Dreptul la exercitarea acțiunii al persoanelor fizice și juridice vizat la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE este condiționat de existența unui interes de a exercita acțiunea în momentul introducerii acțiunii, ceea ce constituie o condiție de admisibilitate distinctă de calitatea procesuală activă. La fel precum obiectul acțiunii, și acest interes de a exercita acțiunea trebuie să se mențină până la momentul pronunțării deciziei judecătorești, în caz contrar lipsind necesitatea de a se pronunța asupra fondului. Un astfel de interes de a exercita acțiunea presupune ca anularea actului atacat să poată avea, în sine, consecințe juridice și ca acțiunea să poată astfel aduce, prin rezultatul său, un beneficiu părții care a formulat‑o.

În ceea ce privește o acțiune formulată de o entitate substatală împotriva unei decizii a Comisiei prin care se declară incompatibile și ilegale ajutoarele acordate de entitatea menționată și se dispune recuperarea lor, o astfel de decizie cauzează prejudicii reclamantului și, prin urmare, acesta poate obține un beneficiu ca urmare a anulării sale. Astfel, exclusiv ca urmare a acestei anulări, consecințele juridice care decurg din această decizie cu privire la validitatea actelor reclamantului prin care s‑au acordat ajutoarele în litigiu și la obligațiile care decurg pentru acesta, respectiv interdicția de a pune în aplicare aceste acte și obligația de recuperare a ajutoarelor în cauză, ar fi încetat în mod automat să îi fie impuse, iar situația sa juridică s‑ar fi modificat în mod necesar.

Această concluzie nu este repusă în discuție prin intrarea în lichidare a beneficiarului ajutoarelor în cursul judecății, din moment ce decizia atacată nu a fost abrogată sau retrasă, astfel încât acțiunea își menține obiectul. În plus, decizia atacată continuă să producă efecte juridice față de reclamant, care nu au devenit caduce ca urmare a simplei intrări în lichidare a beneficiarului ajutoarelor. Astfel, simpla împrejurare că întreprinderea face obiectul unei proceduri de faliment, în special atunci când această procedură conduce la lichidarea întreprinderii, nu repune în discuție principiul recuperării ajutorului. În această privință, într‑o asemenea ipoteză, restabilirea situației anterioare și eliminarea denaturării concurenței care rezultă din ajutoarele plătite în mod ilegal pot în principiu să fie realizate prin înscrierea în pasivul întreprinderii în lichidare a unei obligații de restituire a ajutoarelor în cauză. Reclamantul rămâne, așadar, cel puțin obligat să se asigure că creanțele pe care le are împotriva beneficiarului în temeiul părții deja plătite din ajutoarele în litigiu vor fi înscrise în pasivul acestei societăți. Pe de altă parte, aspectul dacă beneficiarul își poate sau nu își poate continua activitatea economică și, pe cale de consecință, aspectul dacă reclamantul are un interes ca această activitate să continue sunt lipsite de incidență cu privire la menținerea interesului de a exercita acțiunea al reclamantului. De asemenea, întrucât reclamantul are dreptul de a introduce acțiunea nu în calitate de creditor al beneficiarului, ci în calitate de autoritate publică care a acordat ajutoarele în litigiu, este lipsită de relevanță împrejurarea că reclamantul, în calitate de creditor al beneficiarului, nu ar avea un interes cu privire la anularea deciziei atacate, în urma intrării în lichidare a acestuia din urmă.

(a se vedea punctele 45, 50, 56-58, 60, 63 și 64)