CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

VERICA TRSTENJAK

prezentate la 10 iulie 2007 ( 1 )

Cauzele conexate C-260/06 și C-261/06

Proceduri penale

împotriva

Daniel Escalier și Jean Bonnarel

„Produse de uz fitosanitar — Importuri paralele — Procedură de autorizare a introducerii pe piață — Admisibilitate — Condiții — Respectarea principiului proporționalității”

I — Introducere

1. Prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește două întrebări adresate de către cour d’appel de Montpellier (Franța). Instanța de trimitere întreabă Curtea, în esență, cu privire la dreptul unui stat membru de a impune unui viticultor să obțină o autorizație de introducere pe piață (denumită în continuare „AIP”) pentru a importa un produs de uz fitosanitar autorizat în statul membru de proveniență în condițiile în care acest produs ar fi similar cu un produs de referință autorizat deja pe teritoriul de destinație.

2. Aceste întrebări sunt formulate în cadrul unui litigiu în fața cour d’appel de Montpellier, între direction régionale de l’agriculture et de la forêt (Direcția Regională pentru Agricultură și Păduri, denumită în continuare „DRAF”) și domnii Escalier și Bonnarel, viticultori stabiliți în Franța într-o regiune frontalieră cu Spania, care au fost condamnați la pedeapsa amenzii cu suspendare pentru deținerea și utilizarea de produse antiparazitare de uz agricol care nu beneficiau de o AIP în Franța. Aceste produse, achiziționate din Spania, unde sunt mult mai ieftine, erau destinate în mod exclusiv podgoriilor acestora. De altfel, ar exista deja produse similare în Franța.

II — Cadrul juridic

A — Dreptul comunitar

1. Tratatul CE

3. Conform articolului 28 CE, „[î]ntre statele membre sunt interzise restricțiile cantitative la import, precum și orice măsuri cu efect echivalent”.

4. Conform articolului 30 CE, „[d]ispozițiile [articolului 28] nu se opun interdicțiilor sau restricțiilor la import, la export sau de tranzit, justificate pe motive de morală publică, de ordine publică, de siguranță publică, de protecție a sănătății și a vieții persoanelor și a animalelor sau de conservare a plantelor, de protejare a unor bunuri de patrimoniu național cu valoare artistică, istorică sau arheologică sau de protecție a proprietății industriale și comerciale. Cu toate acestea, interdicțiile sau restricțiile respective nu trebuie să constituie un mijloc de discriminare arbitrară și nici o restricție disimulată în comerțul dintre statele membre”.

2. Directiva 91/414/CEE

5. Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar ( 2 ) (denumită în continuare „Directiva 91/414”) armonizează legislația statelor membre referitoare la autorizarea, introducerea pe piață, utilizarea și controlul produselor de uz fitosanitar.

6. Conform articolului 3 alineatul (1) din Directiva 91/414, „[s]tatele membre prevăd că produsele de uz fitosanitar nu pot fi introduse pe piață și utilizate pe teritoriul lor în cazul în care nu au autorizat produsul respectiv […]”.

7. Articolul 9 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 91/414 prevede, printre altele, că „[c]ererea de autorizare pentru un produs farmaceutic se prezintă de către persoana răspunzătoare de prima introducere pe piață pe teritoriul unui stat membru sau în numele acestui stat la autoritățile competente din fiecare stat membru în care produsul trebuie introdus pe piață”. Pentru prima autorizare este necesară efectuarea unei evaluări complete a proprietăților produsului.

8. Directiva 91/414 nu cuprinde totuși nicio dispoziție care să reglementeze condițiile de acordare a AIP în cazul unor importuri paralele, și anume cazul în care un operator încearcă să importe un produs autorizat într-un stat membru în alt stat membru în care a fost deja autorizat un produs similar.

B — Dreptul național

9. În temeiul articolului L-253-1 din Codul rural (code rural) „[i]ntroducerea pe piață, utilizarea și deținerea de către utilizatorul final a produselor de uz fitosanitar sunt interzise în cazul în care acestea nu beneficiază de o autorizație de introducere pe piață […]”.

10. Condițiile de eliberare a autorizațiilor de introducere pe piață a produselor de uz fitosanitar în Franța sunt definite în Decretul nr. 94-359 din 5 mai 1994 ( 3 ), adoptat pentru transpunerea Directivei 91/414.

11. Decretul nr. 2001-317 din 4 aprilie 2001 stabilește o procedură simplificată de AIP pentru produsele de uz fitosanitar care provin din Spațiul Economic European ( 4 ). În temeiul articolului 4 din acest decret, „autorizația de introducere pe piață a produsului introdus pe teritoriul francez poate fi refuzată sau retrasă […] pentru motive legate de protecția sănătății umane și animale, precum și de protecția mediului; […] pentru lipsa de identitate, în sensul articolului 1, cu produsul de referință […]”.

12. Anexa la Ordinul din 17 iulie 2001 de punere în aplicare a Decretului nr. 2001-317 de stabilire a unei proceduri simplificate de AIP în cadrul importului paralel de produse de uz fitosanitar ( 5 ) prevede că orice solicitant al unei AIP trebuie să furnizeze, printre altele, informații cu privire la: „[d]enumirea comercială propusă în Franța pentru produsul care face obiectul cererii”.

III — Acțiunea principală și cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare

13. Acțiunile principale au la origine litigiile între viticultorii stabiliți în Languedoc-Roussillon, regiune frontalieră cu Spania, și DRAF.

A — Cazul domnului Escalier (cauza C-260/06)

14. La 6 mai 2003, funcționarii DRAF au efectuat un control la spațiile de depozitare a produselor antiparazitare pentru uz agricol, originare din Spania, de pe domeniul exploatat de către domnul Escalier și au întocmit un proces-verbal pentru delictele de utilizare și deținere în vederea utilizării a unor astfel de produse care nu beneficiau de o AIP. La 7 ianuarie 2004, DRAF a ajuns la concluzia că se impune declanșarea unei proceduri penale împotriva domnului Escalier. La 15 iunie 2005, tribunal de grande instance de Carcassonne l-a declarat pe domnul Escalier vinovat de delictele menționate mai sus și l-a condamnat la plata unei amenzi de 1500 de euro, cu suspendare. Tribunalul a dispus, de asemenea, publicarea în extras a hotărârii în ziare regionale, pe cheltuiala condamnatului. Domnul Escalier a făcut apel împotriva acestei hotărâri în fața cour d’appel de Montpellier.

B — Cazul domnului Bonnarel (cauza C-261/06)

15. La 17 aprilie 2003, funcționarii DRAF au efectuat un control la spațiile de depozitare a produselor antiparazitare pentru uz agricol, originare din Spania, de pe domeniul exploatat de către domnul Bonnarel și au întocmit un proces-verbal de punere sub sechestru a unor astfel de produse care nu beneficiau de o AIP. La 2 iulie 2003 a fost întocmit un proces-verbal în care se constata delictul de deținere în vederea utilizării a acestor produse. DRAF ajuns la concluzia că se impune declanșarea unei proceduri penale împotriva domnului Bonnarel. La 15 iunie 2005, tribunal de grande instance de Carcassonne l-a declarat pe domnul Bonnarel vinovat de delictul menționat mai sus și l-a condamnat la plata unei amenzi de 1500 de euro, cu suspendare. Tribunalul a dispus de asemenea publicarea în extras a hotărârii în ziare regionale, pe cheltuiala condamnatului. Domnul Bonnarel a făcut apel împotriva acestei hotărâri în fața cour d’appel de Montpellier.

C — Întrebări preliminare

16. Cour d’appel de Montpellier a constatat următoarele: procedura de obținere a AIP, definită de către legiuitorul francez, ar avea drept scop să asigure că nu sunt introduse pe piață produse care prezintă riscuri și pericole pentru om, animale și mediu; procedura de autorizare simplificată are drept obiectiv să concilieze principiul liberei circulații în cadrul Comunității cu necesitatea de a permite fiecărui stat membru să asigure protecția sănătății publice și a mediului având în vedere, în special, condițiile specifice locale; Directiva 91/414 nu ar face nicio distincție între importurile paralele în scopuri comerciale și cele ale particularilor în scopuri private pentru uzul strict personal al acestora; Curtea a decis, în Hotărârea Comisia/Franța ( 6 ), că, în ceea ce privește importurile personale de medicamente, care s-ar deosebi de importurile comerciale, autorităților franceze le revine sarcina de a adopta o procedură de autorizare adaptată specificității acestor importuri; Curtea, în Hotărârea British Agrochemicals Association ( 7 ), indică la punctul 31 că atunci când importul într-un stat membru al unui produs de uz fitosanitar care beneficiază de o AIP eliberată într-un alt stat membru în conformitate cu prevederile Directivei 91/414 constituie un import paralel în raport cu un produs de uz fitosanitar care beneficiază deja de o AIP în statul membru de import, prevederile directivei referitoare la procedura de eliberare a unei AIP nu ar putea să se aplice. Cour d’appel de Montpellier a hotărât, astfel, să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții întrebările următoare: „1) În cazul în care un stat membru supune importul unui produs de uz fitosanitar provenind dintr-un alt stat membru în care produsul beneficiază deja de o autorizație de introducere pe piață, eliberată conform Directivei [91/414], unei proceduri simplificate de autorizare de introducere pe piață în scopul de a verifica îndeplinirea de către produsul importat a condițiilor de identitate stabilite de Hotărârea British Agrochemicals Association, citată anterior, acest stat membru are dreptul să opună unui operator respectiva procedură de autorizare simplificată în condițiile în care: — importatorul este un agricultor care importă produsul numai pentru nevoile exploatației sale agricole, care sunt multiple, dar limitate cantitativ și, prin urmare, nu procedează la introducerea pe piață a acestui produs, în sensul comercial pe care îl implică această noțiune; — procedura simplificată de AIP echivalentă cu autorizația de import este personală pentru fiecare operator/distribuitor constrâns să denumească produsul importat cu propria sa marcă și supusă unei taxe de 800 de euro? 2) În cazul unui răspuns negativ la această primă întrebare, Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, referitoare la importurile personale de medicamente efectuate de particulari este aplicabilă în cazul produselor de uz fitosanitar importate de agricultori numai pentru nevoile exploatațiilor agricole ale acestora?”

IV — Observații prezentate Curții

A — Cu privire la prima întrebare preliminară

17. Domnii Escalier și Bonnarel consideră că reglementarea franceză ar fi contrară jurisprudenței Curții din cauza Kohlpharma ( 8 ), în măsura în care aceasta impune ca produsele de uz fitosanitar importate să fie fabricate de către aceeași societate care fabrică produsele de referință în Franța.

18. Necesitatea unei AIP individuale pentru importuri personale realizate de către agricultori exclusiv pentru producțiile vegetale ale acestora ar fi disproporționată în raport cu condițiile necesare pentru obținerea acestei autorizații, în special pentru că nu se face nicio distincție între importurile paralele în scopuri comerciale și importurile personale și pentru că agricultorii trebuie să respecte aceleași obligații ca și distribuitorii, în ceea ce privește taxa de 800 de euro și înregistrarea unei noi denumiri comerciale.

19. Mijloacele utilizate de către autoritățile franceze pentru a stabili identitatea produsului pentru care se solicită o AIP cu produsul de referință ar fi cu atât mai disproporționate cu cât nu ar exista niciun produs de uz fitosanitar autorizat în alt stat membru, în special în Spania, care să nu poată fi utilizat în Franța din motive legate de condițiile specifice agricole, fitosanitare și de mediu, în special climatice, sau din motive referitoare la protecția sănătății umane și animale, precum și a mediului. Comisia Comunităților Europene ar fi elaborat, la 12 iulie 2006, o propunere de regulament ( 9 ) care ar elimina noțiunea de AIP națională în beneficiul noțiunii de AIP zonală prin aplicarea obligatorie a principiului de recunoaștere reciprocă de către toate statele membre care fac parte din aceeași zonă.

20. Potrivit guvernului francez, articolele 28 CE și 30 CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun, atunci când un stat membru subordonează importul unui produs de uz fitosanitar unei proceduri simplificate de AIP, ca statul membru să impună această procedură unui agricultor care importă acest produs numai pentru propria exploatație și în cantitate limitată.

21. Guvernul francez, precum și guvernul finlandez susțin că faptul că agricultorii care importă produse de uz fitosanitar pentru a le utiliza pe propriile exploatații fac obiectul unei proceduri simplificate de AIP, precum cea prevăzută în Franța prin Decretul din 4 aprilie 2001, pare a fi justificat în raport cu obiectivele de protecție a sănătății umane și animale, precum și de protecție a plantelor și a mediului. Într-adevăr, nu există nicio diferență între agricultorii care importă produsele de uz fitosanitar pentru a le utiliza pe propriile exploatații și societățile comerciale care efectuează importuri. Verificările care trebuie efectuate în legătură cu un produs importat pentru a stabili că este identic cu produsul de referință ar fi aceleași în toate cazurile. Ar trebui ca aceste produse potențial periculoase să nu fie utilizate fără a se efectua o verificare a siguranței, a utilizărilor, a condițiilor de utilizare și a etichetării acestora care ar trebui realizată în limba franceză, ceea ce ar fi permis în temeiul articolului 16 alineatul (5) din Directiva 91/414. Efectele acestor produse nu s-ar limita doar la suprafața exploatației unui agricultor, ci se pot extinde dincolo de limitele exploatației sale și se pot răspândi în toată zona învecinată. În plus, aceste produse ar fi aplicate pe produse vegetale care sunt ulterior livrate pentru consumul uman sau animal, dincolo de limitele exploatației agricole. Mai mult, un produs autorizat într-un stat membru nu ar fi în mod necesar autorizat în aceleași condiții în Franța, deoarece fiecare produs prezintă pericole diferite în funcție de biotopul în care este introdus.

22. Fără procedura simplificată de AIP nu ar fi posibilă garantarea faptului că produsele importate de către un agricultor numai pentru necesitățile exploatației sale nu prezintă un pericol pentru sănătatea publică și pentru mediu. În plus, cerințele procedurii simplificate în cauză nu sunt excesive. În ceea ce privește plata unei taxe de 800 de euro, aceasta ar fi justificată prin faptul că administrația competentă examinează în mod sistematic fiecare dosar și efectuează verificări documentate pe lângă omologii lor străini.

23. Potrivit guvernului francez și guvernului olandez, instanța de trimitere se referă în mod greșit, în prima întrebare adresată, la obligația importatorului de a denumi acest produs cu o marcă proprie. Anexa la Ordinul din 17 iulie 2001 s-ar limita, la rubrica „identificarea franceză a importului”, la a solicita furnizarea „denumirii comerciale propuse în Franța pentru produsul care face obiectul cererii”.

24. Guvernele finlandez, elen și olandez, referindu-se la articolul 3 alineatul (1) sau alineatul (4) din Directiva 91/414, consideră că un stat membru are dreptul de a impune aplicarea unei proceduri simplificate de AIP în cazul unui import paralel de produse de uz fitosanitar pentru nevoile unei exploatații agricole.

25. Guvernele finlandez și olandez fac trimitere la punctele 26-31 din Hotărârea British Agrochemicals Association, citată anterior, care ar fi arătat că, deși Directiva 91/414 nu se aplică importurilor paralele, aceleași obiective de protecție a sănătății umane și animale, precum și a mediului care au stat la baza adoptării acestei directive sunt de asemenea valabile pentru importurile paralele.

26. Potrivit guvernului elen, având în vedere articolul 9 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 91/414, precum și jurisprudența Curții, o dispoziție națională care impune, în mod sistematic, unui agricultor procedura de AIP pentru un produs de uz fitosanitar care a fost supus deja cu succes acestei proceduri, coroborată cu costul ridicat al acesteia, ar putea fi considerată contrară principiului proporționalității.

27. Potrivit guvernului olandez, observația instanței de trimitere conform căreia agricultorul nu efectuează introducerea pe piață a produsului respectiv, în sensul comercial pe care îl implică această noțiune, nu este relevantă. Prin „introducere pe piață” se înțelege „[orice] plasare, cu titlu oneros sau gratuit” (articolul 2 punctul 10 din Directiva 91/414), cu atât mai mult cu cât o parte din produs ar putea fi revândută. Spre deosebire de medicamente, care sunt eliberate pe bază de rețetă, cantitatea de produse de uz fitosanitar pe care un agricultor o utilizează efectiv pentru propriile nevoi este dificil de controlat.

28. În ceea ce privește eventuala încălcare a principiului proporționalității, guvernul olandez susține că verificarea efectuată de către statul membru de import ar fi, pe de o parte, necesară pentru ca sistemul de autorizații instituit de Directiva 91/414 să poată funcționa și pentru ca obligația de control pe care o au statele membre, în conformitate cu prevederile articolului 17 din directiva menționată anterior, să fie efectivă și, pe de altă parte, admisă de jurisprudența Curții în cauza British Agrochemicals Association, citată anterior. Instanța de trimitere ar trebui să determine dacă valoarea cheltuielilor reale nu este prea mare și dacă există un raport rezonabil între taxa solicitată și serviciile oferite. În speță, nu ar fi cert că suma de 800 de euro reprezintă o taxă mare în raport cu avantajele obținute din importul paralel, și anume o economie de 30-40 % din 30000 sau, respectiv, 12000 de euro pe an și având în vedere că autorizația este valabilă mai mulți ani.

29. Comisia propune Curții să răspundă că articolul 28 CE se opune faptului ca importul paralel al unui produs de uz fitosanitar să facă obiectul unei proceduri de autorizare prealabilă, în situația în care acest produs de uz fitosanitar a făcut deja obiectul unei autorizații de import paralel, eliberată unui alt operator. Securitatea, eficacitatea și calitatea produselor care beneficiază deja de o AIP eliberată unui alt titular ar fi deja stabilite. O procedură de autorizare prealabilă nu ar trebui să se aplice fiecărui lot de produse de uz fitosanitar care fac obiectul unui import paralel, ci ar trebui să acopere un ansamblu de operațiuni materiale de import. Controlul efectuat asupra fiecărei operațiuni materiale de import nu ar putea fi decât restrâns.

30. Comisia admite că utilizarea unui produs de uz fitosanitar ar putea dăuna nu numai utilizatorului – precum un medicament –, dar și altor persoane, animalelor și mediului. Această considerație ar putea să justifice, eventual, în anumite cazuri, faptul ca importul personal și, prin urmare, utilizarea de produse de uz fitosanitar să fie subordonate unui sistem de autorizare prealabilă puțin mai strict decât cel aplicabil, eventual, importului personal de medicamente pentru uz uman, atunci când produsul de uz fitosanitar nu este acoperit de o AIP în statul membru de import. Cu toate acestea, nu aceasta este ipoteza avută în vedere de prezentele cauze. În cazul produselor de uz fitosanitar, ca și în cazul medicamentelor de uz uman, un import personal, în cantitate limitată, ar fi mai puțin susceptibil să aducă prejudicii în comparație cu un import comercial. Prin urmare, ar fi absolut logic ca, în cazul importurilor personale de produse de uz fitosanitar, precum și în cazul importurilor personale de medicamente de uz uman, să se aplice un regim de autorizare prealabilă, când acesta este justificat, mult mai simplu decât cel aplicabil importurilor comerciale.

31. Simpla impunere a unei autorizații prealabile pentru importul paralel personal de produse de uz fitosanitar ar constitui o măsură cu efect echivalent, în sensul articolului 28 CE, deoarece ar împiedica importul preconizat atât timp cât autorizația prealabilă nu este obținută și ar genera o sarcină administrativă care ar putea descuraja potențialul importator să efectueze această operațiune. Situația ar fi aceeași atunci când, ca în prezenta cauză, această procedură ar fi costisitoare pentru persoana care o utilizează și chiar susceptibilă de a anula interesul economic al acestei operațiuni.

B — Cu privire la a doua întrebare preliminară

32. Guvernul francez propune să se răspundă negativ la a doua întrebare adresată de către instanța de trimitere, datorită specificității produselor de uz fitosanitar și faptului că importurile realizate de către un agricultor exclusiv pentru nevoile exploatației sale ar putea să nu fie considerate importuri efectuate în scopuri personale, ci importuri efectuate în scopuri comerciale. Guvernul francez subliniază că Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, care este vizată de întrebare, se referă la importuri de medicamente de uz uman prescrise de către un medic și a căror utilizare este strict personală. Efectele acestor produse rămân, prin urmare, limitate la persoana care le utilizează. În schimb, în cazul produselor de uz fitosanitar, utilizarea produsului nu ar fi făcută sub responsabilitatea unui medic sau a unui farmacist și ar putea prezenta riscuri nu doar pentru agricultorul vizat, ci și pentru celelalte persoane, pentru animale, pentru plante și pentru mediu. De altfel, în cadrul acestei hotărâri s-a făcut o distincție între importurile de medicamente efectuate în scop personal și cele efectuate în scop comercial. Or, spre deosebire de o persoană care importă medicamente în scopuri personale, un agricultor care importă produse de uz fitosanitar numai pentru nevoile exploatației sale ar efectua acest import în scopuri comerciale. În plus, în cazul în care este necesară retragerea sau rechemarea acestor produse, ar fi extrem de dificil să se identifice traseul acestora în cazul în care Curtea ar extinde această jurisprudență și la produsele de uz fitosanitar.

33. Guvernele elen și olandez consideră că nu este necesar să se răspundă la cea de a doua întrebare. În orice caz, acestea susțin, ca de altfel și guvernul finlandez, aceleași considerații ca și guvernul francez în ceea ce privește diferențele dintre medicamentele care sunt prescrise de către un medic și a căror utilizare este strict personală și produsele de uz fitosanitar care sunt periculoase atât pentru mediu, cât și pentru consumatorul produselor tratate.

34. Comisia consideră că a doua întrebare preliminară nu este diferită de prima întrebare preliminară.

V — Observații preliminare

35. Conform articolului 28 CE, în comerțul dintre statele membre sunt interzise restricțiile cantitative la import, precum și orice măsuri cu efect echivalent. Constituie o măsură cu efect echivalent orice măsură de natură să constituie, direct sau indirect, efectiv sau potențial, un obstacol în calea comerțului intracomunitar ( 10 ). Cu toate acestea, articolul 30 CE admite posibilitatea impunerii de interdicții sau de restricții justificate pe motive de „protecție a sănătății și a vieții persoanelor și a animalelor sau de conservare a plantelor”. Curtea a indicat astfel că protecția mediului constituie o exigență imperativă care ar putea limita aplicarea articolului 28 CE ( 11 ). Cu toate acestea, principiul proporționalității, care este fundamentul ultimei teze a articolului 30 CE, cere ca dreptul statelor membre de a interzice importul de produse din alte state membre să fie limitat la ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele de protecție a sănătății urmărite în mod legitim ( 12 ).

36. Astfel cum s-a arătat mai sus (punctul 8), Directiva 91/414 nu include nicio prevedere care să reglementeze în mod specific condițiile de acordare a AIP pentru produse de uz fitosanitar ( 13 ) în caz de importuri paralele. Inaplicabilitatea acestei directive în cazul importurilor paralele a fost indicată în mod clar de către Curte în Hotărârea Harpegnies ( 14 ) și confirmată, astfel cum a fost evidențiat de către instanța de trimitere (a se vedea punctul 16 din prezentele concluzii), de către Curte în Hotărârea British Agrochemicals Association ( 15 ).

37. Conform ultimei hotărâri menționate, atunci când există două AIP eliberate în conformitate cu Directiva 91/414, obiectivele de protecție a sănătății umane și animale, precum și a mediului, urmărite de directivă, nu se aplică în același mod. Într-o astfel de situație, aplicarea prevederilor acestei directive privind procedura de eliberare a unei AIP ar depăși ceea ce este necesar pentru a atinge aceste obiective și ar risca să intre în conflict, în mod nejustificat, cu principiul liberei circulații a mărfurilor, prevăzut la articolul 28 CE ( 16 ).

38. Curtea a precizat în continuare, în această hotărâre, condițiile de admisibilitate a unei astfel de proceduri simplificate de autorizare în ceea ce privește introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar. În afară de existența unei origini comune, în sensul că au fost fabricate de către aceeași societate sau de către o întreprindere conexă sau care lucrează sub licență, urmând aceeași formulă, cele două produse de uz fitosanitar în cauză, fără a fi întru totul identice, trebuie cel puțin să fi fost fabricate conform aceleiași formule, utilizându-se aceeași substanță activă, și trebuie să aibă aceleași efecte, ținând seama de diferențele care pot exista în ceea ce privește condițiile agricole, fitosanitare și de mediu, în special climatice, care influențează utilizarea produsului ( 17 ).

39. Ca urmare a acestei hotărâri, a fost stabilită de către guvernul francez o procedură simplificată în cadrul Decretului nr. 2001-317, care reia aceste condiții de admisibilitate, și al Ordinului din 17 iulie 2001.

VI — Apreciere

A — Cu privire la prima întrebare preliminară

1. Cu privire la prima parte a primei întrebări preliminare

40. Prima parte a primei întrebări preliminare urmărește să se precizeze dacă un stat membru poate impune o procedură simplificată de AIP unui agricultor care importă un produs de uz fitosanitar în cazul în care aceasta a efectuat importul exclusiv pentru necesitățile exploatației sale.

41. În opinia Comisiei, această cerință ar constitui o măsură cu efect echivalent, în sensul articolului 28 CE, impunând o sarcină administrativă care ar putea descuraja un astfel de importator.

42. Cu toate acestea, astfel cum s-a menționat anterior, dreptul francez, prin impunerea principiului unei proceduri simplificate de AIP, nu face decât să pună în aplicare verificarea, indicată ca fiind necesară prin Hotărârea British Agrochemicals Association, citată anterior, a existenței unei origini comune între produsul al cărui import este solicitat și produsul care beneficiază deja de o AIP în statul membru de import.

43. La rândul lor, domnii Escalier și Bonnarel invocă, printre altele, faptul că reglementarea franceză ar fi contrară jurisprudenței Curții în cauza Kohlpharma, citată anterior, în măsura în care această reglementare impune ca produsele de uz fitosanitar importate să fie fabricate de aceeași societate care fabrică produsele de referință în Franța.

44. Trebuie arătat, deși instanța de trimitere nu adresează întrebări Curții cu privire la criteriile de stabilire a identității produsului al cărui import este solicitat cu produsul de referință ( 18 ), că efectele acestei cauze, conform căreia absența originii comune a unui medicament deja autorizat și a unui medicament a cărui AIP este solicitată nu poate constitui, prin ea însăși, un motiv de refuz al AIP pentru cel de al doilea medicament ( 19 ), nu ar putea fi extinse la produsele de uz fitosanitar. În timp ce un medicament este prescris de către un medic sau cel puțin vândut de către un farmacist și ingerat de către un singur pacient, un produs de uz fitosanitar, precum cel care face obiectul acestei cauze, și anume un pesticid, se poate răspândi în natură atât pe calea aerului, cât și pe cale subterană. În plus, aceste pesticide vor fi utilizate pe produse vegetale destinate vânzării și consumului uman sau animal.

45. Or, periculozitatea produselor de uz fitosanitar este certă ( 20 ). Pentru ca o persoană să se convingă de acest lucru este de ajuns, de exemplu, să ia cunoștință de cel de-al șaselea program de acțiune pentru mediu, care vizează în special minimizarea riscurilor legate de utilizarea pesticidelor, consolidarea controlului utilizării și al distribuției de pesticide și favorizarea înlocuirii celor mai periculoase substanțe active cu substanțe mai sigure, inclusiv cu substanțe care nu sunt chimice ( 21 ), sau de literatura din acest domeniu ( 22 ).

46. Prin urmare, faptul că un stat solicită unui importator, chiar dacă este vorba despre un viticultor care nu va folosi acest produs decât pentru a-l răspândi pe terenurile sale, să înainteze o cerere de AIP simplificată este justificat. Desigur, produsul nu este în mod direct comercializat, pentru că nu este revândut, dar participă la un proces comercial, deoarece produsele vegetale pe care se aplică pesticidele vor fi ulterior comercializate. Curtea, în Cauza British Agrochemicals Association, nu a făcut, de altfel, nicio diferență în funcție de scopul importului sau de statutul solicitantului, pentru că riscurile care decurg din utilizarea de produse de uz fitosanitar rămân în toate cazurile aceleași.

47. La argumentul domnilor Escalier și Bonnarel, care arată că nu ar exista niciun produs de uz fitosanitar autorizat în alt stat membru, și în special în Spania, care să nu poată fi utilizat în Franța și care menționează elaborarea de către Comisie a unei propuneri de regulament ( 23 ) care ar înlocui noțiunea de AIP națională cu noțiunea de AIP zonală, se poate răspunde că, în orice caz, noțiunile de AIP „națională” și „zonală” nu sunt identice. O AIP zonală, care acoperă un teritoriu mai mare, ar implica luarea în considerare a specificului regiunilor vizate, în timp ce o AIP națională nu ia în considerare decât caracteristicile propriului teritoriu.

2. Cu privire la a doua parte a primei întrebări preliminare

48. A doua parte a primei întrebări preliminare urmărește să se stabilească dacă procedura simplificată de autorizare de import trebuie să fie personală, dacă importatorului i se poate impune să denumească produsul importat cu o marcă proprie și să achite o taxă de 800 de euro. Această parte se axează pe problematica proporționalității a ceea ce i se poate solicita unui agricultor care importă un produs de uz fitosanitar pentru necesitățile personale, în condițiile în care există deja în statul de import un produs de referință autorizat.

a) Cu privire la necesitatea unei autorizații personale

49. Periculozitatea produselor de uz fitosanitar, care a fost menționată anterior, justifică faptul ca fiecare import să facă obiectul unei declarații și al unei autorizații, chiar dacă acest import este destinat unui utilizator unic. Într-adevăr, responsabilitatea utilizării unui astfel de produs nu poate fi lăsată la aprecierea unui simplu utilizator, ci trebuie să facă obiectul unei autorizări de către autoritățile publice.

50. De altfel, un stat membru trebuie să dețină informații privind toate produsele de uz fitosanitar care se găsesc pe teritoriul acestuia, în special pentru că acesta trebuie, în temeiul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 91/414, „[c]el puțin la încheierea fiecărui trimestru [să informeze] în scris, în termen de o lună, celelalte state și Comisia cu privire la toate produsele de uz fitosanitar autorizate sau retrase, […] indicând cel puțin: numele sau denumirea firmei posesorului de autorizație, denumirea comercială a produsului de uz fitosanitar — tipul preparatului —, denumirea și conținutul fiecărei substanțe active pe care o conține, […] dacă este cazul, motivele retragerii autorizației”. Alineatul (2) prevede de asemenea că „[f]iecare stat membru stabilește o listă anuală a produselor de uz fitosanitar autorizate pe teritoriul său, pe care o comunică celorlalte state membre și Comisiei”. De altfel, autorizațiile nu sunt acordate decât pentru o durată determinată de maximum 10 ani [articolul 4 alineatul (4)], iar autorizațiile pot fi reexaminate în orice moment [articolul 4 alineatul (5)]. Un stat membru poate, în plus, să autorizeze produse doar pe o perioadă provizorie (articolul 8). De altfel, dacă un stat membru decide retragerea unui produs de uz fitosanitar, acesta trebuie să dețină informații privind toate produsele similare care se regăsesc pe teritoriul său, pentru a putea să retragă toate aceste produse.

51. Guvernele finlandez și elen au indicat, în observațiile prezentate, că, în opinia lor, un stat membru are dreptul să solicite aplicarea unei proceduri simplificate de AIP în cazul unui import paralel de produse de uz fitosanitar pentru nevoile unei exploatații agricole, ceea ce lasă să se înțeleagă că sistemele juridice ale acestora impun o astfel de obligație. Situația este aceeași ( 24 ), de exemplu, în Regatul Unit ( 25 ) și în Slovenia ( 26 ).

b) Cu privire la întrebarea referitoare la proporționalitatea obligației de desemnare a unei denumiri comerciale

52. Dacă importul de pesticide de către viticultori în vederea aplicării acestora pe produse vegetale destinate vânzării face parte în mod incontestabil dintr-o activitate comercială, trebuie subliniat faptul că, în acest caz, pesticidele nu sunt destinate ele însele vânzării. Prin urmare, desemnarea unei denumiri comerciale nu este deloc justificată.

53. În această privință, este interesant de subliniat faptul că o astfel de desemnare nu este obligatorie, de exemplu, în Regatul Unit, unde importatorul se poate mulțumi cu utilizarea denumirii comerciale sub care este înregistrat produsul în statul de proveniență ( 27 ).

54. În speță, nici guvernul finlandez, nici guvernul elen și nici guvernul olandez nu susțin că ar fi necesară desemnarea unei denumiri comerciale pentru un import în vederea unei utilizări strict personale.

55. Guvernul francez, susținut în special cu privire la acest aspect de către guvernul olandez (a se vedea punctul 23 din prezentele concluzii), arată, dimpotrivă, că dreptul francez nu impune deloc această obligație în această ipoteză. Prin urmare, instanța de trimitere ar fi interpretat în mod eronat aspectul privind denumirea produsului importat.

c) Cu privire la întrebarea referitoare la proporționalitatea obligației de achitare a unei taxe de 800 de euro

56. Obligația de a achita o taxă prea mare înainte de importul unui produs de uz fitosanitar poate fi descurajantă. Aceasta poate, așadar, să împiedice, direct sau indirect, efectiv sau potențial, importurile și, prin urmare, efectul util al articolului 28 CE. Conform calculelor guvernului olandez, suma de 800 de euro nu ar reprezenta o taxă prea mare în raport cu economia care poate fi realizată prin import. Utilitatea acestui calcul se dovedește totuși redusă, dat fiind că taxa respectivă nu este proporțională cu economiile eventual realizabile, ci cu cheltuielile aferente verificărilor pe care autoritățile statale trebuie să le efectueze pentru a analiza identitatea produsului al cărui import este solicitat cu produsul de referință. Or, în cadrul unui import paralel, nu este vorba despre realizarea unor teste științifice, ci numai despre verificarea identității produsului cu produsul de referință. Pentru a respecta principiul proporționalității, o astfel de taxă nu ar trebui să depășească costul real al verificării identității produsului al cărui import este solicitat cu produsul de referință.

57. Guvernul francez susține că suma de 800 de euro ar fi justificată prin faptul că administrația efectuează verificări documentate pe lângă omologii săi străini. Or, chiar principiul importului paralel presupune că verificarea identității produsului al cărui import este solicitat nu trebuie realizată în raport cu produsul de origine, ci cu „produsul de referință”, adică cu produsul importat deja ( 28 ).

58. Cu titlu comparativ ( 29 ), este interesant de subliniat faptul că în Regatul Unit costurile diferă după cum importul paralel este efectuat pentru a fi utilizat în scopuri personale sau în scopuri comerciale ( 30 ). În Slovenia, deși costurile sunt același indiferent de scopul în care este efectuat importul, costurile, chiar dacă anuale, sunt de numai 17,73 euro ( 31 ).

59. Prin urmare, la prima întrebare trebuie să se răspundă că un stat membru are dreptul să impună o procedură simplificată de AIP, în cadrul unui import paralel, unui agricultor care importă un produs de uz fitosanitar numai pentru nevoile exploatației sale agricole. Această autorizare, personală pentru fiecare importator, nu ar putea fi totuși condiționată de denumirea unui produs importat printr-o marcă proprie importatorului și supusă plății unei taxe care depășește costul real de verificare a identității produsului al cărui import este solicitat cu produsul de referință.

B — Cu privire la a doua întrebare preliminară

60. A doua întrebare preliminară vizează să se stabilească dacă Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, referitoare la importurile personale de medicamente de către particulari, se poate transpune în cazul produselor de uz fitosanitar importate de către agricultori numai pentru nevoile exploatațiilor agricole ale acestora.

61. În această cauză, Republica Franceză a fost condamnată tocmai pentru că supunea unei proceduri de autorizare prealabilă importurile personale, care nu erau transportate personal, de medicamente homeopatice prescrise legal în Franța și înregistrate în alt stat membru.

62. Astfel cum s-a menționat la punctele 44 și 45 de mai sus, medicamentele prescrise de către un medic unui pacient unic nu pot fi comparate cu produsele de uz fitosanitar utilizate pe produse vegetale care sunt destinate vânzării.

63. Prin urmare, la a doua întrebare trebuie să se răspundă că Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, referitoare la importurile personale de medicamente de către persoane particulare, nu poate fi transpusă în cazul produselor de uz fitosanitar importate de către agricultori numai pentru nevoile exploatațiilor agricole ale acestora.

VII — Concluzie

64. Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările adresate de către cour d’appel de Montpellier după cum urmează: „1) Un stat membru are dreptul să impună o procedură simplificată de autorizare de introducere pe piață, în cadrul unui import paralel, unui agricultor care importă un produs de uz fitosanitar numai pentru nevoile exploatației sale agricole. Această autorizare, personală pentru fiecare importator, nu poate fi totuși condiționată de denumirea unui produs importat printr-o marcă proprie importatorului și supusă plății unei taxe care depășește costul real de verificare a identității produsului al cărui import este solicitat cu produsul de referință. 2) Hotărârea Curții din 26 mai 2005, Comisia/Franța (C-212/03), referitoare la importurile personale de medicamente de către particulari, nu poate fi transpusă în cazul produselor de uz fitosanitar importate de către agricultori numai pentru nevoile exploatațiilor agricole ale acestora.”

( 1 ) Limba originală: franceza.

( 2 ) JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30.

( 3 ) Journal officiel de la République française din 7 mai 1994, p. 6683.

( 4 ) Journal officiel de la République française din 14 aprilie 2001, p. 5811. Text codificat în articolele R.253-52-R.253-55 din Codul rural.

( 5 ) Journal officiel de la République française din 27 iulie 2001, p. 12091.

( 6 ) Hotărârea din 26 mai 2005 (C-212/03, Rec., p. I-4213).

( 7 ) Hotărârea din 11 martie 1999 (C-100/96, Rec., p. I-1499).

( 8 ) Hotărârea din 1 aprilie 2004 (C-112/02, Rec., p. I-3369).

( 9 ) 2006/0136 (COD) — COM (2006) 388 final. Anexa 1 privind definirea zonelor de autorizare a produselor de uz fitosanitar definește o zonă C — sud care include atât Franța și Spania, cât și Portugalia, Grecia, Italia, Cipru și Malta.

( 10 ) Hotărârea Curții din 11 iulie 1974, Dassonville (8/74, Rec., p. 837), și Hotărârea din 20 februarie 1979, Rewe-Zentral, cunoscută sub numele „Cassis de Dijon”, (120/78, Rec., p. 649).

( 11 ) Hotărârea Curții din 20 septembrie 1988 (Comisia/Danemarca, 302/86, Rec., p. 4607, punctul 9). Astfel, obligația impusă de o legislație națională producătorilor și importatorilor, în cadrul unui sistem care nu permite comercializarea berii și a băuturilor răcoritoare decât în ambalaje care ar putea fi reutilizate, de creare a unui sistem de garanție și de colectare a ambalajelor goale trebuie să fie considerată ca fiind necesară pentru atingerea obiectivelor care trebuie realizate în ceea ce privește protecția mediului, astfel încât limitările care rezultă pentru libera circulație a mărfurilor nu au un caracter disproporționat (punctul 13).

( 12 ) Hotărârea din 14 iulie 1983, Sandoz (174/82, Rec., p. 2445, punctul 18). O reglementare sau o practică națională nu poate beneficia de derogarea prevăzută la articolul 30 CE atunci când sănătatea și viața persoanelor pot fi protejate într-un mod la fel de eficace prin măsuri mai puțin restrictive față de schimburile intracomunitare [a se vedea, printre altele, Hotărârea din 10 septembrie 2002, Ferring (C-172/00, Rec., p. I-6891, punctul 34), și Hotărârea din 8 mai 2003, Paranova Läkemedel și alții (C-15/01, Rec., p. I-4175, punctul 24)].

( 13 ) Cu privire la introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar, a se vedea Kraus, V., Die Zweitanmelderproblematik im Pflanzenschutzrecht, Diss., Frankfurt am Main 1993, p. 1-5; de același autor, Nationale Marktzugangsbeschränkungen für Pflanzenschutzmittelimporte, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 1997, Heft 11, p. 331-334, Fluck, J., Konsequenzen der europäischen Wirkstoffzulassung für bestandkräftige deutsche Pflanzenschutzmittel-Zulassungen, Europarecht 1999, Heft 5, p. 687-696, Fischer, K., Ursprungsidentität bei Arzneimittelzulassung, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 2004, Heft 17, p. 530-533, și Die Erteilung einer Verkehrsfähigkeitsbscheinigung beim Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln, Berlin 2006, Köpl, C., și Fredel, A., Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln, Neue Zeitschrift für Verwaltungsrecht 2004, Heft 5, p. 569-572; Quart, P. E., EU-Parallelimporte von Pflanzenschutzmitteln, Wettbewerb in Recht und Praxis 2005, Heft 3, p. 323-330, Koof, P., Welche gesetzlichen Rahmenbedingungen braucht der Pflanzenschutz- und Generikahandel in der Europäischen Union unter den Anforderungen des globalen Marktes?, Agrar- und Umweltrecht 2005, Heft 11, p. 349-357, Bouveresse, A., Commentaire, Autorisation de mise sur le marché, Revue mensuelle LexisNexis JurisClasseur, 2005, p. 19-20, Berr, C.-J., Retrait d’une autorisation de mise sur le marché, Revue trimestrielle LexisNexis JurisClasseur 2006, p. 678-679, Erlbacher, F., Neueste Rechtsprechung der Europäischen Gerichte in den Bereichen Landwirtschaft, Fischerei, Tiergesundheit und Pflanzenschutz (2. Halbjahr 2006), Argrar- und Umweltrecht 2007, Heft 2, p. 46.

( 14 ) Hotărârea din 17 septembrie 1998 (C-400/96, Rec., p. I-5121, punctul 8, privind produse care nu au fost încă introduse pe piață în statul membru de import și care arată că: „atât procedura instituită prin articolul 4, cât și cea instituită prin articolul 8 din directivă vizează numai cazul primei cereri de autorizare a unui produs de uz fitosanitar care nu a fost încă autorizat în statul membru în care autorizația este solicitată”).

( 15 ) Hotărâre citată anterior, punctul 31.

( 16 ) Hotărâre citată anterior, punctul 32.

( 17 ) Hotărârea British Agrochemicals Association, citată anterior, punctul 40.

( 18 ) Trebuie notat faptul că noțiunea de criterii de identitate face obiectul acțiunii în neîndeplinirea obligațiilor Comisia/Franța, C-201/06. În această cauză, în prezent aflată pe rolul Curții, Comisia consideră că, prin faptul că solicită o „origine comună” (identitate de fabricare) a produsului de uz fitosanitar care face obiectul unui import paralel și a produsului de referință, Republica Franceză nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE.

( 19 ) Hotărârea Kohlpharma, citată anterior, punctul 21.

( 20 ) Directiva 91/414 prevede astfel, în cadrul celui de al nouălea considerent, că „dispozițiile care prevăd autorizarea trebuie să asigure un nivel ridicat de protecție, care trebuie să evite în special autorizarea produselor de uz fitosanitar ale căror riscuri pentru sănătate, pentru apele subterane și pentru mediu nu au fost cercetate în mod corespunzător; întrucât obiectivul de ameliorare a producției vegetale nu trebuie să afecteze sănătatea umană, animală și a mediului”.

( 21 ) Articolul 7 litera (c) din Decizia nr. 1600/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iulie 2002 de stabilire a celui de-al șaselea program comunitar de acțiune pentru mediu (JO L 242, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 247). Comunicarea Comisiei cu privire la acest al șaselea program (COM 2001, 31 final, p. 47) indică astfel că „unui grup de substanțe chimice trebuie să i se acorde o atenție specială: pesticidelor (adică produsele de uz fitosanitar și biocidele). Acestea pot afecta sănătatea umană prin contaminarea apelor subterane, a solului, a produselor alimentare și chiar a aerului. Lacunele din datele actuale privind acest aspect creează dificultăți în a preciza amploarea și tendințele problemei, dar probele sunt suficiente pentru a sugera că problema este gravă și că se amplifică. Contaminarea apelor subterane este un aspect care îngrijorează în mod deosebit. În medie, 65 % din apa potabilă europeană este furnizată din ape subterane și, chiar după adoptarea de măsuri corective pentru a evita și mai mult contaminarea, durează foarte mult timp ca apele subterane să recapete nivelurile acceptabile de calitate. Contaminarea produselor noastre alimentare reprezintă, de asemenea, o sursă de îngrijorare, precum și dovezile de acumulare continuă a anumitor pesticide în plante și animale, cu repercusiunile sale asupra sănătății și asupra capacității de a se înmulți ale acestora”.

( 22 ) Astfel, în ceea ce privește teritoriul francez, trebuie notat faptul că un articol din ziarul Le Monde (Auzanneau, M., 12 iunie 2007) furnizează următoarele informații: în opinia lui Veillerette, F. (coautor al lucrării Pesticides, Fayard, 2007), „[a]proape nouă sute de molecule pesticide sunt utilizate în Franța. Le regăsim peste tot, toată lumea se hrănește zilnic cu ele. Din cauza acestei omniprezențe, este dificil pentru oamenii de știință să indice sursele precise care prezintă riscuri — spre deosebire de o problemă delimitată precum amiantul”; în opinia lui Baldi, I. (conferențiar la Universitatea Bordeaux), care insistă asupra lipsei de rezultate științifice privind eventualele pericole legate de ingestia pesticidelor care se găsesc în alimente, „există în lume aproximativ treizeci de studii care arată toate o creștere a riscului de tumori cerebrale și alte zeci de studii care atestă o creștere a frecvenței celorlalte patologii”. De altfel, conform unui studiu francez, agricultorii, expuși foarte mult la pesticide, dar și persoanele care le utilizează pentru plantele de interior prezintă, conform statisticilor, un risc dublu în dezvoltarea de tumori pe creier (Medicină ocupațională și de mediu, http://oem.bmj.com/).

( 23 ) Regulamentul propus ar trebui să înlocuiască Directiva 91/414. Acesta vizează, în special, să limiteze utilizarea de elemente chimice în compoziția produselor de uz fitosanitar.

( 24 ) În schimb, în Germania, în situația actuală a dreptului, acest aspect rămâne incert. Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Curtea Administrativă de Apel din Baden-Württemberg) (VGH Baden-Württemberg, Urteil vom 23.1.2007 – Az. 4 S 1379/04 –, Juris) a hotărât totuși că, în conformitate cu o interpretare literală a legii privind protecția plantelor (Pflanzenschutzgesetz), pentru un import paralel personal este nevoie, de asemenea, de o AIP simplificată pentru ca să fie menținut standardul de securitate prevăzut de Directiva 91/414.

( 25 ) Plant Protection Products Regulations, 2005 (Statutory Instrument 2005/1435).

( 26 ) Articolul 32 bis din Legea privind produsele de uz fitosanitar (Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih, Uradni list Republike Slovenije, št. 35/2007, p. 5017).

( 27 ) Articolul 19 din Plant Protection Product Regulation, 2005.

( 28 ) Acest lucru este, de altfel, indicat clar în dreptul francez, deoarece Decretul din 4 aprilie 2001 prevede la articolul 1 că „identitatea produsului introdus pe teritoriul național cu produsul de referință este apreciată prin raportare la […]”.

( 29 ) În Germania, costurile pentru o AIP simplificată variază între 160 de euro (în cazul unei simple verificări a unui document) și 1840 de euro [Anlage Gebührenverzeichnis Nr. 5700 din „Verordnung über Kosten des Bundesamtes für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit und der Biologischen Bundesanstalt für Land- und Forstwirtschaft im Pflanzenschutzbereich (Pflanzenschutzmittel-Gebührenverordnung — PflSchMGebV)” in der Fassung der Bekanntmachung vom 9. März 2005, BGBl. I S. 744, geändert am 12. März 2007, BGBl. I S. 319] [articolul 2 alineatul 1 din Legea privind protecția plantelor și anexa care include un index al taxelor de redevență nr. 5700 privind ordinul ministerial care vizează cheltuielile Agenției federale pentru protecția consumatorilor și securității alimentare, precum și ale Agenției federale pentru agricultură și activități forestiere în domeniul protecției plantelor (Decret de redevențe în domeniul produselor de uz fitosanitar — PflSchMGebV), în versiunea publicată la 9 martie 2005, BGBl. I p. 744, modificată la 12 martie 2007, BGBl. I p. 319]. Aspectul privind costul unui import paralel al unui produs pentru o utilizare strict personală nu este totuși clar definit.

( 30 ) Costurile sunt totuși mari: puțin peste 700 de euro pentru un import paralel efectuat pentru a fi utilizat în scopuri personale și mult mai mult pentru un import paralel în vederea comercializării (aproximativ 1600 de euro), la care se adaugă, eventual, desemnarea unei mărci comerciale (aproximativ 450 de euro în plus). Costurile sunt explicate în următorul text: The Plant Protection Products (Fees) Regulations 2007, care a intrat în vigoare la 1 martie 2007 (http://www.opsi.gov.uk/SI/si2007/uksi_20070295_en.pdf).

( 31 ) Articolul 4 din Regulamentul privind costurile referitoare la autorizarea produselor de uz fitosanitar, analiza substanțelor active și eliberarea de permise pentru produsele de uz fitosanitar (Uredba o stroških v zvezi z registracijo fitofarmacevtskih sredstev, ocenjevanjem aktivnih snovi in izdajo dovoljenj za fitofarmacevtska sredstva, Uradni list Republike Slovenije, št. 36/2005).