ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Articolul 22 din TabStG, intitulat „Scutire, rambursarea taxei”, precizează la alineatele (1)-(3): „(1) Se acordă scutire de la plata taxei sau aceasta se rambursează, la cerere, dacă produsele din tutun sunt acceptate într-un antrepozit fiscal sau transportate ori exportate, sub control fiscal, de pe teritoriul fiscal către un alt stat membru. De asemenea, importatorii și destinatarii autorizați care nu sunt antrepozitari beneficiază de scutire sau de rambursarea taxei dacă produsele din tutun pe care le-au importat sau le-au recepționat sunt distruse sau devin improprii pentru consum, sub control fiscal. (2) În cazul în care taxa a fost achitată prin utilizarea de mărci fiscale, aceasta poate face obiectul unei scutiri sau al unei rambursări numai dacă mărcile fiscale au fost distruse sau anulate sub control fiscal, iar conținutul pachetelor este în continuare complet. (3) Alineatul (1) se aplică prin analogie în privința sumei datorate pentru achiziționarea mărcilor fiscale, dacă mărcile fiscale care nu au fost încă obliterate sunt restituite Hauptzollamt sau dacă mărcile fiscale obliterate sunt distruse sau anulate sub control fiscal și dacă taxa nu a devenit exigibilă.”
29

Având în vedere aceste considerente, Oberlandesgericht Düsseldorf a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare: „1) Condiția referitoare la «finanțarea de către stat» prevăzută la articolul 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) prima teză din Directiva 2004/18 trebuie interpretată în sensul că finanțarea indirectă a anumitor organisme printr-o prelevare obligatorie de la deținătorii de aparate care receptează radiodifuziunea constituie o finanțare în înțelesul acestei condiții, având în vedere obligația constituțională ce revine statului de a garanta independența finanțării și existența acestor organisme? 2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) prima teză din Directiva 2004/18 trebuie interpretat în sensul că, prin condiția referitoare la «finanțarea de către stat», se cere o intervenție directă a statului la atribuirea contractelor de către organismul pe care îl finanțează? 3) În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, articolul 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) din Directiva 2004/18 trebuie interpretat, în lumina articolului 16 litera (b) [din această directivă], în sensul că numai serviciile prevăzute la articolul 16 litera (b) menționat sunt excluse din domeniul de aplicare al acestei directive, iar celelalte servicii, cărora nu li se aplică în mod expres acest regim, ci au un caracter subsidiar și conex, intră în domeniul de aplicare al [aceleiași] directive (interpretare per a contrario)?”
—

pentru Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. și Philip Morris International Management SA, de L. Di Via, C. Tesauro și P. Leone, avvocati;
8

Prin Hotărârea din 17 mai 2006, Conseil d’État, care a reunit diferitele cereri, a respins acțiunile formulate de Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé) ca inadmisibile pentru motive exclusiv de formă. În privința acțiunilor formulate de ceilalți trei distribuitori de televiziune prin cablu, instanța de trimitere a respins majoritatea motivelor invocate. Cu toate acestea, instanța a anulat Ordinul din 17 ianuarie 2001 în măsura în care acesta prevede acordarea așa-numitului statut „must carry” postului de televiziune TV5-Monde, pentru motivul că acesta din urmă, care este o societate de drept francez cu sediul în Franța, părea un canal francofon internațional care, în pofida faptului că o instituție care se afla sub controlul comunității franceze deținea un număr limitat de acțiuni emise de TV5-Monde, avea o legătură prea îndepărtată cu această comunitate pentru a se putea considera că „se află sub controlul” acesteia, în sensul articolului 13 din Legea din 1995, fără să fi existat vreun element care să indice, în plus, că TV5-Monde și-ar fi asumat față de comunitatea respectivă angajamente pentru care statutul „must carry” să reprezinte o contraprestație.
32

Or, acest aspect nu are decât o importanță minoră. Mai întâi, trebuie amintit că, potrivit textului acestora, funcția părții descriptive a acestor note explicative constă numai în a identifica vehiculele a căror clasificare este echivocă. În schimb, caracteristicile de concepție ale vehiculelor relevante pentru clasificare sunt enumerate la literele (a)-(e) din notele explicative ale SA privind pozițiile 8703 și 8704. În plus, structura tipică a unui automobil de tip „pick-up” constă tocmai în existența unei cabine închise și a unei platforme posterioare deschise. Acest fapt este confirmat, pe de altă parte, de notele explicative ale NC 2007 referitoare la poziția 8703, care, în ciuda folosirii în versiunea franceză a expresiei „Du type camionnette”, s-au referit la clasificarea automobilelor de tip „pick-up”, astfel cum reiese în mod clar din conținutul acestor note și din textul celorlalte versiuni lingvistice (și anume „Vom Typ Pick-up”, „Of the pick-up type”, „De tipo camionetta (pick-up)”, „del tipo pick-up”). În aceste note explicative, un automobil de tip „pick-up” este descris ca fiind un vehicul cu un compartiment închis pentru transportul persoanelor și un compartiment deschis sau închis pentru transportul mărfurilor, fără ca aceasta să împiedice clasificarea respectivului vehicul la această poziție.
15

Articolul 8 din Directiva 2004/48 are următorul cuprins: „(1) Statele membre asigură ca, în cadrul unei acțiuni referitoare la încălcarea unui drept de proprietate intelectuală și ca răspuns la o cerere justificată și rezonabilă a reclamantului, autoritățile judecătorești competente să poată ordona ca informațiile privind originea și rețelele de distribuție a mărfurilor sau a serviciilor care aduc atingere unui drept de proprietate intelectuală să fie furnizate de contravenient și/sau de orice altă persoană care: (a) a fost găsită în posesia mărfurilor contrafăcute la scară comercială; (b) a fost găsită în timp ce utiliza servicii contrafăcute la scară comercială; (c) a fost găsită în timp ce furniza, la scară comercială, servicii utilizate în activități de contrafacere sau (d) a fost semnalată, de către persoana menționată la litera (a), (b) sau (c), ca intervenind în producerea, fabricarea sau distribuirea mărfurilor sau în furnizarea serviciilor. (2) Informațiile menționate la alineatul (1) cuprind, după caz: (a) denumirea și adresele producătorilor, fabricanților, distribuitorilor, furnizorilor și ale celorlalți deținători anteriori ai mărfurilor sau ai serviciilor, precum și ale angrosiștilor destinatari și ale vânzătorilor cu amănuntul; (b) informații privind cantitățile produse, fabricate, livrate, primite sau comandate, precum și prețul obținut pentru mărfurile sau serviciile respective. (3) Alineatele (1) și (2) se aplică fără a aduce atingere altor acte cu putere de lege și norme administrative care: (a) acordă titularului dreptul de a primi informații mai extinse; (b) reglementează utilizarea în cauzele civile sau penale a informațiilor comunicate în conformitate cu prezentul articol; (c) reglementează răspunderea pentru abuzul de drept la informare; (d) dau posibilitatea să se refuze furnizarea de informații care ar constrânge persoana menționată la alineatul (1) să admită propria sa participare sau cea a rudelor sale apropiate la încălcarea unui drept de proprietate intelectuală sau (e) reglementează protecția confidențialității surselor de informare sau prelucrarea datelor cu caracter personal.”
2

Această cerere a fost formulată în cadrul a două litigii între doamna Payir, precum și între domnii Akyuz și Ozturk, pe de o parte, și Secretary of State for the Home Department (denumit în continuare „Secretary of State”), pe de altă parte, privind refuzul acestuia din urmă de a le prelungi autorizația de ședere.
5

Articolul 10 din Legea nr. 713 referitoare la normele pentru executarea directivelor Comunității Economice Europene privind producerea și vânzarea de produse cosmetice (norme per l’attuazione delle direttive della Comunità economica europea sulla produzione e la vendita dei cosmetici) din 11 octombrie 1986 (supliment ordinar la GURI nr. 253 din 30 octombrie 1986), astfel cum a fost modificată prin Decretul legislativ nr. 126 din 24 aprilie 1997 (GURI nr. 112 din 16 mai 1997, denumită în continuare „Legea nr. 713/86”), prevede: „[…] 3-bis. Importul de produse cosmetice din țări nemembre ale Uniunii Europene se efectuează sub responsabilitatea unui expert care îndeplinește condițiile menționate la alineatele 1 și 2. Acesta este obligat să evalueze metoda de fabricație utilizată pentru produse. 4. Bunele practici de fabricare a produselor cosmetice, care se bazează și pe normele comunitare, sunt stabilite și actualizate prin decret al ministrului sănătății în colaborare cu miniștrii industriei, comerțului, activităților meșteșugărești, muncii și securității sociale. 5. Orice persoană care intenționează să producă ori să ambaleze, în folosul propriu sau în folosul unei terțe persoane, produsele menționate la articolul 1 adresează o comunicare scrisă către Ministerul Sănătății și către Regiune cu cel puțin 30 de zile înainte de începerea acelei activități. 6. Această comunicare trebuie să cuprindă: a) numele sau denumirea socială și sediul întreprinderii și al unității de producție; b) descrierea localurilor și a echipamentelor de producție care să demonstreze că acestea îndeplinesc condițiile tehnice și de igienă necesare tipului de fabricație respectiv, precum și documente care să ateste că echipamentele au fost achiziționate sau fac obiectul unui leasing; c) identitatea și calificarea directorului tehnic; d) lista completă și detaliată a substanțelor utilizate și a substanțelor care intră în compoziția produsului comercial. 7. Orice modificare a datelor prevăzute la punctele a), b) și c) ale alineatului 6 trebuie să facă obiectul unei noi comunicări prealabile. 8. O comunicare similară, care privește în exclusivitate punctele a) și d) ale alineatului 6, trebuie efectuată de importatorii de produse ambalate pregătite pentru vânzare, originare din țări membre ale Uniunii Europene, importatorii unor astfel de produse originare din țări nemembre ale Uniunii Europene fiind obligați să comunice, în plus, identitatea și calificarea expertului menționat la alineatul 3-bis. […]”
10

Între despăgubirile care trebuie plătite de Fogasa sunt incluse, în temeiul articolului 33 alineatul 2 din Statutul lucrătorilor, despăgubirile pentru concediere nelegală prevăzute la articolul 56 alineatul 1 din același statut în următoarele condiții: „1. În cazul în care concedierea este declarată nelegală, în termen de cinci zile de la data notificării hotărârii, angajatorul poate alege între reintegrarea lucrătorului, cu plata «salarios de tramitación», astfel cum sunt acestea prevăzute la litera b) din prezentul alineat, și plata următoarelor sume, care trebuie să fie stabilite prin hotărâre: a) o indemnizație reprezentând echivalentul salariului aferent unui număr de 45 de zile pentru fiecare an lucrat efectiv, perioadele mai scurte de un an fiind calculate proporțional, în funcție de o bază lunară, până la maximum 42 de plăți lunare; b) o sumă egală cu totalul salariilor datorate între data concedierii și data notificării hotărârii prin care concedierea a fost declarată nelegală sau data la care lucrătorul a găsit un nou loc de muncă, dacă angajarea are loc anterior datei pronunțării hotărârii și dacă angajatorul face dovada sumelor plătite în vederea deducerii acestora din valoarea «salarios de tramitación». Pe durata perioadei care corespunde salariilor menționate la litera b) de mai sus, angajatorul trebuie să asigure menținerea înscrierii lucrătorului în sistemul de asigurări sociale.”
26

Or, o situație în care o persoană care are reședința în Germania la momentul decesului său lasă moștenire unei alte persoane, care are reședința în Franța, bunuri situate în aceste două state membre și care fac împreună obiectul calculului impozitului pe succesiune în Germania nu constituie nicidecum, după cum a arătat în mod corect Comisia Comunităților Europene, o situație pur internă.
53

Or, Correos, în calitate de prestator al serviciului poștal universal, are o sarcină absolut diferită, care presupune în special faptul că clientela sa este alcătuită din toate persoanele care doresc să recurgă la serviciul poștal universal. Simplu fapt că această societate comercială nu are nicio libertate, nici cu privire la modul de tratare a unei comenzi venite din partea Ministerio, nici în ceea ce privește tariful aplicabil activităților sale, nu ar putea justifica în mod automat concluzia că nu a fost încheiat niciun contract între aceste două entități.
10

Delimitarea competențelor în materia controlului concentrărilor este stabilită la articolul 21 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 4064/89 astfel: „(1) Sub rezerva controlului de către Curtea de Justiție, Comisia are competență unică privind adoptarea deciziilor prevăzute de prezentul regulament. (2) Niciun stat membru nu aplică legislația sa națională privind concurența niciunei concentrări care are o dimensiune comunitară.” [traducere neoficială]
25

Cu toate acestea, rezultă de asemenea dintr-o jurisprudență constantă că noțiunea de forță majoră, întrucât nu are un conținut identic în diferite domenii de aplicare ale dreptului comunitar, are o semnificație care trebuie determinată în funcție de cadrul legal în care este destinată a-și produce efectele (a se vedea Hotărârea din 13 octombrie 1993, An Bord Bainne Co-operative și Compagnie Inter-Agra, C-124/92, Rec., p. I-5061, punctul 10, precum și Hotărârea din 29 septembrie 1998, First City Trading și alții, C-263/97, Rec., p. I-5537, punctul 41).
24

Într-adevăr, această dispoziție nu se referă nici la o condamnare penală, nici chiar la punerea în mișcare a unei acțiuni penale, ci, în mod clar, la comiterea unui act care poate declanșa urmărirea penală. De altfel, acest lucru este confirmat de diferitele variante lingvistice ale dispoziției menționate, în special de versiunile portugheză („un acto passível de procedimento judicial”), engleză („an act that could give rise to criminal court proceedings”), germană („Handlungen, die strafrechtlich verfolgbar sind”), spaniolă („un acto que puede dar lugar a la incoación de un proceso judicial punitivo”) și italiană („un atto passibile di un’azione giudiziaria repressiva”).
8

Decretul legislativ nr. 267 privind textul unic al legilor referitoare la organizarea entităților locale (testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali) din 18 august 2000 (supliment ordinar la GURI nr. 227 din 28 septembrie 2000), astfel cum a fost modificat prin Decretul-lege nr. 269 referitor la dispoziții urgente pentru favorizarea dezvoltării și îmbunătățirea situației finanțelor publice (disposizioni urgenti per favorire lo sviluppo e per la correzione dell’andamento dei conti pubblici) din 30 septembrie 2003 (supliment ordinar la GURI nr. 229 din 2 octombrie 2003), transformat în lege, după modificare, prin Legea nr. 326 din 24 noiembrie 2003 (supliment ordinar la GURI nr. 274 din 25 noiembrie 2003, denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 267/2000”), reglementează în special modalitățile de atribuire a contractelor cu privire la exploatarea serviciilor publice locale de interes economic. Articolul 113 alineatul 5 din decretul legislativ menționat prevede: „Serviciile sunt prestate potrivit reglementării din acest sector și cu respectarea reglementării Uniunii Europene, prestarea serviciului fiind atribuită: a) unor societăți de capital selecționate printr-o procedură de cerere de ofertă; b) unor societăți cu capital mixt, public și privat, în care asociatul privat a fost ales printr-o procedură de cerere de ofertă care garantează respectarea dispozițiilor interne și comunitare în materie de concurență potrivit liniilor directoare adoptate de autoritățile competente în acte sau în circulare specifice; c) unor societăți cu capital integral public, cu condiția ca asupra societății să se exercite de către colectivitatea sau colectivitățile publice care dețin capitalul social un control similar celui exercitat asupra propriilor servicii și societatea să realizeze cea mai mare parte a activității sale cu colectivitatea sau colectivitățile publice care o controlează.”
41

În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe existența convenției care a repartizat competențele de impozitare între cele două state membre avute în vedere, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în absența unor măsuri de unificare sau de armonizare comunitare, statele membre rămân competente pentru stabilirea criteriilor de impozitare a veniturilor și a averii, în scopul eliminării, dacă este cazul, pe cale convențională, a dublei impuneri (a se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2006, FKP Scorpio Konzertproduktionen, C-290/04, Rec., p. I-9461, punctul 54, Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rec., p. I-11673, punctul 52, și Hotărârea din 18 iulie 2007, Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 52).
27

Acest articol 22 nu doar acordă la alineatul (1) un termen suplimentar de un an care a expirat la 31 decembrie 1998 pentru realizarea conformității cu Directiva 97/13 a autorizațiilor existente la data intrării în vigoare a acesteia, ci prevede în plus, la alineatul (2), posibilitatea de a proroga validitatea condițiilor privind autorizațiile existente, totuși sub rezerva faptului ca aceste condiții să nu confere drepturi speciale sau exclusive și ca această prorogare a validității să nu afecteze drepturile altor întreprinderi conferite de dreptul comunitar. Alineatul (3) al aceluiași articol se referă la obligațiile privind autorizațiile existente la data intrării în vigoare a Directivei 97/13. Acest din urmă alineat, care se aplică sub rezerva dispozițiilor alineatului (2), prevede că trebuie realizată conformitatea obligațiilor vizate cu directiva menționată anterior datei de 1 ianuarie 1999, cu excepția situației în care statul membru vizat nu a obținut, la cerere, din partea Comisiei o amânare a acestei date.
39

La punctul 40 din Hotărârea British Agrochemicals Association, citată anterior, Curtea a declarat că atunci când o autoritate competentă a unui stat membru concluzionează că un produs de uz fitosanitar importat dintr-un stat care este parte la Acordul privind Spațiul Economic European în care acesta beneficiază deja de o AIP eliberată în conformitate cu Directiva 91/414, fără a fi identic în toate privințele cu un produs autorizat deja pe teritoriul statului membru de import, cel puțin: — are o origine comună cu acest produs, în sensul că a fost fabricat de aceeași societate sau de o întreprindere asociată sau care își desfășoară activitatea sub licență, potrivit aceleiași formule; — a fost fabricat prin utilizarea aceleiași substanțe active și — are, în plus, aceleași efecte ținând cont de diferențele care pot exista pe planul condițiilor agricole, fitosanitare și de mediu, în special climatice, de interes pentru utilizarea produsului, acest produs trebuie să poată beneficia, cu excepția cazului în care se opun acestui beneficiu considerații legate de protecția eficace a sănătății umane și animale, de AIP acordată deja în statul membru de import.
38

În timp ce Comisia are obligația să examineze compatibilitatea ajutorului preconizat cu piața comună, chiar în cazul în care statul membru încalcă interdicția de punere în aplicare a măsurilor de ajutor, instanțele naționale nu fac decât să apere, până la decizia finală a Comisiei, drepturile justițiabililor în raport cu o încălcare eventuală de către autoritățile de stat a interdicției prevăzute la articolul 88 alineatul (3) CE (Hotărârea din 21 noiembrie 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires și Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, denumit „FNCE”, C-354/90, Rec., p. I-5505, punctul 14). Într-adevăr, este necesară protecția părților afectate de denaturarea concurenței cauzată de acordarea ajutorului ilegal (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 octombrie 2006, Transalpine Ölleitung in Österreich și alții, C-368/04, Rec., p. I-9957, punctul 46).
48

Printre drepturile fundamentale care pot fi astfel protejate figurează dreptul la respectarea vieții private, consacrat la articolul 8 din CEDO și care decurge din tradițiile constituționale comune statelor membre și este reafirmat la articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la 7 decembrie 2000 (JO C 364, p. 1) (a se vedea în special Hotărârea din 8 aprilie 1992, Comisia/Germania, C-62/90, Rec., p. I-2575, punctul 23, și Hotărârea din 5 octombrie 1994, X/Comisia, C-404/92 P, Rec., p. I-4737, punctul 17). În această privință, din jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului reiese că nu se poate considera că noțiunea de viață privată trebuie interpretată ca excluzând activitățile profesionale sau comerciale ale persoanelor fizice sau juridice (a se vedea Curtea Europeană a Drepturilor Omului, Hotărârea Niemietz împotriva Germaniei din 16 decembrie 1992, série A, nr. 251-B, § 29, Hotărârea Société Colas Est și alții împotriva Franței din 16 aprilie 2002, Recueil des arrêts et décisions 2002-III, § 41, precum și Hotărârea Peck împotriva Regatului Unit din 28 ianuarie 2003, Recueil des arrêts et décisions 2003-I, § 57), activități care pot include participarea la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice.
19

Instanța de trimitere observă că activitățile Fernwärme Wien privind exploatarea unei rețele fixe de încălzire centrală intră în mod incontestabil sub incidența Directivei 2004/17. În schimb, activitățile acesteia privind instalațiile de răcire nu intră sub incidența directivei menționate. Prin urmare, instanța de trimitere se întreabă dacă, în cazul acestor din urmă activități, se aplică de asemenea dispozițiile directivei menționate, prin aplicarea, mutatis mutandis, a principiilor stabilite în Hotărârea din 15 ianuarie 1998, Mannesmann Anlagenbau Austria și alții (C-44/96, Rec., p. I-73, în special punctele 25 și 26), abordare denumită în mod obișnuit în doctrină „teoria contagiunii”. Conform interpretării pe care instanța de trimitere o dă acestei hotărâri, în cazul în care una dintre activitățile unui organism intră sub incidența directivelor din domeniul achizițiilor publice, toate celelalte activități ale acestui organism, independent de eventualul lor caracter industrial sau comercial, intră de asemenea sub incidența directivelor din acest domeniu.
41

În plus, articolul 17 alineatul 2 litera c) din Decretul legislativ nr. 36/2003, invocat de Comisie, ar cuprinde o dispoziție tranzitorie potrivit căreia deșeurile periculoase destinate, conform reglementării anterioare acestui decret legislativ, depozitelor pentru deșeuri periculoase și toxice pot fi acceptate în asemenea depozite de deșeuri până la 31 decembrie 2006. Or, în opinia Republicii Italiene, această reglementare, în special Decretul ministerial nr. 141 din 11 martie 1998 (GURI nr. 108 din 12 mai 1998, p. 22), chiar dacă nu transpunea dispozițiile Directivei 1999/31, prevedea interdicții și proceduri specifice pentru acceptarea acestor deșeuri în depozitele de deșeuri menționate, conform normelor prevăzute în această directivă.