ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2) a) Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27, impune statelor membre să prevadă în legislația națională o interdicție de a utiliza, în publicitatea pentru medicamente destinată publicului larg, declarațiile unor terți în cazul în care acestea conțin afirmații privind vindecarea, în termeni necorespunzători, alarmanți sau înșelători în sensul articolului 90 litera (j) din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27, fiind necesar ca această noțiune „afirmații privind vindecarea” să fie interpretată în sensul că nu include referirile la sporirea senzației generale de sănătate a persoanei în cazul în care nu este menționată eficacitatea terapeutică a medicamentului în sensul atenuării sau al vindecării unei boli specifice. Articolul 90 litera (c) din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27, impune de asemenea statelor membre să prevadă în legislația națională o interdicție de a utiliza, în publicitatea pentru medicamente destinată publicului larg, declarațiile unor terți în cazul în care acestea lasă să se înțeleagă că utilizarea medicamentului contribuie la sporirea „senzației generale de sănătate”. b) Articolul 87 alineatul (3), articolul 88 alineatul (6) și articolul 96 alineatul (1) din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27, interzic publicitatea pentru un medicament sub forma unei trageri la sorți anunțate pe internet în măsura în care aceasta favorizează folosirea nerațională a acestui medicament și are ca rezultat distribuția directă către populație, precum și oferirea de mostre gratuite.
80

Din moment ce regimul fiscal rezultat dintr-o convenție pentru evitarea dublei impuneri face parte din cadrul juridic aplicabil în cauza din acțiunea principală și întrucât a fost prezentat astfel de instanța de trimitere, Curtea are datoria de a o lua în considerare pentru a da dreptului comunitar o interpretare care să fie utilă instanței naționale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 ianuarie 2006, Bouanich, C-265/04, Rec., p. I-923, punctul 51, și Hotărârile citate anterior Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punctul 71, Denkavit Internationaal și Denkavit France, punctul 45, precum și Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punctul 54).
51

Irlanda susține în plus că, înainte de a elibera autorizația pentru deșeuri la 3 aprilie 2001, EPA a luat în considerare concluziile mai multor studii asupra apelor subterane și anchete hidrogeologice, printre care studiul geologic și hidrogeologic cu privire la depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh (Co. Wicklow B. J. Murphy & Associates, Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997).
15

Conform punctului 3.2 din anexa descriptivă, intitulat „Expected results and main activities”, proiectul urmărește să ajute autoritățile filipineze să realizeze următoarele obiective: „1. Promotion of best international border management standards through review/validation of ongoing national policies and practices. 2. Intelligence information is efficiently shared among agencies involved in BM [border management] through a linked and secured IT system […] (analysing and processing the information). 3. Circulation of false identity documents is prevented through increased capacity to detect false documents and public awareness on the importance of holding correct identity documents. 4. Capacity of Border Management senior and technical staff is increased through appropriate training activities (gender and culturally-sensitive).”
25

În al treilea rând, în ceea ce privește o pretinsă încălcare a principiului ne bis in idem, trebuie arătat că Hotărârea din 27 octombrie 2005, Comisia/Italia, citată anterior, a fost pronunțată cu privire la o cauză care avea un obiect complet diferit, atât timp cât, în acel caz, acțiunea Comisiei privea o ordonanță a președintelui Consiliului de Miniștri italian de autorizare a aplicării procedurilor negociate prin derogare de la directivele comunitare privitoare la contractele de achiziții publice de bunuri, acțiune care a fost declarată inadmisibilă în măsura în care ordonanța respectivă își epuizase toate efectele înainte de expirarea termenului fixat în avizul motivat. Or, prezenta acțiune nu are nicidecum ca obiect reexaminarea legalității ordonanței mai sus menționate, ci privește o veche practică a statului italian care constă în atribuirea directă a unor contracte pentru achiziționarea de elicoptere, mărcile Agusta și Agusta Bell, fără a aplica nicio procedură de licitație la nivel comunitar.
22

În opinia AGST, întrucât nu există nicio deosebire între oțelul inoxidabil sub formă de bare și sârma din oțel inoxidabil, înțelegerea privind suprataxa pe aliaj a influențat prețurile sârmei din oțel inoxidabil în aceeași măsură precum prețurile oțelului inoxidabil sub formă de bare. Astfel, Regulamentul nr. 1599/1999 ar fi afectat de o eroare vădită de apreciere în egală măsură cu Regulamentul nr. 2450/98 privind importurile subvenționate de oțel inoxidabil sub formă de bare.
40

În ceea ce privește, apoi, articolul 16 alineatul (3) a treia teză din directiva-cadru, această dispoziție prevede că părților cărora retragerea obligațiilor de reglementare specifice sectorului „le aduce atingere” li se acordă o perioadă de înștiințare adecvată. Or, o întreprindere care are (a avut) o putere semnificativă pe piața relevantă este destinatarul deciziei de retragere a unor astfel de obligații, astfel încât este de la sine înțeles că aceasta trebuie să îi fie comunicată. Aceeași este, de altfel, situația deciziilor care instituie asemenea obligații pentru astfel de întreprinderi, indiferent de faptul că nu se face o mențiune expresă în acest sens în cuprinsul articolului 16 alineatul (4) din directiva menționată. În schimb, înștiințarea prevăzută de articolul 16 alineatul (3) din aceeași directivă își regăsește întreaga semnificație pentru întreprinderile concurente în privința cărora obligațiile a căror retragere a fost decisă le erau benefice. Rezultă că legiuitorul comunitar, instituind măsura comunicării unei astfel de înștiințări, a urmărit să protejeze mai ales concurenții întreprinderii care are (a avut) o putere semnificativă pe piață în calitate de părți cărora această măsură „le aduce atingere”. În plus, trebuie observat că, în caz contrar, legiuitorul nu ar fi făcut apel, în cadrul acestei dispoziții, la noțiunea de părți „cărora li se aduce atingere”, ci la aceea de „întreprinderi”, care figurează în a doua teză a aceluiași alineat.
14

Articolul 5 din Directiva privind autorizarea, intitulat „Drepturile de utilizare a frecvențelor radio și a numerelor”, are următorul cuprins: „1. Atunci când este posibil, în special în cazurile în care riscul unui bruiaj dăunător este neglijabil, statele membre nu condiționează utilizarea frecvențelor radio de acordarea drepturilor individuale de utilizare, ci includ condițiile de utilizare a acestor frecvențe radio în autorizația generală. 2. Atunci când este necesar să se acorde drepturi individuale de utilizare pentru frecvențe radio și numere, statele membre acordă aceste drepturi, la cerere, oricărei întreprinderi care furnizează sau folosește rețele sau servicii în cadrul autorizației generale, sub rezerva dispozițiilor articolelor 6, 7 și 11 alineatul (1) litera (c) din prezenta directivă și a oricăror alte norme care garantează utilizarea eficientă a resurselor în cauză în conformitate cu [directiva-cadru]. Fără a aduce atingere criteriilor și procedurilor specifice adoptate de statele membre privind acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio furnizorilor de servicii de programe de radio și de televiziune în vederea îndeplinirii obiectivelor de interes general în conformitate cu legislația comunitară, astfel de drepturi de utilizare se acordă prin proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii […] […] 5. Statele membre nu limitează numărul de drepturi de utilizare care se acordă, cu excepția cazului în care este necesară garantarea utilizării eficiente a frecvențelor radio în conformitate cu articolul 7.”
2

Articolul 255 alineatele (1) și (2) CE prevede: „(1) Orice cetățean al Uniunii și orice persoană fizică sau juridică, care are reședința sau sediul într-un stat membru, are drept de acces la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, sub rezerva principiilor și condițiilor care vor fi stabilite în conformitate cu alineatele (2) și (3). (2) Principiile generale și limitele care, din motive de interes public sau privat, reglementează exercitarea dreptului de acces la documente se stabilesc de către Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251, în următorii doi ani de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam.”
42

O asemenea legislație are ca efect descurajarea contribuabililor rezidenți în Suedia de la a-și investi capitalurile în societăți stabilite în afara SEE. Într-adevăr, în măsura în care dividendele pe care acestea le plătesc rezidenților suedezi sunt tratate din punct de vedere fiscal în mod mai puțin favorabil decât dividendele distribuite de o societate stabilită într-un stat membru al SEE, acțiunile respectivelor societăți sunt mai puțin atractive pentru investitorii rezidenți în Suedia decât cele ale societăților stabilite într-un stat membru SEE (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Verkooijen, punctele 34 și 35, și Manninen, punctele 22 și 23, precum și, cu privire la circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe, Hotărârea Test Claimants in the FII Group Litigation, citată anterior, punctul 166).
2

Potrivit articolului 1 literele (a) și (c) din directivă, în sensul acesteia: „(a) «deșeu înseamnă» orice substanță sau obiect inclus în categoriile prevăzute în anexa I, de care titularul se debarasează ori intenționează sau are obligația de a se debarasa. Comisia, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, va întocmi, până la 1 aprilie 1993, o listă a deșeurilor care aparțin categoriilor enumerate în anexa I. Lista în cauză va fi reexaminată periodic și, în caz de necesitate, va fi revizuită în conformitate cu aceeași procedură; [..] (c) «deținător» înseamnă producătorul de deșeuri sau persoana fizică sau juridică aflată în posesia acestora”. [traducere neoficială]
2

Potrivit articolului 1 literele (a) și (c) din directivă, în sensul acesteia: „(a) «deșeu» înseamnă orice substanță sau obiect inclus în categoriile prevăzute în anexa I, de care titularul se debarasează ori intenționează sau are obligația de a se debarasa. Comisia, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, va întocmi, până la 1 aprilie 1993, o listă a deșeurilor care aparțin categoriilor enumerate în anexa I. Lista în cauză va fi reexaminată periodic și, în caz de necesitate, va fi revizuită în conformitate cu aceeași procedură; […] (c) «deținător» înseamnă producătorul de deșeuri sau persoana fizică sau juridică aflată în posesia acestora”. [traducere neoficială]
7

Articolul 14 din Legea nr. 178 din 8 august 2002 (denumit în continuare „dispoziția în litigiu”), care a înlocuit, după modificare, Decretul-lege nr. 138 din 8 iulie 2002, conține o „interpretare autentică” a definiției noțiunii de deșeu ce figurează la articolul 6 alineatul 1 litera a) din Decretul legislativ nr. 22/97, care precizează că: „1. Termenii «se debarasează», «intenționează» sau «are obligația de a se debarasa» […] trebuie interpretați după cum urmează: a) sintagma se «debarasează» desemnează orice comportament prin care o substanță, un material sau un bun este destinat sau supus, direct sau indirect, activității de eliminare sau de recuperare, potrivit anexelor B și C la Decretul legislativ [nr. 22/97]; b) sintagma «intenționează» desemnează voința de a destina anumite substanțe, materiale sau bunuri unor operațiuni de eliminare și de recuperare, potrivit anexelor B și C la Decretul legislativ [nr. 22/97]; c) sintagma «are obligația de a se debarasa» desemnează obligația de a supune un material, o substanță sau un bun unor operațiuni de recuperare sau de eliminare, obligație prevăzută de o dispoziție legală sau de un act al autorităților publice sau impusă de natura însăși a materialului, a substanței sau a bunului sau de faptul că acestea figurează în lista de deșeuri periculoase menționată în anexa D la Decretul legislativ [nr. 22/97]. 2. Punctele b) și c) ale alineatului 1 nu se aplică în cazul bunurilor, substanțelor sau materialelor care constituie reziduuri de producție sau de consum atunci când este îndeplinită una dintre următoarele condiții: a) acestea pot fi sau sunt efectiv și obiectiv reutilizate în cadrul aceluiași ciclu de producție sau de consum sau în cadrul unui ciclu similar sau diferit, fără să fie supuse vreunei tratări prealabile și fără să afecteze mediul; b) acestea pot fi sau sunt efectiv și obiectiv reutilizate în cadrul aceluiași ciclu de producție sau de consum sau în cadrul unui ciclu similar sau diferit, după ce au fost supuse unei tratări prealabile, fără să fie necesară nicio operațiune de recuperare dintre cele enumerate în anexa C la Decretul legislativ [nr. 22/97].”
8

Din decizia de trimitere rezultă că una dintre principalele politici aplicate de către ITF este campania sa de luptă împotriva pavilioanelor de complezență. Principalele obiective ale acestei politici sunt, pe de o parte, stabilirea unei legături reale între pavilionul unei nave și naționalitatea proprietarului, precum și, pe de altă parte, protecția și îmbunătățirea condițiilor de muncă ale echipajelor navelor sub pavilion de complezență. ITF consideră că o navă este înregistrată sub pavilion de complezență atunci când proprietatea efectivă și controlul navei se află într-un alt stat decât acela al pavilionului sub care este înmatriculată. Potrivit politicii ITF, numai sindicatele stabilite în statul în care se află proprietarul efectiv al unei nave au dreptul să încheie acorduri colective privind această navă. Această campanie de luptă împotriva pavilioanelor de complezență se concretizează în boicoturi și alte acțiuni de solidaritate între lucrători.
74

În această privință, trebuie să se constate că activitățile profesionale plasate sub responsabilitatea TEE nu intră sub incidența articolului 1 litera (d) al doilea paragraf din Directiva 89/48, ci sub incidența articolului 1 litera (d) primul paragraf. Într-adevăr, în Grecia, accesul la profesia de inginer și exercitarea acesteia sunt direct condiționate, prin dispoziții legislative, de posesia unei diplome.
183

Or, pe de o parte, un act comunitar nu intră sub incidența competenței în materie de politică comercială comună prevăzută la articolul 133 CE decât dacă privește în mod expres schimburile internaționale, în sensul că este destinat în principal să promoveze, să faciliteze sau să reglementeze schimburile comerciale și are efecte directe și imediate asupra comerțului sau a schimburilor cu produsele respective (a se vedea în special Hotărârea din 12 mai 2005, Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia și ERSA, C-347/03, Rec., p. I-3785, punctul 75 și jurisprudența citată).
54

În cazul în care nu este posibilă dobândirea drepturilor asupra unei anumite zone geografice, un operator care are drept obiectiv exercitarea activităților în sectorul inseminării artificiale are obligația de a încheia o convenție cu centrul de inseminare competent din punct de vedere teritorial pentru a obține o licență de inseminator. Or, din moment ce încheierea unei astfel de convenții depinde de președinții centrelor acreditate, o astfel de obligație este susceptibilă să împiedice realizarea unui asemenea obiectiv.
Cauza C-240/06

Procedură inițiată de

Fortum Project Finance SA

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus)

„Articolul 56 alineatul (1) CE — Directiva 69/335/CEE — Articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (c) — Derogare de la interdicția dublei impuneri a aporturilor — Aport sub formă de acțiuni la o societate stabilită într-un alt stat membru — Schimb de acțiuni — Impozit pe cesionarea de active”

Concluziile avocatului general Y. Bot prezentate la 5 iulie 2007 I - 9415

Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 octombrie 2007 I - 9433

Sumarul hotărârii

Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozitarea indirectă a majorării de capital – Impozit pe capital aplicat societăților de capital

[Directiva 69/335 a Consiliului, art. 12 alin. (1) lit. (a) și (c)]

Directiva 69/335 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului trebuie interpretată în sensul că articolul 12 alineatul (1) litera (c) din aceasta nu se aplică perceperii unui impozit precum impozitul pe cesionarea de active din Finlanda în cazul în care sunt cesionate valori mobiliare, cu titlu de aport, unei societăți de capitaluri care remite, în schimbul acestei cesionări, acțiuni proprii noi. Aplicarea unui astfel de impozit este autorizată în temeiul articolului 12 alineatul (1) litera (a) din directiva menționată.

În timp ce literele (a) și (b) ale articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 privesc categorii specifice de active, și anume, pe de o parte, titlurile de valoare și, pe de altă parte, afacerea sau proprietățile imobile, litera (c) a aceluiași articol 12 alineatul (1) se aplică unei generalități de active, și anume „active de orice fel” și, în plus, supune aplicarea taxelor de cesiune condiției ca în cadrul transferului acestor active „beneficiul să fie altul decât părțile sociale deținute în cadrul societății”. În aceste condiții, conform principiului efectului util, formularea „active de orice fel” din articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 nu poate să cuprindă decât active de altă natură decât cele care sunt menționate la articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (b), și anume „titluri de valoare” și, respectiv, „afacerea sau proprietățile imobile”. Într-adevăr, faptul de a interpreta articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 în sensul că se referă la „active de orice fel”, inclusiv cele prevăzute la literele (a) și (b) ale aceluiași articol 12 alineatul (1), ar avea drept consecință includerea integrală a conținutului literelor respective, astfel încât existența acestora nu ar avea niciun sens și nicio utilitate.

(a se vedea punctele 37-39 și 43 și dispozitivul)
Într-adevăr, noțiunea „materii civile”, în sensul dispoziției menționate, trebuie să facă obiectul unei interpretări autonome. Numai o aplicare uniformă în statele membre a Regulamentului nr. 2201/2003, care ar necesita ca domeniul de aplicare al acestuia din urmă să fie definit de dreptul comunitar, și nu de sistemele de drept naționale, este în măsură să asigure realizarea obiectivelor urmărite prin acest regulament, printre care se numără egalitatea de tratament a tuturor copiilor vizați. Conform considerentului (5) al regulamentului amintit, acest obiectiv nu este garantat decât dacă toate hotărârile în materie de răspundere părintească ar intra în domeniul de aplicare al acestui regulament. Răspunderea părintească a făcut obiectul unei definiții cuprinzătoare la articolul 2 punctul 7 din acest regulament, în sensul că aceasta include ansamblul drepturilor și obligațiilor conferite unei persoane fizice sau unei persoane juridice în temeiul unei hotărâri judecătorești, al unui act cu putere de lege sau al unui acord în vigoare privind persoana sau bunurile unui copil. Nu are incidență în această privință faptul că răspunderea părintească este afectată printr-o măsură de protecție statală sau printr-o hotărâre judecătorească luată la inițiativa unui titular sau a titularilor dreptului de încredințare.

Regulamentul nr. 2201/2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului nr. 1347/2000, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2116/2004, trebuie interpretat în sensul că o reglementare națională armonizată privind recunoașterea și executarea deciziilor administrative de luare în îngrijire și de plasare de persoane, adoptată în cadrul cooperării statelor nordice, nu poate fi aplicată unei hotărâri privind luarea în îngrijire a unui copil care intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.

Într-adevăr, cooperarea între statele nordice în domeniul recunoașterii și executării deciziilor administrative de luare în îngrijire și de plasare de persoane nu figurează printre excepțiile enumerate în mod limitativ în Regulamentul nr. 2201/2003.

În plus, această interpretare nu este infirmată prin Declarația comună nr. 28 privind cooperarea statelor nordice anexată la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene. Într-adevăr, conform declarației menționate, statele membre ale Uniunii care au aderat la cooperarea statelor nordice s-au angajat să continue această cooperare cu respectarea dreptului comunitar. Prin urmare, această cooperare trebuie să respecte principiile ordinii juridice comunitare. Or, instanța națională care trebuie să aplice, în cadrul competenței sale, normele de drept comunitar are obligația de a asigura efectul deplin al acestor norme, prin neaplicarea, dacă este necesar, din oficiu, a oricărei dispoziții contrare a legislației naționale.

(a se vedea punctele 57, 61 și 63-66 și dispozitiv 2)
Cauza C-372/06

Asda Stores Ltd

împotriva

Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, London)

„Codul vamal comunitar — Norme de aplicare — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Anexa 11 — Originea nepreferențială a mărfurilor — Receptoare de televiziune — Noțiunea «transformare sau prelucrare substanțială» — Criteriul valorii adăugate — Validitate și interpretare — Acordul de asociere CEE-Turcia — Decizia nr. 1/95 a Consiliului de asociere — Efect direct — Interpretare”

Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2007 I - 11228

Sumarul hotărârii

Originea mărfurilor – Stabilire – Transformare sau prelucrare substanțială (Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului, art. 24 și 249; Regulamentul nr. 2454/93 al Comisiei, anexa 11) Originea mărfurilor – Stabilire – Transformare sau prelucrare substanțială (Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului, art. 24; Regulamentul nr. 2454/93 al Comisiei, anexa 11) Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE-Turcia – Uniune vamală [Protocolul adițional la Acordul de asociere CEE-Turcia, art. 47 alin. (1)-(3); Decizia nr. 1/95 a Consiliului de asociere CEE-Turcia, art. 44-47] Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE-Turcia – Uniune vamală (Decizia nr. 1/95 a Consiliului de asociere CEE-Turcia, art. 47) Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE-Turcia – Uniune vamală [Protocolul adițional la Acordul de asociere CEE-Turcia, art. 47 alin. (2); Decizia nr. 1/95 a Consiliului de asociere CEE-Turcia, art. 46 și 47)