ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Pentru societăți, sediul acestora, în sensul articolului 48 CE, servește la stabilirea, asemenea cetățeniei pentru persoanele fizice, a legăturii lor cu sistemul juridic al unui stat. A admite că statul membru în care este stabilită o filială poate să aplice în mod liber un tratament diferit acestei filiale ca urmare a simplului fapt că sediul societății-mamă a acesteia se află într-un alt stat membru ar fi de natură să golească de conținut articolul 43 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 iulie 1993, Commerzbank, C-330/91, Rec., p. I-4017, punctul 13, Hotărârea Metallgesellschaft și alții, citată anterior, punctul 42, precum și Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 37). Libertatea de stabilire urmărește astfel să garanteze beneficiul tratamentului național în statul membru gazdă, interzicând orice discriminare bazată pe locul în care au sediul societățile (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Saint-Gobain ZN, punctul 35, și Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punctul 37).
7

În temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 2201/2003, intitulat „Competențe reziduale”: „(1) În cazul în care nicio instanță judecătorească dintr-un stat membru nu este competentă în temeiul articolelor 3, 4 și 5, competența este stabilită, în fiecare stat membru, de legislația respectivului stat. (2) Orice resortisant al unui stat membru care își are reședința obișnuită pe teritoriul unui alt stat membru poate să invoce, ca și cetățenii acestui stat, normele de competență aplicabile în acest stat împotriva unui pârât care nu își are reședința obișnuită într-un stat membru și care fie nu are cetățenia unui stat membru fie, în cazul Regatului Unit sau al Irlandei, nu are «domiciliul» său pe teritoriul unuia dintre aceste state membre.” [traducere neoficială]
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Nordania Finans A/S (denumită în continuare „Nordania Finans”) și BG Factoring A/S (denumită în continuare „BG Factoring”), succesoare în drepturi ale BG Erhvervsfinans A/S (denumită în continuare „Erhvervsfinans”), toate trei societăți de drept danez, pe de o parte, și Skatteministeriet (Ministerul Impozitelor și Accizelor), pe de altă parte, privind dreptul de deducere parțială a taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) pe care putea să îl pretindă Erhvervsfinans din cheltuielile sale generale.
26

Or, o reglementare națională care s-ar limita să trateze în mod diferit persoanele impozabile interesate să opteze pentru un regim de declarare și de plată simplificate ale TVA după cum persoanele în cauză prezintă o legătură determinată la nivelul capitalului pentru o perioadă inferioară sau superioară celei indicate la punctul 24 din prezenta hotărâre s-ar aplica în același mod tuturor operatorilor economici, indiferent dacă se află sau nu în situație de concurență în ceea ce privește operațiunile sau produsele lor. Principiul neutralității fiscale nu se opune unei astfel de reglementări care instituie o diferență justificată din punct de vedere obiectiv pentru a verifica realitatea economică a operațiunii juridice care permite utilizarea declarării și a plății simplificate ale TVA. Astfel cum s-a amintit la punctul 22 din prezenta hotărâre, instanța de trimitere are sarcina de a determina dacă reglementarea națională aplicabilă declarațiilor în litigiu instituie un astfel de regim.
17

Instanța de trimitere descrie produsul în litigiu în acțiunea principală ca „sanda cu talpă exterioară din cauciuc cu margini înalte. Talpa exterioară are încrustări de mici dimensiuni de culori și din materiale diferite. O talpă intercalată/talpă mediană, confecționată dintr-un strat de spumă de acetat de etilen-vinil (AEV) și dintr-un strat de latex expandat acoperit cu un material textil din microfibră, este lipită pe talpa exterioară. Fața are, la nivelul căputei, o parte rabatabilă pe picior și bride posterioare, barete de închidere din piele acoperite cu benzi velcro pentru a ajusta/adapta sandala pe picior; pe de altă parte, barete de prindere confecționate din benzi textile cusute au fost fixate pe partea rabatabilă și pe partea interioară a bridei posterioare. Fața are deschideri la nivelul degetelor, al curburii plantare și al părții exterioare a piciorului, al părții superioare a piciorului, precum și al ambelor laturi ale tocului. Suprafața din piele a feței are bucăți decupate pe care sunt inserate dungi și logoul mărcii confecționate din cauciuc. Atât pielea, cât și materialul textil sunt fixate de talpa intercalată prin lipire. Pielea reprezintă, incluzând și baretele de închidere și ornamentele, 71 % din suprafața de acoperire exterioară a feței”.
5

În conformitate cu articolul 21 alineatul (1) litera (b) din A șasea directivă, în redactarea sa care rezultă din articolul 28g din aceeași directivă, taxa pe valoarea adăugată se plătește, în cadrul sistemului intern, de către client pentru un serviciu menționat, printre altele, la articolul 28b secțiunea C din aceeași directivă dacă acest serviciu este prestat de către o persoană impozabilă stabilită în străinătate. Articolul 28b secțiunea C, la care se face trimitere în articol, se referă la „prestarea de servicii în transportul intracomunitar de bunuri”. Acest sistem, care se aplică, de altfel, și altor servicii, este bine cunoscut sub denumirea curentă de „procedura de taxare inversă”.
8

Articolul 1 din Directiva 89/48, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19, prevede: „În sensul prezentei directive: (a) prin diplomă se înțelege orice diplomă, certificat sau alt titlu de calificare oficială sau ansamblu de astfel de diplome, certificate sau alte titluri: — care au fost eliberate de o autoritate competentă dintr-un stat membru, desemnată în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative ale statului membru respectiv; — din care rezultă că titularul a promovat un ciclu de studii postliceale cu o durată de cel puțin trei ani sau cu o durată echivalentă cu frecvență redusă, efectuat într-o universitate sau o instituție de învățământ superior sau într-o altă instituție cu un nivel de formare echivalent și, dacă este cazul, că titularul a promovat cursurile de formare profesională necesare în completarea ciclului de studii postliceale și — care arată că titularul are calificarea profesională cerută care îi permite accesul la o profesie reglementată în statul membru respectiv sau exercitarea respectivei profesii, dacă educația și formarea atestate de această diplomă, certificat sau alt titlu de calificare oficială au fost obținute în special în Comunitate sau dacă titularul are o experiență profesională de trei ani atestată de statul membru care recunoaște o diplomă, un certificat sau alt titlu eliberat de o țară terță. […] (c) prin profesie reglementată se înțelege activitatea profesională reglementată sau ansamblul activităților care constituie această profesie într-un stat membru; (d) prin activitate profesională reglementată se înțelege activitatea profesională al cărei acces sau exercitare într-un stat membru sunt condiționate, direct sau indirect, prin acte cu putere de lege sau acte administrative, de deținere a unei diplome. De asemenea, sunt considerate modalități de exercitare a unei activități profesionale reglementate următoarele: — exercitarea unei activități cu titlu profesional în măsura în care deținerea acestui titlu este rezervată doar titularilor unei diplome stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative; […]”
3

Considerentele întâi-al treilea și al cincilea ale Regulamentului nr. 2945/94 prevăd: „întrucât reglementările comunitare prevăd acordarea restituirii la export doar pe baza criteriilor obiective, în special legate de cantitatea, natura și caracteristicile produsului exportat și de destinația sa geografică; întrucât experiența dovedește că trebuie intensificate măsurile de combatere a încălcărilor și îndeosebi a fraudei în detrimentul bugetului comunitar; întrucât în acest scop trebuie stabilite măsuri pentru recuperarea sumelor plătite în plus și sancțiuni pentru încurajarea respectării reglementărilor comunitare de către exportatori; întrucât trebuie aplicate sancțiuni indiferent de aspectul subiectiv al faptei ilicite pentru asigurarea funcționării corecte a sistemului de restituiri la export; întrucât este indicat totuși să se renunțe la sancțiuni în unele cazuri, în special atunci când este vorba cu certitudine de o eroare, aspect recunoscut de autoritățile competente, și să se aplice sancțiuni mai aspre în cazurile acțiunilor intenționate; întrucât, atunci când un exportator furnizează informații eronate, acestea pot determina plata de restituiri în plus dacă eroarea nu este descoperită; întrucât, dacă eroarea este descoperită, este normal să se aplice exportatorului o sancțiune ce presupune plata unei sume proporționale cu cuantumul care ar fi fost perceput în plus dacă eroarea nu ar fi fost descoperită și întrucât, dacă informația eronată a fost transmisă cu intenție, este de asemenea normal să se aplice o sancțiune mai mare; […] întrucât experiența dobândită, precum și încălcările și mai ales fraudele deja constatate în acest context indică faptul că această măsură este necesară, proporțională, suficient de descurajantă și că aceasta trebuie aplicată în mod uniform în toate statele membre”. [traducere neoficială]
25

Pentru a atinge aceste obiective, articolul 4 alineatul (1) din directivă prevede, în vederea evitării unei duble impozitări, că dacă o societate-mamă, în cadrul relației sale cu filiala, primește profituri distribuite, statul membru al societății-mamă fie nu impozitează aceste profituri, fie autorizează societatea-mamă să deducă din impozitul datorat acea fracțiune a impozitului pe societate plătit de filială aferent profiturilor și, dacă este cazul, valoarea taxei reținute la sursă, percepută de statul membru în care filiala are reședința, până la limita valorii impozitului național corespunzător (Hotărârea Test Claimants in the FII Group Litigation, citată anterior, punctul 102).
15

Domnul Schenkel a introdus la Amtsgericht Frankfurt am Main o acțiune împotriva Emirates, căreia i-a pretins o compensație de 600 de euro, invocând articolul 5 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 261/2004.
8

Articolul 3 bis din Legea din 14 august 1986 privind protecția și bunăstarea animalelor (Moniteur belge din 3 decembrie 1986, p. 16382, denumită în continuare „Legea privind bunăstarea animalelor”), introdus prin articolul 3 din Legea din 4 mai 1995 (Moniteur belge din 28 iulie 1995, p. 20360), are următoarea formulare: „1. Este interzisă deținerea de animale care nu aparțin speciilor sau categoriilor menționate pe o listă stabilită de rege. Această listă nu aduce atingere legislației privind protecția speciilor animale amenințate. 2. Prin derogare de la alineatul 1, pot fi deținute animale din alte specii sau categorii decât cele desemnate de rege: 1° în parcuri zoologice; 2° în laboratoare; 3° a) de particulari, cu condiția ca aceștia să poată dovedi că animalele erau deținute înainte de intrarea în vigoare a decretului menționat la articolul 3 bis. Această dovadă nu trebuie făcută pentru puii acestor animale cu condiția ca aceștia să se afle la primul proprietar; b) de particulari autorizați de ministrul care are domeniul agriculturii printre atribuțiile sale, cu avizul comitetului de experți menționat la articolul 5 alineatul 2 al doilea paragraf. Regele stabilește procedura pentru aplicarea literelor a) și b). În plus, acesta poate să stabilească condiții speciale pentru deținerea și identificarea animalelor menționate; 4° de veterinari, cu condiția ca animalele care le sunt încredințate de terțe persoane să fie deținute temporar pentru îngrijiri veterinare; 5° de refugii pentru animale, cu condiția să fie vorba despre o adăpostire temporară de animale care fac obiectul unui sechestru, de animale abandonate sau primite al căror deținător nu a putut fi identificat; 6° de spațiile comerciale pentru animale, cu condiția ca acestea să dețină animalele pentru o durată scurtă și în măsura în care a fost încheiat în prealabil un acord scris cu persoane fizice sau juridice prevăzute la punctele 1°, 2°, la punctul 3° litera b) și la punctul 7°; 7° în circuri sau expoziții itinerante. 3. Fără a aduce atingere derogărilor prevăzute la alineatul 2, regele poate să interzică anumitor persoane fizice sau juridice menționate la alineatul 2 deținerea de animale din alte specii sau categorii pe care acesta le desemnează.”
2

Articolul 706-3 din Codul de procedură penală prevede: „Orice persoană care a suferit un prejudiciu rezultat din fapte intenționate sau neintenționate care prezintă caracterul material al unei infracțiuni poate obține repararea integrală a prejudiciilor rezultate în urma atingerilor aduse persoanei, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: 1. Aceste atingeri nu intră în domeniul de aplicare al articolului 53 din Legea de finanțare a securității sociale pentru 2001 (Loi de financement de la sécurité sociale pour 2001) (nr. 2000-1257 din 23 decembrie 2000), nici al articolului L. 126-1 din Codul asigurărilor (code des assurances), nici al capitolului 1 din Legea nr. 85-677 din 5 iulie 1985 privind ameliorarea situației victimelor accidentelor de circulație și accelerarea procedurilor de despăgubire (loi no 85-677 du 5 juillet 1985 tendant à l’amélioration de la situation des victimes d’accidents de la circulation et à l’accélération des procédures d’indemnisation) și nu au drept cauză un act de vânătoare sau un act de distrugere a dăunătorilor; 2. Aceste fapte: — au determinat moartea, o incapacitate permanentă sau o incapacitate totală de muncă pentru o perioadă egală sau mai mare de o lună sau — sunt prevăzute și pedepsite la articolele 222-22 până la 222-30, 225-4-1 până la 225-4-5 și 227-25 până la 227-27 din Codul penal; 3. Persoana vătămată are cetățenia franceză. În caz contrar, faptele au fost comise pe teritoriul național, iar persoana vătămată este: — resortisant al unui stat membru al Comunității Economice Europene sau — sub rezerva tratatelor și a acordurilor internaționale, în situație de ședere legală, în ziua faptelor sau a cererii. Despăgubirea poate fi refuzată sau cuantumul acesteia poate fi redus ca urmare a culpei victimei.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul a două litigii între domnii R. Howard și B. Davidson (denumiți în continuare „medicii”), pe de o parte, și societățile Medical Defence Union Ltd și MDU Services Ltd (denumite în continuare împreună „MDU”), sindicatele profesionale ale acestor medici, pe de altă parte, cu privire la o cerere de despăgubire și/sau de contribuție pentru orice sumă pe care fiecare dintre aceștia poate fi obligat să o plătească cu titlu de despăgubire serviciului de sănătate la care erau încadrați în muncă, în contextul unei acțiuni în despăgubiri pentru culpă profesională intentate de doamnele N. Hassett și C. Doherty împotriva acestor servicii de sănătate.
2

Această cerere a fost formulată în cadrul unor litigii între Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs (denumiți în continuare „Commissioners”), pe de o parte, și patru autorități locale, mai exact Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council și West Berkshire District Council (denumite în continuare, împreună, „autoritățile locale implicate”), pe de altă parte, referitor la calitatea acestor autorități de persoane impozabile în privința taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) pentru activitățile de exploatare a parcărilor închise de automobile („offstreet parking”, denumite în continuare „parcările”).
3

Articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 are următorul cuprins: „(1) Sub rezerva dispozițiilor articolului 7 referitor la accesul liber la încadrarea în muncă a membrilor familiei sale, lucrătorul turc, care este încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru: — are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea permisului său de muncă la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă; — are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității ce trebuie acordate lucrătorilor din statele membre ale Comunității, să accepte o altă ofertă din partea unui angajator, la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru, în cadrul aceleiași profesii; — beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice activitate salariată, la alegerea sa.” [traducere neoficială]
7

Articolul 7 din Legea privind asigurările pentru șomaj din 1977 (Arbeitslosenversicherungsgesetz 1977, BGBl. 609/1977, în forma publicată în BGBl. I, 71/2003, denumită în continuare „AlVG”), intitulat „Indemnizația de șomaj – Condiții pentru dobândirea dreptului la prestații”, prevede: „1. Are dreptul la indemnizația de șomaj persoana care 1) se află la dispoziția serviciului de plasare, 2) îndeplinește condițiile privind stagiul de cotizare și 3) nu a epuizat încă perioada de acordare a prestației. 2. Se află la dispoziția serviciului de plasare persoana care este în măsură și are dreptul să ocupe un loc de muncă (alineatul 3) și care are capacitate de muncă (articolul 8), care dorește să muncească (articolul 9) și care este în șomaj (articolul 12). […] 4. Sunt scutiți de condiția de a avea capacitate de muncă șomerii care au beneficiat de măsuri de reintegrare profesională al căror obiectiv a fost atins (articolul 300 alineatele 1 și 3 [din Codul securității sociale (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz, denumit în continuare «ASVG»)]) și care au îndeplinit stagiul de cotizare necesar după aplicarea acestei măsuri. […]”
6

Articolul 8 din această directivă, intitulat „Măsurile aplicabile în zone unde nivelurile sunt mai mari decât valoarea limită”, prevede: „(1) Statele membre alcătuiesc o listă cu zone și aglomerări în care nivelurile unuia sau mai multor poluanți sunt mai ridicate decât valoarea limită plus marja de toleranță. În cazul în care nu s-a fixat nicio marjă de toleranță pentru un anumit poluant, zonele și aglomerările în care nivelul acelui poluant depășește valoarea limită sunt tratate în același mod ca și zonele și aglomerările menționate la primul paragraf și intră sub incidența alineatelor (3), (4) și (5). (2) Statele membre alcătuiesc o listă cu zone și aglomerări în care nivelurile unuia sau mai multor poluanți se află între valoarea limită și valoarea limită plus marja de toleranță. (3) În zonele și în aglomerările menționate la alineatul (1), statele membre iau măsuri pentru a asigura pregătirea sau aplicarea unui plan sau program în scopul atingerii valorii limită în cadrul limitei de timp respective. Planul sau programul menționat, care trebuie pus la dispoziția publicului, include cel puțin informația prevăzută la anexa IV. (4) În zonele și aglomerările menționate la alineatul (1), dacă nivelul mai multor poluanți depășește valorile limită, statele membre elaborează un plan integrat care include toți poluanții în cauză. […]”
47

Regatul Țărilor de Jos subliniază, în cadrul acestui prim motiv, că raportul de evaluare pentru anul 2004 are o importanță majoră, deoarece arată că, pentru acest an, valorile limită zilnice, chiar adunate cu marja de toleranță, au fost depășite în toate zonele și aglomerările din Țările de Jos. Mai mult, datele aferente acestui an ar crea o imagine diferită de cea a anului 2003, ceea ce ar fi recunoscut Tribunalul însuși la punctul 44 din hotărârea atacată, referindu-se la raportul TNO.
54

Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 291 alineatul (1) din regulamentul de aplicare trebuie interpretat în sensul că noțiunea „persoană care importă sau care dispune importul mărfurilor”, prevăzută la acest articol, are în vedere persoana căreia îi este destinată marfa și care are intenția de a-i da destinația finală precizată, indiferent dacă aceasta efectuează declarația vamală în nume propriu sau este reprezentată în acest scop în sensul articolului 5 din Codul vamal. Noțiunea menționată nu are în vedere reprezentantul acestei persoane în relația cu autoritățile vamale, cu excepția situațiilor în care s-ar prezuma că persoana menționată a acționat în nume propriu și pe seama sa în temeiul articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din codul menționat și ar trebui considerată, prin urmare, importator.
7

Articolul 9 alineatul (2) litera (e) din A șasea directivă [preluat în articolul 56 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112] prevede totuși că „locul prestării următoarelor servicii unor clienți stabiliți în afara Comunității sau unor persoane impozabile stabilite în Comunitate, dar într-o țară diferită de cea a prestatorului, este locul unde clientul și-a stabilit sediul activității sale economice sau locul unde are un sediu comercial fix pentru care este prestat serviciul sau, în absența unui astfel de loc, locul unde are domiciliul stabil sau reședința obișnuită: […] — serviciile prestate de consultanți, ingineri, birourile de consultanță, avocați, contabili și alte servicii similare, precum și prelucrările de date și furnizarea de informații; […]” [traducere neoficială]
67

Din considerațiile de mai sus rezultă că, în măsura în care vizează țările în curs de dezvoltare în sensul titlului XX din tratat, decizia atacată se află în mod exclusiv sub incidența acestui titlu și, prin urmare, a articolului 179 CE. Așadar, această decizie are două componente: una privind cooperarea pentru dezvoltare, care intră sub incidența articolului 179 CE, cealaltă privind cooperarea economică, financiară și tehnică cu țări terțe, altele decât țările în curs de dezvoltare, care intră sub incidența articolului 181 A CE.
3

Articolul 31 din Convenția de la Viena este redactat astfel: „Normă generală de interpretare 1. Un tratat trebuie să fie interpretat cu bună-credință potrivit sensului obișnuit care trebuie atribuit termenilor tratatului în contextul lor și în lumina obiectului și a scopului său. 2. În scopul interpretării unui tratat, contextul cuprinde, în afara textului, preambulului și anexelor incluse: a) orice acord care are legătură cu tratatul și care a intervenit între toate părțile cu ocazia încheierii tratatului; b) orice instrument stabilit de una sau mai multe părți cu ocazia încheierii tratatului și acceptat de celelalte părți ca instrument care are legătură cu tratatul. 3. Se va ține seama, în același timp ca și de context: a) de orice acord ulterior intervenit între părți în legătură cu interpretarea tratatului sau cu aplicarea dispozițiilor sale; b) de orice practică urmată ulterior în aplicarea tratatului prin care se stabilește acordul părților în privința interpretării tratatului; c) orice normă relevantă de drept internațional aplicabilă în relațiile dintre părți. 4. Un termen este înțeles într-un sens particular dacă se stabilește că aceasta a fost intenția părților.”
48

Trebuie amintit de asemenea că, potrivit unei jurisprudențe constante, în absenţa unor măsuri de unificare sau de armonizare comunitară, statele membre rămân competente pentru stabilirea criteriilor de impozitare a veniturilor și a averii în scopul eliminării, dacă este cazul, pe cale convențională, a dublei impuneri, dacă este cazul, pe cale convențională (a se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2006, FKP Scorpio Konzertproduktionen, C-290/04, Rec., p. I-9461, punctul 54, Hotărârea din , Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 52, și Hotărârea din , Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 52).