Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Milano – Italia) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti/Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

(Cauza C-462/20) (1)

(Trimitere preliminară - Directiva 2003/109/CE - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Articolul 11 - Directiva 2011/98/UE - Drepturile lucrătorilor din țările terțe care dețin un permis unic - Articolul 12 - Directiva 2009/50/CE - Drepturile resortisanților țărilor terțe titulari ai Cărții Albastre a UE - Articolul 14 - Directiva 2011/95/UE - Drepturile beneficiarilor de protecție internațională - Articolul 29 - Egalitate de tratament - Securitate socială - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Coordonarea sistemelor de securitate socială - Articolul 3 - Prestații familiale - Asistență socială - Protecție socială - Acces la bunuri și servicii - Reglementare a unui stat membru care îi exclude pe resortisanții țărilor terțe de la beneficiul unui „card de familie”)

(2022/C 2/14)

Limba de procedură: italiana

Instanța de trimitere

Tribunale di Milano

Părțile din procedura principală

Reclamante: Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti

Pârâte: Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

Dispozitivul

Articolul 12 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2011/98/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții țărilor terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru și articolul 14 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2009/50/CE a Consiliului din 25 mai 2009 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților din țările terțe pentru ocuparea unor locuri de muncă înalt calificate trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru care exclude resortisanții țărilor terțe vizați de aceste directive de la beneficiul unui card acordat familiilor care dă posibilitatea obținerii unor rabaturi sau a unor reduceri tarifare la achiziționarea de bunuri și servicii furnizate de entități publice sau private care au încheiat o convenție cu guvernul acestui stat membru.

Articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie interpretat în sensul că nici acesta nu se opune unei asemenea reglementări, în măsura în care, potrivit legislației naționale a acestui stat membru, un astfel de card nu intră în sfera noțiunii de „securitate socială”, „asistență socială” sau „protecție socială”.

Articolul 29 din Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate trebuie interpretat în sensul că se opune unei asemenea reglementări în cazul în care cardul menționat face parte dintr-un regim de ajutoare instituit de autorități publice la care a recurs un individ care nu dispune de resurse suficiente pentru a face față nevoilor sale de bază, precum și celor ale familiei sale.

Articolul 11 alineatul (1) litera (f) din Directiva 2003/109, articolul 12 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2011/98 și articolul 14 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2009/50 trebuie interpretate în sensul că se opun unei asemenea reglementări.

(1) JO C 433, 14.10.2020.