Cauza T‑342/07

Ryanair Holdings plc

împotriva

Comisiei Europene

„Concurență — Concentrări — Transport aerian — Decizie prin care concentrarea este declarată incompatibilă cu piața comună — Evaluarea efectelor operațiunii asupra concurenței — Bariere la intrare — Creșteri în eficiență — Angajamente”

Sumarul hotărârii

1. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Analiză prospectivă

[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 2 alin. (3) și art. 8 alin. (3)]

2. Concurență — Concentrări — Examinarea de către Comisie — Angajamente ale întreprinderilor în cauză de natură să asigure compatibilitatea cu piața comună a operațiunii notificate — Obligația Comisiei de a examina concentrarea astfel cum este modificată de angajamente

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

3. Concurență — Concentrări — Examinarea de către Comisie — Aprecieri de ordin economic — Putere discreționară de apreciere — Control jurisdicțional — Limite

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 2)

4. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Concentrare între două companii aeriene

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

5. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Indicii — Cote de piață ridicate — Concentrare între două companii aeriene

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

6. Concurență — Concentrări — Examinarea de către Comisie — Definirea pieței relevante — Concentrare între două companii aeriene

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

7. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Criterii — Apreciere de ansamblu — Apreciere întemeiată pe indicii

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

8. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Luarea în considerare a concurenței actuale și potențiale — Existența unor bariere la intrarea pe piață

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

9. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Luarea în considerare a concurenței actuale și potențiale — Existența unor bariere la intrarea pe piață

(Comunicarea Comisiei 2004/C 31/03, punctul 74)

10. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Luarea în considerare a creșterilor în eficiență — Criterii — Caracter cumulativ

[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, considerentul (29); Comunicarea Comisiei 2004/C 31/03, punctul 78]

11. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Luarea în considerare a creșterilor în eficiență — Criterii — Caracter verificabil

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului; Comunicarea Comisiei 2004/C 31/03, punctul 86)

12. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Luarea în considerare a creșterilor în eficiență — Criterii — Caracter specific concentrării

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului; Comunicarea Comisiei 2004/C 31/03, punctul 85)

13. Concurență — Concentrări — Aprecierea compatibilității cu piața comună — Crearea sau consolidarea unei poziții dominante — Luarea în considerare a creșterilor în eficiență — Criterii — Beneficiu pentru consumatori

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului; Comunicarea Comisiei 2004/C 31/03, punctele 79, 80 și 84)

14. Concurență — Concentrări — Examinarea de către Comisie — Angajamente ale întreprinderilor în cauză de natură să asigure compatibilitatea cu piața comună a operațiunii notificate — Luarea în considerare a angajamentelor prezentate după data limită — Condiții

[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 2 alin. (2), art. 6 alin. (2), art. 8 alin.(2) și art. 18 alin. (3); Comunicarea Comisiei privind măsurile corective admisibile în temeiul Regulamentului nr. 4064/89 și al Regulamentului nr. 447/98, punctul 43]

15. Concurență — Concentrări — Examinarea de către Comisie — Angajamente ale întreprinderilor în cauză de natură să asigure compatibilitatea cu piața comună a operațiunii notificate — Criterii

(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului)

1. Pentru a declara o concentrare incompatibilă cu piața comună, Comisia trebuie să dovedească, în conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 139/2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, că realizarea concentrării notificate ar ridica obstacole semnificative în calea concurenței efective de pe piața internă sau de pe o parte semnificativă a acesteia, în special ca urmare a creării sau consolidării unei poziții dominante.

O asemenea decizie, adoptată pe baza articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 139/2004, se întemeiază pe rezultatul unei analize prospective desfășurate de Comisie. Această analiză prospectivă constă în examinarea modului în care concentrarea notificată ar putea modifica factorii care determină situația concurenței pe o piață dată, pentru a verifica dacă de aici ar rezulta un obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective. O asemenea analiză necesită imaginarea diverselor legături de la cauză la efect, pentru a fi reținute legăturile cu cea mai mare probabilitate.

(a se vedea punctele 26 și 27)

2. În ipoteza în care părțile la o operațiune de concentrare au propus în mod valabil angajamente în cadrul procedurii administrative pentru a obține o decizie de compatibilitate cu piața comună, Comisia are obligația de a examina concentrarea astfel cum a fost modificată prin aceste angajamente. În această situație, revine Comisiei sarcina de a demonstra că aceste angajamente nu fac concentrarea, astfel modificată, compatibilă cu piața comună.

(a se vedea punctul 28)

3. Normele de fond din Regulamentul nr. 139/2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi și în special articolul 2 din acesta conferă Comisiei o anumită putere discreționară, mai ales în ceea ce privește aprecierile de ordin economic. În consecință, controlul instanței Uniunii Europene asupra exercitării unei astfel de puteri, care este esențial în definirea normelor în materie de concentrări, trebuie efectuat ținându‑se cont de marja de apreciere care este implicită pentru normele cu caracter economic ce fac parte din regimul concentrărilor.

Deși instanța Uniunii Europene recunoaște Comisiei o marjă de apreciere în materie economică, aceasta nu înseamnă că instanța trebuie să se abțină de la a controla interpretarea dată de către Comisie unor date de natură economică. Astfel, instanța Uniunii trebuie, printre altele, nu numai să verifice exactitatea materială a elementelor de probă invocate, fiabilitatea și coerența acestora, ci și să controleze dacă aceste elemente constituie ansamblul datelor relevante ce trebuie să fie luate în considerare pentru aprecierea unei situații complexe și dacă acestea sunt de natură să susțină concluziile deduse de aici.

(a se vedea punctele 29 și 30)

4. Pentru a analiza relația de concurență dintre două companii aeriene părți la o operațiune de concentrare, dintre care una oferă servicii cu costuri scăzute și cu prestații minimale, iar cealaltă propune o ofertă de prestații medii, Comisia poate considera că aceste două companii sunt, dintre toți concurenții prezenți pe diferitele rute aeriene afectate de operațiune, „concurenții cei mai apropiați” deși costurile de operare ale acestora și prețurile practicate sunt diferite, din moment ce costurile lor de operare și prețurile lor sunt apropiate, distingându‑se de cele ale companiilor aeriene de rețea prezente pe rutele respective.

Faptul de a avea același aeroport de origine permite celor două companii aeriene printre altele să beneficieze de avantaje similare și se poate, așadar, corobora cu evaluarea potrivit căreia cele două companii sunt „concurenții cei mai apropiați”.

Comisia poate de asemenea să se prevaleze de existența unor sisteme de gestionare a randamentului similare, de supravegherea comportamentului concurențial al concurenților, de reacțiile uneia dintre părțile la concentrare față de promoțiile efectuate de cealaltă sau de monitorizarea comportamentului concurențial al unei părți de către cealaltă. Aceste elemente pot astfel fi luate în considerare de Comisie în cadrul fasciculului de indicii pe care le utilizează pentru a evalua situația de concurență.

(a se vedea punctele 35, 79, 83, 85, 94, 124 și 133)

5. Deși semnificația cotelor de piață poate diferi de la o piață la alta, se poate considera în mod întemeiat că cote de piață extrem de importante constituie prin ele însele, afară de cazul unor împrejurări excepționale, proba existenței unei poziții dominante. Această situație se poate regăsi în cazul unei cote de piață de 50 % sau mai mare.

În cazul în care Comisia constată că realizarea unei concentrări ar antrena cote de piață foarte importante pe un număr ridicat de piețe afectate, precum și un puternic nivel de concentrare, aceasta nu încalcă, așadar, sarcina probei considerând că astfel de cote de piață constituie, în sine, proba unei poziții dominante. O asemenea probă poate fi înlăturată dacă există împrejurări susceptibile să excludă o poziție dominantă, în pofida cotelor de piață ridicate.

Fiind în discuție o operațiune de concentrare între două companii aeriene, Comisia poate decide, realizând o analiză a efectelor concentrării cu privire la fiecare rută aeriană afectată, că operațiunea ar ridica obstacole considerabile în calea unei concurențe efective din cauza creării unei poziții dominante pe mai multe rute. Întrucât aceste poziții sunt fie de monopol, fie de cvasimonopol sau foarte importante, ele sunt suficiente, ca atare, pentru a concluziona că concentrarea trebuie declarată incompatibilă cu piața comună, sub rezerva analizei unor eventuale angajamente și creșteri în eficiență.

(a se vedea punctele 41, 53-56, 336, 383-385 și 445)

6. Comisia nu excedează limitelor puterii sale de apreciere definind, în scopul examinării unei operațiuni de concentrare între două companii aeriene, piețele de transport aerian de pasageri pe baza rutelor aeriene între două orașe sau grupuri de rute aeriene, în măsura în care acestea sunt substituibile, potrivit caracteristicilor specifice ale operațiunii, și utilizând diferite criterii pentru a caracteriza substituibilitatea rutelor, în special distanța și timpul petrecut pe traseu între aeroporturi, estimarea proporției pasagerilor „de vacanță” pe o rută, noțiunea „sistem aeroportuar” și practicile comerciale ale uneia dintre părțile la operațiunea de concentrare, analizate cu ajutorul tehnicii fasciculului de indicii.

O astfel de tehnică poate în mod natural să cuprindă elemente pozitive și negative. Concluzia la care ajunge Comisia nu poate fi, așadar, repusă în discuție din cauza simplului fapt că din ancheta sa reiese un element negativ, în condițiile în care acesta este corespunzător menționat și luat în considerare în decizia sa, fără a fi denaturat.

În special, în ceea ce privește distanța și timpul petrecut pe traseu între aeroporturi, nu se poate reproșa Comisiei că utilizează o „regulă” al cărei caracter aproximativ îl recunoaște în mod expres, potrivit căreia zona de atracție a unui aeroport poate fi definită ca fiind zona în care se poate ajunge la aeroport prin parcurgerea a cel mult 100 km sau în cel mult o oră cu mașina, menționând că este vorba doar de o primă valoare reprezentativă și că zona de recepție poate fi diferită din cauza specificităților fiecărui aeroport considerat.

În mod identic, o analiză empirică privind corelarea prețurilor este un element care, dacă nu dovedește prin el însuși că două aeroporturi țin de aceeași piață, constituie, asociat altor elemente, un factor pertinent pe care Comisia îl poate lua în considerare în vederea definirii piețelor relevante.

(a se vedea punctele 99, 102, 103, 108, 110, 112, 113, 115-117 și 119)

7. În cadrul controlului unei operațiuni de concentrare, Comisia poate utiliza un fascicul de indicii pentru a evalua situația de concurență și îi revine sarcina de a evalua în mod global rezultatul unui astfel de fascicul de indicii. Este posibil, în această privință, ca anumitor elemente să li se acorde prioritate, iar altele să fie înlăturate. În această privință, nu este necesară stabilirea unei ierarhii între „elemente de probă tehnice” și „elemente de probă netehnice”. Susținerea potrivit căreia acestea din urmă nu ar putea fi luate în considerare dacă nu sunt susținute prin „elemente de probă tehnice” nu poate fi, așadar, reținută.

Această examinare și motivarea pe care o presupune fac obiectul controlului de legalitate exercitat de Tribunal asupra deciziilor Comisiei în materie de concentrări.

(a se vedea punctele 133 și 136)

8. În cazul în care, după ce a evaluat concurența existentă între părțile la o operațiune de concentrare și efectele concentrării asupra acestei concurențe și după ce a apreciat că entitatea rezultată din concentrare ar pune capăt concurenței dintre părți în detrimentul clienților, Comisia examinează intrarea unor noi concurenți pe piețele relevante, aceasta ia ca punct de pornire ipoteza unui nou operator care încearcă să intre pe o piață în care ar fi prezentă entitatea rezultată din concentrare. Comisia examinează, așadar, dacă intrarea unor noi concurenți poate fi considerată ca o constrângere concurențială suficientă pentru prevenirea sau contracararea efectelor anticoncurențiale potențiale ale operațiunii.

Pentru a contesta analiza Comisiei, interesează, așadar, să se caracterizeze o perspectivă a unei intrări care ar compensa efectele anticoncurențiale concret definite. În consecință, simpla „amenințare” a unei intrări a unui concurent nu este suficientă. Argumentul potrivit căruia absența intrării s‑ar explica prin eficacitatea actuală a uneia dintre părțile la operațiune pe piețele afectate și prin satisfacția clientelei care ar elimina orice perspectivă de rentabilitate pentru un nou venit nu poate fi nici el reținut.

De asemenea, susținerea potrivit căreia una dintre părțile la operațiunea de concentrare nu intenționează să aplice prețuri superioare nivelului care rezultă din jocul concurenței ca urmare a operațiunii nu este susceptibilă să repună în discuție analiza Comisiei referitoare la barierele la intrare. Astfel, controlul concentrărilor se distinge de controlul abuzurilor de poziție dominantă în sensul că este legat de controlul structurilor de piață, iar nu de controlul comportamentului întreprinderilor. Controlul concentrărilor are ca obiectiv evitarea, pe baza unei analize prospective a structurilor pieței, a realizării unei operațiuni care ar împiedica în mod semnificativ concurența efectivă pe piața comună sau pe o parte semnificativă a acesteia în special din cauza creării sau a consolidării unei poziții dominante. În ceea ce privește prețurile, criteriul pertinent este, așadar, cel care permite să se determine dacă intrarea pe piață a unui nou concurent ar fi susceptibilă să împiedice o creștere a prețurilor dincolo de nivelul care prevala înaintea operațiunii. Criteriul prețurilor nu este singurul criteriu susceptibil de a fi luat în considerare, realizarea operațiunii putând să afecteze de asemenea capacitatea disponibilă, alegerea sau calitatea serviciilor sau inovația.

(a se vedea punctele 237-239, 248-250, 279)

9. În cadrul analizei compatibilității unei operațiuni de concentrare cu piața comună, evaluarea barierelor la intrarea pe piață depinde de caracteristicile acesteia, precum și de capacitățile concurenților potențiali. În ceea ce privește intrarea în timp util, la punctul 74 din Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale, Comisia a evocat un termen care nu trebuie în mod normal să depășească doi ani. Totuși, acest termen depinde de situația examinată. În toate ipotezele, Comisia se limitează, în orientările menționate, să furnizeze un cadru de analiză susceptibil de a fi aplicat, dezvoltat ulterior și nuanțat de Comisie în cazurile pe care este chemată să le examineze.

(a se vedea punctele 293-295)

10. Potrivit considerentului (29) al Regulamentului nr. 139/2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, pentru a determina impactul unei concentrări asupra concurenței de pe piața comună este necesar să se ia în considerare orice creștere în eficiență demonstrată și potențială, invocată de întreprinderile implicate. Este posibil ca creșterile în eficiență generate de concentrare să contracareze efectele pe care le‑ar fi avut altfel asupra concurenței, în special potențialele efecte negative asupra consumatorilor, și ca, în consecință, concentrarea să nu ridice obstacole semnificative în calea concurenței efective de pe piața comună sau de pe o parte semnificativă a acesteia, în special ca rezultat al creării sau al consolidării unei poziții dominante. Punctul 78 din Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale adoptate de Comisie indică faptul că, pentru ca în cadrul evaluării concentrării Comisia să țină seama de creșterile în eficiență invocate și să fie în măsură să ajungă la concluzia că, în urma creșterilor în eficiență, nu există motive pentru a declara concentrarea compatibilă cu piața comună, creșterile în eficiență trebuie să fie în beneficiul consumatorilor, specifice concentrării și verificabile. Aceste condiții sunt cumulative.

Proba faptului că creșterile în eficiență pretinse sunt susceptibile să contracareze efectele negative pe care operațiunea ar putea, în absența acestora, să le producă asupra concurenței incumbă părților care fac notificarea.

(a se vedea punctele 386, 387 și 412)

11. Reiese din cuprinsul punctului 86 din Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale adoptate de Comisie că creșterile în eficiență trebuie să fie verificabile, astfel încât Comisia să se poată asigura în mod rezonabil că creșterile în eficiență se pot materializa și sunt suficient de semnificative încât să contracareze posibilele prejudicii pe care concentrarea le‑ar putea aduce consumatorilor. Cu cât sunt mai precise și mai convingătoare creșterile în eficiență invocate, cu atât mai bine va putea Comisia să le evalueze. Acolo unde este în mod rezonabil posibil, ar trebui estimate creșterile în eficiență și beneficiul pentru consumatori și, în cazul în care nu sunt disponibile datele necesare unei analize cantitative exacte, trebuie să fie posibilă prevederea unui impact determinabil pozitiv asupra consumatorilor, și nu unul marginal.

Condiția privind caracterul verificabil al creșterilor în eficiență nu impune, așadar, ca partea care notifică să furnizeze date susceptibile să fie verificate în mod independent de către un terț sau documente anterioare concentrării care să permită evaluarea în mod obiectiv și independent a întinderii creșterilor în eficiență generate de achiziție.

Astfel, din orientările menționate, reiese că majoritatea informațiilor care ar permite Comisiei să evalueze creșterile în eficiență se află exclusiv în posesia părților la concentrare și că, în consecință, revine părților care fac notificarea să comunice, în timp util, informațiile necesare. De asemenea, enumerarea nelimitativă a dovezilor relevante pentru evaluarea creșterilor în eficiență cuprinde elemente de probă de natură diferită, fără ca accentul să fie pus pe necesitatea de a fi susceptibile să facă obiectul unei verificări independente sau de a fi anterioare concentrării.

Așadar, o întreprindere parte la o concentrare este îndrituită să prezinte Comisiei propriile date referitoare la creșterile în eficiență preconizate din operațiune, fără a recurge în mod necesar la o evaluare susceptibilă să fie verificată în mod independent de un terț sau care să fi trebuit să fi fost realizată înaintea anunțului privind concentrarea. Activitatea comercială nu permite în mod necesar furnizarea unor asemenea documente în timp util, iar, în special, documentele utilizate de o întreprindere pentru a iniția o ofertă publică de cumpărare, indiferent dacă provin de la această întreprindere sau de la consilierii acesteia, sunt prin natura lor susceptibile să prezinte o anumită pertinență în ceea ce privește susținerea conținutului afirmațiilor referitoare la creșterile în eficiență.

(a se vedea punctele 406-408 și 410)

12. Reiese de la punctul 85 din Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale adoptate de Comisie că creșterile în eficiență sunt relevante pentru evaluarea concurențială în cazul în care reprezintă o consecință directă a concentrării notificate, neputând fi obținute la un nivel similar prin practici mai puțin anticoncurențiale. În aceste împrejurări, Comisia consideră că creșterile în eficiență sunt generate de concentrare și, în consecință, specifice acesteia. Părțile la concentrare trebuie să furnizeze în timp util toate informațiile relevante necesare pentru a demonstra că nu există mijloace mai puțin anticoncurențiale, realiste și realizabile, decât concentrarea notificată. Comisia ține seama doar de mijloacele care se pot aplica în mod rezonabil în situația comercială în care se află părțile la concentrare în ceea ce privește practicile comerciale stabilite în sectorul de activitate în cauză.

(a se vedea punctul 427)

13. În ceea ce privește avantajul pentru consumatori, din Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale adoptate de Comisie reiese că principalul punct de referință în evaluarea creșterilor în eficiență invocate este ca, în urma concentrării, consumatorii să nu se găsească într‑o situație mai precară. În acest scop, creșterile în eficiență trebuie să fie substanțiale și să se producă în timp util, fiind, în principiu, în avantajul consumatorilor de pe acele piețe relevante în care este altfel probabil să apară probleme de concurență. Concentrările pot genera diverse tipuri de creșteri în eficiență care pot da naștere unor prețuri mai scăzute sau altor avantaje pentru consumatori. De exemplu, economiile de costuri de producție sau de distribuție pot oferi entității rezultate în urma concentrării capacitatea și motivația de a aplica prețuri mai mici în urma concentrării. În funcție de nevoia de a determina dacă creșterile în eficiență vor fi în beneficiul net al consumatorilor, este mai probabil ca creșterile în eficiență legate de costuri care duc la reduceri ale costurilor variabile sau marginale să fie mai relevante pentru evaluarea creșterilor în eficiență decât reducerile de costuri fixe; în principiu, probabilitatea este mai mare ca primele să genereze prețuri mai scăzute pentru consumatori. Reducerile de costuri rezultate pur și simplu din reducerile anticoncurențiale ale producției nu pot fi considerate creșteri în eficiență în beneficiul consumatorilor.

Pe de altă parte, motivația entității rezultate în urma concentrării de a transfera creșterile în eficiență asupra consumatorilor este adesea legată de existența unei presiuni concurențiale din partea întreprinderilor rămase pe piață și a concurenților potențiali. Cu cât sunt mai accentuate posibilele efecte negative asupra concurenței, cu atât mai mult Comisia trebuie să se asigure că creșterile în eficiență invocate sunt substanțiale, realizabile și transferabile consumatorului, la un nivel satisfăcător. Sub acest aspect, orientările arată că este foarte puțin probabil ca o concentrare care generează o poziție de piață apropiată de cea de monopol sau un nivel similar de putere de piață să poată fi declarată compatibilă cu piața comună pentru motivul că creșterile în eficiență ar fi suficiente pentru a contracara posibilele sale efecte anticoncurențiale.

(a se vedea punctele 434-436)

14. În cadrul controlului unei operațiuni de concentrare, întreprinderile implicate pot propune Comisiei angajamente în vederea emiterii unei decizii prin care să fie constatată compatibilitatea concentrării preconizate cu piața comună. În funcție de etapa în care a ajuns procedura administrativă, angajamentele propuse trebuie să permită Comisiei fie să considere că respectiva concentrare notificată nu mai ridică îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea sa cu piața comună în etapa examinării preliminare, fie să răspundă obiecțiilor formulate în cadrul examinării aprofundate. Aceste angajamente permit, așadar, în primul rând, să se evite inițierea etapei examinării aprofundate sau, ulterior, să se evite adoptarea unei decizii prin care concentrarea este declarată incompatibilă cu piața comună. Articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 139/2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi permite astfel Comisiei să dispună ca decizia prin care o concentrare este declarată compatibilă cu piața comună să fie, în conformitate cu criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (2) din regulamentul menționat, însoțită de impunerea unor condiții și a unor obligații destinate să asigure că întreprinderile în cauză respectă angajamentele pe care și le‑au asumat față de aceasta pentru a realiza compatibilitatea cu piața comună.

Ținând seama atât de importanța intereselor financiare și a aspectelor industriale sau comerciale aflate în joc, inerente acestui tip de concentrare, cât și de competențele de care dispune Comisia în materie, este în interesul întreprinderilor în cauză să faciliteze munca administrației. Din aceleași motive, Comisia este obligată să dea dovadă de diligență maximă în exercitarea misiunii sale de control al concentrărilor.

În ceea ce privește angajamentele prezentate cu întârziere, rezultă din Comunicarea Comisiei privind măsurile corective admisibile în temeiul Regulamentului nr. 4064/89 și în temeiul Regulamentului nr. 447/98, ale cărei soluții pot fi reluate de Comisie în ceea ce privește Regulamentul nr. 139/2004 și Regulamentul nr. 802/2004, că angajamentele părților participante la o concentrare notificată pot fi luate în considerare dacă sunt îndeplinite două condiții cumulative, și anume, pe de o parte, condiția ca aceste angajamente să soluționeze în mod clar și fără a mai fi nevoie de o examinare suplimentară problemele privind concurența identificate în prealabil și, pe de altă parte, condiția să existe suficient timp pentru a consulta statele membre cu privire la aceste angajamente.

(a se vedea punctele 448-451 și 455)

15. În cadrul Regulamentului nr. 139/2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, Comisia nu este abilitată să accepte decât angajamente de natură a face operațiunea notificată compatibilă cu piața comună. În această privință, angajamentele propuse de una dintre părțile la concentrare nu îndeplinesc acest criteriu decât în măsura în care Comisia este în măsură să concluzioneze, cu certitudine, că va fi posibil să le aplice și că remediile care rezultă din acestea vor fi suficient de viabile și de durabile pentru a asigura că crearea sau consolidarea unei poziții dominante sau obstacolele în calea unei concurențe efective, pe care angajamentele intenționează să le împiedice, nu sunt susceptibile să se producă într‑un viitor relativ apropiat.

(a se vedea punctele 452 și 453)

HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)

6 iulie 2010( )

„Concurență – Concentrări – Transport aerian – Decizie prin care concentrarea este declarată incompatibilă cu piața comună – Evaluarea efectelor operațiunii asupra concurenței – Bariere la intrare – Creșteri în eficiență – Angajamente”

În cauza T‑342/07,

Ryanair Holdings plc, cu sediul în Dublin (Irlanda), reprezentată de domnii J. Swift, QC, V. Power, A. McCarthy și D. Hull, solicitors, și G. Berrisch, avocat,

reclamantă,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată de domnii X. Lewis și S. Noë, în calitate de agenți,

pârâtă,

susținută de

Aer Lingus Group plc, cu sediul în Dublin, reprezentată inițial de domnul A. Burnside, solicitor, de B. van de Walle de Ghelcke și T. Snels, avocați, și ulterior de domnul A. Burnside și de B. van de Walle de Ghelcke,

și

Irlanda, reprezentată de domnii D. O’Hagan și J. Buttimore, în calitate de agenți, asistați de M. Cush, D. Barniville și N. Travers, avocați,

interveniente,

având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei C (2007) 3104 a Comisiei din 27 iunie 2007 privind declararea unei concentrări ca fiind incompatibilă cu piața comună și cu funcționarea Acordului privind SEE (cazul COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus),

TRIBUNALUL (Camera a treia),

compus din domnul J. Azizi, președinte, doamna E. Cremona și domnul S. Frimodt Nielsen (raportor), judecători,

grefier: doamna C. Kantza, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 6 iulie 2009,

pronunță prezenta

Hotărâre

Situația de fapt

A – Părțile în litigiu

1 Ryanair Holdings plc (denumită în continuare „reclamanta” sau „Ryanair”) este o societate listată la bursă care dispunea în 2006 de o flotă de 120 de avioane (independent de cele 161 de avioane comandate și care vor fi livrate în următorii șase ani). Aceste avioane asigurau la acel moment zboruri regulate către peste 400 de destinații din 40 de țări, inclusiv 75 de rute între Irlanda (în principal cu plecare de pe aeroportul din Dublin, dar și de pe cele din Shannon, din Cork, din Kerry și din Knock) și alte țări europene.

2 Aer Lingus Group plc este o societate pe acțiuni de drept irlandez. După privatizarea sa de către guvernul irlandez în 2006, statul a păstrat 25,35 % din capital, iar la 2 octombrie 2006 acțiunile Aer Lingus Group au fost listate la bursă. Aer Lingus Group este societatea holding a Aer Lingus Ltd (denumite în continuare, împreună, „Aer Lingus”), o companie aeriană cu sediul în Irlanda care asigură zboruri regulate dinspre sau spre aeroporturile din Dublin, Cork și Shannon. Aer Lingus opera în 2006 pe o rețea de transport de scurtă distanță pe 70 de rute care leagă Irlanda de Regatul Unit și de alte state membre cu o flotă de 28 de avioane (care trebuia sporită la 32 de aeronave începând cu finalul lui 2007). Flota sa de 7 avioane de lungă distanță (care trebuia să numere 9 aeronave începând cu finalul lui 2007) îi permitea să deservească mai multe destinații în Statele Unite și în Dubai.

B – Procedura administrativă

3 La 5 octombrie 2006, Ryanair și‑a anunțat intenția de a lansa o ofertă publică de cumpărare (denumită în continuare „oferta publică”) pentru întregul capital al Aer Lingus Group. Această ofertă publică a fost lansată la 23 octombrie 2006.

4 Concentrarea a fost notificată Comisiei Comunităților Europene la 30 octombrie 2006.

5 Prin Decizia din 20 decembrie 2006, Comisia a considerat că operațiunea de concentrare ridică îndoieli serioase în ce privește compatibilitatea sa cu piața comună și a decis să inițieze procedura de examinare aprofundată, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004, privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201, denumit în continuare „Regulamentul privind concentrările economice”).

6 La 27 martie 2007, o comunicare privind obiecțiunile a fost trimisă Ryanair în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul privind concentrările economice. Ryanair a răspuns acestei comunicări privind obiecțiunile la 17 aprilie 2007.

7 Prin Decizia C (2007) 3104 din 27 iunie 2007, Comisia a declarat că operațiunea de concentrare notificată era incompatibilă cu piața comună (cazul COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus) (denumită în continuare „decizia atacată”).

C – Conținutul deciziei atacate

8 După ce a amintit că operațiunea notificată constituia o concentrare care are o dimensiune comunitară (punctele 3 și 4 din decizia atacată), Comisia a expus mijloacele de investigare utilizate cu ocazia anchetei (punctul 5 din decizia atacată). Ea a amintit că această anchetă necesitase trimiterea a numeroase cereri de informații în temeiul articolului 11 din Regulamentul privind concentrările economice, în special altor companii aeriene care efectuează zboruri regulate, unor companii charter, unor aeroporturi și clientelei corporate, precum și contacte cu autoritățile de coordonare a sloturilor orare, cu autoritățile aviației civile și cu autoritățile din domeniul transporturilor. De asemenea, Comisia a efectuat o analiză privind corelarea prețului în scopul definirii piețelor relevante (punctul 6.3 și anexa III la decizia atacată) și a însărcinat un consultant independent să realizeze o anchetă în rândul clienților aeroportului din Dublin (punctul 7.3.5 și anexele I și II la decizia atacată). Comisia a examinat și observațiile econometrice prezentate de Ryanair și de Aer Lingus și a efectuat două serii de analize de regresie în vederea testării într‑o manieră empirică a efectelor probabile ale concentrării (punctul 7.4.3 și anexa IV la decizia atacată).

1. Piețele relevante

9 În ceea ce privește definiția piețelor relevante (punctul 6 din decizia atacată), Comisia a arătat că atât Ryanair, cât și Aer Lingus ofereau servicii regulate de transport aerian de pasageri în Europa. În conformitate cu practica sa, Comisia a examinat în principal substituibilitatea pe partea de cerere. Ea a definit piețele pe baza abordării „punct de origine-punct de destinație”, cunoscută sub numele „abordare O&D”, potrivit căreia fiecare rută de la un punct de origine la un punct de destinație este considerată ca o piață distinctă. Pentru a stabili dacă o pereche O&D dată forma o piață relevantă, Comisia a examinat diferitele posibilități de care dispuneau consumatorii pentru a călători între aceste două puncte. Ea a verificat de asemenea dacă zborurile dinspre Dublin (sau dinspre Shannon ori dinspre Cork, celelalte două aeroporturi irlandeze utilizate de părțile la concentrare) spre două (sau mai multe) aeroporturi care deservesc același oraș erau substituibile (punctul 6.3 din decizia atacată). Ținând seama de serviciile propuse de Ryanair și Aer Lingus, Comisia a constatat că operațiunea avută în vedere conducea la suprapuneri orizontale pe 35 de perechi de orașe care constituie piețele relevante (considerentul 333 al deciziei atacate) și că era susceptibilă să reprezinte o sursă de preocupări în ceea ce privește un mare număr de perechi de orașe care constituie piețe relevante, pe care doar una dintre părțile la operațiune este prezentă (considerentul 334 al deciziei atacate).

2. Evaluarea efectelor operațiunii asupra concurenței

10 În ceea ce privește evaluarea efectelor operațiunii, Comisia s‑a referit la cadrul de analiză definit în Orientările privind evaluarea concentrărilor orizontale în temeiul Regulamentului Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004 C 31, p. 5, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 56, denumite în continuare „orientările”).

11 În primul rând, Comisia a analizat cotele de piață ale Ryanair și ale Aer Lingus pe 35 de rute pe care serviciile lor se suprapun. Ea a constatat că operațiunea ar crea un monopol pe 22 de rute și ar conduce la constituirea unor cote de piață foarte importante pe alte 13 rute (punctul 7.2 din decizia atacată). Comisia a considerat de asemenea că cele două companii erau „concurenții cei mai apropiați” pe toate rutele în cauză (punctul 7.3 din decizia atacată) și că, spre deosebire de afirmațiile Ryanair, aceste două companii își făceau, de fapt, concurență (punctul 7.4 din decizia atacată). Comisia a examinat, în continuare, efectele concentrării asupra piețelor pe care Ryanair și Aer Lingus sunt concurenți actuali sau potențiali și a constatat că operațiunea ar elimina concurența existentă pe 35 de rute pe care serviciile se suprapun, precum și concurența potențială pe 15 rute fără suprapunere (punctele 7.5 și 7.6 din decizia atacată).

12 În al doilea rând, Comisia a arătat că „clientela fragmentată” a Ryanair și a Aer Lingus nu avea „putere de cumpărare compensatorie” și nu dispunea decât de o posibilitate limitată, chiar nulă, de a schimba prestatorul (punctul 7.7 din decizia atacată).

13 În al treilea rând, Comisia a examinat dacă intrarea unor noi concurenți pe piață sau extinderea concurenților existenți erau susceptibile să elimine efectele anticoncurențiale ale operațiunii, înainte de a ajunge la concluzia contrară (punctul 7.8 din decizia atacată).

14 În al patrulea rând, Comisia a procedat la o apreciere individuală a 35 de rute pe care serviciile se suprapun. Ea a constatat că concentrarea ar împiedica în mod semnificativ o concurență efectivă din cauza creării unei poziții dominante pe fiecare dintre acestea (punctul 7.9 din decizia atacată).

15 În al cincilea rând, Comisia a examinat dacă creșterile în eficiență invocate de Ryanair erau suficiente pentru a contracara efectele negative produse de concentrare asupra concurenței. Comisia a concluzionat în sens contrar, întrucât aceste creșteri în eficiență nu erau verificabile, nu erau specifice concentrării și nu erau susceptibile să aducă beneficii consumatorilor (punctul 7.10 din decizia atacată).

3. Aprecierea angajamentelor

16 De asemenea, Comisia a examinat angajamentele propuse de Ryanair în cadrul procedurii administrative. Ea a considerat că nu erau suficient de clare pentru a putea fi aplicate și că nu erau, în orice ipoteză, de natură a elimina problemele de concurență arătate (punctul 8 din decizia atacată).

17 În concluzie, Comisia a considerat că realizarea concentrării ar împiedica în mod semnificativ o concurență efectivă, în special ca urmare, pe de o parte, a creării unei poziții dominante pe 35 de rute dinspre și spre Dublin, Shannon și Cork și, pe de altă parte, a creării sau consolidării unei poziții dominante pe alte 15 rute dinspre și spre Dublin și Cork. Comisia a declarat, așadar, operațiunea de concentrare incompatibilă cu piața comună (punctul 9 și dispozitivul deciziei atacate).

Procedura și concluziile părților

18 Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 10 septembrie 2007, reclamanta a formulat o acțiune vizând anularea deciziei atacate.

19 Prin Ordonanța din 12 februarie 2008, președintele Camerei a treia a Tribunalului a admis cererile de intervenție formulate de Irlanda și de Aer Lingus Group în susținerea concluziilor Comisiei.

20 Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a treia) a decis să deschidă procedura orală.

21 Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 6 iulie 2009.

22 Reclamanta solicită Tribunalului:

– anularea deciziei atacate;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

– obligarea Irlandei și a Aer Lingus Group la plata cheltuielilor de judecată care decurg din cererile de intervenție formulate de acestea.

23 Comisia solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

24 Aer Lingus Group solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

25 Irlanda solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunii;

– obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

În drept

26 Pentru a declara o concentrare incompatibilă cu piața comună, Comisia trebuie să dovedească, în conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice, că realizarea concentrării notificate ar ridica obstacole semnificative în calea concurenței efective de pe piața internă sau de pe o parte semnificativă a acesteia, în special ca urmare a creării sau consolidării unei poziții dominante.

27 O asemenea decizie, adoptată pe baza articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice, se întemeiază pe rezultatul unei analize prospective desfășurate de Comisie. Această analiză prospectivă constă în examinarea modului în care concentrarea notificată ar putea modifica factorii care determină situația concurenței pe o piață dată, pentru a verifica dacă de aici ar rezulta un obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective. O asemenea analiză necesită imaginarea diverselor legături de la cauză la efect, pentru a fi reținute legăturile cu cea mai mare probabilitate [a se vedea, în ceea ce privește Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (versiunea rectificată din JO 1990, L 257, p. 13), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1310/97 al Consiliului din 30 iunie 1997 (JO L 180, p. 1) (denumit în continuare „fostul Regulament privind concentrările economice”), Hotărârea Curții din 15 februarie 2005, Comisia/Tetra Laval, C‑12/03 P, Rec., p. I‑987, punctul 43].

28 În ipoteza în care părțile la operațiune au propus în mod valabil angajamente în cadrul procedurii administrative pentru a obține o decizie de compatibilitate cu piața comună, Comisia are obligația de a examina concentrarea astfel cum a fost modificată prin aceste angajamente. În această situație, revine Comisiei sarcina de a demonstra că aceste angajamente nu fac concentrarea, astfel modificată, compatibilă cu piața comună (a se vedea în acest sens, în ceea ce privește fostul Regulament privind concentrările economice, Hotărârea Tribunalului din 21 septembrie 2005, EDP/Comisia, T‑87/05, Rec., p. II‑3745, punctele 63-65).

29 Pe de altă parte, Curtea a decis că normele de fond din regulament și în special articolul 2 din acesta conferă Comisiei o anumită putere discreționară, mai ales în ceea ce privește aprecierile de ordin economic, și că, în consecință, controlul instanței asupra exercitării unei astfel de puteri, care este esențial în definirea normelor în materie de concentrări, trebuie efectuat ținându‑se cont de marja de apreciere care este implicită pentru normele cu caracter economic ce fac parte din regimul concentrărilor (a se vedea, în ceea ce privește fostul Regulament privind concentrările economice, Hotărârea Curții din 31 martie 1998, Franța și alții/Comisia, cunoscută sub numele „Kali & Salz”, C‑68/94 și C‑30/95, Rec., p. I‑1375, punctele 223 și 224, și Hotărârea Comisia/Tetra Laval, punctul 27 de mai sus, punctul 38).

30 Deși instanța Uniunii Europene recunoaște Comisiei o marjă de apreciere în materie economică, aceasta nu înseamnă că instanța trebuie să se abțină de la a controla interpretarea dată de către Comisie unor date de natură economică. Astfel, instanța Uniunii trebuie, printre altele, nu numai să verifice exactitatea materială a elementelor de probă invocate, fiabilitatea și coerența acestora, ci și să controleze dacă aceste elemente constituie ansamblul datelor relevante ce trebuie să fie luate în considerare pentru aprecierea unei situații complexe și dacă acestea sunt de natură să susțină concluziile deduse de aici (a se vedea, în ceea ce privește fostul Regulament privind concentrările economice, Hotărârea Curții Comisia/Tetra Laval, punctul 27 de mai sus, punctul 39, și Hotărârea din 10 iulie 2008, Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Rep., p. I‑4951, punctul 69).

31 În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, în cazurile în care instituțiile dispun de o putere de apreciere, respectarea garanțiilor conferite de ordinea juridică a Uniunii în cadrul procedurilor administrative are, cu atât mai mult, o importanță fundamentală. Printre aceste garanții se înscrie în special obligația Comisiei de a examina, cu atenție și cu imparțialitate, toate elementele pertinente ale cauzei, dreptul persoanei interesate de a‑și face cunoscut punctul de vedere, precum și dreptul de a avea o decizie motivată în mod adecvat (Hotărârea Curții din 21 noiembrie 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Rec., p. I‑5469, punctul 14, și Hotărârea Tribunalului din 7 mai 2009, NVV și alții/Comisia, T‑151/05, Rep., p. II‑1219, punctul 163).

32 Tocmai în considerarea acestor principii referitoare la controlul de legalitate în materie de concentrări trebuie apreciate argumentele părților.

33 Reclamanta invocă cinci motive în susținerea acțiunii. Primul motiv se întemeiază pe erorile vădite în aprecierea raportului de concurență care există între Ryanair și Aer Lingus, al doilea motiv este dedus din erorile vădite săvârșite cu ocazia evaluării barierelor la intrare, al treilea motiv se întemeiază pe erorile vădite de apreciere comise în cadrul analizei efectuate pentru fiecare rută în parte (denumită în continuare „analiza fiecărei rute”), al patrulea motiv este dedus din erorile vădite de apreciere săvârșite în cadrul examinării creșterilor în eficiență care rezultă din concentrare, iar al cincilea motiv se întemeiază pe erorile vădite de apreciere comise în cadrul analizei privind angajamentele propuse de Ryanair (a se vedea punctele 11 și 13-16 de mai sus).

34 Definiția piețelor relevante și analiza reacțiilor clientelei nu sunt contestate ca atare de reclamantă (a se vedea punctele 9 și 12 de mai sus).

A – Cu privire la primul motiv, referitor la aprecierea raportului de concurență dintre Ryanair și Aer Lingus

35 Analiza efectuată de Comisie în decizia atacată, care este pertinentă în cadrul evaluării prezentului motiv, este structurată în următoarele etape: în primul rând, constatarea potrivit căreia concentrarea ar antrena cote de piață foarte ridicate pe un număr important de rute (punctul 7.2 din decizia atacată), în al doilea rând, constatarea că Ryanair și Aer Lingus sunt „concurenții cei mai apropiați” pe toate aceste rute (punctul 7.3 din decizia atacată), în al treilea rând, examinarea concurenței existente între Ryanair și Aer Lingus (punctul 7.4 din decizia atacată) și, în al patrulea rând, efectele concentrării asupra concurenței existente între Ryanair și Aer Lingus și repercusiunea negativă pe care ar avea‑o asupra clienților (punctele 7.5 și 7.6 din decizia atacată). În cadrul acestei analize, Comisia a răspuns la argumentul Ryanair dedus din diferențierea ofertei de servicii între oferta sa cu costuri scăzute și prestații minimale și oferta de prestații medii a Aer Lingus (punctul 7.3 din decizia atacată).

36 Reclamanta critică în esență acest aspect al deciziei atacate arătând că Comisia a supraapreciat importanța cotelor de piață ridicate deținute de părțile la concentrare și că nu a prezentat elemente de probă care să demonstreze în mod corespunzător că, în pofida diferențelor lor, Aer Lingus și Ryanair ar exercita una asupra celeilalte o constrângere concurențială atât de puternică cu o probabilitate de intrare pe piețele relevante atât de scăzută încât concentrarea ar împiedica în mod semnificativ o concurență efectivă pe aceste piețe.

37 Comisia, susținută de Irlanda și de Aer Lingus Group, invocă faptul că cotele de piață constituie „primele indicații utile”, care se coroborează cu alte indicii și din care reiese că Aer Lingus este concurentul cel mai apropiat de Ryanair pe rutele pe care serviciile lor se suprapun. Concentrarea ar avea, așadar, drept consecință dispariția constrângerii concurențiale exercitate în prezent de Aer Lingus asupra Ryanair.

38 Se impune ca Tribunalul să examineze, rând pe rând, argumentele părților referitoare la „ponderea excesivă” acordată cotelor de piață, la neluarea în considerare a „diferențelor fundamentale” care există între Ryanair și Aer Lingus, la avantajul concurențial conferit de existența unei baze la Dublin, la „elementele de probă netehnice”, la analiza econometrică a Comisiei, la datele econometrice prezentate de Ryanair, la constrângerile concurențiale exercitate de companiile charter, la ancheta realizată printre pasageri, la ancheta desfășurată în cadrul întreprinderilor cliente și, în sfârșit, la prejudiciul suferit de consumatori.

1. Cu privire la „ponderea excesivă” acordată cotelor de piață

a) Argumentele părților

39 Reclamanta arată că, în decizia atacată, Comisia s‑a întemeiat pe premisa eronată potrivit căreia Aer Lingus și Ryanair sunt companii aeriene identice, ceea ce i‑ar fi permis să deducă „în mod automat” din cotele lor de piață ridicate faptul că concentrarea ar antrena un obstacol semnificativ în calea concurenței efective. Chiar dacă cotele de piață sunt relevante când este vorba de aprecierea unei concentrări din perspectiva concurenței, acestea nu ar constitui totuși decât un „punct de pornire”. A asocia unor asemenea cote de piață o puternică prezumție negativă în ceea ce privește efectele concentrării asupra concurenței ar contraveni normelor referitoare la sarcina probei. În orice caz, această prezumție ar fi fost răsturnată de reclamantă, care ar fi dovedit la un standard juridic corespunzător existența unor „diferențe fundamentale” între cele două companii și fragilitatea barierelor la intrare. Serviciile propuse de Ryanair și Aer Lingus ar avea un „grad înalt de diferențiere” și ar privi categorii distincte de pasageri. Prin urmare, cotele de piață nu ar permite, în sine, să se determine în ce măsură părțile exercită o constrângere concurențială una asupra celeilalte. Pe de altă parte, prezența unei singure companii aeriene pe o rută dată nu ar echivala cu o poziție dominantă, ținând seama de caracterul facil al intrărilor.

40 Comisia, susținută de Irlanda și de Aer Lingus Group, arată că reiese din decizia atacată că cotele de piață constituie „primele indicații utile”, care s‑ar corobora cu alte elemente și din care rezultă că Aer Lingus este concurentul cel mai apropiat de Ryanair pe rutele în discuție în prezenta cauză.

b) Aprecierea Tribunalului

41 Reiese dintr‑o jurisprudență constantă că, deși semnificația cotelor de piață poate diferi de la o piață la alta, se poate considera în mod întemeiat că cote de piață extrem de importante constituie prin ele însele, afară de cazul unor împrejurări excepționale, proba existenței unei poziții dominante (a se vedea, în materia abuzului de poziție dominantă, Hotărârea Curții din 13 februarie 1979, Hoffmann‑La Roche/Comisia, 85/76, Rec., p. 461, punctul 41, și, în ceea ce privește fostul Regulament privind concentrările economice, Hotărârea Tribunalului din 25 martie 1999, Gencor/Comisia, T‑102/96, Rec., p. II‑753, punctul 205, și Hotărârea Tribunalului din 28 aprilie 1999, Endemol/Comisia, T‑221/95, Rec., p. II‑1299, punctul 134). Această situație se poate regăsi în cazul unei cote de piață de 50 % sau mai mare (a se vedea, în materia abuzului de poziție dominantă, Hotărârea Curții din 3 iulie 1991, AKZO/Comisia, C‑62/86, Rec., p. I‑3359, punctul 60, și, în ceea ce privește fostul Regulament privind concentrările economice, Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2005, General Electric/Comisia, T‑210/01, Rec., p. II‑5575, punctul 115).

42 În speță, pe de o parte, trebuie arătat că, spre deosebire de ceea ce invocă reclamanta, Comisia nu și‑a întemeiat evaluarea efectelor operațiunii asupra concurenței pe ideea că ar fi permis să se deducă „în mod automat” din cotele de piață ridicate faptul că concentrarea ar antrena un obstacol semnificativ în calea concurenței efective. Dimpotrivă, Comisia a indicat în mod expres în decizia atacată că atât cotele de piață, cât și nivelurile de concentrare asociate acestora ofereau „primele indicații utile” asupra structurii pieței și asupra importanței concurențiale a celor două părți la concentrare, precum și asupra celei a concurenților lor (a se vedea considerentul 348 al deciziei atacate și nota de subsol nr. 364, în cuprinsul căreia se face referire la punctul 14 din orientări). Examinarea deciziei atacate permite de asemenea să se arate că Comisia s‑a preocupat de efectuarea unei analize aprofundate a condițiilor de concurență luând în considerare alte elemente decât simplele cote de piață, și anume în special efectele operațiunii asupra relației de concurență dintre Ryanair și Aer Lingus, reacțiile care pot fi așteptate din partea clienților și a concurenților și situația concretă pe fiecare rută afectată de operațiune (a se vedea punctele 11-14 de mai sus).

43 Nu se poate pretinde, așadar, că decizia atacată se întemeiază pe constatările deduse doar din cotele de piață susceptibile de a fi deținute de ansamblul Ryanair‑Aer Lingus în cazul realizării operațiunii (denumit în continuare „ansamblul Ryanair‑Aer Lingus” sau „entitatea rezultată din concentrare”). Comisia a examinat deopotrivă date statice, care ilustrează situația piețelor afectate de operațiune la un moment dat, și date dinamice, care indică evoluția probabilă a acestor piețe în cazul realizării concentrării.

44 Această abordare este conformă demersului analitic care trebuie urmat de Comisie pentru a aprecia efectele anticoncurențiale ale unei concentrări, care constă în examinarea modului în care concentrarea notificată ar putea modifica factorii care determină situația concurenței pe o piață dată pentru a verifica dacă de aici ar rezulta un obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective (a se vedea punctul 27 de mai sus).

45 Pe de altă parte, trebuie subliniat că Comisia nu putea ignora în cadrul evaluării sale importanța care trebuia acordată acestor prime indicații, care arătau că realizarea concentrării notificate ar fi permis Ryanair să dobândească cote de piață extrem de ridicate.

46 Astfel, trebuie arătat că Comisia a identificat în decizia atacată 35 de rute pe care activitățile părților la concentrare se suprapun. Operațiunea ar crea un monopol pe 22 dintre acestea și ar conduce la constituirea unor cote de piață cumulate foarte ridicate, superioare valorii de 60 %, pe alte 13 rute (a se vedea considerentele 341 și 342 ale deciziei atacate, în particular tabelul nr. 2 și notele de subsol corespunzătoare). În plus, pe rutele pe care doar Ryanair sau Aer Lingus sunt actualmente prezente, cealaltă parte la concentrare ar reprezenta concurentul potențial cel mai probabil. Trebuie, așadar, arătat că reiese din aceste constatări că realizarea concentrării ar antrena cote de piață foarte ridicate pe un număr important de rute (punctul 7.2 din decizia atacată).

47 Comisia a subliniat de asemenea în decizia atacată că, chiar pe cele câteva rute care nu țin de un monopol, pe care este activ un anumit număr de concurenți, precum pe ruta Dublin-Londra, pe care cota de piață cumulată a Ryanair și a Aer Lingus este cuprinsă între 70 și 80 % și pe care British Midland Airways (bmi), British Airways și CityJet propun propriile servicii, indicele Herfindahl‑Hirschmann, în mod obișnuit utilizat de autoritățile de concurență pentru a măsura nivelul de concentrare a unei piețe ținând seama de ponderea specifică a fiecăreia dintre întreprinderile prezente acolo, era foarte ridicat (între 6 000 și 6 500), la fel ca și variația acestui nivel de concentrare anterior și posterior operațiunii (delta fiind situat între 3 000 și 3 500). Nivelul de concentrare creat prin această operațiune pe cele 35 de rute pe care se suprapun activitățile părților la concentrare ar fi, așadar, foarte ridicat (considerentul 342 al deciziei atacate.

48 Astfel, pe 16 rute, cota de piață cumulată a ansamblului Ryanair‑Aer Lingus ar atinge 100 %. Este vorba de rutele Dublin-Berlin, Dublin-Bilbao (Vitoria), Dublin-Birmingham, Dublin-Bologna, Dublin-Bruxelles, Dublin-Edinburgh, Dublin-Hamburg (Lübeck), Dublin-Marsilia, Dublin-Newcastle, Dublin-Poznan, Dublin-Roma, Dublin-Sevilla, Dublin-Toulouse (Carcassonne), Dublin-Veneția, Shannon-Londra și Cork-Londra.

49 Pe alte 6 rute, și anume rutele Dublin-Alicante, Dublin-Faro, Dublin-Lyon, Dublin-Milano, Dublin-Salzburg, Dublin-Tenerife, cota de piață cumulată a ansamblului Ryanair‑Aer Lingus ar fi apropiată de 100 %, fără a atinge totuși acest nivel din cauza vânzărilor de locuri uscate propuse de companiile charter.

50 Pe ruta cea mai importantă, adică ruta Dublin-Londra, care reprezintă doar ea 30 % din pasagerii transportați cu avionul între Irlanda și celelalte state membre ale Uniunii, cota de piață a entității rezultate din concentrare ar fi cuprinsă între 70 și 80 %.

51 Pe alte rute, cota de piață cumulată ar fi de asemenea foarte importantă. Pe ruta Dublin-Manchester, de exemplu, această cotă de piață ar fi cuprinsă între 90 și 100 %, singurul concurent existent fiind Luxair, care efectuează zboruri cu un avion dinspre și spre Luxemburg, cu escală la Manchester.

52 Fiecare persoană care dorește să meargă spre una dintre destinațiile sus‑menționate dispune de o alegere a cărei întindere poate fi cântărită cu ușurință prima facie atât înainte, cât și după realizarea concentrării. Foarte adesea, acest element de alegere ar dispărea pur și simplu odată cu dobândirea Aer Lingus de către Ryanair, cota de piață a ansamblului Ryanair‑Aer Lingus atingând 100 % sau aproape 100 %.

53 Având în vedere aceste constatări, care nu sunt contestate în sine de reclamantă, Comisia putea considera în mod întemeiat că obținerea unor cote de piață foarte ridicate ca urmare a realizării operațiunii, precum și nivelul de concentrare asociat acesteia erau indicatori pertinenți ai puterii pe piață care ar fi fost dobândite de ansamblul Ryanair‑Aer Lingus.

54 Aceste constatări trebuiau luate în considerare în mod corespunzător de Comisie și reprezintă tot atâtea elemente care permit să se considere că, afară de cazul unor împrejurări excepționale, aceste cote de piață extrem de importante constituie proba existenței unei poziții dominante (a se vedea punctul 41 de mai sus).

55 În acest context, nu se poate reproșa Comisiei că ar fi încălcat sarcina probei considerând, astfel cum reiese din modul de redactare a punctului 7.2.2 din decizia atacată, că „[c]otele de piață foarte ridicate pe toate rutele pe care serviciile se suprapun constituie, în sine, proba unei poziții dominante”.

56 Trebuie arătat că, spre deosebire de ceea ce lasă să se înțeleagă reclamanta, consecința acestei probe asupra evaluării concurenței nu a fost nicidecum considerată ca automată. Astfel, reiese din decizia atacată că o asemenea probă era susceptibilă să fie înlăturată dacă aceste „prime indicații utile” asupra structurii pieței și asupra importanței concurențiale a celor două părți la concentrare și a concurenților lor erau contrazise de alte date ale speței. Comisia a expus astfel cu claritate demersul său sub acest aspect în decizia atacată, subliniind că „a verificat cu minuțiozitate dacă există împrejurări susceptibile să excludă o poziție dominantă în prezenta cauză, în pofida cotelor de piață ridicate” (considerentul 351 al deciziei atacate). Această verificare a fost efectuată în cadrul punctelor 7.3-7.8 din decizia atacată în ceea ce privește examinarea factorilor pertinenți pe plan general și în cadrul punctului 7.9 în ceea ce privește analiza rută cu rută.

57 Tocmai din această perspectivă trebuie examinate argumentele invocate de reclamantă pentru a respinge importanța care trebuie acordată cotelor de piață care ar fi fost deținute de ansamblul Ryanair‑Aer Lingus.

58 În primul rând, în ceea ce privește rutele pe care Aer Lingus și Ryanair sunt ambele prezente la ora actuală, reclamanta arată că serviciile propuse de acești operatori au un „grad înalt de diferențiere” și privesc, așadar, în realitate categorii distincte de pasageri. În această privință, trebuie subliniat că problema diferențierii serviciilor se pune în considerarea substituibilității lor mai mult sau mai puțin importante pentru clienții în cauză. În decizia atacată, Comisia a respins teza reclamantei sub acest aspect (punctul 7.3 din decizia atacată). Potrivit Comisiei, chiar dacă s‑ar presupune că această teză ar fi fondată, eventualele diferențe dintre serviciile propuse de Ryanair și Aer Lingus nu ar fi de natură a elimina riscul ca o concentrare între acești doi operatori să ridice obstacole semnificative în calea concurenței efective pe piețele afectate. Argumentul reclamantei referitor la diferențierea serviciilor este examinat mai jos (a se vedea punctul 61 și următoarele de mai jos).

59 În al doilea rând, în ceea ce privește rutele pe care doar una dintre aceste companii este prezentă la ora actuală, reclamanta susține că această unică prezență nu ar conferi o poziție dominantă în măsura în care intrările pe piață ar fi facile. Acest argument privește problema intrărilor pe piață și va fi abordat în cadrul examinării celui de al doilea motiv, care este consacrat acestei problematici.

60 Numai dacă aceste argumente ar fi fost admise de Tribunal s‑ar fi putut să se concluzioneze că în mod întemeiat contestă reclamanta importanța care trebuie acordată cotelor de piață care ar fi fost deținute de entitatea rezultată din concentrare. În acest stadiu al analizei, nu se poate totuși reproșa Comisiei că ar fi ținut seama în decizia atacată de importanța cotelor de piață și de gradele de concentrare referitoare la diferitele piețe relevante.

2. Cu privire la neluarea în considerare a „diferențelor fundamentale” dintre Ryanair și Aer Lingus

61 Reclamanta arată în esență că, din cauza diferențierii serviciilor sale în raport cu cele ale Aer Lingus, aceste companii aeriene nu sunt concurente într‑o asemenea măsură încât concentrarea să ridice obstacole semnificative în calea concurenței. În decizia atacată, Comisia nu ar fi putut să concluzioneze în sens contrar fără să fi demonstrat existența unei relații strânse de concurență între Ryanair și Aer Lingus.

62 Se impune ca Tribunalul să aprecieze, rând pe rând, argumentele părților referitoare la utilizarea noțiunii „concurenți cei mai apropiați” și la deducerea „automată” din aceasta a existenței unor constrângeri concurențiale semnificative, pe cele referitoare la „diferențele fundamentale” în ceea ce privește costurile de operare, prețurile practicate și nivelul prestațiilor, precum și pe cele privind diferența dintre aeroporturile de destinație.

a) Cu privire la utilizarea noțiunii „concurenți cei mai apropiați” și la deducerea „automată” a existenței unor constrângeri concurențiale semnificative

Argumentele părților

63 Reclamanta susține că Comisia a săvârșit o „eroare fundamentală” considerând că, dacă se poate demonstra că Aer Lingus și Ryanair sunt „concurenții cei mai apropiați”, ar rezulta de aici „în mod automat” că sunt concurenți apropiați care exercită unul asupra celuilalt constrângeri concurențiale semnificative fără să fie nevoie să se examineze cât de strânsă este această relație de concurență. Astfel, oferta de servicii a Aer Lingus nu ar fi substituibilă cu cea a Ryanair, dar ar fi mai apropiată de ofertele cu prestații complete ale companiilor aeriene tradiționale. „Diferențe fundamentale” între cele două companii ar permite Aer Lingus să practice prețuri net mai ridicate decât cele ale Ryanair. Ar fi trebuit, așadar, analizat cât de strânsă este relația de concurență dintre Ryanair și Aer Lingus pentru a determina efectele sale asupra concurenței efective. Dacă, potrivit reclamantei, serviciile sale și cele ale Aer Lingus sunt substanțial diferite, ele nu pot fi considerate ca „substitute adecvate”, nici în cazul în care aceste două companii aeriene sunt singurele care deservesc o rută dată. Altfel spus, pasagerii în cauză ar putea alege să nu călătorească mai curând decât să opteze pentru cealaltă companie aeriană.

64 Comisia, susținută de Irlanda și de Aer Lingus Group, arată că, în decizia atacată, a analizat în detaliu relația de concurență dintre cele două companii aeriene, înainte să concluzioneze corespunzător cerințelor legale că Ryanair și Aer Lingus erau concurenți apropiați care exercită unul asupra celuilalt constrângeri concurențiale, care ar dispărea în cazul realizării operațiunii.

Aprecierea Tribunalului

65 Potrivit reclamantei, chiar dacă s‑ar presupune că Aer Lingus și Ryanair pot fi considerate ca fiind „concurenții cei mai apropiați” pe toate rutele respective, nu este mai puțin adevărat că, din cauza „diferențelor fundamentale” care există între cele două companii, Comisia nu ar putea să se servească de această constatare și să deducă de aici „în mod automat” că exercită una asupra celeilalte o constrângere concurențială semnificativă pe care concentrarea ar face‑o să dispară fără să fie nevoie să se examineze cât de strânsă este această relație de concurență.

66 Înainte chiar de a examina argumentele referitoare la diferențele pretinse de reclamantă și la incidența lor asupra relației de concurență existente între Aer Lingus și Ryanair (a se vedea punctul 70 și următoarele de mai jos), trebuie de la bun început arătat că analiza efectuată de Comisie în decizia atacată nu este cea descrisă de reclamantă.

67 Această analiză este structurată în două etape. Mai întâi, constatările efectuate de Comisie cu privire la relația de concurență dintre Ryanair și Aer Lingus sunt expuse pe larg (a se vedea punctele 7.3 și 7.4 din decizia atacată). În cadrul acestei expuneri, Comisia a examinat în detaliu argumentele Ryanair reluate în cadrul prezentei acțiuni în ceea ce privește diferențierea serviciilor. În continuare, evaluarea efectelor operațiunii asupra concurenței realizată în decizia atacată nu este efectuată „în mod automat” pe baza simplei constatări că Ryanair și Aer Lingus sunt „concurenții cei mai apropiați”, spre deosebire de ceea ce afirmă reclamanta. Astfel, Comisia a expus cu atenție în decizia atacată motivele pentru care concentrarea ar ridica obstacole semnificative în calea concurenței efective în cadrul pieței comune pe cele 35 de rute pe care se suprapun serviciile și pe cele 15 rute pe care operează Aer Lingus și pe care serviciile nu se suprapun (punctele 7.5, 7.6 și 7.9 din decizia atacată).

68 În consecință, ca și în ceea ce privește importanța care trebuie acordată cotelor de piață cumulate (a se vedea punctul 58 de mai sus), tocmai răspunsul dat la argumentele reclamantei referitoare la incidența pretinsei diferențieri a serviciilor asupra relației de concurență dintre Aer Lingus și Ryanair (a se vedea punctul 70 și următoarele de mai jos) va permite fundamentarea sau nu a concluziilor care au fost trase din aceasta de către Comisie în cadrul aprecierii sale privind efectele concentrării asupra concurenței.

69 În orice caz, întrucât pretinsa diferențiere a serviciilor invocată de Ryanair a fost examinată în decizia atacată, nu se poate pretinde, așadar, că în prezenta cauză Comisia ar fi dedus „în mod automat” din constatarea potrivit căreia Ryanair și Aer Lingus sunt „concurenții cei mai apropiați” pe toate rutele respective faptul că ar exercita una asupra celeilalte o constrângere concurențială semnificativă pe care concentrarea ar face‑o să dispară fără să fie nevoie să se examineze cât de strânsă este această relație de concurență.

b) Cu privire la „diferențele fundamentale” referitoare la costurile de operare, la prețurile practicate și la nivelul prestațiilor

Argumentele părților

70 În primul rând, reclamanta susține că diferența dintre costurile sale de operare și cele ale Aer Lingus arată că nu există o constrângere concurențială semnificativă între aceste companii. Costurile mai puțin ridicate ale Ryanair i‑ar permite să practice prețuri net mai scăzute decât cele ale Aer Lingus și, prin urmare, să deservească un segment de piață distinct. Comisia ar fi omis să analizeze impactul acestei diferențe asupra concurenței. Pe de altă parte, după ce a arătat că costurile de operare ale Aer Lingus erau conforme cu cele ale altor transportatori cu preț scăzut, ca easyJet sau Virgin Express, Comisia nu ar fi trebuit să deducă din aceasta, la punctul 7.3.3 din decizia atacată, că Aer Lingus figura „printre concurenții cei mai apropiați de Ryanair chiar în materie de costuri unitare”. Recurgerea la această noțiune „concurenți cei mai apropiați” ar proveni dintr‑o eroare de analiză. În plus, Comisia ar fi integrat zborurile pe distanță lungă ale Aer Lingus în calculul costurilor sale de operare medii. Întrucât costurile de operare pe locuri‑kilometri oferite (denumite în continuare „LKM”) sunt substanțial mai reduse pe zborurile pe distanță lungă decât pe zborurile pe distanțe scurte, includerea lor ar antrena o importantă subevaluare a costurilor medii pe LKM ale Aer Lingus în vederea comparării cu transportatorii cu preț scăzut care exploatează doar rute pe distanțe scurte. Mai mult, dacă, după cum susține Comisia, costurile medii ale Aer Lingus sunt comparabile cu cele ale transportatorilor cu preț scăzut și superioare cu numai aproximativ 50 % celor ale Ryanair, Aer Lingus ar fi în măsură să realizeze profituri în mod considerabil superioare celor ale Ryanair, deoarece prețul său mediu ar fi cu mai mult de 100 % mai ridicat decât cel al Ryanair. În realitate, Ryanair ar fi de departe mai rentabilă decât Aer Lingus.

71 În al doilea rând, reclamanta pune accentul pe diferența dintre prețurile pe care le practică Ryanair și cele pe care le practică Aer Lingus. Această diferență, care ar rezulta din diferența costurilor de operare, ar face să apară un „grad de diferențiere ridicat”. Comisia ar fi apreciat în mod eronat, în considerentul 371 al deciziei atacate, că o diferență de preț de 30 de euro nu ar fi semnificativă, din moment ce prețul mediu al unui bilet Ryanair ar fi de 41 de euro. Prețuri mai scăzute ale Ryanair, inferioare cu jumătate celor ale Aer Lingus, i‑ar permite să atragă o clientelă care, în absența acestor prețuri moderate, nu ar lua avionul. Comisia ar fi trebuit să deducă din acest element că Aer Lingus nu exercita nicio constrângere concurențială asupra Ryanair. Recunoscând în considerentul 413 al deciziei atacate că prețurile Ryanair erau, în medie, mai scăzute decât cele ale Aer Lingus, Comisia ar fi trebuit să concluzioneze că cele două companii se adresau la două segmente de piață total diferite. În plus, Ryanair și Aer Lingus ar opera potrivit unor modele economice foarte diferite. Desigur, Aer Lingus s‑ar fi îndepărtat de modelul economic al companiei aeriene naționale tradiționale cu prestații complete pentru a adopta anumite caracteristici ale transportatorilor cu preț scăzut. Aer Lingus ar continua totuși să utilizeze aeroporturi principale și să ofere anumite servicii care îi permit să factureze clienților săi prețuri net mai ridicate decât cele ale Ryanair. Clienții Aer Lingus ar fi astfel dispuși să plătească un supliment în raport cu tarifele concurenților săi cu preț scăzut pentru o ofertă de servicii mai completă.

72 În al treilea rând, reclamanta arată că reiese din considerentul 367 al deciziei atacate că Ryanair este o companie aeriană „cu prestații minimale”, iar Aer Lingus o companie aeriană „cu prestații medii” și că Comisia tinde să minimalizeze impactul acestei diferențe asupra gradului de concurență existent între cele două companii. Comisia ar fi omis să analizeze măsura în care această diferență ar fi pertinentă sau să prezinte probe convingătoare pentru a demonstra de ce această diferență importantă ar fi lipsită de pertinență pentru a stabili existența unui obstacol semnificativ în calea concurenței efective. O asemenea diferențiere între ofertele de servicii ar fi atestată de declarațiile Aer Lingus și ale guvernului irlandez formulate prealabil ofertei publice, și aceasta înainte ca guvernul și compania „să facă cale întoarsă” pretinzând că Aer Lingus era o companie cu costuri scăzute.

73 Comisia, susținută de Irlanda și de Aer Lingus Group, contestă argumentele reclamantei făcând trimitere la decizia atacată.

Aprecierea Tribunalului

74 Deși în decizia atacată Comisia a acceptat să recunoască existența unor diferențe între Ryanair și Aer Lingus, totuși nu a tras din aceasta aceleași concluzii ca reclamanta. Astfel, aceste diferențe nu au împiedicat Comisia să considere că, dintre toți concurenții prezenți pe diferitele rute afectate de concentrare, Aer Lingus era cel mai important și cel mai apropiat de Ryanair.

75 În ceea ce privește diferența dintre costurile de operare ale Aer Lingus și cele ale Ryanair, aceasta din urmă reiterează analiza sa potrivit căreia această diferență de costuri i‑ar permite să deservească un segment de piață distinct. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi trebuit să analizeze impactul acestei diferențe asupra relației de concurență dintre Aer Lingus și Ryanair.

76 Reiese din decizia atacată că totuși Comisia a recunoscut că costurile de operare ale Ryanair erau inferioare celor ale Aer Lingus, subliniind totodată că, în raport cu alte companii aeriene, costurile Aer Lingus erau în general foarte scăzute și o plasau pe aceasta din urmă mai curând în grupul transportatorilor cu costuri scăzute decât în cel al transportatorilor de rețea (a se vedea punctul 7.3.3 din decizia atacată, în special considerentul 374).

77 Astfel, în decizia atacată, Comisia a indicat motivele pentru care considera, având în vedere datele disponibile, că, deși costurile de operare pe LKM ale Ryanair erau inferioare valorii de 4 eurocenți, cele ale Aer Lingus se ridicau la aproape 5,9 eurocenți. Comisia a arătat că obiecția Ryanair dedusă din faptul că aceste date includeau de asemenea zborurile pe distanță lungă ale Aer Lingus, care au în general costuri pe LKM inferioare, era justificată. Comisia a precizat totuși că 87 % dintre pasagerii Aer Lingus călătoreau pe zboruri pe distanțe scurte și că cifra avansată de Ryanair de aproape 8 eurocenți pe LKM nu se verifica (a se vedea punctul 7.3.3 din decizia atacată, în special considerentele 375 și 377).

78 În orice caz, reiese din graficul nr. 1 care figurează în considerentul 375 al deciziei atacate că costurile de operare pe LKM ale unui transportator de rețea (precum British Airways, Air France sau Lufthansa) sunt apropiate de 12 eurocenți, în timp ce acelea ale Virgin Express sau ale easyJet sunt de aproximativ 7 sau cu puțin mai mult de 6 eurocenți. Marja definită de Comisie și de Ryanair, între 5,9 și 8 eurocenți pe LKM, situează, așadar, Aer Lingus în același grup ca Virgin Express sau easyJet, aceste costuri de operare fiind „inferioare” (considerentul 375 al deciziei atacate) sau „net inferioare” (considerentul 376 al deciziei atacate) celor ale marilor companii de rețea (diferență de cel puțin 4 eurocenți pe LKM), chiar dacă sunt „superioare” sau „net superioare” celor ale Ryanair (diferență care evoluează între aproximativ 2 și 4 eurocenți pe LKM).

79 În consecință, deși există o diferență de costuri de operare între Ryanair și Aer Lingus, cum a recunoscut Comisia în decizia atacată, aceasta nu înseamnă cu atât mai mult că, după cum pretinde reclamanta, Comisia nu putea considera că Aer Lingus și Ryanair sunt „concurenții cei mai apropiați”, din moment ce costurile de operare ale Aer Lingus sunt efectiv inferioare celor ale companiilor de rețea și nici Virgin Express, nici easyJet nu sunt în concurență cu Ryanair pe rutele pe care servicii lor se suprapun dinspre Irlanda (considerentul 376 al deciziei atacate).

80 Această observație este de asemenea susținută în decizia atacată de constatarea potrivit căreia evoluția costurilor unitare ale Aer Lingus de‑a lungul timpului evidențiază „migrația progresivă” a acesteia de la un model economic tradițional către un model cu costuri scăzute (a se vedea considerentul 378 al deciziei atacate, în special graficul nr. 2 referitor la costurile de operare ale Aer Lingus în perioada cuprinsă între 2001 și 2005).

81 Pe de altă parte, dacă, după cum precizează reclamanta, costurile de exploatare scăzute au o incidență asupra rentabilității întreprinderii (a se vedea punctul 70 de mai sus), aceasta nu permite totuși să se concluzioneze că serviciile pe care le propune nu sunt în concurență cu cele ale Aer Lingus. Astfel, aceasta din urmă ar propune servicii de calitate superioară, căutând în același timp să se alinieze structurii de costuri a Ryanair, ceea ce o îndepărtează și mai mult de structura de costuri a companiilor aeriene de rețea.

82 În ceea ce privește diferența dintre prețurile pe care le practică și cele practicate de Aer Lingus, reclamanta susține că există o asemenea diferență încât Comisia ar fi trebuit să deducă din aceasta că Aer Lingus nu exercita o constrângere concurențială asupra ei. Potrivit reclamantei, o diferență de preț mediu de 30 euro este semnificativă, din moment ce prețul mediu al unui bilet Ryanair este de 41 de euro. În plus, prețurile mai scăzute ale Ryanair, inferioare cu mai mult de jumătate în raport cu cele ale Aer Lingus, ar permite reclamantei să atragă o clientelă care nu ar lua avionul în absența unor asemenea prețuri.

83 Astfel cum a admis existența unei diferențe de costuri de operare, Comisia a recunoscut în decizia atacată că exista o diferență între prețurile medii practicate de Aer Lingus și cele practicate de Ryanair. Părțile nu contestă acest aspect.

84 Trebuie, cu toate acestea, arătat că în decizia atacată Comisia a precizat, pe de o parte, că, deși tarifele practicate de Aer Lingus erau în general superioare celor ale Ryanair, totuși această situație nu se regăsea întotdeauna și, pe de altă parte, că compararea prețurilor devenea delicată din cauza faptului că era dificil de aflat care taxe și cheltuieli fuseseră luate în considerare pentru calcularea prețului mediu al zborurilor pe distanțe scurte de 41 de euro în 2006 indicat de Ryanair, precizându‑se că prețul mediu al Aer Lingus ar fi de 91 de euro sau cuprins între 65 și 75 de euro fără cheltuieli și taxe (a se vedea punctele 7.3.2 din decizia atacată, în special considerentul 371 și notele de subsol nr. 385 și 386).

85 Aceste precizări fiind făcute, trebuie arătat că contestația referitoare la diferența dintre prețurile medii practicate de Ryanair și cele practicate de Aer Lingus poartă asupra consecințelor acestei diferențe de preț. În timp ce reclamanta pretinde că aceasta permite să se concluzioneze în sensul absenței constrângerii concurențiale exercitate de Aer Lingus asupra sa, Comisia consideră că rezultă din analiza prețurilor practicate că Aer Lingus se află mai aproape de Ryanair decât pot fi ceilalți concurenți prezenți pe rutele pe care servicii lor se suprapun (a se vedea considerentele 368-370 ale deciziei atacate, în ceea ce privește evaluarea modelului economic, care este transpusă în considerentul 371 al deciziei atacate în ceea ce privește compararea prețurilor medii: „[a]ceeași considerație se aplică faptului că prețurile medii ale Aer Lingus sunt mai ridicate decât cele ale Ryanair”).

86 În ceea ce privește constrângerea concurențială exercitată de Aer Lingus, această problemă este avută în vedere la punctul 7.4 din decizia atacată, consacrat concurenței existente între părțile la concentrare, și la punctele 7.5, 7.6 și 7.9 din aceasta, în care Comisia a examinat efectele operațiunii asupra concurenței. Această problemă nu ține, așadar, de punctul 7.3 din decizia atacată, în cuprinsul căruia Comisia a expus motivele pentru care considera că Ryanair și Aer Lingus erau „concurenții cei mai apropiați” pe toate rutele respective.

87 În consecință, constatările efectuate în considerentul 371 al deciziei atacate permit fundamentarea concluziei Comisiei care face obiectul punctului 7.3 din această decizie, în sensul că reiese din datele care sunt expuse acolo că prețurile practicate de transportatorii de rețea care oferă un serviciu complet la bord, prețuri comunicate de Ryanair, sunt mult mai ridicate decât cele practicate de Aer Lingus (adică 216 euro pentru Air France, 225 de euro pentru Lufthansa și 268 de euro pentru British Airways). Tarifele Ryanair și ale Aer Lingus sunt într‑adevăr „net inferioare nivelului de preț al concurenților cărora le fac față pe rutele respective” (considerentul 371 al deciziei atacate). Comisia a explicat de asemenea că diferența dintre prețurile practicate de Ryanair și cele practicate de Aer Lingus necesita luarea în considerare a celor câteva avantaje calitative care caracterizează oferta Aer Lingus, precum deservirea unor aeroporturi principale, centrele de afaceri sau o orientare superioară a serviciului (considerentele 371 și 372 ale deciziei atacate). Analiza prețurilor practicate de Ryanair și Aer Lingus efectuată în decizia atacată fundamentează, așadar, concluzia Comisiei potrivit căreia Ryanair și Aer Lingus sunt „concurenții cei mai apropiați” pe toate rutele respective.

88 Potrivit reclamantei, o asemenea analiză nu este, cu toate acestea, compatibilă cu constatarea efectuată în a doua teză a considerentului 413 al deciziei atacate. Rezultă din acest considerent următoarele:

„Elementele detaliate mai sus [în ceea ce privește percepția clienților Aer Lingus și Ryanair (punctul 7.3.5 din decizia atacată)] indică în mod clar că Ryanair și Aer Lingus sunt concurenți apropiați. Totuși, Comisia recunoaște că Ryanair practică tarife în medie inferioare celor ale Aer Lingus și că, cel puțin ipotetic, ar fi posibil ca Aer Lingus și Ryanair să deservească două segmente de clientelă perfect distincte.”

89 Această menționare a unei eventuale segmentări a ofertei pe baza tarifelor practicate nu permite, cu toate acestea, să se tragă concluzia că Ryanair și Aer Lingus nu sunt concurenți apropiați. Noțiunea de concurent se apreciază în considerarea datelor cauzei. Numeroase elemente sunt prezentate de Comisie în susținerea acestei constatări reluate în calitate de concluzie la punctul 7.3 din decizia atacată. Se impune a constata că, de exemplu, pe cele 22 de rute pe care Ryanair și Aer Lingus sunt singurele companii prezente, nu există actualmente alte companii care să fie în măsură să ofere servicii regulate de transport aerian. Pe aceste piețe, a căror definiție nu este contestată în sine de reclamantă (a se vedea totuși, în ceea ce privește argumentul referitor la aeroporturile de destinație, punctul 95 și următoarele de mai jos), Aer Lingus rămâne, așadar, concurentul cel mai apropiat de Ryanair. Problema intrărilor va fi analizată în cadrul examinării celui de al doilea motiv, consacrată acestui aspect.

90 În ceea ce privește diferența nivelului prestațiilor, argumentația reclamantei nu face decât să reia o diferență cunoscută Comisiei și menționată în decizia atacată. De exemplu, în considerentul 367 al deciziei atacate, deși Comisia a avut în vedere zborurile Ryanair ca zboruri „fără prestații”, iar serviciile Aer Lingus ca „prestații medii”, ea a precizat imediat după că, pentru decizia atacată, „cele două companii [puteau] fi considerate ca transportatori cu «prestații minimale», deoarece, ca urmare a recentelor adaptări ale modelului de serviciu al Aer Lingus, serviciile incluse în tariful de bază al Aer Lingus sunt mai mult decât conforme cu cele cuprinse în acela al Ryanair și în opoziție clară cu companiile «cu prestații complete» tradiționale precum British Airways sau Lufthansa” (considerentul 367 al deciziei atacate).

91 În înscrisurile sale, reclamanta recunoaște, de altfel, că „Aer Lingus s‑ar fi îndepărtat desigur de modelul economic al companiei aeriene naționale tradiționale cu prestații complete pentru a adopta anumite caracteristici ale transportatorilor cu preț scăzut” (a se vedea punctul 71 de mai sus). Acest aspect a fost confirmat în timpul ședinței.

92 În orice caz, evoluția costurilor unitare ale Aer Lingus de‑a lungul timpului evidențiază „migrația progresivă” a acesteia de la un model economic tradițional către un model cu costuri scăzute (a se vedea punctul 80 de mai sus), iar oferta de servicii a Aer Lingus se află la minimum între cea propusă de Ryanair și cea propusă de transportatorii în rețea care oferă un serviciu la bord complet.

93 În consecință, chiar dacă Aer Lingus nu are foarte redusele costuri de exploatare ale Ryanair, nu practică aceleași prețuri ca Ryanair sau nu propune la fel de puține prestații, nu este mai puțin adevărat că această întreprindere se orientează către același model economic ca și concurenta sa.

94 Prin urmare, reclamanta nu demonstrează la un standard juridic corespunzător că în mod eronat a concluzionat Comisia în considerentul 431 al deciziei atacate că Aer Lingus și Ryanair sunt „concurenții cei mai apropiați” pe rutele relevante dinspre Irlanda. Această concluzie poate fi, așadar, luată în considerare în cadrul examinării efectelor operațiunii asupra concurenței, iar criticile prezentate de reclamantă sub acest aspect trebuie respinse (a se vedea punctele 58 și 63 de mai sus).

c) Cu privire la diferența dintre aeroporturile de destinație

Argumentele părților

95 În primul rând, reclamanta arată că utilizează aeroporturi fundamental diferite de cele utilizate de Aer Lingus. Aer Lingus ar utiliza aeroporturi principale, mai apropiate de centrul orașului și care oferă servicii mai bune decât aeroporturile secundare. Acestea din urmă, utilizate de Ryanair, i‑ar permite menținerea costurilor la un nivel scăzut și ar împiedica‑o să concureze cu Aer Lingus în ceea ce îi privește pe pasagerii care doresc să utilizeze doar aeroporturi principale. Prin achiziționarea Aer Lingus, Ryanair ar fi fost în măsură să exercite o concurență în aeroporturile principale. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi omis să producă elemente de probă clare și convingătoare care să demonstreze că zborurile Aer Lingus având ca destinație aeroporturi principale și zborurile Ryanair având ca destinație aeroporturi secundare exercitau o constrângere concurențială semnificativă unele asupra celorlalte. Datele invocate în decizia atacată nu ar susține concluzia potrivit căreia aceste zboruri sunt substitute suficient de apropiate pentru a trebui să fie incluse în aceeași piață. În plus, Comisia ar fi utilizat informațiile disponibile „în mod extrem de selectiv și de incoerent”. Întrucât nu a putut găsi o serie uniformă de criterii, ar fi utilizat mai multe criterii diferite pentru a stabili că aeroporturile principale și secundare țineau de aceeași piață. Comisia ar fi ignorat sau ar fi deformat opiniile aeroporturilor din Birmingham și din Viena și a UK Civil Aviation Authority (Autoritatea Aviației Civile a Regatului Unit) pentru a concluziona în sensul substituibilității aeroporturilor principale și a aeroporturilor secundare. Comisia nu s‑ar fi întemeiat, așadar, pe date fiabile și nici pe o metodă solidă. În plus, în timp ce Comisia ar fi prezentat răspunsurile concurenților pentru a pretinde substituibilitatea aeroporturilor menționate, aceste răspunsuri ar demonstra, dimpotrivă, absența probelor clare și convingătoare sub acest aspect (a se vedea răspunsul British Airways și situația aeroporturilor londoneze). Tabelul adresat concurenților nu ar face să apară în mod clar, în prezentarea sa, dacă se aștepta de la companiile chestionate să desemneze aeroporturile adecvate pentru fiecare tip de pasageri sau aeroporturile substituibile unul celuilalt. În anumite cazuri, companiile ar fi bifat numai unul dintre aeroporturi pentru fiecare pereche de orașe, subliniind astfel confuzia.

96 În al doilea rând, reclamanta arată că utilizarea de către Comisie a zonelor de recepție ale aeroporturilor pentru a determina dacă zboruri spre diferite aeroporturi țin de aceeași piață este eronată. Potrivit unei „reguli aproximative” (rule of thumb) nesusținute prin elemente de fapt, Comisia ar fi definit zona de atracție a unui aeroport ca fiind zona în care se poate ajunge la aeroport prin parcurgerea a cel mult 100 km sau în cel mult o oră cu mașina (considerentul 83 al deciziei atacate). Această regulă ar fi „prea vagă pentru a fi utilă”. Ea ar ignora repartizarea reală a pasagerilor în cadrul zonei și ar fi nerealistă în contextul rutelor care leagă Irlanda de Regatul Unit, durata zborului nedepășind în acest caz o oră. Comisia ar fi prezumat, așadar, în mod eronat că pasagerii „ar evita să utilizeze aeroportul cel mai apropiat de ei, ar face o oră cu mașina și ar lua apoi avionul pentru un zbor de poate 50 de minute aproximativ”. În plus, calculul timpului necesar pentru a ajunge la aeroport cu mijloacele de transport în comun sau cu mașina, expus în considerentul 78 al deciziei atacate, nu ar ține cont de diversele întârzieri și nici de costurile legate de utilizarea mijloacelor de transport în comun. În sfârșit, Comisia nu ar fi ținut seama, în considerentele 114-116 ale deciziei atacate, de cifrele reale privind aeroporturile specifice respective, în special în ceea ce privește datele furnizate de UK Civil Aviation Authority.

97 În al treilea rând, reclamanta critică anumite aprecieri sau constatări expuse în decizia atacată. Mai întâi, ea reproșează Comisiei că a ținut cont, în considerentul 92 al deciziei atacate, de practicile sale comerciale constând în prezentarea zborurilor sale drept substitute ale zborurilor spre aeroporturi principale. Astfel, denumirile sub care o întreprindere își comercializează produsele nu ar constitui o bază suficient de sigură și de solidă pentru definirea piețelor. De exemplu, aeroporturile din Viena și din Bratislava nu ar putea aparține aceleiași piețe pentru simplul fapt că Ryanair comercializează biletele pentru destinația Bratislava sub denumirea „Bratislava (Viena)”. În continuare, reclamanta susține că Comisia nu ar fi trebuit să utilizeze în considerentul 99 al deciziei atacate noțiunea „sistem aeroportuar”, prevăzută de Regulamentul (CEE) nr. 2408/92 al Consiliului din 23 iulie 1992 privind accesul operatorilor de transport aerian comunitari la rutele aeriene intracomunitare (JO L 240, p. 8, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 167), pentru a‑și întemeia constatarea substituibilității anumitor aeroporturi. Această noțiune nu ar fi adecvată pentru definiția piețelor, iar modificarea Regulamentului nr. 2408/92 și a regulamentelor conexe ar trebui, de altfel, să îi pună capăt. Reclamanta arată de asemenea că analiza prețurilor efectuată de Comisie este „defectuoasă” și nu furnizează motive fiabile pentru a concluziona că zborurile pe care le asigură spre aeroporturi secundare și zborurile asigurate de Aer Lingus spre aeroporturi principale sunt „substituți apropiați”. Analiza nu ar furniza niciun mijloc pentru a determina dacă o evoluție paralelă a prețurilor rezultă dintr‑o substituibilitate sau din influențe comune. În sfârșit, ancheta efectuată în rândul pasagerilor ar fi „extrem de defectuoasă” în ceea ce privește conceperea întrebărilor și tehnicile de eșantion utilizate. Această anchetă nu ar fi avut ca scop măsurarea gradului de substituibilitate a aeroporturilor, din moment ce pasagerii nu ar fi fost niciodată întrebați dacă intenționau să zboare spre aeroporturi diferite. În numeroase cazuri, datele invocate de Comisie sub acest aspect ar conduce la concluzia contrară.

98 Comisia, susținută de Irlanda și de Aer Lingus Group, contestă argumentele reclamantei făcând trimitere la decizia atacată.

Aprecierea Tribunalului

99 Reclamanta reia în înscrisurile sale argumentele expuse anterior în cadrul procedurii administrative pentru a critica definiția pieței în considerarea orașului de origine și a orașului de destinație. Aceste argumente au fost examinate și înlăturate de Comisie în decizia atacată, iar simpla reluare a acestor argumente în fața Tribunalului nu poate fi suficientă pentru repunerea în discuție a acestei analize pentru motivele expuse în continuare.

100 În ceea ce privește critica întemeiată pe absența prezentării de către Comisie a unor elemente de probă clare și convingătoare care să demonstreze că zborurile Aer Lingus spre aeroporturi principale și zborurile Ryanair spre aeroporturi secundare exercită o constrângere concurențială semnificativă unele asupra celorlalte, trebuie subliniat că această critică echivalează în definitiv cu a reproșa utilizarea de către Comisie a noțiunii de piață, astfel cum aceasta a fost definită în decizia atacată, pentru a aprecia efectele operațiunii asupra concurenței în interiorul piețelor afectate. Reclamanta o recunoaște implicit când arată că datele invocate în decizia atacată „nu susțin concluzia potrivit căreia aceste zboruri sunt substitute suficient de apropiate pentru a trebui să fie incluse în aceeași piață” (a se vedea punctul 95 de mai sus).

101 În această privință, trebuie mai întâi arătat că întinderea acestei critici trebuie relativizată în considerarea faptului că, pe 16 dintre cele 35 de rute relevante, Ryanair și Aer Lingus deservesc aceleași aeroporturi (considerentul 71 al deciziei atacate). Această critică nu privește astfel decât 19 dintre cele 35 de rute (adică 54,2 %) și nu are, așadar, o incidență în ceea ce privește celelalte 16 rute afectate de realizarea operațiunii.

102 Pentru aceste 19 rute, critica formulată de reclamantă constă doar în aceea că există o diferență referitoare la aeroportul de destinație, fără a căuta să respingă în mod concret raționamentul care este expus în decizia atacată în ceea ce privește impactul acestei diferențe nivelul atât al definiției pieței, cât și al evaluării efectelor operațiunii asupra concurenței. Or, trebuie subliniat că, în decizia atacată, Comisia a amintit că piețele de transport aerian de pasageri puteau fi definite pe baza rutelor individuale sau a unui grup de rute, în măsura în care exista o substituibilitate între acestea, potrivit caracteristicilor specifice ale cauzei (considerentul 55 al deciziei atacate și jurisprudența citată la nota de subsol 53, în special Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2006, easyJet/Comisia, T‑177/04, Rec., p. II‑1931, punctele 54-61).

103 În acest context, trebuie arătat că Comisia a elaborat mai întâi un cadru analitic aplicabil definiției pieței relevante în ceea ce privește diferitele rute relevante, indiferent dacă este vorba de perechi de aeroporturi sau de perechi de orașe (punctul 6.3.3 din decizia atacată). Diferitele criterii utilizate pentru a caracteriza substituibilitatea serviciilor regulate de transport aerian cu plecarea din diferite aeroporturi sunt expuse în considerentul 99 al deciziei atacate. Este vorba de distanța și timpul petrecut pe traseu potrivit criteriului de referință al celor 100 km sau al orei cu mașina, din punctul de vedere al concurenților, din punctul de vedere al aeroporturilor respective și din cel al autorităților aviației civile ale statelor membre, de estimarea proporției pasagerilor de vacanță pe o rută, de noțiunea „sistem aeroportuar” în sensul anexei II la Regulamentul nr. 2408/92, de practicile comerciale, de existența sau inexistența unor servicii de transport între aeroporturi și anumite orașe, precum și de rezultatul studiului privind corelarea prețurilor realizat de Comisie pentru 17 perechi de orașe cu plecarea dinspre Dublin.

104 În continuare, Comisia a analizat în mod detaliat care era piața relevantă pe fiecare dintre rutele în cauză (punctul 6.3.4 din decizia atacată). Pentru fiecare caz în care a constatat o substituibilitate, Comisia a aplicat mai multe criterii în considerarea informațiilor disponibile. Alegerea pasagerilor pentru unul sau altul dintre serviciile aeriene ar rezulta din combinarea acestor factori.

105 În schimb, Comisia a ajuns de mai multe ori la concluzia că zborurile spre aeroporturi diferite situate în apropierea unui oraș nu țineau de aceeași piață. În considerentele 178-183 ale deciziei atacate, Comisia a apreciat în special, în esență, că aeroporturile din Rennes și din Nantes Atlantique nu erau substituibile pentru motivele următoare: criteriul celor 100 km sau al orei cu mașina nu ar fi fost cu puțin îndeplinit, Ryanair nu ar fi comercializat serviciul său spre Nantes făcând referire la Rennes și invers, nicio diferență semnificativă între cele două aeroporturi nu ar stimula pasagerii din Rennes să se deplaseze la Nantes pentru a lua un avion și invers, iar datele disponibile nu ar fi fost suficiente pentru a permite Comisiei să realizeze o analiză semnificativă privind corelarea prețurilor. Simplul fapt că Aer Lingus consideră aeroporturile din Rennes și din Nantes Atlantique ca substitute nu era, potrivit Comisiei, suficient pentru a se concluziona în sensul substituibilității. În considerentele197-203 ale deciziei atacate, Comisia a făcut de asemenea distincția între aeroportul din Amsterdam Schiphol și cel din Eindhoven, și aceasta pentru aceleași motive ca cele expuse cu privire la aeroporturile din Nantes Atlantique și din Rennes, precum și pentru faptul că a considerat că exista un grad redus de substituibilitate într‑o decizie anterioară (Decizia din 22 septembrie 1997 a Comisiei, cazul COMP/M.967 – KLM/Air UK, punctul 24).

106 Pe de altă parte, trebuie arătat că punctul de vedere al aeroporturilor este expus în decizia atacată în numeroase rânduri (a se vedea, de exemplu, considerentele 132, 145 și 151 ale deciziei atacate), la fel ca și punctul de vedere al UK Civil Aviation Authority (a se vedea, de exemplu, considerentele 128 și 138 ale deciziei atacate). În ceea ce privește referirea la distincția dintre pasageri sensibili la factorul timp și pasageri care nu sunt sensibili la acest factor făcută de UK Civil Aviation Authority, Comisia a expus în decizia atacată mai multe motive care permit explicarea modului în care această distincție putea fi considerată irelevantă în prezenta cauză (considerentele 85 și 316-319 ale deciziei atacate).

107 În particular, Comisia a arătat, într‑un mod convingător, că această distincție, în trecut netă, între o categorie de pasageri și cealaltă, avea tendința să se estompeze. Această tendință fusese deja evocată de Comisie în cadrul unor cazuri precedente (cazurile COMP/M.3280 – Air France/KLM și COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss, evocate la nota de subsol nr. 329 din decizia atacată) și a fost confirmată în răspunsurile, necontestate de reclamanta din prezenta cauză, la chestionarele adresate concurenților la 6 noiembrie 2006 (răspunsuri evocate la nota de subsol nr. 328 din decizia atacată). Răspunsurile clienților corporate cu ocazia anchetei Comisiei indică de asemenea că criteriul celui mai bun tarif este destul de important. În ordinea importanței exprimată de această clientelă, criteriul celui mai bun tarif apare înaintea criteriului aeroportului de destinație și după cel al celui mai bun orar, care a devenit relativ ținând seama de frecvențele ridicate afișate adesea de transportatorii cu prestații minimale (considerentul 316 al deciziei atacate).

108 Pe de altă parte, în ceea ce privește opiniile aeroporturilor din Birmingham (considerentul 138 al deciziei atacate) și din Viena (considerentul 223 al deciziei atacate), reclamanta nu arată în ce mod ar fi fost denaturate aceste opinii. Reclamanta a renunțat, de altfel, în mod expres în timpul ședinței la expunerea acestui argument. Aceste opinii, care nu ajung la concluzia substituibilității, sunt în mod fidel reluate în decizia atacată, iar Comisia dispunea, de altfel, de alte elemente susceptibile să susțină concluzia la care a ajuns în decizia atacată. Tehnica fasciculului de indicii utilizată de Comisie pentru a aprecia o operațiune de concentrare poate să presupună în mod natural elemente pozitive, precum și elemente negative. Concluzia la care a ajuns Comisia la capătul analizei diferitelor indicii luate în considerare nu poate fi totuși repusă în discuție din cauza simplului fapt că din anchetă reiese un element negativ. Acest element este corespunzător menționat și a fost luat în considerare de Comisie, fără a fi denaturat, spre deosebire de ceea ce afirmă fără a demonstra reclamanta.

109 În plus, spre deosebire de ceea ce afirmă reclamanta, reiese din răspunsul British Airways la chestionarul adresat de Comisie că, în ceea ce privește aeroporturile londoneze, „suprapunerile [erau] foarte importante între zonele de recepție” și că „toate aeroporturile londoneze [puteau] concura, ceea ce și fac de altfel, atât pentru traficul de lungă distanță, cât și pentru traficul pe distanță scurtă”. Din aceasta reiese de asemenea că, în ceea ce privește alte aeroporturi a căror listă figura în întrebarea nr. 22 din chestionarul amintit, această companie aeriană consideră că, „în general, […] toate aeroporturile enumerate se află în concurență pentru toate tipurile de pasageri”. În ceea ce privește susținerea potrivit căreia răspunsurile concurenților nu ar demonstra că toate aeroporturile principale și secundare erau substituibile, în ceea ce privește în particular Londra, răspunsurile concurenților Ryanair de pe această rută atestă contrariul.