ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Puterea unei autorități competente în materie de circulație pe un anumit drum de a limita utilizarea acestuia sau a unei părți din drumul respectiv la anumite tipuri de vehicule rezultă din articolul 6 din Legea din 1984, care, în versiunea aplicabilă litigiului principal, prevede: „1. Autoritatea competentă în materie de circulație pentru un drum din Greater London poate adopta un ordin în conformitate cu prezentul articol pentru a controla sau pentru a reglementa circulația rutieră și alte tipuri de circulație (inclusiv cea a pietonilor). Acest ordin poate fi adoptat în special (a) în unul dintre scopurile sau în legătură cu unul dintre aspectele menționate în anexa 1 la prezenta lege și (b) în toate celelalte scopuri menționate la articolul 1 alineatul (1) literele (a)-(g) din prezenta lege. 2. În ceea ce privește un drum pentru care autoritatea competentă în materie de circulație este Secretary of State [ministrul], competența de a adopta un ordin în sensul prezentului articol poate fi de asemenea exercitată, cu acordul acestuia, de autoritatea locală competentă în materie de circulație. 3. Orice ordin adoptat în temeiul prezentului articol poate fi adoptat pentru a se aplica: (a) oricărui sector aparținând de o autoritate locală, anumitor părți din sectorul respectiv sau anumitor locuri, drumuri sau părți de drumuri din acest sector; (b) întreaga zi sau în anumite intervale orare; (c) numai cu ocazii speciale sau în intervale orare speciale; (d) oricărui tip de circulație; (e) sub rezerva excepțiilor specificate în ordin sau determinate potrivit modalităților prevăzute în acesta.”
9

Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii prevede la articolul 6 alineatul (1): „Sub rezerva dispozițiilor articolului 7, referitoare la accesul liber la încadrarea în muncă al membrilor familiei sale, lucrătorul turc care este încadrat pe piața legală a muncii dintr‑un stat membru: — are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea permisului său de muncă la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă; — are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității ce trebuie acordată lucrătorilor din statele membre ale Comunității, să accepte o altă ofertă din partea unui angajator, la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru, în cadrul aceleiași profesii; — beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice activitate salariată, la alegerea sa.” [traducere neoficială]
17

În ceea ce privește obligația creditorului de a furniza consumatorilor o fișă de „informații standard la nivel european privind creditul de consum”, instanța de trimitere precizează că, în speță, o asemenea fișă nu a fost prezentată de CA CF. Această societate nu a furnizat nici înscrisuri referitoare la obligația sa de a furniza explicații și nici nu s‑a pronunțat cu privire la lipsa de documente justificative. Instanța de trimitere subliniază însă că o clauză standard figurează în contractul semnat de doamna Bakkaus, care are următorul cuprins: „Subsemnata Bakkaus Ingrid recunosc că am primit și am luat cunoștință de fișa de informații standard la nivel european”. Instanța menționată consideră că o astfel de clauză ar putea să genereze probleme în cazul în care ar urma să aibă ca efect răsturnarea sarcinii probei în detrimentul consumatorului. Aceeași instanță consideră că acest tip de clauză ar putea astfel să facă dificilă sau chiar imposibilă exercitarea de către consumator a dreptului de a contesta deplina executare a obligațiilor care incumbă creditorului.
4

Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264, denumite în continuare „Orientările din 2006”) precizează la punctul 24 că, „[p]entru a ține seama pe deplin de durata participării fiecărei întreprinderi la încălcare, cuantumul determinat în funcție de valoarea vânzărilor […] se multiplică cu numărul de ani de participare la încălcare. Perioadele mai mici de un semestru se consideră o jumătate de an; perioadele mai mari de șase luni, dar mai mici de un an, se calculează ca un an întreg”.
16

Articolul 34 alineatul 1 din decretul menționat desemnează persoanele abilitate să participe la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice și are următorul cuprins: „Sunt admise să participe la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice, indiferent de limitele expres indicate, următoarele persoane: a) executanții de lucrări individuali, inclusiv artizanii, societățile comerciale, societățile cooperative; b) consorțiile de societăți cooperative de producție și de lucrări […], precum și consorțiile de întreprinderi artizanale […]; c) consorțiile constituite, inclusiv ca întreprinderi în comun în sensul articolului 2615‑ter din Codul civil, între executanții de lucrări individuali, inclusiv artizani, societățile comerciale și societățile cooperative de producție și de muncă, potrivit dispozițiilor articolului 36; d) grupurile temporare de concurenți constituite din persoanele menționate la literele a), b) și c) […]; e) consorțiile obișnuite de concurenți menționate la articolul 2602 din Codul civil, constituite din persoanele amintite la literele a), b) și c) ale prezentului alineat, inclusiv ca o societate în sensul articolului 2615‑ter din Codul civil […]; e bis) asocierile de întreprinderi care aderă la un contract de rețea în sensul articolului 3 alineatul 4‑ter din Decretul‑lege nr. 5 din 10 februarie 2009 […]; f) persoanele care au încheiat un contract de grupare europeană de interes economic (GEIE) în sensul Decretului legislativ nr. 240 din 23 iulie 1991 […]; f bis) operatorii economici, în sensul articolului 3 alineatul 22, stabiliți în alte state membre și constituiți potrivit legislației în vigoare în respectivele lor țări.”
18

În ceea ce privește eliberarea unui „permis de familie SEE”, menționat la articolul 11 din Regulamentul din 2006, articolul 12 alineatele (1), (4) și (5) din acest regulament prevede: „(1) Funcționarul competent să examineze cererile de permis de intrare trebuie să elibereze un permis de familie SEE oricărei persoane care solicită un astfel de permis dacă această persoană este membru de familie al unui resortisant al SEE, iar (a) resortisantul SEE: (i) are reședința în Regatul Unit în conformitate cu prezentul regulament sau (ii) va sosi în Regatul Unit în termen de șase luni de la data solicitării și va fi, în momentul în care sosește în Regatul Unit, resortisant al SEE cu reședința în Regatul Unit în conformitate cu prezentul regulament și b) membrul de familie se va deplasa împreună cu resortisantul SEE în Regatul Unit sau se va alătura acestuia în Regatul Unit și (i) are reședința legală într‑un stat din SEE sau (ii) îndeplinește cerințele stabilite de normele în materie de imigrare (altele decât cele privind permisul de intrare) referitoare la permisiunea de a intra pe teritoriul Regatului Unit în calitate de membru de familie al unui resortisant SEE sau, în cazul descendenților direcți sau al ascendenților direcți ai soțului sau ai partenerului înregistrat, care se află în întreținerea acestuia, în calitate de membru de familie al soțului sau al partenerului înregistrat, în ipoteza în care resortisantul SEE sau soțul ori partenerul înregistrat este o persoană care este prezentă și este stabilită în Regatul Unit. (4) Permisul de familie SEE eliberat în temeiul prezentului articol se eliberează gratuit și în cel mai scurt termen posibil. (5) Cu toate acestea, permisul de familie SEE nu se eliberează în temeiul prezentului articol în cazul în care intrarea solicitantului sau a resortisantului SEE vizat pe teritoriul Regatului Unit trebuie să fie refuzată pentru motive de ordine publică, siguranță publică sau sănătate publică în conformitate cu articolul 21.”
8

Articolul 28 din Legea privind recuperarea creanțelor de întreținere în relațiile cu statele străine (Auslandsunterhaltsgesetz) din 23 mai 2011 (BGBl. 2011 I, p. 898, denumită în continuare „AUG”), intitulat „Concentrarea competențelor; puterea de reglementare”, prevede: „1) În cazul în care o parte nu are reședința obișnuită pe teritoriul național, competența de soluționare a cererilor formulate în materie de obligații de întreținere revine, în cazurile prevăzute la articolul 3 literele (a) și (b) din Regulamentul [nr. 4/2009], exclusiv Amtsgericht [tribunalul districtual] competent de la sediul Oberlandesgericht [tribunalul regional superior] în circumscripția căruia are reședința obișnuită pârâtul sau creditorul”. Pentru circumscripția Kammergericht (Berlin), este competent Amtsgericht Pankow‑Weißensee. 2) Guvernele landurilor sunt abilitate să transfere această competență, prin regulament, unui alt Amtsgericht din circumscripția Oberlandesgericht sau, atunci când un land are mai multe Oberlandesgerichte, unui Amtsgericht pentru circumscripțiile tuturor Oberlandesgerichte sau mai multora dintre ele. Guvernele landurilor pot delega, prin regulament, abilitarea lor în materie către Landesjustizverwaltungen [administrații judiciare]”.
31

În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate (a se vedea în special Hotărârea Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, punctul 63, Hotărârea Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, punctul 15, precum și Hotărârea Melki și Abdeli, C‑188/10 și C‑189/10, EU:C:2010:363, punctul 27).
25

Articolul 18 din Regulamentul nr. 404/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2587/2001, prevede: „(1) Următoarele contingente tarifare se deschid în fiecare an cu începere de la 1 ianuarie: (a) un contingent tarifar de 2200000 de tone greutate netă, denumit «contingent A»; (b) un contingent tarifar suplimentar de 453000 de tone greutate netă, denumit «contingent B»; (c) un contingent tarifar autonom de 750000 de tone greutate netă, denumit «contingent C». Contingentele A și B sunt deschise pentru importurile de produse care provin din toate țările terțe. Contingentul C este deschis pentru importurile de produse care provin din [statele] ACP. […] (2) Importurile în cadrul contingentelor A și B și importurile de banane din țările terțe altele decât [statele] ACP sunt supuse dreptului vamal de 75 EUR per tonă. Importurile de produse care provin din [statele] ACP sunt supuse dreptului vamal zero. (3) Importurile în cadrul contingentului C sunt supuse dreptului vamal zero. […]”
15

Articolul 1 alineatele (1) și (4) din Decretul ministrului mediului și protecției teritoriului și a mării din 17 decembrie 2009 prevede: „1. Sistemul de control al trasabilității deșeurilor, denumit în continuare și Sistri, gestionat de Secțiunea corpului carabinierilor însărcinată cu protecția mediului (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente), este operațional: a) începând cu a 180‑a zi de la data intrării în vigoare a prezentului decret pentru producătorii inițiali de deșeuri periculoase, inclusiv cele menționate la articolul 212 alineatul 8 din Decretul legislativ [nr. 152/2006], care au peste 50 de angajați, pentru întreprinderile și unitățile producătoare inițiale de deșeuri nepericuloase menționate la articolul 184 alineatul 3 literele c), d) și g) din Decretul legislativ [nr. 152/2006] care au peste 50 de angajați, pentru agenți și intermediari, pentru consorțiile instituite pentru recuperarea și reciclarea unor tipuri speciale de deșeuri care organizează gestionarea acestor deșeuri în numele membrilor consorțiului, precum și pentru întreprinderile menționate la articolul 212 alineatul 5 din Decretul legislativ [nr. 152/2006] care colectează și transportă deșeuri speciale, pentru întreprinderile și unitățile care efectuează operațiuni de recuperare și de eliminare a deșeurilor și pentru persoanele menționate la articolul 5 alineatul 10 din prezentul decret; b) începând cu a 210‑a zi de la data intrării în vigoare a prezentului decret, pentru întreprinderile și unitățile producătoare inițiale de deșeuri periculoase, inclusiv cele menționate la articolul 212 alineatul 8 din Decretul legislativ nr. 152/2006, care au mai puțin de 50 de angajați și pentru producătorii inițiali de deșeuri nepericuloase menționați la articolul 184 alineatul 3 literele c), d) și g) din Decretul legislativ [nr. 152/2006] care au între 50 și 11 angajați. […] 4. Întreprinderile și unitățile producătoare inițiale de deșeuri nepericuloase menționate la articolul 184 alineatul 3 literele c), d) și g) din Decretul legislativ [nr. 152/2006] cu până la 10 angajați, întreprinderile care colectează și transportă propriile deșeuri nepericuloase menționate la articolul 212 alineatul 8 din Decretul legislativ [nr. 152/2006], întreprinzătorii agricoli menționați la articolul 2135 din Codul civil care produc deșeuri nepericuloase și întreprinderile și unitățile producătoare inițiale de deșeuri nepericuloase rezultate din alte activități decât cele menționate la articolul 184 alineatul 3 literele c), d) și g) din Decretul legislativ [nr. 152/2006] pot adera în mod voluntar la sistemul Sistri de la data menționată la alineatul 1 litera b).”
20

În aceste condiții, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară: „Ovulele umane nefecundate stimulate să se dividă și să se dezvolte prin partenogeneză, care, spre deosebire de ovulele fecundate, conțin numai celule pluripotente și nu sunt apte să devină ființe umane, intră sub incidența expresiei «embrioni umani» [utilizată] la articolul 6 alineatul (2) litera (c) din Directiva 98/44 […]?”
15

În aceste împrejurări, Raad van State a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Preocuparea de a conserva siturile naturale naționale și patrimoniul cultural și istoric în înțelesul [Legii privind protejarea siturilor naturale] reprezintă un motiv imperativ de interes general de natură a justifica o reglementare conform căreia aplicarea unei scutiri de la plata impozitului pe donații (avantaj fiscal) este limitată la domeniile rurale situate pe teritoriul Țărilor de Jos? 2) a) În cadrul examinării problemei dacă un bun imobil situat pe teritoriul altui stat membru poate fi declarat domeniu rural în sensul [Legii privind protejarea siturilor naturale], în scopul ca autoritățile unui stat membru să obțină asistență din partea autorităților din statul membru pe teritoriul căruia este situat bunul imobil, autoritățile din primul stat membru se pot întemeia pe Directiva 2010/24 a Consiliului din 16 martie 2010 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de impozite, taxe și alte măsuri [(JO L 84, p. 1)], în cazul în care declararea bunului imobil ca domeniu imobiliar are drept rezultat, în temeiul legii menționate, acordarea unei scutiri de la plata impozitului pe donații datorat la momentul donării acestui bun imobil? b) În măsura în care răspunsul la a doua întrebare litera a) este afirmativ: noțiunea «anchete administrative» în sensul articolului 3 punctul 7 din Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE [(JO L 64, p. 1)] trebuie interpretată în sensul că include și un control la fața locului? c) În măsura în care răspunsul la a doua întrebare litera b) este afirmativ: noțiunea «anchete administrative» de la articolul 5 alineatul (1) din Directiva [2010/24] poate fi precizată prin raportare la definiția noțiunii «anchete administrative» de la articolul 3 punctul 7 din Directiva [2011/16]? 3) În măsura în care răspunsul la a doua întrebare litera a), b) sau c) este negativ: principiul cooperării loiale consacrat la articolul 4 alineatul (3) TUE coroborat cu articolul 167 alineatul (2) TFUE trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care un stat membru solicită cooperarea altui stat membru la examinarea problemei dacă un bun imobil situat în acest din urmă stat poate fi declarat domeniu rural în sensul unei legi care are drept obiectiv conservarea și protecția siturilor naturale naționale și a patrimoniului istoric și cultural al unei țări, statul membru solicitat are obligația de a coopera? 4) Poate fi justificată o restricție privind libera circulație a capitalurilor prin necesitatea de a garanta eficiența controalelor fiscale în cazul în care această eficiență nu ar putea fi pusă în pericol decât de împrejurarea că în perioada de 25 de ani prevăzută la articolul 7 alineatul (1) din [Legea privind protejarea siturilor naturale] autoritățile naționale vor trebui să se deplaseze în alt stat membru pentru a efectua acolo controalele necesare?”
(31)

Adaptarea normelor privind sarcina probei se impune de îndată ce există o prezumție de discriminare și, în cazul în care această situație se verifică, aplicarea efectivă a principiului egalității impune ca sarcina probei să revină părții pârâte; cu toate acestea, pârâtul nu are posibilitatea să folosească drept probă dovada că [a se citi «nu revine pârâtului sarcina de a dovedi că»] partea reclamantă aparține unei anumite religii, are anumite convingeri, prezintă un anumit handicap, are o anumită vârstă sau orientare sexuală.”
7

Anexa 1 la Legea din 2000 privind evaluarea efectelor asupra mediului (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000, BGBl. 697/1993), în versiunea aplicabilă situației de fapt din cauza principală (BGBl. I, 87/2009, denumită în continuare „UVP‑G”), are următorul cuprins: „Anexa cuprinde proiectele care fac obiectul evaluării efectelor asupra mediului conform articolului 3. În coloanele 1 și 2 figurează proiectele pentru care o evaluare a efectelor asupra mediului este obligatorie și pentru care este necesară inițierea unei proceduri privind evaluarea efectelor asupra mediului (coloana 1) sau a unei proceduri simplificate (coloana 2). În cazul situației de fapt modificate menționate în anexa 1, începând de la pragul indicat, trebuie să se efectueze o evaluare individuală; în caz contrar, se aplică articolul 3a alineatele 2 și 3, cu excepția cazului în care sunt avute în vedere în mod expres numai instalații noi, construcții noi sau extinderi noi. În coloana 3 figurează proiectele pentru care o evaluare a efectelor asupra mediului este obligatorie numai atunci când sunt întrunite anumite condiții speciale. Pentru aceste proiecte, începând de la pragurile minime indicate, trebuie să se efectueze o evaluare individuală. În cazul în care din această evaluare individuală rezultă că realizarea unei evaluări a efectelor asupra mediului este obligatorie, trebuie să se procedeze conform procedurii simplificate. Categoriile menționate în coloana 3 care trebuie protejate sunt definite în anexa 2. Regiunile din categoriile A, C, D și E trebuie luate în considerare, la evaluarea obligativității efectuării unei EEM pentru un proiect, numai atunci când acestea sunt desemnate ca atare la data depunerii cererii. […] Evaluarea efectelor asupra mediului (EEM) EEM în procedura simplificată Coloana 1 Coloana 2 Coloana 3 29 a) extracție de petrol sau de gaze naturale cu o capacitate de cel puțin 500 t/zi pe sondă în cazul petrolului și de cel puțin 500 000 m3/zi pe sondă în cazul gazelor naturale. b) […] c) extracția petrolului sau a gazelor naturale în regiuni din categoria A care trebuie protejate, cu o capacitate de cel puțin 250 t/zi pe sondă în cazul petrolului și de cel puțin 250 000 m3/zi pe sondă în cazul gazelor naturale; d) […] (cantitățile sau volumul exprimate la presiunea atmosferică)”
4

Articolul 13 din acest regulament prevede: „(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu. (2) Sub rezerva articolelor 14-17: (a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru; […]”
3

Articolul 96 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene, stabilit prin Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 259/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 de instituire a Statutului funcționarilor Comunităților Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai acestor comunități, precum și a unor dispoziții speciale aplicabile temporar funcționarilor Comisiei (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 12), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 723/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 (JO L 24, p. 1, denumit în continuare „RAA”), prevede: „(1) Fostul agent contractual care, în urma încetării raporturilor de muncă în cadrul unei instituții a Comunităților Europene, rămâne fără loc de muncă și: (a) care nu este titular al unei pensii pentru limită de vârstă sau al unei prestații de invaliditate ce sunt în sarcina Comunităților Europene; (b) ale cărui raporturi de muncă nu au încetat în urma demisiei sau a rezilierii contractului din motive disciplinare; (c) a cărui vechime în serviciu efectivă este de cel puțin șase luni; (d) care își are reședința într‑un stat membru, beneficiază de alocație lunară de șomaj, în condițiile stabilite mai jos. Atunci când are dreptul la ajutor de șomaj în cadrul unui sistem național, agentul are obligația de a declara acest lucru instituției de care a aparținut, care informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. În acest caz, valoarea acestui ajutor se deduce din alocația acordată în temeiul alineatului (3). (2) Pentru a beneficia de ajutorul de șomaj menționat anterior, fostul agent contractual: (a) este înregistrat, la cererea sa, ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă la serviciile pentru ocuparea forței de muncă din statul membru în care și‑a stabilit reședința; (b) trebuie să îndeplinească obligațiile care le revin titularilor prestațiilor de șomaj în temeiul legislației statului membru respectiv; (c) are obligația să transmită lunar instituției de care a aparținut, care o transmite imediat Comisiei, o adeverință eliberată de serviciul național pentru ocuparea forței de muncă competent, în care să se precizeze dacă a îndeplinit sau nu obligațiile și condițiile prevăzute la literele (a) și (b). Comunitatea poate acorda sau menține prestația chiar și în cazul în care nu au fost îndeplinite obligațiile naționale menționate la litera (b), în caz de boală, de accident, de maternitate, de invaliditate sau în cazul unei situații recunoscute ca fiind similară ori în cazul acordării unei dispense de la îndeplinirea obligațiilor respective de către autoritatea națională competentă. […] (7) Finanțarea sistemului de asigurări de șomaj se bazează, în proporție de o treime, pe contribuțiile agenților contractuali […] […] (9) Serviciile naționale pentru ocuparea forței de muncă și șomaj competente, acționând în conformitate cu legislația națională a acestora, și Comisia cooperează în mod eficient în vederea asigurării aplicării corespunzătoare a prezentului articol. […]” [traducere neoficială]