Cauzele conexate T‑415/05, T‑416/05 și T‑423/05

Republica Elenă și alții

împotriva

Comisiei Europene

„Ajutoare de stat – Sectorul aviatic – Ajutoare pentru restructurarea și pentru privatizarea companiei aeriene naționale elene – Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora – Continuitate economică între două societăți – Identificarea beneficiarului efectiv al unui ajutor în scopul recuperării acestuia – Criteriul operatorului privat – Compatibilitatea ajutorului cu piața comună – Obligația de motivare”

Sumarul hotărârii

1. Procedură – Intervenție – Condiții de admisibilitate – Interes în soluționarea litigiului – Noțiune

(Statutul Curții de Justiție, art. 40 al doilea paragraf)

2. Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal – Stabilirea debitorului în cazul cesiunii de active – Criteriul denumit „al continuității economice” a întreprinderii

[art. 88 alin. (2) CE]

3. Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal – Calcularea cuantumului care trebuie recuperat și stabilirea destinatarilor ordinelor de restituire – Dificultăți întâmpinate de statul membru – Obligație de cooperare între Comisie și statul membru

[art. 10 CE și art. 88 alin. (2) CE]

4. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Apreciere potrivit criteriului investitorului privat – Apreciere din perspectiva tuturor elementelor pertinente ale operațiunii în litigiu și a contextului acesteia

[art. 87 alin. (1) CE]

5. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Avantaj acordat beneficiarilor unui ajutor de stat – Necesitatea de a lua în considerare efectele unei măsuri pentru a determina avantajul beneficiarului

[art. 87 alin. (1) CE]

6. Ajutoare acordate de state – Noțiune – Punere în aplicare a criteriului investitorului privat – Ajutoare constând în plata unor chirii pentru subînchirierea de avioane inferioare chiriilor plătite în temeiul contractelor principale

[art. 87 alin. (1) CE]

7. Ajutoare acordate de state – Examinarea de către Comisie – Ajutoare noi – Sarcina probei – Repartizare între Comisie și statul membru – Condiție – Respectarea obligațiilor procedurale

[art. 10 CE, art. 87 alin. (1) CE și art. 88 alin. (2) și (3) CE]

8. Ajutoare acordate de state – Examinarea de către Comisie – Examinare cu diligență și cu imparțialitate – Posibilitatea de a adopta o decizie pe baza informațiilor disponibile – Condiții

[art. 10 CE, art. 87 alin. (1) CE și art. 88 CE]

9. Ajutoare acordate de state – Atingere adusă concurenței – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Liberalizarea unui sector economic la nivel comunitar

[art. 87 alin. (1) CE]

10. Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal – Eventuala încredere legitimă manifestată de terțul interesat – Protecție – Condiții și limite

[art. 88 alin. (2) și (3) CE]

11. Ajutoare acordate de state – Decizie a Comisiei prin care se constată incompatibilitatea unui ajutor cu piața comună și se dispune restituirea sa – Obligație de motivare în ceea ce privește modul de calcul al cuantumului care trebuie restituit

12. Drept comunitar – Principii – Dreptul la apărare – Aplicare în privința procedurilor administrative inițiate de Comisie – Întindere

1. În domeniul ajutoarelor de stat, atunci când unui intervenient i‑a fost recunoscut un interes direct și actual în soluționarea litigiului, în sensul articolului 40 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție, pentru motivul că, pe de o parte, acesta se afla într‑o situație de concurență cu beneficiarii ajutoarelor și, pe de altă parte, participase activ la procedura oficială de investigare ce a condus la adoptarea deciziei prin care s‑a constatat incompatibilitatea acestor ajutoare cu piața comună, care îi este favorabilă, acesta menține un astfel de interes direct și actual atât timp cât beneficiarilor ajutorului li se recunoaște interesul de a cere anularea acestei decizii. Astfel, intervenientul are în continuare un interes corelativ de a interveni în susținerea Comisiei pentru a apăra legalitatea acestei decizii și numai în scopul de a adresa cereri de despăgubire, urmate de eventuale acțiuni, întemeiate pe acordarea ilegală a unor ajutoare care i‑au cauzat prejudicii.

(a se vedea punctul 64)

2. În cazul în care un ajutor a fost plătit unei societăți în dificultate care a transferat anumite active unei societăți nou‑create prin divizarea activităților sale, această nouă societate poate fi considerată drept beneficiarul efectiv al ajutoarelor dacă există o continuitate economică între aceste două societăți. În schimb, în lipsa unei unități economice între cele două societăți, ajutoarele în litigiu acordate după divizare fostei societăți nu pot să fie recuperate de la noua societate pentru simplul motiv că această societate ar obține un avantaj indirect din aceste ajutoare.

Pentru a aprecia dacă obligația de recuperare a unui ajutor plătit unei societăți în dificultate poate fi extinsă la o nouă societate căreia această fostă societate i‑a transferat anumite active, atunci când acest transfer permite să se constate o continuitate economică între cele două societăți, pot fi luate în considerare următoarele elemente: obiectul transferului (active și pasive, menținerea forței de muncă, active grupate), prețul transferului, identitatea acționarilor sau a proprietarilor întreprinderii dobânditoare și a primei întreprinderi, momentul la care are loc transferul (după începerea anchetei, la deschiderea procedurii sau la momentul deciziei finale) și de asemenea logica economică a operațiunii. În orice caz, criteriile de identificare a beneficiarului efectiv al unui ajutor prezintă caracter obiectiv.

Finalitatea obligației de recuperare a unui ajutor este aceea de a restabili concurența în sectorul economic avut în vedere, iar nu aceea de a permite autorității publice să își recupereze creanțele. În acest sens, logica economică a unei operațiuni de transfer de active trebuie examinată, prin urmare, din perspectiva restabilirii concurenței în sectorul vizat.

(a se vedea punctele 104-106, 135, 146 și 148)

3. Într‑o decizie prin care se constată incompatibilitatea unui ajutor cu piața comună și prin care se impune recuperarea acestuia, Comisia nu este obligată să precizeze în ce măsură a profitat fiecare întreprindere beneficiară de valoarea ajutorului în cauză. Revine statului membru vizat să determine suma ce trebuie rambursată de fiecare dintre aceste întreprinderi la momentul recuperării ajutorului. Este suficient ca decizia Comisiei să cuprindă indicații care să permită destinatarului său să determine el însuși, fără dificultăți excesive, această valoare. În cazul unor dificultăți neprevăzute, acest stat poate supune problemele întâmpinate aprecierii Comisiei, aceasta și statul trebuind să colaboreze cu bună‑credință, conform obligației de cooperare loială prevăzute în special la articolul 10 CE, în vederea depășirii acestor dificultăți, cu respectarea deplină a prevederilor tratatului și în special a celor privind ajutoarele de stat.

(a se vedea punctele 126 și 315-318)

4. Având în vedere dispozițiile articolului 87 CE, Comisia trebuie întotdeauna să examineze toate elementele pertinente ale operațiunii în litigiu și contextul acesteia, în special la momentul aplicării criteriului investitorului privat. Comisia este obligată să verifice, din perspectiva tuturor elementelor pertinente, dacă sunt îndeplinite condițiile de aplicare a articolului 87 alineatul (1) CE.

Dacă Comisia este îndreptățită să țină seama de contextul măsurilor în litigiu, de exemplu de faptul că ajutoarele au fost acordate în cadrul unei restructurări și al unei privatizări, aceasta nu este mai puțin obligată să examineze dacă, în raport cu criteriul investitorului privat, măsurile în litigiu corespundeau unor tranzacții comerciale normale într‑o economie de piață.

Chiar atunci când o măsură este precedată de măsuri de aceeași natură calificate drept ajutoare de stat, această împrejurare nu exclude a priori ca respectiva măsură să îndeplinească criteriul investitorului privat în economia de piață. În orice caz, este de competența instanței Uniunii să verifice dacă, având în vedere elementele pertinente, această măsură poate fi disociată în mod rezonabil de măsurile de ajutor anterioare și poate fi considerată, în vederea aplicării criteriului investitorului privat, drept o măsură autonomă.

(a se vedea punctele 172-177)

5. Din articolul 87 alineatul (1) CE rezultă că noțiunea de ajutor este o noțiune obiectivă care depinde numai de chestiunea dacă o măsură de stat conferă sau nu conferă un avantaj uneia sau anumitor întreprinderi. În special, pentru a determina dacă o măsură în cauză poate constitui un ajutor de stat, este necesar să se ia în considerare în esență efectele acestei măsuri în ceea ce privește întreprinderile beneficiare, iar nu situația organismelor publice sau private care au acordat ajutorul.

(a se vedea punctele 211 și 212)

6. În vederea aplicării criteriului investitorului privat, trebuie să se determine dacă măsurile în cauză conferă întreprinderii beneficiare un avantaj economic pe care nu l‑ar fi obținut în condiții normale de piață. Faptul că operațiunea este rezonabilă pentru puterile publice sau pentru întreprinderea publică ce acordă ajutorul nu este suficient pentru ca acest comportament să devină conform cu criteriul investitorului privat.

În ceea ce privește un ajutor acordat sub formă de chirii pentru subînchirierea de avioane inferioare chiriilor plătite în temeiul contractelor principale, în vederea aplicării criteriului investitorului privat, este necesar să se compare chiriile în litigiu plătite cu cele ale pieței. Comisia are obligația de a verifica, în conformitate cu criteriul investitorului privat, dacă prețurile chiriilor erau într‑adevăr inferioare celor care ar fi fost plătite în condiții normale ale pieței de către întreprinderea titulară a contractului de subînchiriere.

(a se vedea punctele 213 și 214)

7. Revine Comisiei să prezinte proba cu privire la acordarea de ajutoare noi. Astfel, din dispozițiile articolului 88 alineatele (2) și (3) CE rezultă că, în lipsa unei asemenea demonstrări, măsurile noi nu pot fi considerate drept ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE.

Cu toate acestea, aplicarea acestei reguli cu privire la sarcina probei este condiționată de respectarea obligațiilor procedurale ce revin Comisiei și, respectiv, statului membru vizat în cadrul exercitării de către această instituție a atribuțiilor de care dispune pentru a determina statul membru să îi furnizeze toate informațiile necesare.

În schimb, sarcina probei compatibilității unui ajutor cu piața comună, prin derogare de la dispozițiile articolului 87 alineatul (1) CE, revine în principiu statului membru vizat, care trebuie să dovedească faptul că sunt îndeplinite condițiile acestei derogări.

(a se vedea punctele 224, 225 și 329)

8. Comisia este abilitată să adopte o decizie pe baza informațiilor disponibile dacă, prin încălcarea obligației de cooperare cu această instituție ce rezultă din articolul 10 CE, statul membru nu îi furnizează informațiile pe care Comisia le‑a solicitat fie pentru a analiza calificarea și compatibilitatea cu piața comună a unui ajutor nou sau modificat, fie pentru a verifica legalitatea aplicării unui ajutor aprobat anterior. Cu toate acestea, înainte de a lua o astfel de decizie, Comisia trebuie să ordone statului membru să îi furnizeze, în termenul pe care ea îl stabilește, toate documentele și informațiile necesare exercitării controlului. Numai dacă, în pofida ordinului Comisiei, statul membru nu furnizează informațiile solicitate, aceasta poate pune capăt procedurii și poate lua o decizie, pe baza elementelor de care dispune. Aceste obligații procedurale se impun statului membru vizat și Comisiei în scopul de a‑i permite acesteia din urmă să își exercite controlul pe baza unor informații suficient de clare și de precise, garantând în același timp respectarea dreptului de a fi ascultat al statului membru vizat. Într‑adevăr, respectarea dreptului la apărare în orice procedură deschisă împotriva unei persoane și susceptibilă de a conduce la un act cauzator de prejudiciu pentru aceasta reprezintă un principiu fundamental al dreptului Uniunii și trebuie asigurat chiar și în absența unei reglementări specifice.

În lipsa, în cursul procedurii administrative, pe de o parte, a oricărei puneri în discuție explicite a măsurilor menționate și, pe de altă parte, a oricărei solicitări de informații cu privire la conformitatea acestor măsuri cu cerințele pieței și în cazul în care o decizie de a deschide procedura oficială de investigare nu conține o evaluare preliminară a măsurilor în litigiu, pentru a determina dacă acestea conțin vreun element de ajutor, statului membru nu i se poate reproșa că nu a furnizat Comisiei informații suficiente.

Într‑un astfel de caz, revine Comisiei, conform obligației sale de a realiza o examinare diligentă și imparțială în interesul unei bune administrări a normelor fundamentale din tratat referitoare la ajutoarele de stat, să își continue investigațiile și să își aprofundeze ancheta pentru a stabili, printre altele, dacă măsurile în cauză erau conforme cu criteriul operatorului privat. În acest scop, Comisia trebuie fie să adreseze statului membru un ordin de a furniza informații suplimentare, precizând natura informațiilor solicitate, fie să realizeze o expertiză suplimentară.

(a se vedea punctele 226, 229, 240, 246, 248 și 249)

9. Pentru a justifica calificarea drept ajutor de stat a unei măsuri, potrivit articolului 87 alineatul (1) CE, Comisia are obligația de a dovedi amenințarea unei denaturări a concurenței, această situație regăsindu‑se în cazul în care amenințarea respectivă consolidează poziția întreprinderii beneficiare în raport cu alte întreprinderi cu care se află în concurență în sectorul care face obiectul unei liberalizări la nivel comunitar.

(a se vedea punctul 312)

10. Acordarea de ajutoare de stat chiar sub formă de garanții nu poate constitui temeiul încrederii legitime a terților în legalitatea acestor garanții, dacă acestea au fost acordate cu încălcarea dispozițiilor articolului 88 alineatul (3) CE. Revine astfel terților interesați să facă dovadă de prudența și diligența necesară și să se asigure că au fost respectate normele de drept comunitar în materie de ajutoare de stat.

(a se vedea punctul 354)

11. O decizie prin care se constată incompatibilitatea unui ajutor cu piața comună, care nu conține o situație detaliată a măsurilor de ajutor în cauză, dar care permite totuși cuantificarea ajutoarelor în litigiu, pe baza indicațiilor suficient de precise care figurează în motivarea sa, care nu poate fi disociată de dispozitiv, nu poate fi considerată drept insuficient motivată. Astfel, revine în orice caz autorităților statului membru, în cadrul executării deciziei prin care se constată incompatibilitatea ajutorului, obligația să realizeze cuantificarea, în cooperare loială cu Comisia.

(a se vedea punctul 388)

12. Respectarea dreptului la apărare, în orice procedură deschisă împotriva unei persoane și care poate conduce la un act care să îi cauzeze prejudicii acesteia, constituie un principiu fundamental de drept al Uniunii și trebuie asigurat, chiar în absența unei reglementări specifice. În materie de ajutoare de stat, Comisia nu se poate întemeia, în vederea aprecierii unei măsuri în raport cu dispozițiile articolului 87 CE, pe elemente obținute de la terți, decât după ce a acordat statului membru vizat posibilitatea de a‑și prezenta observațiile cu privire la respectivele elemente.

Nu este ca atare de natură să aducă atingere dreptului la apărare al acestui stat membru necomunicarea către statul membru respectiv a unui raport care se întemeiază exclusiv pe datele obținute de la beneficiarii ajutoarelor de stat cu ocazia anchetei la fața locului a experților Comisiei și care nu conține niciun element de fapt despre care întreprinderile beneficiare ale măsurilor în litigiu, deținute integral de statul membru, nu ar fi avut cunoștință.

(a se vedea punctele 399-401)

HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șasea)

13 septembrie 2010( )

„Ajutoare de stat – Sectorul aviatic – Ajutoare pentru restructurarea și pentru privatizarea companiei aeriene naționale elene – Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora – Continuitate economică între două societăți – Identificarea beneficiarului efectiv al unui ajutor în scopul recuperării acestuia – Criteriul operatorului privat – Compatibilitatea ajutorului cu piața comună – Obligația de motivare”

În cauzele conexate T‑415/05, T‑416/05 și T‑423/05,

Republica Elenă, reprezentată de doamna A. Samoni‑Rantou și de domnul P. Mylonopoulos, în calitate de agenți,

reclamantă în cauza T‑415/05,

Olympiakes Aerogrammes AE, cu sediul în Kallithéa (Grecia), reprezentată de V. Christianos, avocat,

reclamantă în cauza T‑416/05,

Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE, cu sediul în Atena (Grecia), reprezentată de P. Anestis, S. Mavroghenis, avocați, de doamna S. Jordan, de domnul T. Soames, solicitors, și de D. Geradin, avocat,

reclamantă în cauza T‑423/05,

împotriva

Comisiei Europene, reprezentată de domnii D. Triantafyllou și T. Scharf, în calitate de agenți,

pârâtă,

susținută de

Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE, cu sediul în Atena, reprezentată de N. Keramidas și, în cauza T‑416/05, de asemenea de N. Korogiannakis, I. Dryllerakis și E. Dryllerakis, avocați,

intervenientă în cauzele T‑416/05 și T‑423/05,

având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei C(2005) 2706 final a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind ajutoarele de stat în favoarea Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) – Olympiaki Aeroporia – Restructurare și privatizare],

TRIBUNALUL (Camera a șasea),

compus din domnii M. Jaeger, președinte, A. W. H. Meij (raportor) și L. Truchot, judecători,

grefier: doamna K. Pocheć, administrator,

având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 14 iunie 2010,

pronunță prezenta

Hotărâre

Istoricul cauzei

1 La 14 septembrie 2005, Comisia a adoptat Decizia C(2005) 2706 final privind ajutoarele de stat în favoarea Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) – Olympiaki Aeroporia – Restructurare și privatizare] (denumită în continuare „decizia atacată”).

2 În scopul de a înlesni privatizarea companiei aeriene Olympiaki Aeroporia AE (Olympic Airways), deținută în întregime de stat și care a devenit, începând cu luna decembrie 2003, Olympiaki Aeroporia Ypiresies (Olympic Airways Services) (denumită în continuare „OA”), articolul 27 din Legea elenă nr. 3185/2003 din 9 septembrie 2003 privind modificarea Legii nr. 2668/1998, armonizarea cu Directiva 2002/39/CE, soluționarea problemelor privind organismul poștei elene și alte dispoziții (FEK A’ 229/26.9.2003, denumită în continuare „Legea nr. 3185/2003”), intitulat „Transformarea grupului Olympiaki Aeroporia”, prevăzuse printre altele că „societățile grupului Olympiaki Aeroporia [vor fi] transformate prin divizarea sectoarelor de activitate ale acestora, a unităților sau a serviciilor care intră sub incidența activității de transport aerian și prin fuziune cu o societate existentă a grupului sau prin absorbția de către una dintre aceste societăți”.

3 În temeiul articolului 27 din Legea nr. 3185/2003, activitățile de zbor ale OA și ale filialei sale Olympiaki Aeroploïa AE (Olympic Aviation) au fost divizate și regrupate „prin fuziune” în cadrul unei alte filiale a OA, Makedonikes Aerogrammes AE (Macedonian Airways), care a fost denumită Olympiakes Aerogrammes AE (Olympic Airlines, denumită în continuare „NOA”). Din înscrisurile de la dosar reiese, fapt confirmat de părți în cursul ședinței, că noua companie aeriană NOA s‑a constituit la 11 decembrie 2003 și și‑a început activitatea la 12 decembrie 2003. La această dată, OA a încetat orice activitate de zbor și a menținut activitățile de asistență la sol, de mentenanță și de formare. Întregul capital al noii companii aeriene NOA a revenit în mod direct Republicii Elene.

4 Situația economică a societății OA și contribuțiile financiare ale sectorului public aduse acesteia, precum și noii companii aeriene NOA au făcut obiectul mai multor decizii ale Comisiei.

Decizia 2003/372/CE

5 La 11 decembrie 2002, Comisia a adoptat Decizia 2003/372/CE privind ajutorul acordat de Grecia societății OA (JO 2003, L 132, p. 1, denumită în continuare „decizia din 11 decembrie 2002”) în care a declarat incompatibile cu piața comună ajutoarele pentru restructurarea OA ce fuseseră aprobate în cursul anilor 1994, 1998 și 2000, precum și ajutoarele noi ilegale. Cu privire la ajutoarele pentru restructurare, această decizie se întemeia în special pe constatarea potrivit căreia cea mai mare parte a obiectivelor planului de restructurare a OA din 1998 prin care se urmărea restabilirea rentabilității acestei societăți pe termen mediu și lung nu fuseseră atinse, iar condițiile impuse prin deciziile de aprobare nu fuseseră în întregime respectate. În temeiul articolului 3 din decizia din 11 decembrie 2002, Republica Elenă fusese invitată să recupereze o parte din ajutoarele pentru restructurare acordate, respectiv suma de 41 de milioane de euro, precum și ajutoarele noi ilegale, declarate incompatibile cu piața comună.

6 Articolul 1 primul paragraf litera (b) din decizia din 11 decembrie 2002 prevedea că ajutorul pentru restructurare acordat OA de Republica Elenă sub forma unor noi garanții la împrumuturi, în cuantum de 378 de milioane de dolari americani (USD), referitoare la împrumuturi pentru cumpărarea unor noi aparate și pentru investițiile necesare mutării sale la noul aeroport din Spata (Grecia), fusese considerat drept incompatibil cu piața comună.

7 Prin Hotărârea din 12 mai 2005, Comisia/Grecia (C‑415/03, Rec., p. I‑3875, denumită în continuare „Hotărârea din 12 mai 2005”), Curtea a constatat că Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile ce îi reveneau în temeiul deciziei din 11 decembrie 2002, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru rambursarea, în conformitate cu articolul 3 din această decizie, a ajutoarelor declarate incompatibile, cu excepția celor care priveau contribuțiile la organismul național de asigurări sociale (IKA).

8 În această hotărâre (punctele 32-34), Curtea a luat în considerare în special faptul că din informațiile furnizate de Comisie și necombătute de autoritățile elene rezulta că Republica Elenă transferase societății NOA elementele de activ cele mai rentabile ale OA, libere de orice datorii, care aparțineau de asemenea acestui stat membru și care beneficiau de o protecție specială față de creditori, prin derogare de la dispozițiile de drept comun și de la obligațiile de drept comercial. Curtea a statuat printre altele că această construcție juridică făcea imposibilă, în temeiul dreptului național, recuperarea ajutoarelor acordate și împiedica executarea efectivă a deciziei din 11 decembrie 2002, precum și redobândirea ajutoarelor.

9 Ca urmare a acțiunii în anulare care fusese formulată de OA împotriva deciziei din 11 decembrie 2002, prin Hotărârea din 12 septembrie 2007, Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Comisia (T‑68/03, Rep., p. II‑2911), Tribunalul a anulat în parte această decizie, în măsura în care avea în vedere tolerarea permanentizării neplății, pe de o parte, a taxelor de aeroport datorate de OA Aeroportului Internațional din Atena (AIA) și, pe de altă parte, a taxei pe valoarea adăugată datorate de OA pentru carburant și piesele de schimb. Acțiunea a fost respinsă în privința celorlalte ajutoare noi ilegale, precum și în privința ajutoarelor pentru restructurare.

10 Considerând că Republica Elenă nu adoptase măsurile pe care le presupunea executarea Hotărârii din 12 mai 2005, Comisia a formulat o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 228 CE. Prin Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia (C‑369/07, Rep., p. I‑8917, punctele 68, 72, 109, 143 și 145), Curtea a admis că, în principiu, o operațiune de compensare, în măsura în care este prevăzută de ordinea juridică națională ca mecanism de stingere a unei obligații, putea constitui un mijloc adecvat care să permită recuperarea unui ajutor de stat. Pe de altă parte, aceasta a statuat că, sub rezerva aplicării dispozițiilor comunitare în materie de ajutoare de stat, trebuia să se constate, pentru necesitățile procedurii privind constatarea neîndeplinirii obligațiilor în discuție, că Republica Elenă demonstrase existența unei creanțe exigibile în beneficiul OA care se ridica la 601 289 003 euro, astfel cum rezultă din hotărârea arbitrală din 6 decembrie 2006, în temeiul căreia Republica Elenă fusese obligată să plătească OA anumite despăgubiri. Menționând faptul că această sumă era cu mult mai mare decât valoarea totală a ajutoarelor ce trebuiau recuperate prin executarea deciziei din 11 decembrie 2002, Curtea a apreciat că Republica Elenă nu demonstrase corespunzător cerințelor legale, în ceea ce privește o parte din ajutoarele noi ilegale menționate în această decizie, că aceste ajutoare fuseseră restituite. În consecință, Curtea a impus în această privință plata cumulativă a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare.

Decizia atacată

11 Prin scrisoarea din 3 martie 2003, autoritățile elene au informat Comisia cu privire la stadiul procedurii de privatizare a OA. În cursul anului 2003 au avut loc schimburi de scrisori între respectivele autorități și Comisie cu privire la restructurarea companiei aeriene OA în vederea privatizării acesteia.

12 În absența unei notificări oficiale a unor eventuale ajutoare de stat, Comisia a adoptat, la 8 septembrie 2003, o decizie prin care obliga Republica Elenă să îi furnizeze toate informațiile necesare în scopul examinării, în raport cu dispozițiile articolului 87 CE, a măsurilor legate de restructurarea și de privatizarea companiei aeriene OA, care ar fi putut include elemente de ajutor de stat.

13 La 25 septembrie 2003, o companie aeriană concurentă, Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE (Aegean Airlines, denumită în continuare „Aeroporia Aigaiou” sau „intervenienta”), a formulat o plângere la Comisie cu privire la privatizarea OA.

14 Prin scrisoarea din 29 septembrie 2003, autoritățile elene au comunicat Comisiei Legea nr. 3185/2003, precum și răspunsul la ordinul de furnizare a informațiilor. Prin scrisoarea din 31 octombrie 2003, Comisia a indicat autorităților elene că, în continuare, lipsea o serie de date.

15 Prin scrisoarea din 15 decembrie 2003, Comisia a reiterat cererea de informații. Republica Elenă a furnizat aceste informații prin scrisorile din 18 și din 19 decembrie 2003. Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2004, Comisia a solicitat autorităților elene informații suplimentare, iar acestea au răspuns prin două scrisori din 15 și din 16 ianuarie 2004.

16 Prin decizia din 16 martie 2004, Comisia a deschis procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE în ceea ce privește măsurile legate de restructurarea și de privatizarea grupului Olympic Airways, luate de Republica Elenă cu privire la OA și la NOA, după adoptarea deciziei din 11 decembrie 2002 (JO C 192, p. 2).

17 În această decizie, Comisia a arătat printre altele că, odată cu divizarea activităților de zbor ale grupului Olympic Airways și cu reorganizarea acestora în noua societate NOA, OA încetase să asigure activități aeriene și continua să furnizeze servicii de asistență la sol, de mentenanță și de formare. Aceasta a arătat că autoritățile elene nu aveau în vedere în acest stadiu lichidarea societății OA, în pofida faptului că fondurile proprii aveau valori negative pentru al doilea an consecutiv. Astfel, potrivit autorităților elene, procesul de restructurare inițiat în decembrie 2003 trebuia să dureze patru‑cinci ani și să permită eliminarea unei părți importante a datoriilor OA, care urma să fie supusă lichidării atunci când toate diviziunile acesteia, precum și celelalte active, cum sunt clădirile, mașinile, avioanele care nu mai zburau și orice alt bun material, ar fi fost vândute.

18 Comisia a apreciat, în decizia din 16 martie 2004, că un anumit număr de avantaje în beneficiul OA păreau a constitui ajutoare de stat incompatibile cu piața comună. Aceasta a subliniat de asemenea că noua companie aeriană NOA beneficiase de transferul activelor din sectorul activităților de zbor ale grupului Olympic Airways, prin lăsarea pasivului considerabil în sarcina OA, și că niciun creditor al OA nu s‑ar fi îndreptat împotriva NOA. În sfârșit, Comisia a afirmat că, în cadrul procedurii de investigare deschise, pleca de la „principiul că toate companiile care aparțineau grupului – inclusiv [NOA] – [erau] aceeași întreprindere”.

19 Prin scrisoarea din 11 iunie 2004, Republica Elenă a transmis Comisiei observațiile sale cu privire la decizia din 16 martie 2004.

20 Aeroporia Aigaiou a prezentat observații în termenul acordat în acest scop terților interesați, ca urmare a publicării deciziei sus‑menționate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

21 Prin scrisoarea din 11 octombrie 2004, Comisia a notificat Republicii Elene, conform articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41), intenția sa de a adopta o decizie prin care să o oblige să suspende orice măsură de ajutor până când poate fi luată o decizie cu privire la compatibilitatea acesteia cu tratatul. Republica Elenă a răspuns prin scrisoarea din 26 octombrie 2004.

22 Ca urmare a acestui răspuns, autoritățile elene au informat în mod regulat Comisia, prin scrisori sau în cursul reuniunilor, cu privire la evoluția procedurii de privatizare a NOA și a OA.

23 În perioada 9-26 mai 2005, cabinetul de consultanță Moore Stephens a efectuat, la cererea Comisiei, o anchetă la sediile OA și NOA. Raportul său din 19 iulie 2005 este intitulat „Anchetă cu privire la restructurarea și privatizarea grupului Olympic Airways/Olympic Airlines”. Din cuprinsul raportului rezultă că această anchetă urmărea să răspundă în special la întrebările dacă restructurarea grupului Olympic Airways și crearea NOA nu constituiau decât un aranjament juridic prin care se urmărea transferarea activelor și a activităților unei noi entități juridice și menținerea datoriilor la fosta entitate juridică și dacă OA și NOA primiseră ajutoare de stat directe sau indirecte ulterior acestei restructurări.

24 La 14 septembrie 2005, Comisia a adoptat decizia atacată, care constata acordarea unui ajutor de stat societății NOA, sub forma unor chirii pentru subînchirierea de către aceasta a unor avioane de la OA sau de la Republica Elenă, chirii inferioare celor plătite de acestea din urmă în temeiul contractelor de închiriere principale [articolul 1 alineatul (1) din decizia atacată]. În plus, Comisia a constatat în această decizie acordarea a trei categorii de ajutoare de stat în favoarea OA. Prima categorie se referea la plata anticipată către OA a unui cuantum pretins supraestimat al valorii activelor, cu privire la sectorul activităților de zbor transferate NOA la momentul divizării [articolul 1 alineatul (2) din decizia atacată]. A doua categorie de ajutoare consta în plata către OA a sumei de 8,2 milioane de euro, precum și în realizarea unor garanții de stat ce ar fi fost prevăzute de decizia din 11 decembrie 2002 și ar fi fost modificate [articolul 1 alineatul (3) din decizia atacată]. În sfârșit, a treia categorie privea tolerarea de către autoritățile elene a neplății de către OA a datoriilor fiscale și a contribuțiilor la asigurările sociale [articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată].

25 Dispozitivul deciziei atacate are următorul cuprins:

„Articolul 1

(1) Acceptarea de către [OA] și de către [Republica Elenă] pentru subînchirierea unor avioane de către [NOA] a unor chirii care sunt inferioare sumelor plătite în temeiul contractelor de locațiune principale, care au determinat pierderi de aproximativ 37 de milioane de euro în 2004 pentru [OA] și de aproximativ 2,75 milioane de euro până în mai 2005 pentru stat, constituie un ajutor de stat ilegal în favoarea [NOA] care este incompatibil cu tratatul.

(2) [Republica Elenă] a acordat [OA] un ajutor de stat ilegal și incompatibil, al cărui cuantum corespunde supraevaluării activelor [NOA] la momentul creării acesteia din urmă. Cuantumul acestui ajutor este estimat provizoriu de Comisie la aproximativ 91,5 milioane de euro.

(3) Acordarea de către [Republica Elenă] societății [OA], în perioada mai 2004-martie 2005, a unor sume în cuantum total de aproximativ 8 milioane de euro și plata suplimentară de către [Republica Elenă] în locul [OA] a anumitor tranșe din împrumuturile bancare și din leasingurile financiare, în măsura în care aceste plăți nu reprezintă simpla executare a garanțiilor prevăzute la articolul 1 [primul paragraf] litera (b) din decizia [din 11 decembrie 2002] și a condițiilor corespunzătoare acestora, constituie un ajutor de stat ilegal în favoarea [OA] care este incompatibil cu tratatul.

(4) Toleranța constantă dovedită de [Republica Elenă] față de [OA] cu privire la neplata impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale datorate statului în cuantum de aproximativ 354 de milioane de euro pentru perioada cuprinsă între decembrie 2002 și decembrie 2004 constituie un ajutor de stat ilegal în favoarea [OA] care este incompatibil cu tratatul.

Articolul 2

(1) [Republica Elenă] recuperează de la beneficiari ajutoarele menționate la articolul 1.

(2) Recuperarea ajutoarelor se efectuează fără întârziere și în conformitate cu procedurile prevăzute de legislația națională, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei. Sumele care vor trebui recuperate cuprind dobânzile datorate începând de la momentul punerii la dispoziția beneficiarilor a ajutoarelor până la data de rambursare a acestora. Dobânzile vor fi calculate pe baza dobânzii de referință utilizate pentru calcularea echivalentului în subvenții al ajutoarelor regionale.

Articolul 3

[Republica Elenă] suspendă imediat acordarea oricărui ajutor suplimentar societăților [OA] și [NOA].

Articolul 4

[Republica Elenă] informează Comisia, într‑un termen de două luni începând de la data notificării prezentei decizii, cu privire la măsurile adoptate în temeiul articolelor 2 și 3.”

26 Decizia atacată a fost notificată Republicii Elene la 15 septembrie 2005.

27 În Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Grecia (C‑419/06, nepublicată în Repertoriu), Curtea, sesizată de Comisie în temeiul articolului 88 alineatul (2) CE, a constatat că Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 2 și 4 din decizia atacată, prin faptul că nu a adoptat, în termenele stabilite, toate măsurile necesare pentru suprimarea și pentru recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor declarate prin decizia atacată drept ilegale și incompatibile cu piața comună.

Procedura și concluziile părților

28 Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 25 noiembrie 2005, reclamantele, Republica Elenă, precum și NOA și OA, au introdus prezentele acțiuni.

29 În cauza T‑416/05, prin înscrisul separat depus la grefa Tribunalului la 4 februarie 2006, reclamanta a formulat o cerere de suspendare a executării articolului 2 din decizia atacată, în ceea ce privește ajutoarele menționate la articolul 1 alineatul (1) din această decizie. Prin Ordonanța din 26 iunie 2006, Olympiakes Aerogrammes/Comisia (T‑416/05 R, nepublicată în Recueil), președintele Tribunalului a respins această cerere.

30 În cauza T‑423/05, prin înscrisul separat depus la grefa Tribunalului la 19 iunie 2006, reclamanta a formulat o cerere de suspendare a executării articolului 2 din decizia atacată, în ceea ce privește ajutoarele menționate la articolul 1 alineatele (2)-(4) din această decizie. Prin Ordonanța din 29 ianuarie 2007, Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Comisia (T‑423/05 R, nepublicată în Repertoriu), președintele Tribunalului a respins această cerere.

31 Întrucât compunerea camerelor Tribunalului a fost modificată, judecătorul raportor a fost repartizat la Camera a șasea, căreia i‑au fost atribuite, în consecință, prezentele cauze.

32 În cauza T‑416/05, printr‑o cerere depusă la grefa Tribunalului la 16 august 2006, întemeindu‑se pe articolul 48 alineatul (2) primul și al doilea paragraf din Regulamentul de procedură al Tribunalului, reclamanta a invocat inadmisibilitatea pretinselor motive noi ale Comisiei, prezentate în duplică. Aceasta a solicitat ca Tribunalul să declare inadmisibile aceste motive și, în subsidiar, să i se acorde un termen suplimentar pentru a formula un răspuns la acestea. Comisia a prezentat observațiile sale scrise cu privire la cererea menționată.

33 În cauza T‑416/05, prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 2 mai 2006, Aeroporia Aigaiou a formulat o cerere de intervenție în susținerea concluziilor Comisiei.

34 Prin înscrisul din 14 iulie 2006, NOA a solicitat respingerea acestei cereri de intervenție. Printr‑un înscris separat depus în aceeași zi, aceasta a formulat o cerere de aplicare a regimului de confidențialitate cu privire la Aeroporia Aigaiou în ceea ce privește decizia atacată în integralitate, atât timp cât o versiune neconfidențială a acestei decizii nu este publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, precum și anumite date conținute în cererea introductivă, în replică și în anexele la acestea.

35 Prin Ordonanța din 6 iunie 2008, președintele Camerei a șasea a admis intervenția Aeroporia Aigaiou în susținerea concluziilor Comisiei. Această ordonanță prevedea comunicarea către intervenientă, în conformitate cu dispozițiile articolului 116 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a versiunii neconfidențiale a actelor de procedură, precum și stabilirea unui termen pentru prezentarea memoriului în intervenție, fără a aduce atingere posibilității de a‑l completa ulterior, dacă este cazul, ca urmare a deciziei cu privire la temeinicia cererii de aplicare a regimului de confidențialitate.

36 Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 25 iunie 2008, intervenienta a contestat cererea de aplicare a regimului de confidențialitate formulată de NOA. Solicitând comunicarea completă a tuturor actelor de procedură, aceasta și‑a manifestat intenția de a prezenta un memoriu în intervenție pe baza versiunilor neconfidențiale ale actelor care îi fuseseră comunicate. Memoriul în intervenție a fost depus la 22 iulie 2008.

37 În cauza T‑416/05, printr‑o scrisoare depusă la grefa Tribunalului la 8 martie 2010, ca răspuns la întrebările adresate de Tribunal cu privire la cererea sa de aplicare a regimului de confidențialitate, reclamanta a renunțat la această cerere, ca urmare a intrării într‑un regim special de lichidare și a încetării oricărei activități comerciale, la finalul procedurii de privatizare. Intervenienta a fost invitată să își prezinte observațiile suplimentare.

38 În cauza T‑423/05, prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 17 mai 2006, Aeroporia Aigaiou a formulat o cerere de intervenție în susținerea concluziilor Comisiei. Prin înscrisul depus la 28 iulie 2006, reclamanta a solicitat respingerea cererii de intervenție. Prin înscrisul separat depus în aceeași zi, aceasta a formulat o cerere de aplicare a regimului de confidențialitate cu privire la Aeroporia Aigaiou.

39 Prin Ordonanța din 6 iunie 2008, președintele Camerei a șasea a admis intervenția Aeroporia Aigaiou în susținerea concluziilor Comisiei în cauza T‑423/05. Această ordonanță prevedea comunicarea în timp util intervenientei, conform articolului 116 alineatul (6) din Regulamentul de procedură, a raportului de ședință, în vederea prezentării eventualelor observații în cursul ședinței.

40 În cauza T‑423/05, prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 10 mai 2010, ca răspuns la întrebările adresate de Tribunal în special cu privire la cererea sa de aplicare a regimului de confidențialitate, reclamanta a renunțat la această cerere ca urmare a intrării într‑un regim special de lichidare la finalul procedurii de privatizare.

41 Prin Ordonanța din 18 mai 2010, președintele Camerei a șasea a dispus, după ascultarea tuturor părților, conexarea, pentru buna desfășurare a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii, a cauzelor T‑415/05, T‑416/05 și T‑423/05.

42 Ca urmare a unui caz de împiedicare a domnului judecător Tchipev, președintele Tribunalului a desemnat, în aplicarea articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, un alt judecător să participe la judecarea prezentelor cauze pentru a completa camera.

43 În cauza T‑415/05, reclamanta solicită Tribunalului:

– anularea în totalitate sau în parte a deciziei atacate;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

44 În cauza T‑416/05, reclamanta solicită Tribunalului:

– anularea articolului 1 alineatele (1) și (4) și a articolului 2 din decizia atacată, în măsura în care acestea o privesc;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

45 În cauza T‑423/05, reclamanta solicită Tribunalului:

– anularea în totalitate sau în parte a deciziei atacate, în măsura în care privește ajutoarele care i‑ar fi fost acordate;

– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

46 Comisia, susținută de Aeroporia Aigaiou în cauzele T‑416/05 și T‑423/05, solicită Tribunalului:

– respingerea acțiunilor;

– obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.

47 În baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a șasea) a decis deschiderea procedurii orale fără a iniția o cercetare judecătorească prealabilă. În cadrul măsurilor de organizare a procedurii, părțile au fost invitate să răspundă la întrebările scrise ale Tribunalului și să furnizeze anumite documente. Părțile au răspuns acestor cereri.

48 Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 14 iunie 2010.

49 În cauza T‑415/05, Republica Elenă, care solicitase trimiterea cauzei spre judecare Marii Camere, a confirmat în cursul ședinței retragerea acestei cereri.

În drept

A – Cu privire la dispariția interesului reclamantelor de a exercita acțiunea

1. Argumentele părților

50 În observațiile sale scrise în răspuns la cererea Tribunalului, Comisia a contestat existența unui interes actual al reclamantelor din cauzele T‑416/05 și T‑423/05, NOA și OA, de a exercita acțiunea, ca urmare a intrării lor în lichidare la finalul procedurii de privatizare.

51 Comisia a susținut de asemenea că, în cauza T‑415/05, Republica Elenă nu mai avea interesul de a exercita acțiunea, ca urmare a rambursării ajutoarelor menționate în decizia atacată.

52 În această privință, Comisia a arătat că interesele Republicii Elene, care este acționarul unic și, dacă nu singurul, cel puțin de departe cel mai important creditor al NOA și al OA, fuseseră pe deplin satisfăcute prin recuperarea ajutoarelor în litigiu. Anularea deciziei atacate nu ar aduce, prin urmare, nimic în plus. În special, niciun element nu ar permite să se considere că, după plata de către aceste societăți a creanțelor privilegiate ale Republicii Elene, ar mai putea fi satisfăcute eventualele creanțe ale altor creditori.

53 În cursul ședinței, Republica Elenă, precum și NOA și OA, atât în răspunsurile lor scrise la întrebările adresate de Tribunal, cât și în ședință, au contestat această argumentare a Comisiei. Acestea au subliniat în special, în ședință, că, în raport cu creanțele statului, creanțele pentru plata personalului, precum și creanțele ipotecare aveau un rang superior.

54 În sfârșit, în cauzele T‑416/05 și T‑423/05, în răspunsul la întrebarea scrisă adresată de Tribunal în cauza T‑416/05 și în ședința în care s‑au dezbătut cele două cauze sus‑menționate, intervenienta a susținut că are în continuare interesul să intervină în susținerea concluziilor Comisiei, ca urmare a intrării în lichidare a societăților reclamante.

55 NOA, în răspunsul său la o întrebare scrisă adresată de Tribunal și în ședință, precum și OA, în cursul ședinței, au contestat existența unui asemenea interes al Aeroporia Aigaiou în continuarea intervenției sale.

2. Aprecierea Tribunalului

56 Condițiile de admisibilitate fac parte din cauzele de inadmisibilitate pentru motive de ordine publică pe care instanța Uniunii Europene le poate examina în orice moment din oficiu (a se vedea Ordonanța Tribunalului din 10 martie 2005, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia și alții/Comisia, T‑228/00, T‑229/00, T‑242/00, T‑243/00, T‑245/00-T‑248/00, T‑250/00, T‑252/00, T‑256/00-T‑259/00, T‑265/00, T‑267/00, T‑268/00, T‑271/00, T‑274/00-T‑276/00, T‑281/00, T‑287/00 și T‑296/00, Rec., p. II‑787, punctul 22 și jurisprudența citată). În speță, având în vedere argumentarea părților, trebuie să se verifice dacă reclamantele își pot continua acțiunea, ca urmare a intrării în lichidare a NOA și a OA și a invocatei rambursări a ajutoarelor în cauză.

57 În primul rând, în ceea ce privește inadmisibilitatea ce a fost invocată cu privire la acțiunea formulată de Republica Elenă (cauza T‑415/05), trebuie subliniat că potrivit unei jurisprudențe consacrate, articolul 230 CE face o distincție netă între dreptul de a formula o acțiune în anulare care aparține instituțiilor comunitare și statelor membre, pe de o parte, și dreptul acordat persoanelor fizice și juridice, pe de altă parte, al doilea paragraf al acestui articol conferind în special tuturor statelor membre dreptul de a contesta pe calea unei acțiuni în anulare legalitatea deciziilor Comisiei, fără ca exercitarea acestui drept să fie condiționată de justificarea unui interes de a exercita acțiunea. Un stat membru nu trebuie, așadar, să demonstreze că un act al Comisiei pe care îl atacă produce efecte juridice în ceea ce îl privește pentru ca acțiunea pe care o introduce să fie admisibilă. Cu toate acestea, pentru ca un act al Comisiei să poată face obiectul unei acțiuni în anulare formulate de acest stat membru, actul respectiv trebuie să fie menit să producă efecte juridice (Ordonanța Curții din 27 noiembrie 2001, Portugalia/Comisia, C‑208/99, Rec., p. I‑9183, punctele 22-24; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2010, Franța și alții/Comisia, T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 și T‑456/04, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 118-120).

58 În speță, în decizia atacată, Comisia califică măsurile în litigiu luate în favoarea societăților NOA și OA drept ajutoare de stat și le declară incompatibile cu piața comună.

59 Din aceasta rezultă că decizia menționată produce efecte juridice obligatorii și constituie, prin urmare, un act atacabil.

60 În consecință, Republica Elenă, care contestă în special calificarea măsurilor în litigiu drept ajutoare de stat, are, prin simpla sa calitate de stat membru, dreptul să introducă o acțiune în anulare împotriva deciziei atacate și poate, prin urmare, în această simplă calitate, să continue acea acțiune.

61 În al doilea rând, în ceea ce privește pretinsa lipsă a interesului NOA (cauza T‑416/05) și al OA (cauza T‑423/05) de a exercita acțiunea, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, interesul reclamantului de a exercita acțiunea trebuie să existe până la pronunțarea hotărârii judecătorești. Astfel, nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei atunci când reclamantul a pierdut orice interes personal de a obține anularea actului atacat, ca urmare a unui eveniment survenit în cursul judecății care are drept efect ca anularea acelui act să nu mai fie susceptibilă prin ea însăși de a produce efecte juridice în beneficiul reclamantului (Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2008, Alitalia/Comisia, T‑301/01, Rep., p. II‑1753, punctul 37, și Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2010, Gollnisch/Parlamentul European, T‑42/06, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 61).

62 În speță, este suficient să se constate că societățile reclamante – care au arătat în răspunsurile la întrebările scrise adresate de Tribunal că rambursaseră în totalitate ajutoarele invocate, în conformitate cu decizia atacată – susțin în mod întemeiat că au în continuare un interes personal și actual de a continua acțiunea, în măsura în care, dacă decizia atacată este anulată, Republica Elenă va fi obligată să le restituie sumele rambursate, care vor fi înscrise ca active în bilanțul de lichidare.

63 Rezultă că prezentele acțiuni sunt admisibile.

64 Pe de altă parte, în cauzele T‑416/05 și T‑423/05, cu privire la chestiunea dacă Aeroporia Aigaiou are în continuare un interes direct și actual în soluționarea litigiilor, în sensul articolului 40 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție, este suficient să se amintească faptul că, în Ordonanța Olympiakes Aerogrammes/Comisia, citată anterior (punctul 28), și în Ordonanța Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Comisia, citată anterior (punctul 23), prin care s‑a admis intervenția Aeroporia Aigaiou în susținerea concluziilor Comisiei, un asemenea interes direct și actual a fost recunoscut pentru motivul că intervenienta, pe de o parte, se afla într‑o situație de concurență cu OA și cu NOA, beneficiarele ajutoarelor menționate în decizia atacată, și, pe de altă parte, pentru că participase activ la procedura oficială de investigare ce a condus la adoptarea deciziei atacate, care îi este favorabilă. Or, atât timp cât societăților NOA și OA li se recunoaște, chiar după intrarea în lichidare, interesul de a cere anularea deciziei atacate, Aeroporia Aigaiou are în continuare un interes corelativ de a interveni în susținerea Comisiei pentru a apăra legalitatea acestei decizii și numai în scopul de a adresa cereri de despăgubire, urmate de eventuale acțiuni, întemeiate pe acordarea ilegală, în perioada concurențială sus‑menționată, a unor ajutoare care i‑au cauzat prejudicii.

65 Este, așadar, necesar să recunoaștem că Aeroporia Aigaiou, în calitate de intervenientă, continuă să aibă un interes în soluționarea prezentelor litigii.

B – Cu privire la fond

66 Reclamantele contestă constatările Comisiei referitoare, în primul rând, la existența unei continuități economice între OA și NOA în vederea recuperării ajutoarelor (cauzele T‑415/05 și T‑416/05), în al doilea rând, la acordarea de ajutoare de stat societății NOA (cauzele T‑415/05 și T‑416/05) și, în al treilea rând, la acordarea unor ajutoare de stat societății OA (cauzele T‑415/05, T‑416/05 și T‑423/05). În plus, acestea invocă, în al patrulea rând, încălcarea dreptului statului membru interesat de a fi ascultat (cauzele T‑415/05 și T‑423/05), în al cincilea rând, încălcarea principiului proporționalității (cauzele T‑415/05 și T‑416/05) și, în al șaselea rând, încălcarea principiului ne bis in idem (cauzele T‑415/05 și T‑423/05).

67 Înainte de a analiza pe rând aceste motive, trebuie arătat, cu titlu introductiv, că, în cauza T‑416/05, reclamanta, NOA, a invocat inadmisibilitatea pretinselor motive noi ale Comisiei (a se vedea punctul 34 de mai sus). Admisibilitatea acestor susțineri se va aprecia în cursul examinării motivelor la care acestea se raportează (a se vedea punctele 116, 117, 129-131, 208 și 409 de mai jos).

1. Cu privire la luarea în considerare a unei continuități economice între OA și NOA în vederea recuperării ajutoarelor (cauzele T‑415/05 și T‑416/05)

a) Argumentele părților

68 În ceea ce privește identificarea beneficiarilor ajutoarelor în cauză în vederea recuperării acestora, Republica Elenă și NOA contestă constatarea de către Comisie a existenței unei continuități economice între OA și NOA, în măsura în care această constatare ar putea fi interpretată, prin raportare la articolul 1 alineatul (4) coroborat cu articolul 2 din decizia atacată, ca impunând recuperarea de la NOA a ajutoarelor acordate OA după adoptarea deciziei din 11 decembrie 2002 și înainte de divizare.

69 În primul rând, reclamantele apreciază că, în absența unei dispoziții de recuperare clare și precise în acest sens în dispozitivul deciziei atacate, conform articolului 88 CE și articolului 14 din Regulamentul nr. 659/1999, din această decizie nu rezultă nicio obligație de recuperare a unor asemenea ajutoare de la NOA.

70 Republica Elenă arată că imprecizia Comisiei, atât în decizia atacată, cât și în înscrisurile sale, care cuprind contradicții, ridică problema motivelor și a sensului includerii în decizia atacată [considerentele (178)-(183)] a constatării sus‑menționate cu privire la faptul că NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor, în condițiile în care Comisia ar recunoaște, în memoriul în apărare, că această constatare privește exclusiv decizia din 11 decembrie 2002 și că nu are nicio consecință juridică în ceea ce privește decizia atacată, iar Comisia invocă absența interesului său de a exercita acțiunea cu privire la acest aspect.

71 Ar fi, prin urmare, indispensabil să se clarifice, conform principiului securității juridice, dacă decizia atacată prevede că NOA poate fi obligată să ramburseze în special ajutoarele menționate la articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată, astfel încât aspectul dacă NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor să fie supus în timp util controlului Tribunalului, în cadrul prezentei acțiuni.

72 În al doilea rând, Republica Elenă și NOA susțin că afirmația Comisiei din decizia atacată [considerentul (183)], potrivit căreia NOA trebuie considerată, cel puțin în vederea recuperării ajutoarelor anterioare divizării sectorului activităților de zbor, drept succesoarea OA, este afectată de o eroare vădită de apreciere și nu este motivată.

73 Reclamantele admit că, potrivit jurisprudenței, Comisia poate fi obligată să impună ca recuperarea să nu se limiteze la beneficiarul inițial al ajutorului, ci ca aceasta să se extindă la întreprinderea care eventual continuă activitatea întreprinderii inițiale cu ajutorul mijloacelor de producție ce i‑au fost transferate, atunci când există o continuitate economică între cele două întreprinderi (Hotărârea Curții din 8 mai 2003, Italia și SIM 2 Multimedia/Comisia, C‑328/99 și C‑399/00, Rec., p. I‑4035, punctul 77). Cu toate acestea, din această jurisprudență ar rezulta că, în primul rând, recuperarea ajutoarelor de la un terț reprezintă o simplă posibilitate și, în al doilea rând, că trebuie să existe un element de continuitate economică.

74 În special, posibilitatea unei societăți aflate în dificultate economică de a lua măsuri de reorganizare nu ar fi exclusă a priori în considerarea cerințelor legate de recuperarea ajutoarelor incompatibile cu piața comună (Hotărârea Italia și SIM 2 Multimedia/Comisia, citată anterior, punctul 76). Contrar susținerilor Comisiei, intenția de a eluda obligația de rambursare ar fi luată în considerare la momentul examinării logicii economice a operațiunii de cesiune‑transformare (Hotărârea Italia și SIM 2 Multimedia/Comisia, citată anterior, punctul 17, și Hotărârea Tribunalului din 19 octombrie 2005, CDA Datenträger Albrechts/Comisia, T‑324/00, Rec., p. II‑4309, punctele 102-104).

75 În această privință, reclamantele amintesc faptul că transferul de către societatea beneficiară a ajutorului al unei părți din elementele sale de activ către o societate terță, în vederea asigurării unei posibilități de dezvoltare a acesteia prin protejarea sa de incertitudinile juridice și economice care amenință continuarea exploatării acestei părți a activității sale, nu demonstrează, ca atare, existența unei voințe de a eluda efectele recuperării (Hotărârea CDA Datenträger Albrechts/Comisia, citată anterior, punctul 98).

76 În speță, conform jurisprudenței sus‑menționate, criteriul decisiv ar consta, prin urmare, în faptul că transformarea a fost impusă de logica economică a unei recuperări mai eficiente și aceasta nu urmărește să eludeze efectele dispoziției de recuperare.

77 Divizarea activităților de zbor, în cadrul programului mai larg de restructurare și de privatizare a grupului Olympic Airways, ar fi urmărit vânzarea acestui sector cu cel mai mare profit posibil. În special, valoarea noii companii aeriene, NOA, ar depăși de departe simpla însumare a elementelor de activ transferate. La aceasta s‑ar adăuga existența în special a unei flote de avioane fiabile și flexibile, a unui personal foarte bine informat, a unei metode de lucru și a unei experiențe cu privire la piața națională, a unei reputații și a unei fiabilități comerciale, a unei rețele de colaboratori, a unor contracte de colaborare și a dispunerii sloturilor orare.

78 Reclamantele apreciază, prin urmare, că, în conformitate cu criteriul investitorului privat, transformarea prevăzută de Legea nr. 3185/2003 a fost impusă de logica economică a privatizării grupului Olympic Airways, în vederea unei recuperări mai eficiente a ajutoarelor, și nu s‑a efectuat în scopul de a eluda efectele dispoziției de recuperare. Astfel, după tentative nereușite de privatizare a OA, Republica Elenă ar fi ales divizarea diverselor activități ale grupului în scopul de a le privatiza separat, cu maximum de profit. În această privință, NOA contestă în special susținerea Comisiei din decizia atacată [considerentul (178)], potrivit căreia intenția Republicii Elene, în cursul transformării acestui grup, era aceea de a permite continuarea activităților de zbor.

79 Republica Elenă și NOA invocă faptul că, în speță, ca și în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea CDA Datenträger Albrechts/Comisia, citată anterior, nu a fost eliminat nimic din patrimoniul societății care a fost privată de o parte a activului său, în acest caz OA, întrucât o parte echivalentă din pasivul său a fost transferată. Comisia ar fi admis de altfel că datoriile în cuantum de 145 de milioane de euro au fost transferate NOA [considerentul (117) al deciziei atacate].

80 În plus, contrar susținerilor Comisiei din decizia atacată [considerentul (179)] transferul elementelor de activ de la OA la NOA nu ar fi privat OA de veniturile sale. Astfel, OA ar continua să opereze în sectorul asistenței la sol, al mentenanței și al reparării, al cateringului, în sectorul informatic și al furnizării de carburant. OA ar obține venituri foarte importante de la NOA, pe baza unor condiții de tranzacționare de ordin comercial.

81 În aceste condiții, susținerea Comisiei potrivit căreia crearea NOA ar constitui o reorganizare artificială în cadrul aceluiași grup ar fi eronată. Astfel, în temeiul Legii nr. 3185/2003, Republica Elenă ar deține acțiunile NOA numai în scopul privatizării acesteia. În plus, dat fiind că NOA nu beneficiase de niciun avantaj în calitate de societate dobânditoare a unei părți a activelor OA și că OA continua să funcționeze, nu ar exista nicio continuitate economică între cele două societăți, care să justifice recuperarea de la NOA a ajutorului al cărui beneficiar era OA (Hotărârea Curții din 29 aprilie 2004, Germania/Comisia, C‑277/00, Rec., p. I‑3925, punctul 81).

82 Contrar susținerilor Comisiei, Republica Elenă nu ar fi recunoscut, în scrisoarea sa din 2 iunie 2005, că NOA ar fi fost succesoarea OA. Aceasta ar fi admis doar că, în cazul în care recuperarea nu s‑ar fi putut efectua în întregime de la OA, după epuizarea veniturilor rezultate din lichidarea acestei societăți, obligația de recuperare ar putea fi executată de la societățile succesoare ale OA, în cazul în care ar fi fost îndeplinite condițiile prevăzute de jurisprudența comunitară în ceea ce privește transmiterea obligației de recuperare a ajutoarelor de stat. Or, nu acesta ar fi cazul în speță. Cum finalizarea procedurii de privatizare a NOA era iminentă, autoritățile elene s‑ar fi referit în mod expres, în scrisoarea sus‑menționată, la condiția referitoare la vânzarea la un preț de piață rezonabil.

83 Arătând, în memoriul în apărare (punctul 76), că transformarea în sine nu făcea obiectul deciziei atacate și nu necesita, așadar, o analiză detaliată în scopul de a aprecia dacă NOA era succesoarea OA, Comisia ar admite că nu a luat în considerare criteriul fundamental referitor la logica economică a acestei transformări.

84 În consecință, motivarea pe care se întemeiază constatarea din decizia atacată, potrivit căreia NOA era succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor, ar fi insuficientă, în măsura în care Comisia a omis să examineze logica economică a procedurii de constituire a NOA ca element de restructurare‑privatizare a societății OA, în scopul de a permite recuperarea celei mai mari sume posibile din ajutoarele plătite ilegal.

85 În sfârșit, Republica Elenă și NOA contestă interpretarea pe care Comisia a dat‑o Hotărârii din 12 mai 2005. Acestea arată că, în acea speță, Curtea s‑a pronunțat numai cu privire la consecințele juridice și financiare ale Legii nr. 3185/2003 privind executarea deciziei din 11 decembrie 2002. Curtea nu s‑ar fi pronunțat nici cu privire la intențiile care dictaseră alegerea de a diviza sectorul activităților de zbor, nici cu privire la compatibilitatea acestei restructurări cu dispozițiile articolului 87 CE, nici cu privire la chestiunea dacă NOA putea fi considerată succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor menționate în decizia din 11 decembrie 2002. În cadrul acestei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, Curtea nu ar fi putut de altfel să analizeze dacă NOA era succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor, întrucât, la momentul introducerii acestei acțiuni, la 2 octombrie 2003, NOA nu fusese creată încă.

86 În Hotărârea din 12 mai 2005, Curtea ar fi constatat numai că transferul elementelor de activ de la OA la NOA avea ca efect să facă imposibilă, în temeiul dreptului național, recuperarea ajutoarelor acordate OA. Totuși, Curtea ar fi ajuns la această concluzie considerând că „toate activele” OA fuseseră transferate „libere de orice datorii” (punctul 33 din hotărâre). Or, nu aceasta ar fi situația în speță, Comisia recunoscând în prezent că OA păstrase elemente de activ importante și transferase NOA un cuantum important de datorii. Comisia ar deforma, prin urmare, raționamentul Curții din Hotărârea din 12 mai 2005 și l‑ar denatura prin susținerea potrivit căreia Curtea a constatat transferul activelor celor mai rentabile către NOA.

87 Pentru toate aceste motive, concluziile Comisiei cu privire la constatarea unei pretinse continuități economice între OA și NOA ar fi eronate și nemotivate.

88 Comisia prezintă, în primul rând, interpretarea sa cu privire la decizia atacată. În memoriile în apărare din cauzele T‑415/05 și T‑416/05, aceasta sugerează mai întâi că, spre deosebire de Hotărârea din 12 mai 2005, decizia atacată nu abordează problema cu privire la recuperarea de la NOA a ajutoarelor acordate OA. Comisia deduce din aceasta că Republica Elenă și NOA nu au un interes actual să exercite acțiunea împotriva motivării acestei decizii cu privire la calificarea NOA drept succesoarea OA.

89 Cu toate acestea, în memoriile în duplică, Comisia apără poziția potrivit căreia din articolul 2 din decizia atacată, interpretat prin raportare la motivarea acestei decizii, ar rezulta în mod clar că ajutoarele în litigiu acordate OA cel puțin înaintea divizării trebuie recuperate nu numai de la această societate, ci și de la NOA. Comisia recunoaște, prin urmare, interesul Republicii Elene și al NOA de a contesta obligația de recuperare de la NOA a ajutoarelor acordate OA.

90 Comisia explică această schimbare de poziție prin faptul că nu ar fi fost informată cu privire la data exactă a constituirii NOA decât prin menționarea, în replica din cauza T‑416/05, a datei de 13 decembrie 2003 ca dată a constituirii și a începerii activității acestei societăți.

91 Dovada acestei date exacte „ar stimula rezerva” formulată în mai multe rânduri de Comisie, în ceea ce privește identificarea beneficiarului efectiv al ajutoarelor anterioare divizării.

92 Cât privește ajutoarele în litigiu încasate de OA după divizare, acestea ar putea și ar trebui să fie recuperate și de la NOA, dacă la momentul executării deciziei atacate s‑ar stabili că beneficiul acestora fusese transferat NOA. Comisia arată în această privință că OA ar transfera NOA avantajul rezultând din ajutoarele pe care i le acorda Republica Elenă, prin subînchirierea avioanelor către noua companie aeriană la prețuri inferioare celor pe care le plătea ea însăși locatorilor principali.

93 Comisia arată că repartizarea între OA și NOA a obligației de restituire va trebui determinată la momentul executării deciziei atacate.

94 În al doilea rând, în cauzele T‑415/05 și T‑416/05, Comisia contestă argumentarea reclamantelor prin care acestea intenționează să demonstreze că NOA nu a succedat OA în vederea recuperării ajutoarelor în litigiu. Comisia afirmă că recuperarea ajutoarelor de la entitatea care desfășoară activitatea economică ce a obținut beneficii din aceste ajutoare urmărește să restabilească condițiile unei concurențe corecte.

95 Aeroporia Aigaiou, intervenientă în susținerea concluziilor Comisiei în cauza T‑416/05, arată că problema referitoare la existența unei continuități economice între OA și NOA a fost soluționată prin Hotărârea din 12 mai 2005.

b) Aprecierea Tribunalului

96 Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în răspunsul la o întrebare adresată de Tribunal în timpul ședinței, Comisia nu a confirmat susținerea OA exprimată în răspunsul său la o întrebare scrisă adresată de Tribunal și reiterată în cadrul ședinței, potrivit căreia această societate ar fi rambursat în totalitate, conform articolului 2 din decizia atacată, suma însoțită de dobânzi, a ajutoarelor în litigiu care îi fuseseră plătite. Astfel, Comisia a exprimat rezerve în ceea ce privește rambursarea integrală a acestor ajutoare, arătând că, având în vedere intrarea în lichidare a OA și a NOA, nu ar impune Republicii Elene să recupereze de la NOA ajutoarele în litigiu acordate OA.

97 În ceea ce le privește, Republica Elenă și NOA au declarat în cadrul ședinței că își mențineau criticile cu privire la calificarea NOA drept succesoare a OA, în vederea recuperării ajutoarelor plătite OA.

98 În acest context, după determinarea, în primul rând, a măsurilor în favoarea OA care puteau face obiectul obligației de recuperare de la NOA, va trebui, în al doilea rând, să se definească valoarea juridică a deciziei atacate, în ceea ce privește constatarea referitoare la faptul că NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutorului, înainte de a se aprecia, în al treilea rând, temeinicia extinderii la NOA a obligației de recuperare.

Cu privire la determinarea măsurilor în favoarea OA care pot face obiectul unei obligații de recuperare de la NOA

99 Cu titlu introductiv, astfel cum arată Curtea în Hotărârea din 12 mai 2005 (punctul 32), este necesar să se delimiteze examinarea măsurilor de restructurare ca atare, având în vedere condițiile de aplicare a articolului 87 CE, de problema, complet autonomă, dacă NOA poate fi considerată drept succesoarea OA, în ceea ce privește activitățile de zbor, în vederea recuperării ajutoarelor care fuseseră acordate OA înainte de divizare. Singura chestiune controversată, în cadrul acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în care s‑a pronunțat această hotărâre, era aprecierea consecințelor juridice și financiare ale acestor măsuri de restructurare asupra executării deciziei din 11 decembrie 2002.

100 Din ordinul de furnizare a informațiilor, precum și din decizia din 16 martie 2004 de a deschide procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE, rezultă că investigațiile Comisiei priveau, în speță, toate măsurile legate de restructurarea și de privatizarea grupului Olympic Airways care puteau cuprinde elemente de ajutor de stat (a se vedea punctele 12 și 16-18 de mai sus).

101 Totuși, în decizia atacată, măsurile de restructurare nu sunt examinate ca atare, din perspectiva calificării lor în raport cu condițiile de aplicare a articolului 87 alineatul (1) CE. Natura acestora, în special legătura dintre OA și NOA, este apreciată de Comisie numai cu scopul, pe de o parte, de a evidenția existența unei continuități economice între OA și NOA, în vederea recuperării ajutoarelor în litigiu, și, pe de altă parte, de a califica măsurile examinate în contextul acestora (a se vedea în special punctele 164-178 de mai jos).

102 În ceea ce privește în special recuperarea ajutoarelor, Comisia era singura competentă să examineze, în decizia atacată, problema dacă NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor noi acordate OA, menționate în această decizie. Astfel, determinarea beneficiarilor efectivi ai ajutoarelor menționate în decizia din 11 decembrie 2002, în scopul executării dispoziției de recuperare din cuprinsul acestei decizii, a fost realizată prin Hotărârea din 12 mai 2005 (a se vedea punctele 7, 8 și 99 de mai sus).

103 În plus, trebuie arătat că problema dacă NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor nu poate fi ridicată în acest caz decât în ceea ce privește ajutoarele acordate OA înainte de divizarea activităților de zbor și de crearea NOA.

104 Astfel, dacă există o continuitate economică între aceste două societăți, NOA poate fi considerată drept beneficiarul efectiv al ajutoarelor ce au favorizat sectorul activităților de zbor, care fuseseră acordate fostei companii aeriene OA înainte ca activitățile acesteia să fie preluate de NOA.

105 În schimb, contrar susținerilor Comisiei din memoriile în duplică (a se vedea punctul 92 de mai sus), ajutoarele în litigiu acordate OA după divizare nu pot să fie recuperate de la NOA pentru simplul motiv că această societate ar obține un avantaj indirect din aceste ajutoare. De altfel, presupunând chiar, astfel cum susține Comisia, că ajutoarele de stat acordate OA după divizare ar fi pus această societate în situația de a acorda la rândul său noii societăți NOA avantaje pe care aceasta nu le‑ar fi obținut în condiții normale de piață, ceea ce nu este stabilit, această împrejurare nu ar permite singură să se considere că NOA este beneficiarul efectiv al ajutoarelor acordate OA.

106 Astfel, în absența, după divizare, a unei unități economice între cele două societăți, OA și NOA, a căror autonomie juridică și financiară nu este contestată de Comisie în decizia atacată, revenea în orice caz Comisiei să identifice în mod clar pretinsul avantaj acordat NOA de către OA și să îl aprecieze separat în raport cu condițiile de aplicare a articolului 87 alineatul (1) CE (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze și alții, C‑222/04, Rec., p. I‑289, punctele 112-114, și Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 1998, British Airways și alții/Comisia, T‑371/94 și T‑394/94, Rec., p. II‑2405, punctele 313 și 314). Este de altfel abordarea urmată de Comisie în decizia atacată, în ceea ce privește ajutorul acordat NOA sub forma unor chirii mai puțin ridicate pentru subînchirierea de avioane (a se vedea punctele 154-253 de mai jos).

107 Rezultă că, în speță, astfel cum sugerează reclamantele, problema dacă NOA reprezintă succesoarea OA, în vederea recuperării ajutoarelor în litigiu, se ridică numai în ceea ce privește pretinsul ajutor acordat societății OA sub forma tolerării permanentizării neplății de către această societate a impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale menționat la articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată, în măsura în care acest ajutor este anterior divizării. Astfel, celelalte ajutoare în favoarea OA care sunt menționate la articolul 1 alineatele (2) și (3) din această decizie au fost acordate toate după divizare.

108 În această privință, trebuie arătat imediat că motivele invocate de reclamante în cauzele T‑415/05 și T‑423/05, în vederea obținerii anulării articolului 1 alineatul (4) din decizia atacată, trebuie respinse, astfel cum va stabili Tribunalul în cele ce urmează (a se vedea punctele 378-394 de mai jos).

109 În aceste condiții, este necesar să se determine valoarea juridică a deciziei atacate, în ceea ce privește constatarea referitoare la existența unei continuități economice între OA și NOA, în vederea recuperării ajutorului menționat la articolul 1 alineatul (4) din respectiva decizie în măsura în care acest ajutor a fost acordat înainte de 11 decembrie 2003.

Cu privire la valoarea juridică a deciziei atacate, în ceea ce privește constatarea referitoare la faptul că NOA reprezintă succesoarea OA, în vederea recuperării ajutorului în litigiu

110 Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, decizia atacată fiind adoptată la 14 septembrie 2005, Comisia dispunea, la momentul adoptării acesteia, de toate elementele necesare pentru identificarea, chiar în decizie, a beneficiarilor de la care trebuiau recuperate ajutoarele menționate. Sub acest aspect, împrejurările în discuție în speță sunt diferite de cele examinate de Comisie în decizia din 11 decembrie 2002, anterioară restructurării grupului Olympic Airways și creării NOA, în decembrie 2003.

111 Totuși, în dispozitivul deciziei atacate, Comisia nu identifică în mod explicit NOA drept beneficiarul efectiv al unei părți a ajutorului acordat OA, menționat la articolul 1 alineatul (4) din această decizie.

112 Comisia se limitează astfel să prevadă, la articolul 2 din decizia atacată, că Republica Elenă va recupera ajutorul menționat la articolul 1 din această decizie de la „beneficiarii” acestui ajutor. În ceea ce privește articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată, acesta are în vedere în mod expres ajutorul ilegal acordat OA sub forma toleranței manifestate de Republica Elenă cu privire la datoriile acestei societăți la plata impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale către stat și nu se referă la NOA, ca beneficiară a unei părți din acest ajutor.

113 În Hotărârea din 14 februarie 2008, Comisia/Grecia, citată anterior, constatând că Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul deciziei atacate, Curtea nu a considerat necesar să examineze, printre altele, dacă, în această decizie, NOA fusese desemnată drept succesoarea OA în vederea recuperării ajutorului în litigiu menționat la articolul 1 alineatul (4). Astfel, în ceea ce privește acest ajutor, Curtea a verificat doar dacă decizia atacată cuprindea indicații care să permită autorităților naționale vizate să determine ele însele, fără dificultăți excesive, sumele ce urmau a fi recuperate (punctele 42-44 din hotărâre).

114 În acest context, este de competența Tribunalului, după cum arată și reclamantele, să interpreteze conținutul deciziei atacate în ceea ce privește o eventuală obligație de recuperare de la NOA a ajutorului menționat la articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată.

115 În prealabil, trebuie arătat că, în memoriile în duplică depuse în cauzele T‑415/05 și T‑416/05, Comisia a justificat luările sale de poziție contradictorii în ceea ce privește interpretarea deciziei atacate prin incertitudinea sa referitoare dată exactă a constituirii NOA (a se vedea punctul 90 de mai sus).

116 În cauza T‑416/05, NOA a invocat caracterul nou și, prin urmare, inadmisibil al acestei argumentări cu privire la incertitudinea invocată de Comisie în ceea ce privește data exactă a constituirii NOA (a se vedea punctul 34 de mai sus).

117 În această privință, este suficient să se arate că această argumentare a Comisiei este, în orice caz, lipsită de pertinență. Astfel, oricare ar fi interpretările succesive propuse în cazul de față de instituția pârâtă, în definitiv revine Tribunalului să interpreteze decizia atacată. În consecință, luările de poziție contradictorii ale Comisiei cu privire la interpretarea deciziei atacate și invocarea incertitudinii referitoare la data exactă a constituirii NOA, în scopul de a explica evoluția poziției Comisiei, sunt lipsite de pertinență și nu pot aduce atingere dreptului la apărare al reclamantelor (Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 1999, Irish Sugar/Comisia, T‑228/97, Rec., p. II‑2969, punctul 30). În plus, trebuie arătat că decizia din 16 martie 2004 de deschidere a procedurii oficiale de investigare (punctul 110) și decizia atacată (punctul 6) indică în mod expres faptul că NOA a fost creată la 12 decembrie 2003. Reclamantele au confirmat în ședință faptul că NOA și‑a început activitatea la această dată. În acest context, chiar dacă Comisia nu a fost informată în cursul procedurii administrative cu privire la data exactă a constituirii NOA, la 11 decembrie 2003, această împrejurare nu era de natură să aibă vreo incidență asupra conținutului deciziei atacate – și, prin urmare, asupra interpretării acesteia – în ceea ce privește eventuala desemnare a NOA drept succesoarea OA în vederea recuperării ajutorului în litigiu.

118 În scopul interpretării articolului 2 din decizia atacată, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, dispozitivul unei decizii în domeniul ajutoarelor de stat este indisociabil de motivarea acesteia, astfel încât acesta trebuie interpretat, dacă este necesar, ținând seama de motivele care au dus la adoptarea sa (a se vedea Hotărârea Curții din 15 mai 1997, TWD/Comisia, C‑355/95 P, Rec., p. I‑2549, punctul 21, și Hotărârea din 12 mai 2005, punctul 41 și jurisprudența citată).

119 În speță, trebuie, prin urmare, să se verifice dacă articolul 2 din decizia atacată poate fi interpretat, în lumina motivării acestei decizii, ca având în vedere, printre „beneficiarii ajutorului menționat la articolul 1”, societatea NOA în calitate de beneficiar efectiv al ajutorului în litigiu acordat OA, prevăzut la articolul 1 alineatul (4) din decizia menționată.

120 În examinarea naturii restructurării grupului Olympic Airways [considerentele (178)-(183) ale deciziei atacate], efectuată în cadrul „aprecierii ajutorului” (punctul 6 din decizia atacată), Comisia a analizat mai detaliat condițiile restructurării, luate deja în considerare de Curte în Hotărârea din 12 mai 2005. Comisia s‑a întemeiat pe această hotărâre pentru a formula concluzia următoare, în considerentul (183) al deciziei atacate:

„Este, așadar, evident că, dacă restructurarea OA în 2003 – din care a rezultat NOA – a condus la crearea unei entități juridice distincte, aceasta a fost efectuată totuși pentru a evita recuperarea ajutoarelor în temeiul deciziei [din 11 decembrie] 2002, și că NOA este succesoarea OA, cel puțin în vederea recuperării ajutoarelor de stat anterioare divizării.”

121 Pentru a demonstra că NOA a succedat OA în vederea recuperării ajutorului în litigiu încasat de OA, Comisia s‑a limitat astfel să dezvolte elementele pe care se întemeiase Curtea, în Hotărârea din 12 mai 2005, pentru a ajunge la concluzia existenței unei continuități economice între OA și NOA, în vederea recuperării ajutoarelor menționate în decizia din 11 decembrie 2002. Pe baza acestor elemente, Comisia a concluzionat în mod explicit, în considerentul (183) al deciziei atacate, cu privire la extinderea la NOA a obligației de recuperare în ceea ce privește în special ajutorul în litigiu în favoarea OA acordat anterior divizării.

122 Pe de altă parte, în cadrul aprecierii compatibilității ajutoarelor acordate NOA, Comisia a amintit, în decizia atacată [considerentele (216) și (217)], că, în măsura în care NOA era succesoarea OA în vederea recuperării ajutoarelor, ajutorul nou acordat NOA nu putea fi declarat compatibil cu piața comună atât timp cât ajutoarele anterioare divizării nu fuseseră recuperate.

123 Din această examinare a deciziei atacate rezultă că – deși este regretabil că Comisia nu a desemnat nominal, în dispozitivul acestei decizii, beneficiarii de la care trebuia recuperat ajutorul menționat la articolul 1 alineatul (4) și anterior divizării – motivarea acestei decizii permite să se identifice cu ușurință NOA drept succesoare a OA în vederea recuperării acestui ajutor.

124 În acest context, din articolul 2 din decizia atacată, raportat la motivarea respectivei decizii, și în special în lumina Hotărârii din 12 mai 2005, rezultă în mod clar că, în speță, Comisia a impus Republicii Elene obligația de a recupera ajutorul acordat OA înainte de divizare, nu numai de la această societate, ci de asemenea, dacă este cazul, de la NOA.

125 Articolul 2 din decizia atacată, care prevede recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 din această decizie, trebuie interpretat, prin urmare, în sensul că prevede o dispoziție de recuperare a ajutorului acordat anterior divizării, de la OA sau de la NOA, repartizarea obligației de restituire între aceste două societăți trebuind să se determine la momentul executării respectivei decizii.

126 Astfel, în ceea ce privește repartizarea obligației de restituire între beneficiarii unui ajutor, trebuie amintit că, într‑o decizie prin care se constată incompatibilitatea unui ajutor și prin care se impune recuperarea acestuia, Comisia nu este obligată să precizeze în ce măsură a profitat fiecare întreprindere beneficiară de valoarea ajutorului în cauză. Revine statului membru vizat să determine suma ce trebuie rambursată de fiecare dintre aceste întreprinderi la momentul recuperării ajutorului. În cazul unor dificultăți neprevăzute, acest stat poate supune problemele întâmpinate aprecierii Comisiei, aceasta și statul trebuind să colaboreze cu bună‑credință, conform obligației de cooperare loială prevăzute în special la articolul 10 CE, în vederea depășirii acestor dificultăți (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 11 mai 2005, Saxonia Edelmetalle și ZEMAG/Comisia, T‑111/01 și T‑133/01, Rec., p. II‑1579, punctul 124).

127 Această soluție este confirmată prin Hotărârea din 12 mai 2005, în care Curtea, punând accentul pe criteriul pur economic al restabilirii unei concurențe nedenaturate în sectorul vizat, admite în mod implicit posibilitatea unei obligații de rambursare numai subsidiare a NOA. Astfel, în această hotărâre, Curtea s‑a limitat să constate neîndeplinirea obligațiilor, lăsând în grija autorităților naționale competente și a Comisiei să determine, în cadrul obligației lor reciproce de cooperare loială, repartizarea obligației de rambursare între OA și NOA, în ceea ce privește ajutoarele menționate în decizia din 11 decembrie 2002.

128 În speță, având în vedere interpretarea deciziei atacate prezentată la punctele 123-125 de mai sus, trebuie examinată motivarea și temeinicia constatării unei continuități economice între OA și NOA în vederea recuperării ajutorului menționat la articolul 1 alineatul (4) din decizia atacată, acordat anterior divizării.

Cu privire la aprecierea motivării și a temeiniciei constatării, în decizia atacată, a faptului că NOA reprezintă succesoarea OA în vederea recuperării ajutorului în litigiu

129 Înainte de a examina temeinicia motivelor fundamentate pe insuficiența motivării și pe eroarea vădită de apreciere, invocate de reclamante în cauzele T‑415/05 și T‑416/05, este necesar să se respingă excepția de inadmisibilitate invocată de NOA cu privire la pretinsele motive noi ale Comisiei referitoare, pe de o parte, la intenția Republicii Elene de a eluda obligația de recuperare și, pe de altă parte, la ilegalitatea existenței NOA (a se vedea punctul 34 de mai sus).

130 Astfel, din duplică rezultă în mod clar că Comisia nu invocă niciun motiv nou cu privire la o pretinsă intenție a Republicii Elene de a eluda obligația de recuperare, ca urmare a restructurării grupului Olympic Airways și a creării NOA. Dimpotrivă, Comisia dezvoltă argumentul invocat deja în decizia atacată și în memoriul în apărare, argument potrivit căruia absența intenției Republicii Elene de a eluda această obligație, invocată de reclamantă, este lipsită de pertinență, din moment ce restructurarea sus‑menționată împiedică recuperarea ajutoarelor.

131 Cât privește argumentul Comisiei potrivit căruia Hotărârea din 12 mai 2005 ar afecta însăși existența NOA, prin declararea acesteia drept ilegală, acest argument se înscrie în cadrul dezbaterilor dintre părți cu privire la valoarea juridică a acestei hotărâri în ceea ce privește identificarea beneficiarului efectiv al ajutorului în litigiu.

132 Cu privire la fond și cu titlu introductiv, în măsura în care, în cadrul examinării legăturii existente între OA și NOA, Comisia se întemeiază în special pe elementele luate în considerare de Curte în Hotărârea din 12 mai 2005 pentru a constata că „NOA este succesoarea OA cel puțin în scopul recuperării ajutoarelor de stat anterioare divizării” [considerentul (183) al deciziei atacate], trebuie precizată valoarea juridică a acestei hotărâri în speță.

133 Contrar susținerilor Comisiei din fața Tribunalului, acestei hotărâri i se poate recunoaște autoritatea de lucru judecat numai în ceea ce privește recuperarea ajutoarelor menționate în decizia din 11 decembrie 2002, în măsura în care neîndeplinirea obligațiilor, care a fost constatată, se raporta exact la neexecutarea acestei decizii.

134 În special, în ceea ce privește constatarea cu privire la existența unei continuități economice între OA și NOA, în vederea recuperării ajutorului în litigiu acordat anterior divizării, trebuie arătat că, în pofida faptului că împrejurările relevante care pot fi luate în considerare sunt în esență aceleași, indiferent dacă este vorba despre recuperarea ajutoarelor impusă prin decizia din 11 decembrie 2002 sau despre recuperarea ajutoarelor în favoarea OA anterioare divizării, impusă prin decizia atacată, totuși nu toate elementele sunt strict identice. Diferența constă în faptul că transferul activelor de la OA la NOA, în sectorul activităților de zbor, potrivit unor modalități care fac imposibilă recuperarea de la NOA a ajutorului acordat OA, a intervenit după adoptarea deciziei din 11 decembrie 2002, dar înainte de deschiderea procedurii oficiale de investigare care a condus la adoptarea deciziei atacate, la 14 septembrie 2005.

135 Or, momentul transferului activelor către noua societate figurează printre criteriile care pot fi luate în considerare, la niveluri diferite, după caz. Astfel, din jurisprudență rezultă că, pentru a aprecia dacă obligația de recuperare a ajutorului plătit unei societăți în dificultate poate fi extinsă la o nouă societate căreia această fostă societate i‑a transferat anumite active, atunci când acest transfer permite să se constate o continuitate economică între cele două societăți, pot fi luate în considerare următoarele elemente: obiectul transferului (active și pasive, menținerea forței de muncă, active grupate), prețul transferului, identitatea acționarilor sau a proprietarilor întreprinderii dobânditoare și a primei întreprinderi, momentul la care are loc transferul (după începerea anchetei, la deschiderea procedurii sau la momentul deciziei finale) și de asemenea logica economică a operațiunii (Hotărârea Italia și SIM2 Multimedia/Comisia, citată anterior, punctele 78, 80 și 85).

136 În speță, este necesar, prin urmare, să se verifice dacă, ținând seama de situația de fapt specifică prezentului litigiu, Comisia a putut, fără să depășească limitele puterii sale de apreciere, să transpună în decizia atacată raționamentul urmat de Curte în Hotărârea din 12 mai 2005 pentru a ajunge la concluzia existenței unei continuități economice între OA și NOA în vederea recuperării ajutorului în litigiu.

137 În ceea ce privește în special criteriul referitor la momentul transferului activelor, ale căror conținut și valoare vor fi precizate ulterior (a se vedea punctul 146 de mai jos), este suficient să se amintească în acest moment că în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 12 mai 2005, transferul activelor de la compania OA, aflată în dificultate, la noua societate NOA, astfel încât să facă imposibilă recuperarea de la fosta companie a ajutoarelor menționate în decizia din 11 decembrie 2002, intervenise după adoptarea acestei decizii (a se vedea punctul 134 de mai sus). În cauzele în care s‑au pronunțat Hotărârea Italia și SIM2 Multimedia/Comisia, citată anterior (punctul 77), și Hotărârea Germania/Comisia, citată anterior (punctul 71), pe care se întemeiază în mod implicit analiza dezvoltată în Hotărârea din 12 mai 2005 (a se vedea punctele 143 și 144 de mai jos), operațiunile de „eludare” invocate de Comisie fuseseră efectuate fie în cursul procedurii oficiale de investigare, fie la un moment în care autoritățile naționale competente erau informate cu privire la intenția Comisiei de deschidere a procedurii de investigare.

138 În speță, trebuie arătat că ordinul de furnizare a informațiilor, în ceea ce privește ansamblul măsurilor pentru restructurarea și pentru privatizarea OA, care puteau cuprinde elemente de ajutor, fusese adresat Republicii Elene încă din 8 septembrie 2003. Republica Elenă și OA puteau, prin urmare, cu atât mai puțin să ignore, la momentul creării NOA, faptul că măsurile în favoarea OA anterioare divizării ar putea face obiectul anchetei Comisiei și că ele veneau în continuarea anumitor ajutoare anterioare, menționate în decizia din 11 decembrie 2002, acordate OA sub forma unei tolerări din partea Republicii Elene a neplății impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale.

139 În aceste condiții, ținând cont de asemănarea situației de fapt, analiza realizată de Curte în Hotărârea din 12 mai 2005 potrivit căreia, pentru restabilirea unei concurențe nedenaturate în sectorul economic vizat, obligația de recuperare a ajutoarelor plătite OA putea fi extinsă la NOA, căreia îi fuseseră transferate activitățile de producție cele mai rentabile ale OA, este valabilă de asemenea, pentru aceleași motive, în ceea ce privește ajutoarele anterioare divizării în discuție în speță.

140 În această privință, interpretarea Hotărârii din 12 mai 2005 propusă de reclamante, care susțin că NOA nu a fost considerată de Curte drept succesoarea OA în vederea recuperării ajutorului, nu poate fi admisă.

141 Astfel, în Hotărârea din 12 mai 2005 (punctele 33 și 34), Curtea a reținut argumentul Comisiei potrivit căruia operațiunea ce consta în transferul către societatea NOA a activelor din sectorul activităților de zbor ale companiei OA, libere de orice datorii, prin structurarea acestei operațiuni astfel încât să facă imposibilă, în temeiul dreptului național, recuperarea datoriilor fostei companii OA de la noua societate NOA, „crease un obstacol în calea executării efective a deciziei [din 11 decembrie 2002] și a recuperării ajutoarelor prin care [Republica Elenă] susținuse activitățile comerciale ale acestei companii” și „[p]rin aceasta, obiectivul respectivei decizii care [urmărea] restabilirea unei concurențe nedenaturate în sectorul aviației civile [fusese] serios compromis”.

142 Subliniind necesitatea restabilirii concurenței în sectorul aviației civile, Curtea a desemnat în mod implicit NOA drept beneficiarul efectiv al ajutoarelor acordate OA, menționate în decizia din 11 decembrie 2002, în măsura în care aceste ajutoare acordate fostei companii aeriene OA profitaseră sectorului activităților de zbor transferat NOA.

143 Astfel, în lumina Concluziilor avocatului general Geelhoed (Rec., p. I‑3878, punctele 28-36), Hotărârea din 12 mai 2005 trebuie interpretată în sensul că se constată prin aceasta existența unei continuități economice între OA și NOA, în ceea ce privește sectorul activităților de zbor, în vederea recuperării ajutoarelor, recuperare impusă prin decizia din 11 decembrie 2002. În consecință, noua companie aeriană NOA putea în principiu, în calitatea sa de întreprindere care a beneficiat efectiv de aceste ajutoare, să facă obiectul unei proceduri naționale de recuperare a ajutoarelor prevăzute de decizia sus‑menționată, pentru restabilirea unei concurențe nedenaturate în sectorul economic vizat.

144 În susținerea analizei sale, avocatul general Geelhoed s‑a întemeiat în special pe Hotărârea Italia și SIM 2 Multimedia/Comisia, citată anterior, în care Curtea a statuat că a permite unei societăți aflate în dificultate să creeze, în cursul procedurii oficiale de investigare cu privire la ajutoarele pe care le‑a primit, o filială căreia să îi transfere ulterior activitățile sale de exploatare cele mai rentabile ar însemna să se admită posibilitatea pentru orice societate de a sustrage aceste active din patrimoniul întreprinderii‑mamă la momentul recuperării ajutoarelor, ceea ce ar risca să lase în tot sau în parte fără efecte recuperarea ajutorului. Pentru a evita ca decizia să își piardă efectul util și ca denaturarea concurenței să continue, Comisia poate fi nevoită să impună ca recuperarea să nu se limiteze la prima întreprindere, ci să se extindă la întreprinderea care îi asigură continuitatea ca urmare a transferării la aceasta a mijloacelor de producție, atunci când anumite elemente ale transferului permit să se constate o continuitate economică între cele două entități (punctul 33 din concluzii).

145 În speță, argumentarea Republicii Elene și a NOA, prin care se contestă în esență faptul că principalele active ale OA – care se raportau la sectorul activităților de zbor – au fost transferate NOA, cu eliminarea celei mai mari părți a pasivului și potrivit unor modalități care fac imposibilă recuperarea ajutoarelor de la această societate, vizează în realitate să repună în discuție analiza pe care s‑a întemeiat Curtea în Hotărârea din 12 mai 2005. Astfel, contrar susținerilor reclamantelor, principalele elemente de fapt și de drept relevante care au fost deja luate în considerare în această hotărâre nu sunt diferite în speță. În special, deși este adevărat că în această hotărâre Curtea a arătat că activele din sectorul activităților de zbor fuseseră transferate NOA „libere de orice datorii”, această apreciere – întemeiată pe informațiile care îi fuseseră furnizate de părți – se explică prin faptul că nu s‑a cerut Curții, în cadrul acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor cu care fusese sesizată, să examineze în detaliu toate condițiile restructurării grupului Olympic Airways, în special în ceea ce privește transferul unei părți foarte reduse din datoriile NOA, toate datoriile pe termen lung și 90 % din datoriile pe termen scurt rămânând în sarcina OA. În acest context, împrejurarea invocată în speță de reclamante, potrivit căreia OA a păstrat activitățile de asistență la sol, de mentenanță și de formare, iar 10 % din datoriile pe termen scurt, respectiv datorii pentru mai puțin de o lună, au fost transferate NOA, astfel cum rezultă din raportul Moore Stephens, nu este de natură să modifice analiza ce reiese din Hotărârea din 12 mai 2005.

146 În plus, trebuie subliniat că, în sens contrar susținerilor reclamantelor, criteriile jurisprudențiale de identificare a beneficiarului efectiv al unui ajutor prezintă caracter obiectiv. Astfel, din jurisprudență reiese că existența unei continuități economice poate fi stabilită, în vederea recuperării ajutorului, pe baza unor elemente obiective diverse, precum absența plății, în schimbul activelor transferate, a unui preț conform cu condițiile pieței sau împrejurarea obiectivă că transferul are ca efect eludarea obligației de restituire a ajutorului în litigiu (a se vedea în acest sens Hotărârea Germania/Comisia, citată anterior, punctul 86, Hotărârea din 12 mai 2005, punctele 32-34, și Hotărârea Italia și SIM2 Multimedia/Comisia, citată anterior, punctul 78). În această privință, contrar susținerilor reclamantelor, din Hotărârea CDA Datenträger Albrechts/Comisia, citată anterior, nu rezultă faptul că este necesară prezența unui element intențional pentru a constata că prin transferul activelor se eludează obligația de restituire. De asemenea, trebuie arătat că criteriul referitor la momentul transferării activelor (a se vedea punctele 135-138 de mai sus) prezintă de asemenea caracter obiectiv și nu presupune existența unei intenții de eludare. Acesta trebuie interpretat în sensul că momentul transferului poate constitui, dacă este cazul, un indiciu al unui efect de eludare.

147 În acest context, argumentarea reclamantelor potrivit căreia restructurarea grupului Olympic Airways și transferul activităților de zbor la NOA ar fi fost impuse de logica economică a recuperării mai eficiente a ajutorului acordat OA ca urmare a privatizării NOA nu poate fi admisă.

148 În această privință, trebuie arătat că finalitatea obligației de recuperare a ajutorului este aceea de a restabili concurența în sectorul economic avut în vedere, iar nu aceea de a permite autorității publice să își recupereze creanțele (a se vedea în acest sens Hotărârea Germania/Comisia, citată anterior, punctul 76). Logica economică a operațiunii de transfer de active trebuie examinată, prin urmare, din perspectiva restabilirii concurenței în sectorul vizat.

149 Din aceasta reiese că elementul subiectiv invocat de reclamante, ce constă în restructurarea grupului Olympic Airways și crearea NOA, în scopul de a permite privatizarea în special a NOA în cele mai bune condiții și cu maximum de profit, în vederea asigurării recuperării ajutoarelor în special ca rezultat al privatizării, este în orice caz lipsit de pertinență.

150 În sfârșit, trebuie arătat că prezentul litigiu prezintă împrejurări deosebite, caracterizate prin faptul că restructurarea OA și crearea NOA nu constituiau decât operațiuni provizorii, prin care se urmărea facilitarea privatizării. Transferul către NOA al sectorului activităților de zbor ale grupului Olympic Airways s‑a realizat prin lege, prin derogare de la dreptul comun, iar întregul capital al acestei noi societăți a fost imediat atribuit Republicii Elene. În aceste condiții, în absența plății unei contraprestații de către noul dobânditor, atât timp cât privatizarea companiei aeriene nu se finalizase, nu era necesar să se verifice dacă valoarea ajutoarelor acordate OA înainte de divizare putea fi considerată ca fiind inclusă în prețul de cumpărare conform condițiilor pieței (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 20 septembrie 2001, Banks, C‑390/98, Rec., p. I‑6117, punctul 77, și Hotărârea Curții din 13 noiembrie 2008, Comisia/Franța, C‑214/07, Rep., p. I‑8357, punctele 57 și 58).

151 Pentru toate aceste motive, constatarea de către Comisie a unei continuități economice între OA și NOA, în vederea recuperării ajutorului în litigiu acordat OA înainte de divizare, nu poate fi considerată ca fiind afectată de o eroare vădită de apreciere.

152 Pe de altă parte, decizia atacată este suficient motivată. Astfel, Comisia a arătat în mod clar, în cadrul examinării legăturii dintre OA și NOA, în considerentele (178)-(183) ale acestei decizii, care sunt motivele pentru care aprecia că exista, în special în lumina Hotărârii din 12 mai 2005, o continuitate economică între OA și NOA, în vederea recuperării ajutoarelor în litigiu anterioare divizării. În această privință, trebuie amintit că, în sens contrar susținerilor reclamantelor, aprecierea logicii economice a creării NOA, efectuată în speță de Comisie în scopul de a determina beneficiarii efectivi ai ajutorului anterior divizării, trebuie diferențiată de examinarea compatibilității cu piața comună a restructurării înseși (a se vedea punctul 99 de mai sus). Neefectuarea unei asemenea examinări de către Comisie nu arată, prin urmare, nicio insuficiență de motivare a deciziei atacate.

153 Rezultă că motivele întemeiate pe eroarea vădită de apreciere și pe nemotivare trebuie respinse ca neîntemeiate.

2. Cu privire la ajutorul acordat NOA [articolul 1 alineatul (1) din decizia atacată] (cauzele T‑415/05 și T‑416/05)

154 Republica Elenă și NOA solicită anularea deciziei atacate în măsura în care Comisia constată, la articolul 1 alineatul (1) din aceasta, acordarea NOA a unui ajutor ilegal sub formă de chirii pentru subînchirierea de avioane, într‑un cuantum inferior celui plătit de OA și de Republica Elenă în temeiul contractelor de închiriere principale. Reclamantele se întemeiază în această privință pe două motive: încălcarea