoptarea unei decizii de încheiere a unui acord, cât și pentru adoptarea unui act intern. În acest context, Republica Cehă, amintind că dispoziția în cauză are doar o natură procedurală, arată că nu procedurile sunt cele care definesc temeiul juridic al unui act, ci temeiul juridic al unui act este cel care determină procedurile care trebuie urmate pentru adoptarea acestuia.
2

La 11 iulie 2001, Comisia a adoptat deciziile în litigiu, articolul 1 din fiecare dintre acestea având următorul cuprins: — Decizia 2002/820: „Ajutorul de stat, sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Álava, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul Legii provinciale nr. 22/1994 din 20 decembrie 1994, al celei de a cincea dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 33/1995 din 20 decembrie 1995, al celei de a șaptea dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 31/1996 din 18 decembrie 1996, astfel cum au fost modificate la punctul 2.11 din dispoziția derogatorie de la Legea provincială nr. 24/1996 din 5 iulie 1996 privind impozitul pe profit, al celei de a unsprezecea dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 33/1997 din 19 decembrie 1997, al celei de a șaptea dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 36/1998 din 17 decembrie 1998, este incompatibil cu piața comună.” — Decizia 2002/892: „Ajutorul de stat, sub forma unei reduceri a bazei impozabile, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Álava, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul articolului 26 din Legea provincială nr. 24/1996 din 5 iulie, este incompatibil cu piața comună.” — Decizia 2003/27: „Ajutorul de stat, sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Vizcaya, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul celei de a patra dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 7/1996 din 26 decembrie 1996, extinsă fără limitare în timp prin a doua dispoziție din Legea provincială nr. 4/1998 din 2 aprilie 1998, este incompatibil cu piața comună.” — Decizia 2002/806: „Ajutorul de stat, sub forma unei reduceri a bazei impozabile, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Vizcaya, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul articolului 26 din Legea provincială nr. 3/1996 din 26 iunie, este incompatibil cu piața comună.” — Decizia 2002/894: „Ajutorul de stat, sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Guipúzcoa, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul celei de a zecea dispoziții suplimentare la Legea provincială nr. 7/1997 din 22 decembrie 1997, este incompatibil cu piața comună.” — Decizia 2002/540: „Ajutorul de stat, sub forma unei reduceri a bazei impozabile, pus în executare în mod ilegal de Spania în provincia Guipúzcoa, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) [CE], prin intermediul articolului 26 din Legea provincială nr. 7/1996 din 4 iulie, este incompatibil cu piața comună.”
8

Pe baza declarațiilor date de ABB, Comisia a inițiat o investigație și, la 11 și la 12 mai 2004, a efectuat inspecții inopinate printre altele în localurile Areva T & D SA. La 20 aprilie 2006, Comisia a adoptat o comunicare privind obiecțiunile ai cărei destinatari au fost, pe lângă Alstom și societățile din grupul Areva, și ABB, Fuji Electric Holdings Co. Ltd și Fuji Electric Systems Co. Ltd, Hitachi Ltd și Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Mitsubishi Electric System Corp., Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG, Toshiba Corp., precum și cinci societăți din grupul a cărui societate‑mamă era VA Technologie AG, printre care figura însăși VA Technologie AG.
9

La 24 ianuarie 2007, Comisia a adoptat decizia în litigiu, care a fost notificată celor 20 de societăți cărora le fusese adresată comunicarea privind obiecțiunile, și anume, pe lângă societățile recurente, Siemens Österreich, KEG, ABB, Alstom SA, Areva SA, Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA, precum și Areva T & D SA (ultimele patru societăți fiind denumite în continuare, împreună, „Areva”), Fuji Electric Holdings Co. Ltd și Fuji Electric Systems Co. Ltd (ultimele două societăți fiind denumite în continuare, împreună, „Fuji”), Hitachi Ltd și Hitachi Europe Ltd (ultimele două societăți fiind denumite în continuare, împreună, „Hitachi”), JAEPS, Schneider, Mitsubishi Electric System Corp. (denumită în continuare „Mitsubishi”) și Toshiba Corp. (denumită în continuare „Toshiba”).
20

Potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Respingerea de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, punctul 39, Hotărârea van der Weerd și alții, C‑222/05-C‑225/05, EU:C:2007:318, punctul 22, precum și Hotărârea Betriu Montull, C‑5/12, EU:C:2013:571, punctul 34).
67

În plus, Comisia nu are obligația de a‑și întemeia decizia pe prezumția generală menționată. Aceasta poate în continuare să efectueze o examinare concretă a documentelor vizate în cererea de acces și să furnizeze o astfel de motivare. În plus, atunci când observă că procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor vizată de o cerere de acces determinată prezintă caracteristici care permit divulgarea integrală sau parțială a documentelor din dosar, Comisia este obligată să efectueze această divulgare.
36

Astfel, concluzia Curții din acea hotărâre s‑ar întemeia în special pe constatarea existenței unei asocieri strânse între Uniune și statele membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS), precum și pe obiectivul Acordului privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 (JO 1994, L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 4, denumit în continuare „Acordul privind SEE”), care constă în realizarea în cea mai mare măsură posibilă a liberei circulații a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor în cadrul întregului Spațiu Economic European (SEE), astfel încât piața realizată pe teritoriul Uniunii să fie extinsă la statele membre ale AELS. Or, pe de o parte, nu ar exista un instrument analog care să fie obligatoriu între Uniune și Confederația Elvețiană. Pe de altă parte, Acordul CE‑Elveția privind libera circulație a persoanelor nu ar răspunde acestor caracteristici și ar fi, sub numeroase aspecte, inferior Acordului privind SEE în termeni de ambiții, de liberalizare și de integrare juridică.
16

Referitor la regimul cheltuielilor de judecată și în special la posibilitatea instanței naționale de a încuviința „măsuri de protecție privind cheltuielile de judecată” care permit, într‑un stadiu incipient al procedurii, limitarea cuantumului cheltuielilor de judecată eventual datorate, Comisia apreciază că în Anglia și în Țara Galilor, în pofida criteriilor de apreciere consacrate prin hotărârea Court of Appeal R (Corner House Research)/Secretary of State for Trade & Industry, ([2005] 1 W.L.R 2600), jurisprudența continuă să fie contradictorie și generatoare de incertitudine juridică. Mai mult, instanțele nu ar încuviința decât arareori aceste măsuri. În ceea ce privește hotărârea Court of Appeal R (Garner) Elmbridge Borough Council and others din 29 iulie 2010 ([2010] Civ 1006), pronunțată însă după expirarea termenului acordat în avizul motivat menționat la punctul 9 din prezenta hotărâre, Comisia apreciază că reprezintă o evoluție favorabilă, dar încă insuficientă. Astfel, limitările cheltuielilor de judecată eventual obținute ar corespunde în practică unor cuantumuri foarte ridicate și ar ocaziona litigii anexe de natură să determine creșterea costului global al litigiului.
Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora trebuie interpretate în sensul că cetățeanului Uniunii care urmează studii într-un stat membru gazdă și care desfășoară în paralel în statul respectiv o activitate salariată reală și efectivă de natură să îi confere calitatea de „lucrător” în sensul articolului 45 TFUE nu i se pot refuza ajutoarele pentru studii acordate resortisanților statului membru în cauză.

Revine instanței de trimitere sarcina de a efectua verificările de fapt necesare pentru a aprecia dacă activitățile salariate ale reclamantului din litigiul principal sunt suficiente pentru a-i conferi această calitate.

Împrejurarea că persoana interesată a intrat pe teritoriul statului membru gazdă cu intenția principală de a urma studii în acel stat nu are relevanță pentru a stabili dacă persoana în cauză are calitatea de „lucrător” în sensul articolului 45 TFUE și, prin urmare, dacă are dreptul la ajutoarele respective în aceleași condiții cu un resortisant al statului membru gazdă, conform articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității.

(a se vedea punctul 51 și dispozitivul)
În raport cu obiectul acțiunii, interesul reclamantului de a exercita acțiunea trebuie să existe la momentul formulării acesteia, sub sancțiunea inadmisibilității. Acest obiect al litigiului trebuie să existe în continuare, ca și interesul de a exercita acțiunea, până la pronunțarea hotărârii judecătorești, sub sancțiunea nepronunțării asupra fondului, ceea ce presupune ca acțiunea să fie susceptibilă, prin rezultatul său, să aducă un beneficiu părții care a formulat-o. În această privință, menținerea interesului unui reclamant de a exercita acțiunea trebuie să fie apreciată in concreto, ținând seama în special de consecințele nelegalității pretinse și de natura prejudiciului pretins suferit.

În ceea ce privește o cerere de anulare a unui regulament al Comisiei de înscriere a numelui reclamantului pe o listă de persoane și entități vizate de măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii, împrejurarea că actul atacat a încetat să producă efecte după introducerea acțiunii, în sensul că numele reclamantului a fost eliminat din lista menționată, nu împiedică existența în continuare a unui interes de a exercita o acțiune în anulare dacă recunoașterea nelegalității pretinse este de natură să aducă un beneficiu reclamantului. Aceasta este situația atunci când măsurile restrictive adoptate în privința reclamantului au avut consecințe negative considerabile și un efect important asupra drepturilor și libertăților persoanelor vizate. Pe lângă o înghețare a fondurilor cu domeniu larg de aplicare, ce bulversează atât viața profesională, cât și pe cea familială a persoanelor vizate și împiedică încheierea a numeroase acte juridice, este necesar să se ia în considerare oprobriul și neîncrederea care însoțesc desemnarea publică a persoanelor vizate ca având legătură cu o organizație teroristă.

În aceste condiții, interesul de a exercita acțiunea al unui reclamant se menține în ceea ce privește efectele actului atacat produse între data intrării sale în vigoare și data abrogării acestuia, în scopul de a obține recunoașterea de către instanța Uniunii a faptului că nu ar fi trebuit să fie înscris pe această listă sau că nu ar fi trebuit să fie înscris potrivit procedurii urmate de instituțiile Uniunii. Astfel, deși recunoașterea nelegalității actului atacat nu poate, ca atare, să repare un prejudiciu material sau o atingere adusă vieții private, ea este totuși de natură să îl reabiliteze sau să constituie o formă de reparare a prejudiciului moral pe care l-a suferit ca urmare a acestei nelegalități și să justifice în acest mod existența în continuare a interesului său de a exercita acțiunea. În această privință, interesul de a obține anularea actului există în continuare, independent de lipsa necesității sau de imposibilitatea materială a instituției pârâte de a adopta măsuri de executare a hotărârii de anulare în temeiul articolului 266 TFUE.

(a se vedea punctele 61, 65, 70-72, 79, 80 și 82)