ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Întrebările referitoare la interpretarea dreptului comunitar adresate de instanța națională în contextul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu este competentă să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională nu poate interveni decât atunci când este evident că interpretarea dreptului comunitar solicitată de instanța națională nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate. În special, Curtea poate decide să nu se pronunțe asupra unei întrebări preliminare în aprecierea validității unui act comunitar atunci când este evident că această interpretare, solicitată de instanța națională, nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale.

(a se vedea punctele 46 și 47)
Cauza C-488/07

Royal Bank of Scotland Group plc

împotriva

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Session (Scotland)]

„A șasea directivă TVA — Deducerea taxei aferente intrărilor — Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiunile impozabile, cât și pentru operațiunile scutite — Pro rata de deducere — Calcul — Metode prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf — Obligația de aplicare a regulii de rotunjire prevăzute la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf”

Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 decembrie 2008 I ‐ 10411

Sumarul hotărârii

Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Deducerea taxei achitate în amonte – Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni care dau drept de deducere, cât și pentru operațiuni care nu dau drept de deducere

[Directiva 77/388 a Consiliului, art. 17 alin. (5) al treilea paragraf și art. 19 alin. (1)]

Statele membre nu sunt obligate să aplice regula de rotunjire prevăzută la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri atunci când pro rata dreptului de deducere a taxei aferente intrărilor este calculată potrivit uneia dintre metodele speciale prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf litera (a), (b), (c) sau (d) din această directivă.

Articolul 19 alineatul (1) din A șasea directivă nu trimite decât la pro rata de deducere prevăzută la articolul 17 alineatul (5) primul paragraf din această directivă și nu stabilește, astfel, o regulă detaliată de calcul decât pentru pro rata prevăzută de această din urmă dispoziție. Rezultă de aici că, în măsura în care un caz particular este supus unui regim derogatoriu precum cel prevăzut la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf literele (a)-(d) din A șasea directivă, acesta este exclus de la regula de calcul a pro ratei de deducere prevăzute la articolul 19 din această directivă. Astfel, statele membre nu sunt obligate să aplice regula de rotunjire prevăzută de această din urmă dispoziție atunci când apelează la metodele de calcul prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf litera (a), (b), (c) sau (d) din aceeași directivă, dar pot adopta reguli de rotunjire proprii, cu respectarea principiilor care stau la baza sistemului comun al taxei pe valoarea adăugată.

(a se vedea punctele 22, 25 și 29 și dispozitivul)
Cauza C-388/07

The Queen, la cererea:

The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing

(Age Concern England)

împotriva

Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Directiva 2000/78 — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Discriminare pe motive de vârstă — Concediere pe motive de pensionare — Justificare”

Concluziile avocatului general J. Mazák prezentate la 23 septembrie 2008 I ‐ 1573

Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 martie 2009 I ‐ 1598

Sumarul hotărârii

Politică socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Directiva 2000/78 [Directiva 2000/78 a Consiliului, considerentul (14), art. 1 și art. 3 alin. (1) lit. (c)] Politică socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Directiva 2000/78 [Directiva 2000/78 a Consiliului, art. 2 alin. (2) lit. (a) și art. 6 alin. (1)] Politică socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Directiva 2000/78 [Directiva 2000/78 a Consiliului, art. 2 alin. (2) lit. (b) și art. 6 alin. (1)]
Cauza C-302/07

J D Wetherspoon plc

împotriva

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Londra)

„Prima directivă TVA și A șasea directivă TVA — Principiile neutralității fiscale și proporționalității — Reguli privind rotunjirea valorilor TVA-ului — Metode și niveluri de rotunjire”

Concluziile avocatului general E. Sharpston prezentate la 20 noiembrie 2008 I ‐ 1470

Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2009 I ‐ 1487

Sumarul hotărârii

Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – A șasea directivă – Dispoziții privind rotunjirea valorii taxei [Directiva 67/227 a Consiliului, art. 2, și Directiva 77/388 a Consiliului, art. 11 secțiunea A alin. (1) lit. (a), art. 12 alin. (3) lit. (a) și art. 22 alin. (3) lit. (b)] Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – A șasea directivă – Dispoziții privind rotunjirea valorii taxei [Directiva 67/227 a Consiliului, art. 2, și Directiva 77/388 a Consiliului, art. 11 secțiunea A alin. (1) lit. (a), art. 12 alin. (3) lit. (a) și art. 22 alin. (3) lit. (b)] Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – A șasea directivă – Rotunjirea valorii taxei (Directiva 77/388 a Consiliului)
Articolul 202 și articolul 233 primul paragraf litera (d) din Regulamentul nr. 2913/92 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretate în sensul că, pentru a determina stingerea datoriei vamale, punerea sub sechestru a mărfurilor neregulat introduse pe teritoriul vamal al Comunității trebuie să intervină înainte ca aceste mărfuri să treacă de primul birou vamal situat în interiorul acestui teritoriu.

Astfel, obiectivul stingerii datoriei vamale prevăzute la articolul 233 primul paragraf litera (d) din Codul vamal constă în evitarea aplicării unei taxe în cazul în care marfa, deși neregulat introdusă pe teritoriul comunitar, nu a putut fi comercializată și, prin urmare, nu a reprezentat o amenințare, în termeni de concurență, pentru mărfurile comunitare. În contextul acestui cod, punerea sub sechestru și confiscarea mărfurilor cu ocazia introducerii lor neregulate, prevăzută la articolul 233 primul paragraf litera (d) din cod, constituie o cauză de stingere a datoriei vamale care trebuie să facă obiectul unei stricte interpretări, ce corespunde necesității de a proteja resursele proprii ale Comunității. Aceasta din urmă constituie un obiectiv căruia nu i se poate aduce atingere prin instituirea unor noi cauze de stingere a datoriei vamale. Această necesitate se impune cu atât mai mult în ceea ce privește stabilirea momentului la care trebuie să aibă loc punerea sub sechestru a mărfurilor care poate determina stingerea datoriei vamale aferente acestora. Rezultă că punerea sub sechestru a mărfurilor introduse pe teritoriul vamal al Comunității cu încălcarea formalităților prevăzute la articolele 38-41 din Codul vamal care are loc după trecerea de primul birou vamal situat în interiorul acestui teritoriu și care intervine practic din întâmplare nu poate determina stingerea datoriei vamale în sensul articolului 233 primul paragraf litera (d) din Codul vamal.

(a se vedea punctele 29-31 și 34 și dispozitiv 1)
O reglementare națională care nu este aplicabilă numai participațiilor care permit să se exercite o influență certă asupra deciziilor unei societăți și să se stabilească activitățile acesteia, ci se aplică indiferent de mărimea participației pe care acționarul o are într-o societate, este susceptibilă de a intra atât sub incidența articolului 43 CE, cât și a articolului 56 CE.

Astfel, în ceea ce privește prerogativele de opoziție ale statului la achiziționarea de participații și la încheierea de pacte între acționari reprezentând un anumit procent din drepturile de vot într-o societate națională avută în vedere, proporția de cel puțin 5% din drepturile de vot sau, dacă este cazul, procentul inferior stabilit trebuie să permită persoanelor interesate să participe efectiv la administrarea societății menționate, ceea ce intră sub incidența articolului 56 CE. Cu toate acestea, nu este exclusă posibilitatea ca, în ceea ce privește societățile al căror acționariat este în general foarte dispersat, deținătorii de participații corespunzătoare acestui procent să exercite o influență certă asupra administrării unei astfel de societăți și să îi stabilească astfel activitățile, ceea ce intră sub incidența articolului 43 CE. În plus, întrucât reglementarea națională în cauză stabilește un procent minim, această reglementare este aplicabilă și participațiilor care depășesc acest procent și conferă o putere de control evidentă.

În al doilea rând, în ceea ce privește prerogativa de a exprima un veto față de anumite decizii ale unei societăți naționale avute în vedere, această prerogativă privește decizii care țin de administrarea societății și, prin urmare, nu privește decât acționarii capabili să exercite o influență certă asupra societăților respective, astfel încât criteriile care au legătură cu exercitarea acestei prerogative trebuie examinate în raport cu articolul 43 CE. În cele din urmă, presupunând că aceste criterii produc efecte restrictive în privința liberei circulații a capitalurilor, acestea ar fi consecința inevitabilă a unui eventual obstacol în calea libertății de stabilire și nu ar justifica o analiză autonomă a legislației respective în raport cu articolul 56 CE.

(a se vedea punctele 36-39)
1)

Prin neechiparea cu sisteme de colectare, conform articolului 3 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, a aglomerărilor Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, precum și Santa Cita și prin neasigurarea faptului că apele urbane reziduale provenite din aglomerările Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisabona, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira și Vila Real de Santo António fac obiectul unei tratări secundare sau echivalente, conform articolului 4 din aceeași directivă, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 3 și 4 din directiva menționată.
Cauza C-553/07

College van burgemeester en wethouders van Rotterdam

împotriva

M. E. E. Rijkeboer

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State)

„Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal — Directiva 95/46/CE — Protecția vieții private — Ștergerea datelor — Drept de acces la date și la informații referitoare la destinatarii datelor — Termen de exercitare a dreptului de acces”

Concluziile avocatului general D. Ruiz-Jarabo Colomer prezentate la 22 decembrie 2008 I ‐ 3891

Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 mai 2009 I ‐ 3919

Sumarul hotărârii

Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46

[Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 12 lit. (a)]

Dreptul la respectarea vieții private, prevăzut la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date presupune ca persoana vizată să poată să se asigure că datele sale cu caracter personal sunt prelucrate în mod exact și legal, cu alte cuvinte, în special, că datele de bază care o privesc sunt exacte și sunt adresate unor destinatari autorizați. Astfel cum se prevede în considerentul (41) al directivei, pentru a putea efectua verificările necesare, persoana vizată trebuie să dispună de un drept de acces la datele cu caracter personal care fac obiectul prelucrării.

Articolul 12 litera (a) din Directiva 95/46 impune statelor membre obligația de a stabili un drept de acces la informațiile referitoare la destinatarii sau categoriile de destinatari ai datelor, precum și la conținutul informațiilor comunicate nu numai pentru prezent, ci și pentru trecut. Statele membre au sarcina de a stabili un termen de stocare a acestor informații, precum și un acces corelativ la acestea care să constituie un echilibru just între, pe de o parte, interesul persoanei vizate de a proteja viața sa privată, în special prin intermediul căilor de intervenție și de atac prevăzute de Directiva 95/46, și, pe de altă parte, sarcina pe care obligația de stocare a acestor informații o reprezintă pentru operator.

O reglementare care limitează stocarea informațiilor referitoare la destinatarii sau categoriile de destinatari ai datelor și la conținutul datelor transmise la o perioadă de un an și care limitează în mod corelativ accesul la aceste informații, în timp ce datele de bază sunt stocate mult mai mult timp, nu poate constitui un just echilibru între interesele și obligațiile în cauză, cu excepția situației în care se demonstrează că o stocare mai îndelungată a acestor informații ar constitui o sarcină excesivă pentru operator. Instanța națională are sarcina de a efectua verificările necesare în acest sens.

(a se vedea punctele 49 și 70 și dispozitivul)
Cauza C-357/07

The Queen, la cererea:

TNT Post UK Ltd

împotriva

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)]

„A șasea directivă TVA — Scutiri — Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (a) — Prestații efectuate de serviciile poștale publice”

Concluziile avocatului general J. Kokott prezentate la 15 ianuarie 2009 I ‐ 3028

Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 aprilie 2009 I ‐ 3049

Sumarul hotărârii

Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Scutiri prevăzute de A șasea directivă – Scutire pentru prestațiile efectuate de serviciile poștale publice [Directiva 77/388 a Consiliului, art. 13 secț. A alin. (1) lit. (a) și Directiva 97/67 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 3] Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Scutiri prevăzute de A șasea directivă – Scutire pentru prestațiile efectuate de serviciile poștale publice [Directiva 77/388 a Consiliului, art. 13 secț. A alin. (1) lit. (a)]
—

nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a transpune în mod complet și corect articolul 1 alineatul (2) litera (b), litera (c) al doilea paragraf și litera (d), articolul 1 alineatul (13) al doilea paragraf, articolul 14 alineatul (4), articolul 17 alineatul (10) literele (a) și (c), articolul 34 alineatul (8), articolul 36 alineatul (2), articolul 39 alineatul (2), articolul 45 alineatul (1) și alineatul (3) literele (a) și (c), articolul 48 alineatele (1)-(4) și alineatul (6) litera (c), articolul 49 alineatul (2) a doua liniuță și alineatele (3)-(5), articolul 50 alineatul (1) primul paragraf litera (c), articolul 52 alineatul (1), articolul 57 alineatul (1) al doilea paragraf literele (d) și (e) și alineatul (3) prima teză, precum și articolul 65 alineatul (2) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și
Totuși, acest principiu general, destinat să garanteze că orice persoană dispune sau a dispus de posibilitatea de a contesta un act comunitar ce servește drept fundament al unei decizii care îi este opozabilă, nu se opune în niciun mod ca un regulament să devină definitiv pentru un particular față de care trebuie să fie privit ca o decizie individuală și care ar fi putut fără îndoială să solicite anularea acestuia în temeiul articolului 230 CE, ceea ce îl împiedică pe respectivul particular să invoce nelegalitatea acestui regulament în fața instanței naționale.

Față de argumentul potrivit căruia articolele 32 CE și 37 CE nu ar constitui temeiul juridic adecvat pentru adoptarea Regulamentului nr. 2081/92 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare dat fiind că berea nu se numără printre produsele agricole menționate în anexa I la tratat, trebuie să se răspundă că o reglementare care contribuie la realizarea unuia sau mai multor obiective prevăzute la articolul 33 CE trebuie adoptată în temeiul articolului 37 CE, chiar dacă, prin faptul că se aplică în esență produselor cuprinse în anexa I la tratat, aceasta vizează totuși în mod secundar anumite produse neincluse în anexă. Or, regulamentul menționat, pe de o parte, are ca principală finalitate, astfel cum se arată în al doilea considerent, realizarea obiectivelor prevăzute la articolul 33 CE și, pe de altă parte, vizează în esență produse cuprinse în anexa I la tratat. În plus, deși este adevărat că berea nu este expres menționată în această anexă, nu este mai puțin adevărat că majoritatea ingredientelor care intră în compoziția sa figurează în anexă, iar includerea sa în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 2081/92 răspunde finalității acestuia din urmă și în special realizării obiectivelor prevăzute la articolul 33 CE.

(a se vedea punctele 50 și 51)
Cauza C-428/07

The Queen, la cererea:

Mark Horvath

împotriva

Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Politica agricolă comună — Scheme de sprijin direct — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Articolul 5 și anexa IV — Cerințe minime pentru bunele condiții agricole și de mediu — Întreținerea drumurilor grevate de servituți de trecere — Punere în aplicare de către un stat membru — Transfer de competențe către autoritățile regionale ale unui stat membru — Discriminare contrară dreptului comunitar”

Concluziile avocatului general V. Trstenjak prezentate la 3 februarie 2009 I ‐ 6357

Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2009 I ‐ 6393

Sumarul hotărârii

Agricultură – Politica agricolă comună – Scheme de sprijin direct – Norme comune (Regulamentul nr. 1782/2003 al Consiliului, art. 5 și anexa IV) Agricultură – Politica agricolă comună – Scheme de sprijin direct – Norme comune (Regulamentul nr. 1782/2003 al Consiliului, art. 5 și anexa IV)
Cauza C-558/07

The Queen, la cererea:

S.P.C.M. SA și alții

împotriva

Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 — Substanțe chimice — Înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) — Noțiunea «substanțe monomere» — Validitate — Proporționalitate — Egalitate de tratament”

Concluziile avocatului general J. Kokott prezentate la 10 martie 2009 I ‐ 5786

Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 iulie 2009 I ‐ 5815

Sumarul hotărârii

Apropierea legislațiilor – Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice – Regulamentul REACH [Regulamentul nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 2 alin. (9), art. 3 pct. 5 și 6 și art. 6 alin. (1)-(3)] Apropierea legislațiilor – Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice – Regulamentul REACH [Regulamentul nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 6 alin. (3)]
Cauza C-569/07

HSBC Holdings plc și Vidacos Nominees Ltd

împotriva

The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Special Commissioners of Income Tax, London)

„Impozite indirecte — Majorări de capital — Aplicarea unei taxe de 1,5% pe cesiunea sau pe emiterea de acțiuni într-un serviciu de compensare de operațiuni («clearance service»)”

Concluziile avocatului general P. Mengozzi prezentate la 18 martie 2009 I ‐ 9049

Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 octombrie 2009 I ‐ 9067

Sumarul hotărârii

Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozitarea indirectă a majorării de capital

[Directiva nr. 69/335 a Consiliului, art. 11 lit. (a)]

Articolul 11 litera (a) din Directiva 69/335 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303, trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unei taxe cu ocazia emiterii de acțiuni într-un serviciu de compensare.

Astfel, a permite aplicarea unui impozit sau a unei taxe pe prima achiziție a unui titlu de valoare nou emis echivalează în realitate chiar cu impozitarea emiterii acestui titlu de valoare în măsura în care aceasta face parte integrantă dintr-o operațiune globală referitoare la majorarea capitalului.

Această primă achiziționare nu poate fi considerată o „cesionare” în sensul articolului 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 fără a priva articolul 11 litera (a) din directiva menționată de efectul său util și fără să se pună în discuție distincția clară pe care aceste două articole o stabilesc între noțiunea de „emitere” și cea de „cesiune”. Astfel, o asemenea interpretare ar face să se poată aplica totuși un impozit sau o taxă operațiunii de emitere, care, deși implică în mod necesar o achiziționare de titluri de valoare nou emise, nu trebuie, conform articolului 11 litera (a), să fie supusă niciunui alt impozit și niciunei alte taxe decât impozitul pe capital. Prin urmare, o taxă aplicată acestei prime achiziționări nu poate intra sub incidența derogării prevăzute la articolul 12 alineatul (1) litera (a). În fond, nu se poate considera că taxa menționată se aplică, în realitate, unor cesiuni viitoare, în condițiile în care nici baza impozabilă, nici persoana impozabilă nu sunt stabilite în raport cu asemenea cesiuni viitoare, care, de altfel, sunt ipotetice.

Prin urmare, în măsura în care taxa menționată este aplicată unor titluri de valoare noi imediat după majorarea capitalului, o astfel de taxă constituie un impozit în sensul articolului 11 litera (a) din directiva menționată, a cărui aplicare este interzisă de această dispoziție.

(a se vedea punctele 32 și 34-38 și dispozitivul)