8.

În cadrul acțiunii cu care a fost sesizată, instanța de trimitere a ridicat problema principiilor și a normelor care guvernează finanțarea acestui serviciu suplimentar obligatoriu în sensul articolului 32 din Directiva privind serviciul universal. Având îndoieli cu privire la interpretarea acestei dispoziții, Teleklagenævnet a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Directiva [privind serviciul universal], în special articolul 32 din aceasta, se opune adoptării de către un stat membru a unor norme potrivit cărora o întreprindere nu are dreptul la acoperirea de către statul membru a costului net al furnizării unui serviciu suplimentar obligatoriu care nu este inclus în capitolul II [din această directivă] în măsura în care profiturile întreprinderii rezultate din alte servicii, care sunt incluse în obligația de serviciu universal a întreprinderii potrivit capitolului II [din această directivă], depășesc pierderile legate de furnizarea serviciului suplimentar obligatoriu? 2) Directiva privind serviciul universal se opune adoptării de către un stat membru a unor norme potrivit cărora întreprinderile au dreptul la acoperirea de către statul membru a costului net al furnizării unor servicii suplimentare obligatorii care nu sunt incluse în capitolul II [din această directivă] numai în cazul în care costul net constituie o îndatorire nejustificată pentru întreprinderile în discuție? 3) Dacă răspunsul la întrebarea 2 este negativ, poate statul membru să decidă că nu există nicio îndatorire nejustificată legată de furnizarea unui serviciu suplimentar obligatoriu care nu este inclus în capitolul II [din Directiva privind serviciul universal] dacă întreprinderea, în ansamblul său, a obținut un profit din furnizarea tuturor acelor servicii pentru care există obligația de serviciu universal, inclusiv din furnizarea de servicii pe care întreprinderea le‑ar fi furnizat și în cazul în care nu ar fi fost operator de serviciu universal? 4) Directiva privind serviciul universal se opune adoptării de către un stat membru a unor norme potrivit cărora costul net suportat de o întreprindere desemnată, legat de furnizarea serviciului universal în conformitate cu capitolul II [din această directivă], trebuie calculat pe baza tuturor veniturilor și a costurilor legate de furnizarea serviciului în discuție, inclusiv a veniturilor și a costurilor pe care întreprinderea le‑ar fi înregistrat și în cazul în care nu ar fi fost operator de serviciu universal? 5) Are incidență asupra răspunsurilor la întrebările 1)-4) împrejurarea că un serviciu suplimentar obligatoriu trebuie să fie asigurat în Groenlanda, care, potrivit anexei II la TFUE, este o țară sau un teritoriu de peste mări [(denumite în continuare «TTPM»)], atunci când administrarea sa este încredințată de autoritățile daneze unei întreprinderi stabilite în Danemarca, iar această întreprindere nu are alte activități în Groenlanda? 6) Care este relevanța articolului 107 alineatul (1) TFUE, a articolului 108 alineatul (3) TFUE, precum și a Deciziei [2012/21/UE] a Comisiei din 20 decembrie 2011 privind aplicarea articolului 106 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le‑a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general[ ( 8 )] pentru răspunsurile la întrebările 1-5? 7) Care este relevanța principiului denaturării minime a concurenței conținut, printre altele, în articolul 1 alineatul (2), în articolul 3 alineatul (2) și în considerentele (4), (18), (23) și (26), precum și în anexa IV, partea B la Directiva privind serviciul universal pentru răspunsurile la întrebările 1)-5)? 8) Dacă dispozițiile Directivei privind serviciul universal se opun unor regimuri naționale precum cele la care se referă întrebările 1), 2) și 4), atunci aceste prevederi sau interdicții au efect direct?”