ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
84

În ceea ce privește efectele în timp ale anulării anexei VIII la Regulamentul nr. 961/2010, în măsura în care aceasta privește reclamanta, trebuie amintit că ea implică anularea înscrierii înseși a reclamantei pe lista care figurează în anexa menționată. Or, această înscriere are aceeași natură precum Regulamentul nr. 961/2010, care are un caracter general și al cărui articol 41 al doilea paragraf prevede că este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre, ceea ce corespunde efectelor unui regulament, astfel cum sunt acestea prevăzute la articolul 288 TFUE.
39

Or, astfel cum Regatul Spaniei consideră în mod întemeiat, aplicarea unei noi reglementări unei situații de fapt apărute înainte de intrarea sa în vigoare sub incidența reglementării anterioare poate să ridice probleme și în raport cu principiul securității juridice. Astfel, într-un asemenea caz, dintr-o situație de fapt care a avut loc în trecut și care, prin urmare, nu mai poate suferi modificări decurg efecte juridice în prezent sau în viitor. Pentru acest motiv, principiul securității juridice se opune aplicării unei reglementări noi, mai severe, unei situații apărute sub regimul unei reglementări anterioare mai favorabile, în măsura în care persoana interesată poate invoca o încredere legitimă în ceea ce privește reglementarea anterioară (a se vedea în acest sens Hotărârea Beemsterboer Coldstore Services, punctul 25 de mai sus, punctul 24).
24

Este necesar să se arate, în această privință, că această listă identifică un singur serviciu, care face parte din clasa 35, și anume „un slogan publicitar”, a cărui utilizare preconizată o indică în continuare. În schimb, din lectura textului citat la punctul anterior nu rezultă că se presupune că marca anterioară desemnează de asemenea produsele acoperite de mărcile indicate a fi domeniul de aplicare al serviciului în cauză. Pe de altă parte, contrar susținerilor reclamantei din ședință, numai după lectura acestei liste nu este posibil să se determine care sunt produsele desemnate de mărcile pe care le enumeră, întrucât acestea din urmă nu sunt identificate în mod concret, ci numai în raport cu mărcile prin care sunt desemnate și cu clasele din care fac parte. Or, întrucât clasele din Aranjamentul de la Nisa reunesc adeseori un număr mare de produse foarte variate, astfel de indicații nu sunt suficiente pentru a identifica produsele vizate în mod concret (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Curții din 19 iunie 2012, The Chartered Institute of Patent Attorneys, C-307/10, punctele 49, 56, 61 și 62).
4

Normele din 12 iunie 1990, în versiunea aplicabilă în martie 2009, prevedeau printre altele: „Articolul 1 (1) Până la adoptarea unui statut unic al deputaților și independent de drepturile de pensie prevăzute în anexele I și II, orice deputat în Parlamentul European care a contribuit cel puțin doi ani la sistemul facultativ de pensii are dreptul, la încetarea exercitării funcțiilor, la o pensie pe viață începând din prima zi a lunii care urmează celei în care a împlinit vârsta de 60 de ani. […] Articolul 2 (1) Valoarea pensiei este, pentru fiecare an complet de mandat, de 3,5 % din 40 % din salariul de bază al unui judecător la Curtea de Justiție a Comunităților Europene și, pentru fiecare lună completă, de o douăsprezecime din această sumă. (2) Valoarea maximă a pensiei este de 70 % (valoarea minimă este de 10,5 %) din 40 % din salariul de bază al unui judecător la Curtea de Justiție a Comunităților Europene. (3) Pensia se calculează și se plătește în euro. Articolul 3 Foștii membri sau membrii demisionari pot solicita înainte de vârsta de 60 de ani ca pensia lor pentru limită de vârstă să le fie plătită imediat sau oricând între demisia acestora și vârsta de 60 de ani, cu condiția să fi împlinit vârsta de 50 de ani. În acest ultim caz, pensia este egală cu valoarea calculată în temeiul articolului 2 alineatul (1), multiplicată cu un coeficient calculat în funcție de vârsta deputatului la momentul la care începe să încaseze pensia, în conformitate cu baremul următor […] Articolul 4 (plata unei părți a pensiei sub forma unei sume forfetare) (1) Un maxim de 25 % din drepturile de pensie calculate în temeiul articolului 2 alineatul (1) poate fi plătit sub forma unei sume forfetare deputaților afiliați sau care au fost afiliați la sistemul facultativ de pensii. (2) Această opțiune trebuie exercitată înainte de data la care încep plățile și este irevocabilă. (3) Sub rezerva plafonului menționat la alineatul (1), plata unei sume forfetare nu afectează și nici nu reduce drepturile de pensie ale soțului supraviețuitor sau ale copiilor aflați în întreținerea afiliatului. (4) Suma forfetară se calculează în raport cu vârsta deputatului la data de la care pensia se plătește, pe baza tabelului de mai jos […] (5) Suma forfetară se calculează și se plătește în euro. Plata se efectuează înainte de prima plată a pensiei. […]”
61

În această privință, trebuie subliniat, mai întâi, că OAPI are obligația de a-și exercita competențele în conformitate cu principiile generale de drept al Uniunii. Dacă, având în vedere principiul egalității de tratament și principiul bunei administrări, OAPI trebuie să ia în considerare deciziile adoptate deja cu privire la cereri similare și să analizeze cu o deosebită atenție aspectul dacă este sau nu este necesar să decidă în același sens, aplicarea acestor principii trebuie însă conciliată cu respectarea principiului legalității [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2012, Sport Eybl & Sports Experts/OAPI – Seven (SEVEN SUMMITS), T-179/11, nepublicată în Repertoriu, punctul 68 și jurisprudența citată].
69

Or, nu aceasta este situația în prezenta cauză. Astfel, eroarea metodologică săvârșită la aprecierea similitudinii produselor și serviciilor prezentată la punctul 29 și următoarele prin neluarea în considerare în mod adecvat a complementarității lor are drept consecință faptul că Tribunalul va trebui să procedeze la o apreciere cu privire la care camera respectivă nu s-a pronunțat încă. În plus, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 43 și următoarelor, o similitudine, chiar redusă, trebuie să fie recunoscută între anumite produse și servicii în cauză, ceea ce înseamnă că, în speță, camera de recurs ar fi trebuit să procedeze la o analiză a similitudinii între mărcile în cauză și la o analiză globală a riscului de confuzie, ceea ce a omis să facă.
36

O primă de risc precum cea în cauză constituie în realitate o contraprestație a riscului pe care și-l asumă furnizorul prin vânzarea de produse către un client determinat și prin acordarea unui termen pentru plată. Această primă nu reprezintă, așadar, o parte din valoarea produsului vândut și nici nu are legătură cu caracteristicile acestuia, ci își datorează existența și amploarea identității clientului și aprecierii realizate de furnizor cu privire la capacitatea sa financiară. Prin urmare, luarea în considerare a unei astfel de prime în cadrul determinării valorii normale are ca efect introducerea în calcul a unui factor care nu are vocația de a stabili prețul la care produsul ar fi vândut în țara de origine (a se vedea punctul 27 de mai sus), ci vizează exclusiv capacitatea financiară a cumpărătorului intern determinat.
46

Potrivit Republicii Portugheze, prima comunicare din 5 decembrie 2006, trimisă în aplicarea articolului 11 din Regulamentul nr. 885/2006, nu respectă în totalitate această dispoziție, în măsura în care nu indică rezultatele verificărilor referitoare la anii 2005 și 2006. Autoritățile portugheze constată, pe de altă parte, că, prin scrisoarea din 8 martie 2005, Comisia le informase că misiunea urma să se concentreze pe anii 2003 și 2004. Or, prima comunicare din 5 decembrie 2006 nu ar conține, în ceea ce privește anul 2005, nici rezultatele verificărilor efectuate de Comisie în cursul misiunii sale, nici observații în această privință, nici cea mai mică rezervă în legătură cu acest an, fapt recunoscut, de altfel, de Comisie în raportul de sinteză în care aceasta arată că solicitase autorităților portugheze să îi furnizeze date de control corespunzătoare anilor 2005 și 2006. În ceea ce privește anul 2006, prima comunicare din 5 decembrie 2006 nu ar menționa nimic și nu ar conține nicio observație, nici chiar o solicitare de date de control referitoare la acest an.
30

În al patrulea rând, este necesar să se arate că nici autoritățile vamale daneze, nici Comisia în decizia atacată nu au contestat caracterul complet al tuturor declarațiilor vamale prezentate de reclamantă. În special, Comisia a reținut, în decizia atacată, că „din cerere rezultă că trebuie să se considere că persoana interesată a acționat cu bună-credință și că a respectat toate dispozițiile în vigoare în ceea ce privește declarația vamală” [considerentul (39) al deciziei atacate]. Afirmația Comisiei din înscrisurile sale potrivit căreia „desemnarea mărfurilor în declarație nu era completă” nu are astfel niciun temei în decizia atacată. De altfel, Comisia nu a putut să indice, în ședință, un temei juridic care să permită să se considere că declarațiile vamale efectuate de reclamantă nu erau complete. În plus, în ceea ce privește afirmația Comisiei potrivit căreia reclamanta nu ar fi depus nicio documentație tehnică referitoare la LGC 131 și 8471 care să permită să se determine clasificarea tarifară a acestora, trebuie amintit că LGC 131 făcea parte dintre produsele care au făcut obiectul unei analize tehnice din partea autorităților vamale în anul 1999 [considerentul (9) al deciziei atacate]. În plus, nu se contestă că LGC 131 și 8471 au fost clasificate de către autoritățile vamale daneze, după control, la aceeași poziție tarifară ca și celelalte LGC, inclusiv LGC care beneficiaseră de o ITO. În sfârșit, trebuie amintit că părțile sunt de acord cu privire la faptul că produsele în discuție, având în vedere că sunt constituite din proteine de zer, nu puteau fi clasificate la poziția tarifară 3504 din nomenclatură. În consecință, este necesar să se considere că desemnarea mărfurilor în declarațiile de import ale reclamantei, și anume „lactoglobulină”, adică o proteină de zer, era suficient de precisă pentru a permite autorităților vamale să determine, cel puțin, că produsele în discuție nu trebuiau să fie clasificate la poziția tarifară menționată.
3

Articolul 1 din prima decizie de inspecție are următorul cuprins: „Deutsche Bahn AG, […] precum și toate persoanele juridice controlate direct sau indirect de aceasta, inclusiv DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Schenker Rail GmbH et DB Schenker Rail Deutschland AG, sunt obligate să se supună unei inspecții privind comportamentele lor susceptibile să încalce articolul 102 din TFUE și articolul 54 din Acordul privind SEE în sectorul transportului feroviar și prestării de servicii accesorii în statele membre în care filialele vizate din grupul DB intervin în transportul feroviar de pasageri și de mărfuri, în special în Germania. Aceste comportamente au legătură cu tratamentul preferențial potențial nejustificat acordat de DB Energie GmbH altor filiale din grupul DB, în special sub forma unui sistem de reduceri privind aprovizionarea cu energie electrică de tracțiune și care permite grupului DB să creeze obstacole în calea concurenței pe piețele transportului feroviar situate în aval. Inspecția poate avea loc în toate localurile grupului Deutsche Bahn AG (în special în localurile deținute de Deutsche Bahn AG în Potsdamer Platz 2, 10785 Berlin, Germania, [de] DB Mobility Logistics AG în Potsdamer Platz 2, 10785 Berlin, Germania, [de] DB Energie GmbH în Pfarrer‑Perabo‑Platz 2, 60326 Frankfurt pe Main, Germania, de DB Schenker Rail GmbH în Rheinstrasse 2, 55116 Mainz, Germania, [de] DB Schenker Rail Deutschland AG în Rheinstrasse 2, 55116 Mainz, Germania). Deutsche Bahn AG, precum și toate persoanele juridice controlate direct sau indirect de aceasta, inclusiv DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Schenker Rail GmbH și DB Schenker Rail Deutschland AG, permit agenților și celorlalte persoane care îi însoțesc, mandatate de Comisie pentru a efectua o inspecție, precum și agenților autorității de concurență din statul membru respectiv și agenților mandatați sau desemnați de aceasta și care acordă asistență agenților și persoanelor sus‑menționate accesul la toate localurile, terenurile și mijloacele de transport în orele obișnuite în care sunt deschise birourile. La cererea agenților și persoanelor sus‑menționate, acestea le prezintă registrele, precum și orice alt document profesional, pe orice suport s‑ar afla, în vederea controlării și le permit să controleze aceste registre și alte documente la fața locului și să ia sau să obțină o copie sau un extras, în orice formă. Acestea le permit să pună sigilii pe toate localurile comerciale și pe registre sau documente pe durata inspecției și în măsura în care acest lucru este necesar în vederea inspecției. La cererea agenților sau a persoanelor sus‑menționate, acestea furnizează imediat la fața locului explicații cu privire la fapte care au legătură cu obiectul și cu scopul inspecției și autorizează toți reprezentanții sau membrii personalului să furnizeze asemenea explicații. Acestea acceptă ca toate explicațiile furnizate să fie înregistrate, sub orice formă.”
47

În această privință, trebuie amintit că, atunci când o decizie sau un regulament care privește în mod direct și individual un particular este înlocuit în cursul procedurii printr‑un act având același obiect, acesta trebuie considerat un element nou, care permite reclamantului să își adapteze concluziile și motivele. Astfel, obligarea reclamantului să introducă o nouă acțiune ar fi contrară principiului bunei administrări a justiției și cerinței de economie a procedurii. În plus, ar fi nedrept ca, pentru a contracara criticile cuprinse într‑o cerere prezentată instanței Uniunii împotriva unui act, instituția în cauză să poată adapta actul atacat sau să îl înlocuiască cu altul și să se prevaleze, în cursul procedurii, de această modificare sau de această înlocuire pentru a priva cealaltă parte de posibilitatea de a‑și extinde concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau de a prezenta concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (a se vedea prin analogie Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Consiliul, T-256/07, Rep., p. II-3019, punctul 46 și jurisprudența citată).
44

Pe de o parte, în mod cert, trebuie amintit că articolele 16 și 17 din cartă consacră libertatea de a desfășura o activitate comercială și, respectiv, dreptul de proprietate, care face de asemenea parte dintre principiile generale ale Uniunii alături de protecția secretelor de afaceri (a se vedea Hotărârea Curții din 29 martie 2012, Interseroh Scrap and Metal Trading, C-1/11, punctul 43 și jurisprudența citată). Cu toate acestea, nu se poate admite ca, în vederea asigurării unei interpretări coerente a legislației Uniunii, validitatea unei prevederi din dreptul derivat, clară și necondiționată, să fie repusă în discuție (a se vedea prin analogie Hotărârea Interseroh Scrap and Metal Trading, citată anterior, punctele 44 și 46). Or, sub pretextul unui echilibru corect între protecția dreptului fundamental de proprietate, din care fac parte drepturile legate de proprietatea intelectuală, și protecția altor drepturi fundamentale, Comisia urmărește, prin argumentarea sa, să nu fie aplicat articolul 6 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 1367/2006, iar nu să asigure o interpretare coerentă sau armonioasă a Regulamentelor nr. 1049/2001 și nr. 1367/2006 cu prevederile cartei, cu Directiva 91/414 sau cu Regulamentul nr. 1107/2009. O astfel de abordare nu poate, în orice caz, să fie admisă, întrucât ar conduce la neaplicarea unei prevederi clare și necondiționate dintr-un regulament al Uniunii, despre care nici măcar nu se susține că ar fi contrară unei norme de drept superioare.
35

Reclamanta confirmă lipsa similitudinii vizuale sau fonetice dintre semnele în conflict, însă contestă similitudinea lor conceptuală constatată de camera de recurs în decizia atacată. În opinia reclamantei, chiar cea mai neatentă sau mai puțin informată persoană ar percepe marca solicitată ca fiind de limbă engleză și marca anterioară ca fiind de limbă franceză. Această diferență fundamentală ar garanta că, indiferent de împrejurare, o marcă nu ar putea fi niciodată confundată cu cealaltă. În plus, niciunul dintre semnele în conflict nu ar constitui o transcriere și nici o traducere exactă a celuilalt. Astfel, mai întâi, termenul englez „balls” ar fi la plural și ar induce ideea de mai multe mingi, în timp ce termenul francez „ballon” ar fi la singular și ar crea ideea unei singure mingi. În continuare, termenul francez „ballon”, care ar putea să însemne și „dirijabil”, nu ar fi echivalentul exact al termenului englez „ball” și semnele nu ar fi identice. În sfârșit, marca anterioară BALLON D’OR s‑ar traduce în limba engleză prin „balloon of gold” sau prin „ball of gold”, iar nu prin „golden ball”.
82

Documentul menționat, datat 11 iulie 2011, poartă semnătura unui „Major General” al armatei siriene, directorul administrației ofițerilor. În acest document este descrisă cariera militară a reclamantului după data de 1 decembrie 1995 și din el rezultă că reclamantul a activat 16 ani în cadrul armatei siriene. Trebuie subliniat că, în anul 2006, a fost numit „Commander of the Of Confidentiality” (comandant însărcinat cu confidențialitatea). În anul 2008 a fost promovat la rangul de locotenent‑colonel și a fost numit „Chief of Staff Battalion” (șeful batalionului personalului) la 30 mai 2011, în timp ce represiunea populației civile de către armata siriană era în curs de desfășurare, la o lună după adoptarea Deciziei 2011/273.
96

Astfel, convenția și în special articolul 4 alineatul (4) litera (c) au fost concepute în mod vădit pentru a se aplica în principal în cazul autorităților statelor contractante și utilizează noțiuni care sunt proprii acestora, astfel cum rezultă din trimiterea la cadrul legislațiilor naționale de la articolul 4 alineatul (1). În schimb, ea nu ține seama de specificitățile care caracterizează organizațiile de integrare economică regională, care pot însă adera la convenție. În special, nicio indicație din articolul 4 alineatul (4) litera (c) sau din alte prevederi ale Convenției de la Aarhus nu permite să se interpreteze noțiunile utilizate de această dispoziție și să se determine dacă o anchetă privind o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor intră sub incidența acestora.
42

Or, contrar susținerilor Comisiei, nu reiese din cererea introductivă că reclamantele se limitează să invoce o încălcare a dispozițiilor articolului 23 alineatul (2) litera (c) sau ale articolului 24 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1/2003 exclusiv în susținerea capătului de cerere având ca obiect constatarea faptului că Comisia este obligată să aplice Repsol o amendă sau penalități cu titlu cominatoriu, iar nu în susținerea primului lor capăt de cerere.
30

În plus, trebuie să se precizeze că, în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 și ale articolului 42 alineatele (2) și (3) din același regulament, dovada utilizării serioase a unei mărci anterioare, naționale sau comunitare pe care se întemeiază o opoziție împotriva unei cereri de înregistrare a unei mărci comunitare conține de asemenea dovada utilizării mărcii anterioare sub o formă care se diferențiază prin elemente care nu afectează caracterul distinctiv al acestei mărci în forma sub care aceasta a fost înregistrată [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 8 decembrie 2005, Castellblanch/OAPI – Champagne Roederer (CRISTAL CASTELLBLANCH), T-29/04, Rec., p. II-5309, punctul 30 și jurisprudența citată].
160

Astfel, trebuie arătat că, în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (d) din contractele în cauză, orice plată efectuată la sfârșitul unei perioade de raportare însoțită de un certificat de audit va fi considerată finală, sub rezerva rezultatelor oricărui audit sau ale oricărui control care ar putea fi efectuat în temeiul punctului II.29 din condițiile generale. În plus, la punctul II.26 in fine se precizează că certificarea efectuată de auditorii externi nu diminuează cu nimic nici răspunderea contractanților în temeiul contractului, nici drepturile conferite Uniunii prin punctul II.29 din condițiile generale. Or, conform punctului II.29 alineatul (1) din condițiile generale, oricând pe durata contractului și până la cinci ani după terminarea proiectului, Comisia poate să organizeze audituri. Aceste audituri pot privi aspectele științifice, financiare, tehnologice și altele, precum principiile de contabilitate și de gestiune, referitoare la buna executare a proiectului și a contractului. Rezultă că prezentarea unor certificate de audit extern care atestă eligibilitatea tuturor costurilor suplimentare declarate de reclamantă nu înlătură posibilitatea Comisiei de a realiza un audit, la finalul căruia aceasta poate repune în discuție eligibilitatea costurilor declarate de reclamantă (Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2012, Fondation IDIAP/Comisia, T‑286/10, punctele 80-84).
34

Pe de altă parte, după cum a arătat camera de recurs la punctul 15 din decizia atacată, produsele în cauză sunt produse de consum curent. Prin urmare, publicul relevant este constituit din consumatorul mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat. În această privință, este necesar să se respingă argumentele reclamantei potrivit cărora gradul de atenție a publicului relevant ar fi cu mult sub medie. Reclamanta arată că mărcile anterioare ar fi utilizate pentru bomboane și că, în acest context, ar fi cumpărate de consumator sub impulsul de moment. Or, trebuie precizat că semnele în conflict vizează alte produse decât bomboanele. Așadar, observația reclamantei nu ar putea avea ca obiect ansamblul produselor vizate de semnele în conflict. În plus, chiar presupunând că, în anumite împrejurări, consumatorul cumpără bomboane sub impulsul de moment, niciun element nu permite să se considere că această situație se va regăsi în mod sistematic. În sfârșit, simplul fapt că publicul relevant ar cumpăra sub impulsul de moment nu înseamnă însă că gradul de atenție a publicului menționat ar fi redus în raport cu atenția unui consumator mediu.
103

ABN Amro susține, pe de o parte, că marea majoritate a deciziilor relevante din acea perioadă se limitează să interzică achiziționarea de instituții financiare sau întreprinderi concurente sau limitează achizițiile care nu corespund modelului de afaceri al băncii în cauză. Ar fi vorba în special de următoarele decizii ale Comisiei: Decizia C(2009) 3708 final din 5 mai 2009 privind ajutorul de stat N 244/09 în favoarea Commerzbank (denumită în continuare „Decizia Commerzbank”), Decizia C(2009) 9087 final din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat N 428/09 acordat de Regatul Unit în favoarea Lloyds Banking Group (denumită în continuare „Decizia Lloyds”), Decizia C(2009) 8980 final din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 18/09 (ex N 360/09) acordat de Belgia în favoarea KBC (denumită în continuare „Decizia KBC”), Decizia C(2009) 2585 final corr. din 31 martie 2009 privind ajutorul C 10/09 (ex N 138/09) acordat de Țările de Jos în favoarea ING (denumită în continuare „Decizia ING”), Decizia C(2009) 1012 final din 14 decembrie 2009 privind ajutoarele de stat N 422/09 și N 621/09 acordate de Regatul Unit în favoarea Royal Bank of Scotland (denumită în continuare „Decizia RBS”), Decizia C(2009) 5260 final din 30 iunie 2009 privind ajutorul de stat C 17/09 (ex N 265/09) acordat de Germania în favoarea LBBW (denumită în continuare „Decizia LBBW”), Decizia C(2008) 7388 final din 19 noiembrie 2008 privind ajutorul de stat C 9/09 (ex NN 49/08, NN 50/08 și NN 45/08) în favoarea Dexia (denumită în continuare „Decizia Dexia”) și Decizia C(2009) 8558 final din 4 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 32/09 (ex NN 50/09) acordat de Germania în favoarea Sparkasse Köln/Bonn (denumită în continuare „Decizia Sparkasse Köln/Bonn”).