Repertor iul jur isprudenței  
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL  
JULIANE KOKOTT  
prezentate la 15 iunie 2017 1  
Cauza C-2 8 1 / 1 6  
Vereniging Hoeksc hewaards Landsc hap  
cu participarea:  
Staatssec retaris van E conomisc he Zaken  
[cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State (Consiliul de Stat, Țările de Jos)] 
„Dreptul mediului – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și 
floră sălbatică – Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică – 
Validitatea introducerii sitului Haringvliet în lista siturilor de importanță comunitară,fără a include 
polderul Leenheeren – Reducerea dimensiunilor suprafeței sitului – Arii cu potențial pentru restabilire” 
I. Introducere 
1. Poate un stat mem bru să reducă dimensiunile unei arii de conservare în sensul Directivei privind 
habitatele 2, dacă își modifică strategia de restabilire a tipurilor de habitate ce trebuie protejate și dacă 
nu mai are nevoie de ariile în cauză? Această întrebare reprezintă punctul de plecare al prezentei 
cereri de decizie preliminară formulată de Raad van State (Consiliul de Stat, Țările de Jos). 
2. Curtea de Justiție trebuie să examineze în concret dacă o decizie de punere în aplicare a Comisiei 
prin care aceasta a decis printre altele cu privire la propunerea Țărilor de Jos de a reduce 
dimensiunile sitului de importanță comunitară (denumit în continuare „SIC”) neerlandez, în cauză, este 
valabilă. Comisia și-a întemeiat decizia pe considerația că, la propunerea inițială de includere a ariilor 
în cauză în SIC, Țările de Jos s-au bazat pe o „eroare științifică”. De aceea, trebuie analizat dacă 
această motivare este fondată. 
3. În plus, Curtea de Justiție ar trebui să examineze și dacă, în privința acestei decizii de punere în 
aplicare, Comisia și-a îndeplinit obligația de motivare prevăzută de articolul 296 TFUE, dacă aceasta 
este suficient de clară pentru a satisface principiul securității juridice și, mai general, trebuie să 
analizeze condițiile unei reduceri a dimensiunilor sitului cauzate de modificări în strategia de 
restabilire a tipurilor de habitate. 
1 Limba originală: germana. 
2 Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992 , 
L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109). 
RO 
ECLI:EU:C:2017 :476 1 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
II. Cadrul juridic 
4. Articolul 2 alineatul (2) din Directiva privind habitatele stabilește scopul general: 
„În temeiul prezentei directive, se adoptă măsuri de menținere sau readucere la un stadiu 
corespunzător de conservare a habitatelor naturale și a speciilor de floră și faună sălbatică de 
importanță comunitară.” 
5. Natura 2000 , rețeaua europeană de arii conservate, este definită la articolul 3 alineatul (1) din 
Directiva privind habitatele: 
„Se instituie o rețea ecologică europeană coerentă, care să reunească ariile speciale de conservare, cu 
denumirea de Natura 2000 . Compusă din situri care adăpostesc tipurile de habitate naturale 
enumerate în anexa I și habitatele speciilor enumerate în anexa II, această rețea permite menținerea 
sau, după caz, readucerea la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală a 
tipurilor de habitate naturale și a habitatelor speciilor respective. 
[…]” 
6. Articolul 3 alineatul (2) din Directiva privind habitatele descrie obligația statelor mem bre de a 
participa la Natura 2000 : 
„Fiecare stat mem bru contribuie la punerea în aplicare a sistemului Natura 2000 proporțional cu 
gradul de reprezentare a tipurilor de habitate naturale sau a habitatelor speciilor prevăzute la 
alineatul (1) pe teritoriul său. În acest sens, fiecare stat mem bru desemnează anumite situri, în 
conformitate cu articolul 4, ca arii speciale de conservare, ținând seama de obiectivele stabilite la 
alineatul (1).” 
7. Articolul 4 din Directiva privind habitatele conține regulile concrete pentru desemnarea siturilor: 
„(1) Pe baza criteriilor stabilite în anexa III (Etapa 1) și a informațiilor științifice pertinente, fiecare stat 
mem bru propune o listă de situri de pe teritoriul său, indicând, pentru fiecare dintre ele, tipurile 
de habitate naturale din anexa I și speciile indigene din anexa II adăpostite de respectivul sit. […] 
După caz, statul mem bru propune adaptarea listei în funcție de rezultatele controlului prevăzut la 
articolul 11. 
[…] 
(2) Pe baza criteriilor stabilite în anexa III (Etapa 2) și, atât în cadrul fiecăreia dintre cele nouă regiuni 
biogeografice prevăzute la articolul 1 litera (c) punctul (iii), cât și al ansamblului teritoriului 
prevăzut la articolul 2 alineatul (1), Comisia stabilește, prin acord cu fiecare stat mem bru, un 
proiect de listă a siturilor de importanță comunitară, pornind de la listele întocmite de statele 
mem bre […] 
(3) […] 
(4) După adoptarea unui sit de importanță comunitară în conformitate cu procedura prevăzută la 
alineatul (2), statul mem bru respectiv desemnează situl ca arie specială de conservare cât mai 
curând posibil, în termen de maximum șase ani, stabilind prioritățile în funcție de importanța 
siturilor pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a unui 
habitat natural din anexa I sau a unei specii din anexa II ori pentru coerența sistemului Natura 
2000 și în funcție de pericolele de degradar e sau distrugere ce amenință respectivele situri.” 
ECLI:EU:C:2017 :476 2 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
8. Pe baza Directivei privind habitatele, Comisia a stabilit prin Decizia 2004 /813/CE 3 o primă listă a 
SIC pentru regiunea biogeografică atlantică. În cadrul acestei liste, a fost înregistrat situl „Haringvliet” 
(codul Natura 2000 : NL1000015 ) cu o suprafață de 11 107 hectare. 
9. Obiectul SIC „Haringvliet” este protecția următoarelor tipuri de habitate din anexa I la Directiva 
privind habitatele: „Râuri cu maluri nămoloase cu vegetație de Chenopodion rubri p.p. și Bidention 
p.p.” (codul Natura 2000 : 3270 ), precum și „Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel 
montan până la alpin” (codul Natura 2000 : 6430 ), a speciilor de pești scrumbia (Alosa alosa) și chepa 
(Alosa fallax), precum și a speciei prioritare șoarecele nordic de câmp (Microtus oeconomus 
arenicola). 
10. Lista SIC pentru regiunea biogeografică atlantică a fost actualizată între timp de zece ori 4. Obiectul 
prezentei cereri de decizie preliminară este cea de a opta actualizare realizată prin Decizia de punere în 
aplicare (UE) 2015 /72 5, în care situl „Haringvliet” se mai regăsește doar cu o suprafață de 10 988 de 
hectare. 
11. În cadrul considerentului (4) al Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015 /72 se face referire la 
modificările datelor siturilor: 
„[…] statele mem bre au transmis, de asemenea, modificări ale informațiilor referitoare la situri cuprinse 
în lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică.” 
12. Considerentul (6) al Deciziei de punere în aplicare face vorbire despre evoluția cunoștințelor: 
„Cunoștințele privind existența și repartizarea tipurilor de habitate naturale și a speciilor evoluează în 
permanență ca urmare a controlului desfășurat în conformitate cu articolul 11 din Directiva 
92/43/CEE. Prin urmare, evaluarea și selectarea siturilor la nivelul Uniunii au fost efectuate pe baza 
celor mai bune informații disponibile în momentul respectiv.” 
13. Aceste considerente se regăsesc, spre exemp lu, și în cea de a zecea actualizare. 
III. Situația de fapt și cererea de decizie preliminară 
14. Haringvliet aflat în provincia neerlandeză Olanda Meridională este un braț de mare îndiguit, situat 
între insulele Voorne-Putten și Hoeksche Waard la nord și insula Goeree-Overflakke la sud. 
Haringvliet este legat de Marea Nordului numai prin Spui, Oude Maas și Nieuwe Waterweg. Polderul 
Leenheeren este situat între localitatea Goudswaard la Hoeksche Waard și Spui, un braț lateral al 
Haringvliet. Polderul are o suprafață de aproximativ 110 hectare. 
15. La data propunerii de a înscrie situl „Haringvliet” în lista SIC, autoritățile neerlandeze compe tente 
au considerat că în polderul Leenheeren nu ar exista tipuri de habitate și specii care ar impune clasarea 
Haringvliet drept SIC, ci că acest polder se poate dezvolta pentru restabilirea diferitor tipuri de habitate 
și specii care trebuie protejate. Având în vedere că din cele ce precedă rezultă că polderul Leenheeren a 
fost parte a sitului propus, nu datorită naturii demne de protecție, ci a posibilităților pe care acesta le 
oferă pentru restabilirea naturii în cadrul sitului „Haringvliet”, polderul a contribuit la stabilirea celui 
de al treilea subcriteriu privind posibilitatea de restabilire. 
3 Decizia din 7 decembrie 2004 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru 
regiunea biogeografică atlantică (JO 2004 , L 387, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 5). 
4 În ultimul rând, prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2016 /2335 a Comisiei din 9 decembrie 2016 de adoptare a celei de a zecea actualizări a 
listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică (JO 2016 , L 353, p. 533). 
5 Decizia de punere în aplicare din 3 decembrie 2014 de adoptare a celei de a opta actualizări a listei siturilor de importanță comunitară pentru 
regiunea biogeografică atlantică (JO 2015 , L 18, p. 385). 
ECLI:EU:C:2017 :476 3 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
16. Prin decizia din 4 iulie 2013 , statul neerlandez a desemnat situl „Haringvliet” ca sit de conservare 
conform Directivei privind habitatele. Prin decizia din 1 octombrie 2014 6, Raad van State (Consiliul de 
Stat) a anulat această decizie în măsura în care polderul Leenheeren nu este inclus în acest sit. Acesta a 
constatat că polderul Leenheeren este o parte a sitului „Haringvliet”, astfel cum fusese inclus în lista 
SIC. Prin urmare, nu s-a îndeplinit obligația prevăzută la articolul 4 alineatul (4) din Directiva privind 
habitatele de a desemna acest polder ca parte a sitului în sensul directivei menționate. 
17. Drept urmare, prin scrisoarea din 30 septembrie 2014 , autoritățile neerlandeze au comunicat 
Comisiei informații motivând reducerea dimensiunilor sitului. În această scrisoare, ele au considerat 
că, la acel moment, polderul Leenheeren nu prezenta o valoare ecologică șică s-a renunțat la 
planurile de a dezvolta valoarea ecologică a acestuia. În continuare, s-a precizat de asemenea că 
dezvoltările realizate parțial în alt loc din acest sit sunt suficiente pentru a atinge obiectivele sitului 
„Haringvliet” din rețeaua Natura 2000 . S-a comunicat de asemenea că, din motive politice, sociale și 
bugetare, s-a renunțat la intenția de a transforma polderul Leenheeren într-un peisaj estuar. S-a 
comunicat totodată că autoritățile neerlandeze consideră în prezent că prezumția că suprafețele ar 
putea fi importante pentru conservarea și pentru restabilirea unor tipuri de habitate s-a întemeiat pe o 
eroare științifică. 
18. Comisia a expus într-o scrisoare din 24 octombrie 2014 adresată autorităților neerlandeze că șiea 
consideră pe baza scrisorii din 30 septembrie 2014 că propunerea inițială de a include polderul 
Leenheeren în situl „Haringvliet” trebuie considerată o eroare de natură științifică. 
19. Drept urmare, Comisia a adoptat Decizia de punere în aplicare (UE) 2015 /72 din 3 decembrie 2014 
de adoptare a celei de a opta actualizări a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea 
biogeografică atlantică, care constituie obiectul prezentului litigiu. Situl „Haringvliet” este menționat în 
continuare în cadrul acestei liste, însă polderul Leenheeren nu mai este inclus. 
20. Prin decizia din 28 aprilie 2015 , autoritățile neerlandeze compe tente au desemnat situl 
„Haringvliet” din nou ca arie de conservare în sensul Directivei privind habitatele. Din nou polderul 
Leenheeren nu este inclus în acest sit. Vereniging Hoekschewaard s Landschap s-a adresat Raad van 
State (Consiliul de Stat) împotriva acestei excluderi. 
21. Această instanță consideră că desemnarea sitului transpune decizia de punere în aplicare, dar are 
îndoieli cu privire la faptul dacă Comisia a acceptat în mod legitim reducerea dimensiunilor sitului 
„Haringvliet” cu polderul Leenheeren. Din acest motiv, adresează Curții următoarea întrebare 
preliminară: 
„Decizia de punere în aplicare 2015 /72 este valabilă în condițiile în care aceasta include situl 
«Haringvliet» (NL1000015 ) în această listă,fără a include însă și polderul Leenheeren?” 
22. În fața Curții, au prezentat observații scrise și au participat la ședința din 11 mai 2017 Vereniging 
Hoekschewaard s Landschap, Regatul Țărilor de Jos și Comisia Europeană. 
IV. Apreciere juridică 
23. Examinarea valabilității deciziei de punere în aplicare, în măsura în care Comisia decide să reducă 
dimensiunile SIC „Haringvliet” cu polderul Leenheeren, necesită în primul rând prezentarea procedurii 
și a condițiilor pentru o reducere a dimensiunilor unui sit (a se vedea în acest sens secțiunea A), 
înainte de a putea analiza motivele pe care se bazează Comisia (a se vedea în acest sens secțiunea B). În 
6 ECLI:NL:RVS:2014 :3543 . 
ECLI:EU:C:2017 :476 4 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
plus, considerăm necesare unele observații cu privire la forma deciziei Comisiei (a se vedea în acest 
sens secțiunea C). În vederea soluționării conflictului aflat la baza acțiunii principale, este în cele din 
urmă necesar să se detalieze condițiile în care o arie precum polderul Leenheeren poate fi scoasă 
dintr-un SIC (a se vedea în acest sens secțiunea D). 
A. Procedura și temeiul juridic al reducerii dimensiunilor unui sit 
24. Curtea de Justiție a statuat deja că, în absența unor dispoziții speciale, declasarea unui sit înscris în 
lista SIC trebuie efectuată urmând aceeași procedură precum înscrierea sitului în lista menționată 7. 
Această procedură trebuie aplicată reducerii dimensiunii unui SIC. 
25. Prin urmare, este necesară în primul rând o propunere a statului mem bru în cauză, în temeiul 
articolului 4 alineatul (1) din Directiva privind habitatele, cu privire la care Comisia va decide 
conform articolului 4 alineatul (2). 
26. În această privință, trebuie arătat că,deși, din normele referitoare la procedura de stabilire a 
siturilor care ar putea fi introduse în lista SIC, prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 
privind habitatele, rezultă că statele mem bre dispun de o anumită putere de apreciere pentru a face 
propunerile cu privire la situri, nu este mai puțin adevărat că acestea trebuie să efectueze respectiva 
operațiune cu respectarea criteriilor stabilite de directiva menționată 8. 
27. Acest lucru a însemnat pentru prima elaborare a listei SIC că Comisia trebuia să dispună de un 
tablou cuprinzător al siturilor cărora le revine la nivel național o importanță ecologică semnificativă 
cu privire la obiectivul conservării habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică în sensul 
directivei 9. Doar astfel se poate atinge obiectivul prevăzut de articolul 3 alineatul (1) primul paragraf 
din Directiva privind habitatele, și anume de menținere sau, după caz, de readucere la un stadiu 
corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală, ce se poate întinde peste una sau peste 
mai multe granițe interne ale Uniunii, a tipurilor de habitate naturale și a habitatelor speciilor 
respective. După cum rezultă din articolul 1 literele (e) și (i) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) din 
directivă, pentru evaluarea stadiului de conservare a unui habitat natural sau a unei specii trebuie avut 
în vedere întregul teritoriu european al statelor mem bre în care se aplică TFUE 10. 
28. Această jurisprudență trebuie să fie relevantă și pentru reducerea dimensiunilor SIC. Prin urmare, 
propunerea unui stat mem bru de a șterge anumite situri de pe listă sau de a reduce dimensiunea 
acestora presupune dovada că ariilor în cauză nu le revine la nivel național o importanță ecologică 
semnificativă cu privire la obiectivul conservării habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră 
sălbatică în sensul directivei. Comisia poate accepta, respectiv transpune propunerea doar dacă ajunge 
la concluzia că aceste suprafețe nu sunt necesare nici din perspectiva întregii Uniuni. 
7 Hotărârea din 3 aprilie 2014 , Cascina Tre Pini (C-301/12, EU:C:2014 :214, punctul 26). 
8 Hotărârile din 11 septembrie 2001 , Comisia/Irlanda (C-67/99, EU:C:2001 :432, punctul 33), Comisia/Germania (C-71/99, EU:C:2001 :433, 
punctul 26) și Comisia/Franța(C-220/99, EU:C:2001 :434, punctul 30), precum și Hotărârea din 3 aprilie 2014 , Cascina Tre Pini (C-301/12, 
EU:C:2014 :214, punctul 27). 
9 Hotărârea din 7 noiembrie 2000 , First Corporate Shipping (C-371/98, EU:C:2000 :600, punctul 22), precum și Hotărârile din 11 septembrie 2001 , 
Comisia/Irlanda (C-67/99, EU:C:2001 :432, punctul 34), Comisia/Germania (C-71/99, EU:C:2001 :433, punctul 27) și Comisia/Franța(C-220/99, 
EU:C:2001 :434, punctul 31). 
10 Hotărârea din 7 noiembrie 2000 , First Corporate Shipping (C-371/98, EU:C:2000 :600, punctul 23), precum și Hotărârile din 11 septembrie 2001 , 
Comisia/Irlanda (C-67/99, EU:C:2001 :432, punctul 35), Comisia/Germania (C-71/99, EU:C:2001 :433, punctul 28) și Comisia/Franța(C-220/99, 
EU:C:2001 :434, punctul 32). 
ECLI:EU:C:2017 :476 5 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
B. Examinare din perspectiva dreptului substanțial a deciziei Comisiei de a reduce dimensiunile 
sitului 
29. Comisia își motivează într-o corespondență cu autoritățile neerlandeze decizia de a reduce 
suprafața SIC „Haringvliet” cu polderul Leenheeren prin invocarea unei erori științifice a Țărilor de 
Jos la propunerea inițială a SIC. Această motivare nu este însă convingătoare. 
1. Cu privire la eroarea științifică 
30. Posibilitatea de a reduce dimensiunile unui SIC sau de a-l șterge în totalitate de pe lista SIC rezultă 
în opinia Comisiei dintr-o hotărâre a Curții de Justiție pronunțată cu privire la o arie de conservare a 
păsărilor din regiunea franceză Poitou. În acel caz, Curtea de Justiție a acceptat argumentarea statului 
mem bru în sensul că anumite suprafețe au fost desemnate în mod eronat. Statul mem bru a demonstrat 
că, înainte de comunicarea zonei către Comisie, în baza unei evaluări a efectelor asupra mediului, s-a 
adoptat o decizie pozitivă privind un proiect de construcție de drumuri pe ariile în cauză 11. 
31. Comisia trage de aici concluzia că statutul de arie de conservare poate fi retras dacă decizia inițială 
privind conservarea s-a întemeiat pe prezumția că acolo există tipuri de habitate sau habitate de specii 
care trebuie protejate potrivit Directivei privind habitatele, însă se constată apoi că acestea nu au 
existat și nici nu s-au dezvoltat între timp 12. 
32. La o analiză mai atentă, hotărârea privind aria de conservare a păsărilor din regiunea Poitou nu 
sprijină această concluzie a Comisiei. Acolo nu a fost vorba despre o eroare a statului mem bru la 
identificarea ariei, ci despre o eroare de comunicare cu Comisia, similară unei erori de scriere prin 
care se denaturează o manifestare a voinței. În măsura în care a existat o eroare, aceasta a fost a 
Comisiei, care, din cauza erorii de cartografiere, a înțeles greșit intenția statului mem bru. 
33. Totodată, accepțiunea Comisiei cu privire la consecințele erorilor științifice este în principiu 
plauzibilă. Ariile pe care, în pofida prezumțiilor inițiale, nu există tipuri de habitate sau specii 
protejate nu pot conduce la atingerea aportului așteptat de creare a unui stadiu corespunzător de 
conservare. Aici este însă lipsit de relevanță în ce măsură această opinie și condițiile concrete impuse 
de Comisie în acest context sunt în cele din urmă justificate. 
34. O asemenea eroare nu a fost dovedită în speță. 
35. Țările de Jos au cunoscut mai degrabă de la bun început proprietățile polderului Leenheeren șil-au 
integrat totuși în SIC, deoarece au intenționat inițial să dezvolte în acel polder, sub influența mareelor, 
habitate a căror conservare este de o mare valoare. Potrivit cererii de decizie preliminară, polderul 
Leenheeren este deosebit de adecvat pentru o astfel de dezvoltare, având în vedere că, după 
înlăturarea digului de vară către râul Spui, ar fi expus unei dinamici foarte puternice a mareelor. 
Posibilitatea acestei dezvoltări încă mai există, însă Țările de Jos au renunțat între timp la acest plan. 
2. Cu privire la eroarea prognozei 
36. Cu toate acestea, Comisia este de părere că în speță eroarea se referă la faptul că Țările de Jos au 
presupus inițial că măsurile planificate în polderul Leenheeren au fost necesare pentru atingerea unui 
stadiu corespunzător de conservare a anumitor tipuri de habitate și a speciilor. În lumina celor mai 
recente dezvoltări s-a arătat însă că acest obiectiv poate fi atins șifără măsurile în discuție. 
11 Hotărârea din 25 noiembrie 1999 , Comisia/Franța [Poitou] (C-96/98, EU:C:1999 :580, punctul 54). 
12 A se vedea Note to the Members of the Habitats Comm ittee din 21 iunie 2005 , anexa 4 la mem oriul depus de Comisie (accesibil la 
http://www .eea.europa.eu/themes/biodiversity/document-library/natura-2000 /reporting-guidelines-for-natura-2000/ 
reference-documents-relevant-for-the/habcomm2005 -updating-of-the-natura). 
ECLI:EU:C:2017 :476 6 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
37. Această argumentare nu ne convinge, având în vedere că propunerea reducerii dimensiunilor unui 
sit nu se întemeiază pe o eroare, după cum au arătat chiar Țările de Jos în cadrul ședinței. 
38. Autoritățile neerlandeze au comunicat într-adevăr Comisiei la 30 septembrie 2014 că, în prezent, 
consideră că prezumția că polderul Leenheeren ar putea fi important pentru conservarea și pentru 
restabilirea unor tipuri de habitate a fost o eroare științifică. Este însă cert că acele arii încă mai sunt 
adecvate pentru a contribui la restabilirea habitatelor a căror conservare este de o mare valoare. Cauza 
afirmării existenței unei erori științifice pare a fi mai degrabă exclusiv faptul că anterior, printr-o 
scrisoare din 10 septembrie 2014 , Comisia a refuzat o reducere a dimensiunilor SIC „Haringvliet”, 
solicitând autorităților neerlandeze să arate motivul pentru care introducerea inițială a polderului 
Leenheeren în SIC este considerată în prezent o eroare științifică. 
39. Motivarea reală a autorităților neerlandeze este că au renunțat la planurile pentru măsurile de 
restabilire în polderul Leenheeren în anul 2011 din motive politice, sociale și bugetare ținând cont de 
obiectivele de conservare a ariei speciale de protejare „Haringvliet”. În alte locuri ale acelui sit există 
suficiente posibilități pentru restabilirea și pentru mărirea habitatelor. După care, se face vorbire 
despre diverse măsuri. 
40. Acest lucru nu reprezintă o eroare cu privire la potențialul de restabilire, ci o reorientare a 
obiectivelor de dezvoltare în cadrul SIC „Haringvliet”. Comisia a omis să ia în considerare acest lucru 
în momentul în care a aprobat reducerea dimensiunilor sitului. Aceasta a omis astfel în special să 
examineze în această lumină dacă polderul nu mai este necesar din perspectiva întregii Uniuni pentru 
obiectivul unui stadiu corespunzător de conservare. 
41. Prin urmare, motivarea Comisiei nu justifică reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet”. 
3. Concluzie intermediară 
42. Prin urmare, sunt întemeiate îndoielile exprimate de Raad van State (Consiliul de Stat) cu privire la 
decizia Comisiei privind reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet”. Motivarea Comisiei nu poate 
justifica decizia acesteia cu privire la reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet”. Decizia de punere în 
aplicare este prin urmare nelegală și trebuie anulată în măsura în care reduce dimensiunile SIC. 
C. Cu privire la viciile de formă ale deciziei de punere în aplicare 
43. Dorim să adăugămcă decizia de punere în aplicare, în măsura în care conține o hotărâre cu privire 
la reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet”, este nevalidă și din alte cauze, și anume, întrucât încalcă 
principiul securității juridice, iar motivarea sa nu poate fi înțeleasă fără a cunoaște conținutul 
comunicărilor dintre Comisie și autoritățile neerlandeze. 
4. Cu privire la principiul securității juridice 
44. Principiul securității juridice impune ca o reglementare a Uniunii să permită persoanelor interesate 
să își cunoască în mod neechivoc drepturile și obligațiile șisă acționeze în consecință 13. Dat fiind că 
modificarea dimensiunilor unui SIC poate afecta drepturile și obligațiile utilizatorilor de terenuri, însă 
și pe ale terților afectați, în special ale asociațiilor de mediu 14, aceasta trebuie să fie suficient de clară. 
13 Hotărârea din 21 iunie 2007 , ROM-projecten (C-158/06, EU:C:2007 :370, punctul 25), și Hotărârea din 10 martie 2009 , Heinrich (C-345/06, 
EU:C:2009 :140, punctul 44). 
14 A se vedea Hotărârea din 7 decembrie 2000 , Comisia/Franța(C-374/98, EU:C:2000 :670, punctul 54), Hotărârea din 7 septembrie 2004 , 
Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging, (C-127/02, EU:C:2004 :482, punctele 66 și 69), și Hotărârea din 8 noiembrie 2016 , 
Lesoochranárske zoskupenie VLK (C-243/15, EU:C:2016 :838, în special punctul 44). 
ECLI:EU:C:2017 :476 7 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
45. Privită individual, decizia de punere în aplicare este lipsită de această claritate, deoarece nu conține 
nicio indicație expresă, nici măcar o codare, cu privire la faptul că SIC „Haringvliet” a fost modificat. 
Doar dintr-o comparație cu versiunea anterioară valabilă a listei rezultă că suprafața acestuia este mai 
mică decât cea anterioară. Această comparație nu este însă necesară, având în vedere că lista 
actualizată cuprinde toate, adică mai multe mii de SIC ale regiunii biogeografice atlantice. Nimeni nu 
va examina însă toate siturile înscrise cu privire la o modificare a dimensiunilor acestora. 
46. De aceea, decizia de punere în aplicare este lipsită de claritatea necesară în ceea ce privește 
reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet” cu polderul Leenheeren. 
5. Cu privire la obligația de motivare 
47. În plus, actele juridice ale Uniunii trebuie motivate potrivit articolului 296 alineatul (2) TFUE. 
Această motivare trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul autorului actului în 
cauză, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de justificarea măsurii 
luate, iar Curții să își exercite controlul. Nu este însă obligatoriu ca motivarea să specifice toate 
elementele de drept sau de fapt pertinente. Pe de altă parte, respectarea obligației de motivare trebuie 
să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare a actului, ci și în raport cu contextul său, 
precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă 15. De aceea nu sunt 
relevante doar considerentele, ci și contextul mai larg al măsurii în cauză 16. 
48. Prin urmare, nu este necesar ca toate modificările aduse SIC din regiunea biogeografică atlantică să 
fie motivate în cadrul deciziei corespunzătoare, dacă este evident unde se pot găsi acele motive. Așadar , 
nici nu se putea reclama motivarea desemnării inițiale a listei comunitare, având în vedere că motivele 
trebuiau să rezulte în cele din urmă din fișele de date standard ale fiecărui sit în parte. 
49. În speță, se constată în schimb din păcate că în decizia de punere în aplicare lipsește orice indiciu 
al unei motivări, deoarece decizia privind reducerea dimensiunilor SIC „Haringvliet” nu este deloc 
evidentă în decizia de punere în aplicare. Decizia de punere în aplicare nu oferă prin urmare niciun 
motiv de a examina contextul și de a afla astfel, poate, despre corespondența menționată mai sus cu 
privire la reducerea dimensiunilor. 
50. Faptul că în speță au fost informate Țările de Jos în calitate de stat mem bru în cauză și în mod 
aparent autoritățile neerlandeze au informat multe persoane interesate în legătură cu această 
procedură nu poate remedia viciul de motivare având în vedere că aceste dezvoltări aleatorii nu pot 
garanta că toate persoanele interesate au putut lua cunoștință de motive. 
D. Cu privire la condițiile reducerii dimensiunilor unui SIC în arii care pot ser vi drept măsuri de 
restabilire 
51. Din considerațiile de mai sus nu rezultă însă că reducerea dimensiunilor unui SIC ar fi exclusă în 
condițiile din speță. Totuși, nu pot fi luate în considerare în acest sens cazurile recunoscute până în 
prezent de Curtea de Justiție, și anume o eroare de comunicare în contextul identificării sitului 17 sau 
deteriorarea inevitabilă a acestuia 18. La fel de inaplicabil este cazul dezvoltat de Comisie al unei erori 
științifice cu privire la proprietățile sitului. Prezentul caz, care este mai degrabă atipic, indică 
necesitatea de a recunoaște încă o posibilitate de reducere a dimensiunilor unui sit. 
15 A se vedea, spre exemp lu, Hotărârea din 19 noiembrie 2013 , Comisia/Consiliul (C-63/12, EU:C:2013 :752, punctele 98 și 99), și Hotărârea din 
16 iunie 2015 , Gauweiler și alții (C-62/14, EU:C:2015 :400, punctul 70). 
16 În mod ilustrativ, Hotărârea din 16 iunie 2015 , Gauweiler și alții (C-62/14, EU:C:2015 :400, punctul 71). 
17 Hotărârea din 25 noiembrie 1999 , Comisia/Franța [Poitou] (C-96/98, EU:C:1999 :580, punctele 52-55). 
18 Hotărârea din 3 aprilie 2014 , Cascina Tre Pini (C-301/12, EU:C:2014 :214, punctele 27, 30 și 32-34). 
ECLI:EU:C:2017 :476 8 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
6. Cu privire la obligația protejării ariilor cu potențial pentru măsuri de restabilire 
52. Punctul de plecare pentru aceasta trebuie să fie motivul inițial al integrării polderului Leenheeren 
în SIC „Haringvliet”. Acesta nu a fost protejarea tipurilor de habitate sau a speciilor a căror 
conservare este de o mare valoare, ci potențialul acestei arii de a dezvolta acolo astfel de habitate sau 
specii. 
a) Obligativitatea măsurilor de restabilire 
53. O obligație de a propune astfel de „arii care pot servi drept măsuri de restabilire” ca SIC se poate 
deduce eventual în mod indirect din articolul 4 alineatul (1) prima teză și din anexa III (Etapa 1) la 
Directiva privind habitatele. Potrivit articolului 4 alineatul (1) prima teză, statele mem bre trebuie să 
indice tipurile de habitate și speciile a căror conservare este de o mare valoare, care se află în situl 
propus. Acest lucru s-ar putea interpreta în sensul că doar existența reală a acestora poate justifica 
propunerea unui sit. Anexa III (Etapa 1) prevede însă că la evaluare se are în vedere și posibilitatea 
restabilirii unor astfel de habitate. În plus, articolul 4 alineatul (4) impune ca la desemnarea unui SIC 
drept arie specială de conservare să fie stabilite prioritățile în funcție de importanța siturilor în special 
pentru restabilirea unor tipuri de habitate și a speciilor. 
54. Includerea ariilor care pot servi drept măsuri de restabilire în identificarea SIC corespunde 
obiectivului articolului 2 alineatul (2) și articolului 3 alineatul (1) din Directiva privind habitatele, de 
readucere la un stadiu corespunzător de conservare a habitatelor naturale și a speciilor de floră și 
faună sălbatică de importanță comunitară. În cazul în care efectivele existente ale tipurilor de habitate 
sau ale speciilor sunt insuficiente pentru a asigura un stadiu corespunzător de conservare, trebuie 
restabilite anumite efective. 
b) Cu privire la importanța stadiului de conservare 
55. Acest lucru nu înseamnă însă că toate ariile care pot servi drept măsuri de restabilire pentru tipuri 
de habitate sau specii protejate trebuie propuse ca SIC și introduse în lista comunitară. 
56. Criteriul decisiv pentru a stabili dacă este necesar să se utilizeze o anumită suprafață este stadiul 
conservării tipurilor de habitate sau a speciilor în cauză. Potrivit definițiilor prevăzute de articolul 1 
literele (e) și (i) din Directiva privind habitatele, un stadiu corespunzător de conservare presupune în 
esență ca efectivele habitatului sau ale speciei să se caracterizeze cel puțin printr-o stabilitate durabilă. 
57. Atât timp și înmăsura în care stadiul de conservare este deja corespunzător, adică efectivele 
existente se caracterizează printr-o stabilitate durabilă sau sunt chiar în creștere, nu există nicio 
obligație în ceea ce privește măsurile de restabilire sau de includere a ariilor care pot servi drept 
măsuri de restabilire în propunerile de situri. Dacă, în schimb, un stadiu de conservare 
necorespunzător poate fi îmbunătățit doar prin exploatarea unui anumit potențial de restabilire, s-ar 
putea justifica cu greu renunțarea la măsurile corespunzătoare și la ariile corespunzătoare. 
58. Adesea, situația nu va fi însă atât de clară. Între incertitudinea științifică privind stadiul de 
conservare a tipurilor de habitate sau a speciilor, pe de o parte, și eficiențamăsurilor de restabilire, pe 
de altă parte, este destul loc pentru estimări previzionale dificile. În cazul în care sunt mai multe 
posibilități de restabilire a efectivelor, ar trebui să existe în plus posibilitatea de a alege una din aceste 
opțiuni, care revine în esență autorităților naționale. De aceea, pare mai degrabă improbabil ca în 
practică să fie impuse anumite măsuri de restabilire. În principiu, este de asemenea posibilă 
modificarea în timp a strategiei de restabilire a tipurilor de habitate și a speciilor. 
ECLI:EU:C:2017 :476 9 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
c) Cu privire la nivelul de evaluare a stadiului de conservare 
59. În prezenta procedură s-a analizat în special dacă trebuie să se asigure un stadiu corespunzător de 
conservare la nivelul Uniunii, al statului mem bru sau al sitului corespunzător. În această privință, 
rezultă din definițiile cuprinse la articolul 1 literele (e) și (i), precum și la articolul 2 din Directiva 
privind habitatele că aceasta are în vedere un stadiu corespunzător de conservare la nivelul întregii 
Uniuni. El trebuie să fie în cele din urmă criteriul primar pentru decizia Comisiei. 
60. Statul mem bru, în schimb, nu poate aprecia de regulă într-o manieră definitivă situația la nivelul 
întregii Uniuni 19. La propunerea reducerii dimensiunilor unui sit, acesta trebuie să examineze în 
special dacă ariilor care urmează să fie excluse le revine la nivel național o importanță ecologică 
semnificativă cu privire la obiectivul conservării habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră 
sălbatică în sensul directivei. În acest sens, poate fi însă utilă luarea în considerare a eventualelor 
informații disponibile cu privire la nivelul european, dacă acestea indică deja că cel puțin din 
perspectiva europeană nu este posibilă renunțarea la acele arii. 
61. Stadiul de conservare a tipurilor de habitate și a speciilor în cadrul anumitor situri poate reprezenta 
de asemenea un interes deosebit, dacă acesta este necorespunzător acolo. În acest caz, o renunțare la 
măsurile de restabilire care ar putea îmbunătăți stadiul de conservare ar putea încălca interdicția de 
deteriorare prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind habitatele 20, dat fiind că ar fi 
posibil ca stadiul tipurilor de habitate sau al speciilor corespunzătoare să se deterioreze în lipsa 
măsurilor de restabilire. Acest lucru nu poate fi ignorat în special la examinarea reducerii 
dimensiunilor unui sit. 
62. Nici cu privire la situri individuale într-un stadiu necorespunzător de conservare nu este impe rativ 
necesar să se utilizeze toate potențialele de restabilire șisă se integreze în sit având în vedere că,în 
cazul siturilor mari cum este SIC „Haringvliet”, există de regulă mai multe măsuri de restabilire 
posibile, astfel încât statelor mem bre și, în principiu, deopotrivă Comisiei le revine puterea de 
apreciere privind selectarea acestora. 
63. Precizăm în cele din urmă că cel puțin la o reducere a dimensiunilor sitului, din cauza lipsei de 
importanță a anumitor arii pentru asigurarea unui stadiu corespunzător de conservare, motivele 
politice, sociale și bugetare indicate de autoritățile neerlandeze nu trebuie să fie relevante 21. Astfel de 
motive pot deveni semnificative dacă reducerea dimensiunilor unui sit devine necesară în scopul de a 
reduce dimensiunile unui SIC în temeiul articolului 6 alineatul (4) din Directiva privind habitatele, 
pentru a se putea desfășura anumite planuri sau proiecte. Atunci ar trebui însă să se aibă în vedere 
proiecte sau planuri concrete, respectându-se toate celelalte condiții ale acestei dispoziții. 
7. Cu privire la criteriul de control în cazul reducerii dimensiunilor unui sit 
64. Pentru controlul conform dreptului Uniunii a deciziei de a reduce dimensiunile unui SIC, puterea 
de apreciere existentă în acest sens este de o importanță centrală. 
65. Atât propunerea statului mem bru, cât și decizia Comisiei sunt caracterizate periodic de o 
complexitate reală și științifică semnificativă. 
19 Hotărârea din 7 noiembrie 2000 , First Corporate Shipping (C-371/98, EU:C:2000 :600, punctul 23).  
20 A se vedea în acest sens Hotărârea din 20 octombrie 2005 , Comisia/Regatul Unit (C-6/04, EU:C:2005 :626, punctul 34).  
21 Hotărârea din 7 noiembrie 2000 , First Corporate Shipping (C-371/98, EU:C:2000 :600, punctele 23 și 24).  
ECLI:EU:C:2017 :476 10 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
66. Atunci când instituțiile Uniunii trebuie să ia astfel de decizii, este necesar să li se recunoască,în 
acest cadru, o largă putere de apreciere 22. Acest lucru trebuie să se aplice în speță mai ales pentru 
decizia Comisiei. 
67. Exercitarea acestei puteri nu se sustrage totuși controlului jurisdicțional. În cadrul acestui control, 
instanța Uniunii verifică respectarea normelor de procedură, exactitatea materială a faptelor reținute de 
Comisie și lipsa unei erori vădite în aprecierea acestora sau a unui abuz de putere. În special atunci 
când o parte invocă săvârșirea de către instituția compe tentă a unei erori vădite de apreciere, instanța 
Uniunii trebuie să verifice dacă această instituție a examinat atent și imparțial toate elementele 
relevante ale cauzei pe care se bazează concluziile trase din acestea 23. 
68. La examinarea tuturor circumstanțelor relevante, trebuie avut în vedere că propunerea de arii cu 
potențial de către statul mem bru pentru restabilirea habitatelor și/sau a efectivelor de specii și 
acceptarea propunerii de către Comisie se întemeiază pe o prezumție potrivit căreia aceste arii și 
măsurile de restabilire avute în vedere sunt necesare pentru stadiul corespunzător de conservare a 
tipurilor de habitate și a speciilor în cauză. 
69. De aceea, la propunerea reducerii dimensiunilor unui sit prin excluderea acestui tip de arii, statul 
mem bru trebuie să răstoarne prezumția necesității acestor măsuri. O simplă afirmație precum cea 
conținută în informațiile comunicate de autoritățile neerlandeze compe tente, pe care s-a bazat 
Comisia la decizia cu privire la reducerea dimensiunilor sitului, nu va fi suficientă. Statul mem bru ar 
trebui mai degrabă să prezinte în mod concludent și pe baza celor mai bune cunoștințe științifice 
disponibile motivul pentru care consideră că un stadiu corespunzător de conservare poate fi asigurat 
sau atins pe viitor șifără aceste arii șifără măsurile corespunzătoare. 
70. În special, atât timp cât nu este sigur că stadiul de conservare a tipurilor de habitate și a speciilor 
în cauză este corespunzător în cadrul SIC afectat, puterea de apreciere cu privire la protecția 
potențialelor de restabilire în SIC poate deveni inexistentă. În acest caz, în temeiul interdicției de 
deteriorare prevăzute de articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind habitatele, statul mem bru nu 
poate decide încă dacă ariile care au fost integrate în SIC datorită potențialului lor de restabilire sunt 
lipsite de importanță ecologică pentru obiectivul conservării habitatelor naturale și a speciilor de faună 
și floră sălbatică având în vedere că nu se poate exclude că acestea vor mai fi necesare în cazul în care 
alte măsuri de restabilire se dovedesc a fi insuficiente. De aceea, respectivele arii nu își pot pierde 
statutul de arii protejate în acel moment. 
71. Comisia poate aproba propunerea unui stat mem bru de reducere a dimensiunilor unui sit doar 
dacă statul mem bru o convinge cu suficiente argumente științifice că, din perspectivă națională, 
suprafețele în cauză nu au nicio importanță majoră pentru obiectivul conservării habitatelor naturale 
și a speciilor și dacă nu există nici din perspectiva întregii Uniuni argumente împotriva reducerii 
dimensiunilor sitului cu ariile în cauză. 
22 Hotărârea din 9 septembrie 2004 , Spania/Comisia (C-304/01, EU:C:2004 :495, punctul 23), Hotărârea din 18 iulie 2007 , Industrias Químicas del 
Vallés/Comisia (C-326/05 P, EU:C:2007 :443, punctul 75), Hotărârea din 22 decembrie 2010 , Gowan Comércio Internacional e Serviços 
(C-77/09, EU:C:2010 :803, punctul 82), Hotărârea din 19 decembrie 2012 , Brookfield New Zealand și Elaris/CPVO și Schniga (C-534/10 P, 
EU:C:2012 :813, punctul 50), Hotărârea din 16 iunie 2015 , Gauweiler și alții (C-62/14, EU:C:2015 :400, punctul 68), și Hotărârea din 8 septembrie 
2016 , Borealis și alții (C-180/15, EU:C:2016 :647, punctul 45). 
23 Hotărârea din 18 iulie 2007 , Industrias Químicas del Vallés/Comisia (C-326/05 P, EU:C:2007 :443, punctele 76 și 77), Hotărârea din 6 noiembrie 
2008 , Țările de Jos/Comisia (C-405/07 P, EU:C:2008 :613, punctele 55 și 56), precum și Hotărârea din 9 iulie 2015 , Germania/Comisia 
(C-360/14 P, nepublicată, EU:C:2015 :457, punctul 37). 
ECLI:EU:C:2017 :476 11 
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL KOKOTT – CAUZA C-281/16  
VERENIGING HOEKSCHEWAARDS LANDSCHAP  
8. Concluzie intermediară 
72. Sintetizând, trebuie să se rețină că, la propunerea statului mem bru compe tent, Comisia poate 
reduce dimensiunile unui SIC conform articolului 4 din Directiva privind habitatele, dacă ariile 
corespunzătoare fac parte din SIC exclusiv cu privire la măsuri viitoare de restabilire a unor tipuri de 
habitate și/sau a efectivelor unor specii și dacă statul mem bru transmite informații care să permită 
Comisiei să constate că pe acele arii nu mai sunt necesare măsuri pentru a asigura un stadiu 
corespunzător de conservare a tipurilor de habitate și/sau a speciilor corespunzătoare. 
V. Concluzie 
73. Propunem Curții să răspundă la cererea de decizie preliminară după cum urmează: 
„1) Decizia de punere în aplicare (UE) 2015 /72 a Comisiei din 3 decembrie 2014 de adoptare a celei de 
a opta actualizări a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică 
este nevalidă în măsura în care în situl «Haringvliet» (NL1000015 ) nu mai este inclus polderul 
Leenheeren. 
2) Potrivit articolului 4 din Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor 
de faună și floră sălbatică, la propunerea statului mem bru compe tent, Comisia poate reduce 
dimensiunile unui sit de importanță comunitară dacă ariile corespunzătoare fac parte din sit 
exclusiv cu privire la măsuri viitoare de restabilire a unor tipuri de habitate și/sau a efectivelor 
unor specii și dacă statul mem bru transmite informații care să permită Comisiei să constate că pe 
acele arii nu mai sunt necesare măsuri pentru a asigura un stadiu corespunzător de conservare a 
tipurilor de habitate și/sau a speciilor corespunzătoare.” 
ECLI:EU:C:2017 :476 12