ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

În aceste condiții, Tribunale amministrativo regionale per il Lazio a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) [A]rticolul 15 din Directiva [2006/54] se aplică frecventării unui curs de formare profesională inerent unui raport de muncă și trebuie să fie interpretat în sensul că, la sfârșitul perioadei de concediu [de maternitate], lucrătoarea are dreptul să fie readmisă la același curs care se desfășoară încă, sau poate fi interpretat în sensul că lucrătoarea poate fi înscrisă la un curs ulterior, chiar dacă acesta este incert, cel puțin în privința perioadei de organizare? 2) [A]rticolul 2 alineatul (2) litera (c) din Directiva [2006/54], care consideră discriminatoriu orice tratament mai puțin favorabil determinat de concediul de maternitate, trebuie să fie interpretat în sensul că asigură lucrătoarei o protecție absolută, care nu poate fi redusă în baza unor interese divergente, împotriva oricărei inegalități de substanță [Hotărârea din 30 aprilie 1998, Thibault, C-136/95, Rec., p. I-2011], astfel încât să se opună unei reglementări naționale care, impunând încetarea participării la un curs profesional și garantând, în același timp, posibilitatea de a se înscrie la cursul următor, urmărește obiectivul asigurării unei formări adecvate, dar o privează pe lucrătoare de șansa de a avea acces, la o dată anterioară, la o nouă situație profesională, împreună cu colegii de la concurs și de la curs de sex masculin, încasând retribuția corespunzătoare? 3) [A]rticolul 14 alineatul (2) din Directiva [2006/54], potrivit căruia diferența de tratament bazată pe caracteristici care constituie exigențe profesionale veritabile nu este discriminatorie, trebuie să fie interpretat în sensul că permite unui stat membru să întârzie accesul la muncă în detrimentul lucrătoarei care nu a putut beneficia de o formare profesională completă din cauza concediului de maternitate? 4) [Î]ntr‑o [astfel de] ipoteză […] și presupunând că articolul 14 alineatul (2) [din Directiva 2006/54] este teoretic aplicabil în cazul prezentat [la întrebarea anterioară], [dispoziția menționată] coroborată cu principiul general al proporționalității trebuie interpretată totuși în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede încetarea cursului de către lucrătoarea absentă din cauza concediului de maternitate în loc să asigure organizarea unor cursuri paralele de recuperare, care să permită depășirea deficitelor de formare, conciliind astfel drepturile lucrătoarei mamă și interesul public, în pofida costurilor organizatorice și financiare care rezultă din această opțiune? 5) [D]irectiva [2006/54], dacă este interpretată în sensul că se opune legislației naționale menționate deja, prevede, în această privință, dispoziții «self‑executing» aplicabile direct de instanța națională?”
16

În plus, ulterior creării și transferului structurii IT Operations, serviciul „Software and test factory” a fost destinatarul unor instrucțiuni specifice emise de Telecom Italia.
31

Potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri formulate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor care i‑au fost adresate (a se vedea Hotărârea Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, punctul 24 și jurisprudența citată).
5

Articolul 2 din regulamentul menționat conține următoarele definiții: „(1) În sensul prezentului regulament: […] (2) Se aplică, de asemenea, următoarele definiții: 1. «mențiune» înseamnă orice mesaj sau reprezentare care nu este obligatoriu(ie) în temeiul legislației comunitare sau naționale, inclusiv reprezentarea sub formă de imagini, reprezentarea grafică sau simbolică, indiferent de formă, care afirmă, sugerează sau implică faptul că un produs alimentar are caracteristici deosebite; […] 4. «mențiune nutrițională» înseamnă orice mențiune care declară, sugerează sau implică faptul că un produs alimentar are proprietăți nutriționale benefice speciale datorită: (a) valorii energetice (calorice) pe care: (i) o furnizează, (ii) o furnizează la un nivel mai scăzut sau mai ridicat sau (iii) nu o furnizează și/sau (b) nutrienților sau altor substanțe pe care acesta (i) le conține, (ii) le conține în proporție scăzută sau ridicată sau (iii) nu le conține. (5) «mențiune de sănătate» înseamnă orice mențiune care declară, sugerează sau implică că există o relație între o categorie de produse alimentare, un produs alimentar sau unul din constituenții săi și sănătate. […]”
2

Cererea formulată de High Court (cauza C‑293/12) privește un litigiu între Digital Rights Ireland Ltd. (denumită în continuare „Digital Rights”), pe de o parte, și Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Commissioner of the Garda Síochána, Irlanda, precum și Attorney General, pe de altă parte, având ca obiect legalitatea măsurilor legislative și administrative naționale referitoare la păstrarea unor date privind comunicațiile electronice.
9

Din decizia de trimitere reiese că domnul Spoering este un fotograf care, în cursul lunii februarie 2003, a realizat pentru Hi Hotel 25 de diapozitive cu imagini de interior ale mai multor camere din hotelul exploatat de aceasta la Nisa. Domnul Spoering a acordat Hi Hotel dreptul de a exploata fotografiile în broșuri publicitare și pe pagina sa de internet. Drepturile de exploatare nu au făcut obiectul unei convenții scrise. Hi Hotel a plătit factura, în sumă de 2500 de euro, aferentă acestor fotografii. Factura respectivă conținea mențiunea „include the rights – only for the hotel hi”.
12

În considerentul (34) al deciziei în litigiu, care face parte din punctul 2 al acesteia, intitulat „Descrierea faptelor”, Comisia a prezentat modificarea condițiilor de rambursare după cum urmează: „În cadrul planului de restructurare, Țările de Jos au depus un amendament la acordul de rambursare a titlurilor de valoare de rangul 1 de către ING. Conform noilor termeni, ING poate răscumpăra până la 50 % din titlurile de valoare de rang 1 de bază la prețul de emisiune (10 [euro]), plus dobânda acumulată la cuponul cu o rată anuală a dobânzii de 8,5 % (aproximativ 253 de milioane [de euro]), plus o penalizare de răscumpărare anticipată atunci când o acțiune ING se tranzacționează cu un preț mai mare de 10 [euro]. Penalizarea de răscumpărare anticipată crește proporțional cu prețul acțiunilor ING. În scopul calculării primei de răscumpărare anticipată, prețul acțiunii este plafonat la 12,45 [euro]. La acest nivel, penalizarea este egală cu 13 % pe an. Prima de răscumpărare anticipată ar putea ajunge la un maximum de 705 milioane [de euro], presupunând că titlurile în valoare 5 miliarde [de euro] sunt rambursate după 400 de zile de la data emiterii. În plus, prima de penalizare are un plafon minim de 340 de milioane [de euro], ceea ce asigură o rată de rentabilitate minimă de 15 % pentru statul olandez. Cu alte cuvinte, dacă ING ar trebui să plătească în mod normal o primă de răscumpărare de 2,5 miliarde [de euro], acest amendament va avea ca rezultat un avantaj suplimentar pentru ING situat între 1,79 și 2,2 miliarde [de euro], în funcție de prețul de piață al acțiunilor ING […]”
32

În plus, trebuie să se constate că Regulamentul nr. 1893/91 nu a efectuat nicio modificare a articolelor 4 și 6 din Regulamentul nr. 1191/69. Astfel, articolul 6 alineatul (1) din acest regulament prevede că cererile de încetare menționate la articolul 4 trebuie introduse în termen de un an de la intrarea în vigoare a regulamentului menționat, și anume de la 1 ianuarie 1969. În plus, termenele prevăzute la alineatele (3)-(6) ale acestui articol se bazează în special pe datele de 1 ianuarie 1971, de 1 ianuarie 1972, de 1 ianuarie 1973 sau de 31 ianuarie 1972. Rezultă din cele ce precedă că articolul 6 din Regulamentul nr. 1191/69 nu are vocația de a se aplica decât obligațiilor de serviciu public născute înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat, și anume 1 ianuarie 1969.
6

Articolul 6 din directiva menționată, care se aplică ASC, prevede la alineatele (2)-(4): „(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul [ASC], deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive. (3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. (4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate. […]”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, WPCS (UK) Finance Ltd, AS Watson Card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd și Superdrug Stores plc, pe de o parte, și Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs, pe de altă parte, având ca obiect aplicarea legislației privind degrevarea de grup în cadrul unui consorțiu.
37

În ceea ce privește, pe de altă parte, îndoielile exprimate de Comisie cu privire la utilitatea unui răspuns la întrebarea adresată pentru soluționarea litigiului principal, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea nu poate refuza să statueze asupra unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională decât dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea din 19 decembrie 2013, Fish Legal și Shirley, C‑279/12, punctul 30).
16

Or, deși modul de redactare a articolului 7 al Directivei 2003/88 nu oferă nicio indicație explicită în ceea ce privește remunerația la care are dreptul un lucrător pe durata concediului anual, Curtea a avut deja ocazia să precizeze că expresia „concediu anual plătit”, care figurează la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88, are drept semnificație faptul că, pe durata „concediului anual plătit” în sensul acestei directive, remunerația trebuie menținută și că, altfel spus, lucrătorul trebuie să primească remunerația obișnuită pentru această perioadă de odihnă (a se vedea Hotărârea Robinson‑Steele și alții, C‑131/04 și C‑257/04, EU:C:2006:177, punctul 50, precum și Hotărârea Schultz‑Hoff și alții, C‑350/06 și C‑520/06, EU:C:2009:18, punctul 58).
16

Anexa III la Directiva 2006/126 are ca obiect normele minime privind aptitudinile fizice și mentale necesare pentru conducerea unui autovehicul, inclusiv cerințele în materie de vedere. În sensul acestei anexe, conducătorii auto se clasifică în două grupe, și anume grupa 1 care cuprinde conducătorii auto ai vehiculelor din categoriile A, A1, A2, AM, B, B1 și BE și grupa 2 care reunește conducătorii auto ai vehiculelor din categoriile C, CE, C1, C1E, D, DE, D1, precum și D1E.
11

Articolul 14 alineatele (2), (5), (7) și (8) din directiva menționată prevede: „(2) Prospectul se consideră pus la dispoziția publicului de îndată ce se publică potrivit uneia din următoarele modalități: […] (b) sub o formă imprimată pusă gratuit la dispoziția publicului în birourile de pe piața pe care sunt admise la tranzacționare valorile mobiliare sau în sediul social al emitentului și în birourile intermediarilor financiari care plasează sau tranzacționează valorile mobiliare respective, inclusiv ale celor însărcinați cu serviciul financiar sau (c) sub o formă electronică pe pagina web a emitentului și, după caz, pe aceea a intermediarilor financiari care plasează sau tranzacționează valorile mobiliare respective, inclusiv a celor însărcinați cu serviciul financiar sau (d) sub o formă electronică pe pagina web a pieței reglementate pe care se solicită admiterea la tranzacționare sau (e) sub o formă electronică pe pagina web a autorității competente a statului membru de origine, în cazul în care aceasta a hotărât oferirea acestui serviciu. […] (5) În cazul în care prospectul se compune din mai multe documente și cuprinde informații prin trimitere, documentele și informațiile care îl compun se pot publica și difuza separat, atât timp cât sunt puse gratuit la dispoziția publicului, conform modalităților prevăzute la alineatul (2). […] […] (7) În cazul în care prospectul se pune la dispoziția publicului în format electronic, trebuie furnizat, cu toate acestea, investitorului un exemplar pe suport de hârtie, gratuit, și la solicitarea sa, de către emitent, ofertant, persoana care solicită admiterea la tranzacționare sau intermediarii financiari care plasează sau tranzacționează valorile mobiliare respective. (8) Pentru a ține seama de evoluția tehnică a pieței financiare și pentru a asigura o aplicare uniformă a prezentei directive, Comisia adoptă, în conformitate cu procedura menționată la articolul 24 alineatul (2), măsurile de punere în aplicare privind alineatele (1), (2), (3) și (4). Prima serie de măsuri de punere în aplicare se adoptă până la 1 iulie 2004.”
5

Articolul 6 din Directiva „habitate” prevede: „(1) Pentru ariile speciale de conservare, statele membre adoptă măsurile de conservare necesare, inclusiv, după caz, planuri de gestionare adecvate, speciale sau incluse în alte planuri de dezvoltare, precum și actele administrative sau clauzele contractuale adecvate în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul respectivelor situri. (2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive. (3) Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică. (4) Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate. În cazul în care situl respectiv adăpostește un tip de habitat natural prioritar și/sau o specie prioritară, singurele considerente care pot fi invocate sunt cele legate de sănătatea sau siguranța publică, de anumite consecințe benefice de importanță majoră pentru mediu sau, ca urmare a avizului Comisiei, de alte motive cruciale de interes public major.”
11

Articolul 204 din Codul vamal prevede: „(1) O datorie vamală la import ia naștere prin: (a) neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, din depozitarea lor temporară sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau (b) nerespectarea unei condiții care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor, în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203 doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză. (2) Datoria vamală ia naștere fie în momentul în care obligația a cărei neexecutare generează datorii vamale încetează a mai fi îndeplinită, fie în momentul în care mărfurile sunt plasate sub regimul vamal în cauză, atunci când se stabilește ulterior că o condiție care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau zero a drepturilor de import ținând seama de destinația mărfurilor nu a fost îndeplinită în fapt. (3) Debitorul vamal este persoana căreia i se solicită, în funcție de împrejurări, fie executarea obligațiilor apărute, în privința mărfurilor supuse drepturilor de import, în urma depozitării lor temporare sau a utilizării regimului vamal sub care au fost plasate, fie respectarea condițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acel regim.”
43

În acest context, instanța de trimitere a reținut următoarea situație de fapt: — Google Search este furnizat la nivel mondial prin intermediul site‑ului web „www.google.com”. În numeroase state există versiuni locale, adaptate la limba națională. Versiunea în limba spaniolă a Google Search este furnizată prin intermediul site‑ului web „www.google.es”, înregistrat de la data de 16 septembrie 2003. Google Search este unul dintre motoarele de căutare cele mai utilizate în Spania. — Google Search este operat de Google Inc., care este societatea‑mamă a grupului Google și care are sediul social în Statele Unite. — Google Search indexează site‑uri web din toată lumea, inclusiv site‑uri situate în Spania. Informațiile indexate de „păianjenii web” sau de roboții de indexare ai acestuia, cu alte cuvinte, de programele informatice utilizate pentru reperarea și scanarea conținutului paginilor web în mod metodic și automat, sunt stocate temporar pe servere al căror stat de localizare nu este cunoscut, această informație fiind menținută secretă din motive legate de concurență. — Google Search nu se limitează la acordarea accesului la conținuturile găzduite pe site‑urile web indexate, ci exploatează această activitate pentru a include, contra cost, publicitate, asociată termenilor de căutare introduși de utilizatorii de internet, pentru întreprinderile care doresc să utilizeze acest instrument în scopul de a le oferi bunuri sau servicii acestora din urmă. — Grupul Google a recurs la filiala sa Google Spain pentru promovarea vânzărilor de spații publicitare generate pe site‑ul web „www.google.com”. Google Spain, care a fost înființată la 3 septembrie 2003 și care are personalitate juridică proprie, are sediul social în Madrid (Spania). Aceasta își desfășoară în esență activitățile în raport cu întreprinderi situate în Spania, acționând în calitate de agent comercial al grupului menționat în acest stat membru. Obiectul său social constă în promovarea, facilitarea și vinderea unor produse și servicii de publicitate online către terți, precum și în marketingul legat de această publicitate. — Google Inc. a desemnat Google Spain drept operator, în Spania, a două fișiere înregistrate de Google Inc. la AEPD, aceste fișiere având ca obiect păstrarea datelor personale ale clienților care au încheiat contracte de servicii publicitare cu Google Inc.
17

Articolul 299 din Codul securității sociale luxemburghez prevede: „(1) O alocație pentru educație se acordă la cerere oricărei persoane care: a) are domiciliul legal, în sensul articolului 269, în Marele Ducat al Luxemburgului și are reședința efectivă în acest stat sau este afiliată în mod obligatoriu la sistemul de securitate socială din Luxemburg în temeiul unei activități profesionale și intră în domeniul de aplicare al reglementărilor comunitare; b) crește în căminul său unul sau mai mulți copii pentru care sunt plătite solicitantului sau soțului acestuia care nu trăiește separat ori partenerului acestuia […], alocații familiale și care îndeplinesc față de el condițiile prevăzute la articolul 270 [din același cod referitor la stabilirea grupului familial]; c) se dedică în principal educării copiilor în căminul familial și nu desfășoară activități profesionale sau nu beneficiază de un venit de înlocuire. (2) Prin derogare de la condiția prevăzută la alineatul (1) litera c), poate de asemenea solicita alocația orice persoană care desfășoară una sau mai multe activități profesionale sau care beneficiază de un venit de înlocuire și care, indiferent de durata activității prestate, dispune împreună cu soțul său care nu trăiește separat sau cu persoana cu care locuiește în comunitatea domestică de un venit care nu depășește, după deducerea contribuțiilor la asigurările sociale, a) de trei ori salariul social minim, în cazul în care crește un copil; b) de patru ori salariul social minim, în cazul în care crește doi copii; c) de cinci ori salariul social minim, în cazul în care crește trei sau mai mulți copii. (3) Prin derogare de la condițiile prevăzute la alineatul (1) litera c) și la alineatul (2), poate solicita jumătate din alocația pentru educație, indiferent de venitul de care dispune, orice persoană care a) desfășoară una sau mai multe activități profesionale cu fracțiune de normă fără ca durata de muncă săptămânală totală efectiv prestată să depășească jumătate din durata normală de muncă ce îi este aplicabilă în aceeași perioadă în temeiul legii sau al convenției colective de muncă sau beneficiază de un venit de înlocuire corespunzător duratei de muncă stabilite mai sus; b) se dedică în principal educării copiilor în căminul familial pe o perioadă cel puțin echivalentă cu jumătate din durata normală de muncă, astfel cum este aceasta stabilită la litera a). […]”
93

Întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea nu poate refuza să statueze asupra unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională decât dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea Fish Legal și Shirley, EU:C:2013:853, punctul 30).