CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL

DÁMASO RUIZ‑JARABO COLOMER

prezentate la 30 noiembrie 20061( )

Cauza C‑326/05 P

Industrias Químicas del Vallés SA

împotriva

Comisiei Comunităților Europene

„Recurs – Directiva 91/414/CEE – Produse de uz fitosanitar – Substanțe active – Procedură de evaluare pentru înscrierea acestora în anexa I la directivă – Metalaxil”

1. Industrias Químicas del Vallés, SA formulează un recurs împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua) din 28 iunie 2005( ), prin care s‑a respins acțiunea în anulare introdusă împotriva Deciziei 2003/308/CE a Comisiei din 2 mai 2003( ) privind neînscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului( ) și retragerea autorizațiilor acordate pentru produsele fitosanitare care conțin această substanță activă.

2. O alăturare dezordonată de motive de recurs scoate la iveală tensiunea dintre respectarea termenelor pe care Comisia le‑a stabilit pentru a asigura o anumită ordine în ceea ce privește accesul la anexa I la directiva menționată anterior, pe de o parte, și obiectivul fundamental al reglementării, care transcende alte aspecte pentru a asigura înregistrarea tuturor substanțelor care contribuie la dezvoltarea industriei chimice fără a afecta sănătatea ființelor vii sau mediul, pe de altă parte.

I – Cadrul juridic pertinent

A – Directiva 91/414

3. Această directivă privește autorizarea, introducerea pe piață, utilizarea și controlul produselor de uz fitosanitar [articolul 1 alineatul (1)] și nu le autorizează decât pe cele care conțin substanțe active( ) menționate în anexa I la aceasta [articolul 4 alineatul (1)], anexă în care pot fi înscrise cele care, având în vedere stadiul cunoștințelor științifice și tehnice, nu au efect nociv asupra sănătății sau influențe negative asupra mediului [articolul 5 alineatul (1)]( ).

4. Cu toate acestea, statele membre pot autoriza, pentru o perioadă de cel mult doisprezece ani, distribuirea de produse de uz fitosanitar care conțin elemente care nu sunt enumerate în anexa I menționată anterior, cu condiția ca acestea să se fi aflat deja pe piață la doi ani de la notificarea Directivei 91/414 [articolul 8 alineatul (2) primul paragraf], situație în care se află metalaxilul. Aceste termen, care a expirat la 26 iulie 2003, a fost prelungit până la 31 decembrie 2005, cu excepția cazului în care ar fi fost adoptată înainte de această dată o decizie privind includerea în anexa menționată( ).

5. În cursul acestei etape tranzitorii, Comisia a instituit un program pentru examinarea progresivă a substanțelor active în cauză [articolul 8 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 91/414] și pentru a decide, după realizarea evaluării pertinente, înscrierea acestora în anexa I la această directivă, cu excepția cazului în care cerințele articolului 5 nu sunt respectate sau al celui în care informațiile și datele cerute nu au fost prezentate în cursul perioadei prescrise [articolul 8 alineatul (2) al patrulea paragraf].

B – Regulamentul (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei

1. Notificarea inițială

6. Acest regulament prevede procedura de punere în aplicare a programului menționat anterior( ). Aceasta începe printr‑o manifestare de interes efectuată, în termen de șase luni de la intrarea în vigoare a regulamentului, de către producătorii care doresc să înregistreze în anexa I la Directiva 91/414 unul dintre elementele descrise în anexa I la Regulamentul nr. 3600/92, printre care se numără și metalaxilul [articolul 4 alineatul (1)]. Declarația poate fi făcută în mod colectiv( ) pentru a se evita suprapunerea activității și, în special, repetarea experimentelor care implică animale vertebrate (al nouălea considerent).

7. După examinarea cererilor, este desemnat un stat membru raportor. Cererile privind metalaxilul au fost atribuite Republicii Portugheze( ), care a încredințat această atribuție în sarcina Direcção‑Geral de Protecção das Culturas (Direcția generală pentru protecția culturilor).

2. Procedura în care este implicat statul membru raportor

8. Notificatorilor le revine sarcina de a dovedi că substanța nu are efecte nocive asupra sănătății și a mediului [articolul 6 alineatul (2) litera (b)( ) coroborat cu articolul 5 din Directiva 91/414]. În acest scop, notificatorii trebuiau, înainte de 31 octombrie 1995( ), să trimită autorităților statului membru raportor, în mod individual sau colectiv, un dosar rezumat și un altul complet, precum și o copie experților din celelalte state membre selecționați de Comisie în vederea unei eventuale consultări ulterioare și, dacă este necesar, autorităților naționale competente [dispozițiile articolului 6 alineatul (1) coroborate cu cele ale articolului 7 alineatul (2)]( ). În articolul 6 alineatele (2) și (3) se precizează ce conțin aceste dosare.

9. Comisia, informată de statul membru raportor, poate refuza, potrivit articolului 8 alineatul (2) al patrulea paragraf, înscrierea, dacă documentația nu a fost transmisă în termen sau dacă nu sunt îndeplinite condițiile impuse, fiind însă admisă o prelungire atunci când întârzierea este cauzată de intenția de a prezenta un dosar colectiv, de demersurile necesare în vederea schimbării statului membru raportor sau de cazuri de forță majoră [articolul 6 alineatul (4) și alineatul (5) prima teză, precum și prima liniuță]( ).

10. Dacă procedura continuă, statul membru raportor examinează dosarele, asigurându‑se că notificatorii transmit dosarul rezumat, actualizat în mod corespunzător, celorlalte state membre și Comisiei [articolul 7 alineatul (1) literele (a) și (b)] și îi poate invita să aducă ameliorări sau completări dosarelor, putând totodată să ceară celorlalte state informații tehnice sau științifice suplimentare [articolul 7 alineatul (2)]( ).

11. În sfârșit, statul raportor elaborează și transmite Comisiei, în cel mai scurt timp și în cel mult 12 luni de la primirea dosarelor menționate, o evaluare prin care se recomandă: 1) includerea substanței în anexa I la Directiva 91/414, 2) îndepărtarea acesteia de pe piață, 3) suspendarea acesteia de pe piață până când vor fi realizate încercări suplimentare sau vor fi obținute noi informații sau 4) amânarea oricărei decizii până când vor fi realizate aceste încercări sau până când vor fi disponibile aceste informații [articolul 7 alineatul (1) litera (c)].

3. Examinarea de către Comitetul fitosanitar permanent și propunerea Comisiei

12. Comisia transmite apoi dosarul rezumat și raportul către Comitetul fitosanitar permanent( ), însă, înainte de aceasta, organizează, în cazul în care consideră necesar, o consultare cu experții naționali („evaluare inter pares” sau „peer review”) și solicită opinia unora sau a tuturor notificatorilor cu privire la conținutul raportului [articolul 7 alineatul (3)]( ).

13. Comitetul examinează documentele, iar Comisia îi prezintă un proiect de decizie de retragere a autorizațiilor pentru produsele fitosanitare care conțin substanța activă sau un proiect de directivă în vederea înscrierii substanței active în anexa I la Directiva 91/414. Comisia poate de asemenea să sugereze suspendarea de pe piață a produselor sau amânarea oricărei decizii cât timp nu au fost obținute rezultatele încercărilor suplimentare sau informațiile recente [articolul 7 alineatul (3a)]( ).

14. În acest din urmă caz, Comisia stabilește un termen, care expira la 25 mai 2002, dacă nu stabilea un alt termen anticipat pentru o anumită substanță activă, exceptând studiile pe termen lung, identificate ca fiind necesare de statul membru raportor și de Comisie în timpul examinării dosarului, care nu se pot finaliza în termenul stabilit, dacă s‑a stabilit că aceste studii au fost deja demarate și că rezultatele lor s‑ar prezenta cel mai târziu la 25 mai 2003. În situații excepționale, în cazul în care nu a fost posibil ca statul membru raportor și Comisia să examineze astfel de studii înainte de 25 mai 2001, se stabilește o dată alternativă pentru finalizarea acestora, sub rezerva ca până la 25 mai 2002 notificatorul să dovedească statului membru raportor că astfel de studii au fost demarate în termen de trei luni de la cererea de efectuare a acestora, precum și să prezinte un protocol și un raport cu privire la evoluția studiului. După expirarea acestui termen, nu mai sunt acceptate noi studii [articolul 7 alineatul (4)]( ).

15. Dacă aceste termene nu sunt respectate, Comisia prezintă comitetului, potrivit articolului 8 alineatul (2) din Directiva 91/414, un proiect de decizie prin care se refuză includerea substanței în anexa I la această directivă [articolul 7 alineatul (5)].

16. Dacă persoana interesată este diligentă și își îndeplinește obligațiile în termenele prevăzute, este urmată o procedură similară, menţionată la articolul 8 din Regulamentul nr. 3600/92( ), până la adoptarea unei decizii cu privire la înscrierea substanței în anexa I la Directiva 91/414, decizie însoțită, în cazul unui răspuns negativ, de retragerea autorizațiilor corespunzătoare.

C – Cu privire la economisirea eforturilor și la protecția datelor

17. În reglementarea autorizațiilor de introducere pe piață, Directiva 91/414 prevede că statul membru căruia îi este prezentată o cerere pentru o substanță autorizată deja în alt stat membru trebuie să evite repetarea testelor și a analizelor în cazul în care condițiile agricole, fitosanitare, de mediu și climaterice sunt comparabile [articolul 10 alineatul (1) din Directiva 91/414].

18. Cu toate acestea, notificatorii trebuie să prezinte documentele care dovedesc îndeplinirea cerințelor stabilite, fără ca statele membre să poată utiliza aceste informații în beneficiul altor solicitanți, în afara cazului în care există un acord [prevederile articolului 13 alineatul (1) litera (a) coroborate cu cele ale articolului 13 alineatul (3) litera (a) din Directiva 91/414].

19. În orice caz, posesorii de autorizații anterioare și noul solicitant trebuie să ajungă la un acord privind utilizarea partajată a acestor informații pentru a evita repetarea testelor pe animale vertebrate. În acest scop, dacă informațiile sunt cerute în vederea înscrierii în anexa I la Directiva 91/414 a unei substanțe active aflate deja pe piață la doi ani de la notificarea acestei directive, statele membre îi invită pe cei care le dețin să coopereze. În lipsa unui acord, autoritățile naționale îl impun, dacă persoanele interesate sunt stabilite pe teritoriul lor, prevăzând procedura și echilibrul rezonabile între interesele acestora [articolul 13 alineatul (7) ultimele trei paragrafe].

20. Directiva 91/414 obligă Comisia și statele membre, atât în cadrul procedurii de autorizare a unui produs de uz fitosanitar, cât și în cadrul celei privind înscrierea unui substanțe în anexa I la aceasta să trateze în mod confidențial, în cazul existenței unei cereri întemeiate în acest sens, secretele industriale și comerciale (articolul 14 primul paragraf), confidențialitate care nu se aplică însă în cazul informațiilor enumerate la articolul 14 al doilea paragraf.

II – Originea recursului

A – Situația de fapt relevantă în ceea ce privește recursul

21. Din hotărârea atacată (punctele 20‑50) și din documentele anexate cererii de recurs reiese următoarea situație de fapt.

22. Industrias Químicas del Vallés, al cărei sediu social se află în Spania, importă metalaxil din februarie 1994 și îl comercializează în această țară, precum și în Italia, în Grecia și în Portugalia. Ciba Geigy AG (devenită ulterior Novartis AG, apoi Syngenta SA) distribuia de asemenea produse care conțin această substanță activă (punctele 20 și 21).

23. Ambele întreprinderi au comunicat Comisiei intenția lor de a iniția procedura privind înscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414 și, după eșecul încercării lor de a acționa împreună, în cadrul unei notificări colective, au transmis câte un dosar separat către Direcção‑Geral de Protecção das Culturas la 19 și la 26 aprilie 1995 (punctele 21 și 22).

24. După ce a efectuat o primă analiză a documentelor prezentate, autoritatea administrativă portugheză a considerat că, spre deosebire de dosarul transmis de Syngenta, cel al Industrias Químicas del Vallés era incomplet, fapt ce i‑a fost comunicat acesteia la 22 martie 1996. Autoritățile portugheze au precizat ulterior care erau studiile care lipseau, societatea respectivă angajându‑se să le transmită cel târziu în luna iunie 1998 (punctele 23‑25).

25. La 11 mai 1998, Syngenta a informat statul membru raportor că se retrăgea din procedura de evaluare a metalaxilului, solicitând restituirea dosarelor, rezumat și complet, pe care le transmisese (punctul 26)( ).

26. Rămasă singura întreprindere parte la procedură, la 15 ianuarie 1999, Industrias Químicas del Vallés a informat Direcção‑Geral de Protecção das Culturas că, în opinia sa, ar trebui utilizate documentele și informațiile transmise de Syngenta, cerând acordarea unui termen suplimentar în cazul în care nu s‑ar accepta acest lucru, și i s‑ar solicita transmiterea unui dosar complet. La 5 februarie și la 5 martie 1999, recurenta și Direcção‑Geral au solicitat opinia Comisiei cu privire la utilizarea dosarelor unui notificator care s‑a retras din procedură, informând‑o, în același timp, că dosarul transmis de Industrias Químicas del Vallés era incomplet, fiind necesar un termen suplimentar pentru completarea acestuia (punctele 28 și 29).

27. La 19 iulie 1999, Comisia i‑a răspuns Direcção‑Geral de Protecção das Culturas, anexând un punct de vedere elaborat de serviciile sale juridice care are următorul cuprins (punctul 30 și anexa VI la cererea de recurs)( ):

„[…]

2. […] Nu se pune la îndoială faptul că Novartis [Syngenta] i‑a cesionat raportorului drepturile sale asupra studiilor, pentru ca acesta din urmă să le utilizeze în conformitate cu normele ce reglementează procedura de evaluare. Rămâne, prin urmare, să se stabilească dacă respectivele norme îi permit raportorului să utilizeze datele după ce notificatorul care le‑a transmis s‑a retras din procedură.

3. Dispozițiile nu par să ofere o soluție prea explicită […]

4. Atât Directiva 91/414, cât și Regulamentul nr. 3600/92 tind să încurajeze participarea colectivă a diferiților producători la procedura de evaluare [a se vedea în special articolul 6 alineatul (1) din regulament]. Nu este mai puțin adevărat însă că mai mulți notificatori pot participa fără a fi ajuns la un acord. Într‑un asemenea caz, raportorul ține seama de toate studiile transmise. Așadar, substanța activă este înscrisă chiar dacă datele transmise de un producător sunt incomplete, studiile efectuate de un notificator profitând, prin urmare, tuturor producătorilor chiar și în lipsa unui acord.

5. În sistemul stabilit prin Directiva 91/414, înscrierea unei substanțe active în anexa I nu este legată exclusiv de producătorul care a solicitat acest lucru și poate fi chiar solicitată în mod independent de către un stat membru. Eforturile societății care a efectuat studiile științifice sunt într‑adevăr răsplătite printr‑un drept exclusiv de a se întemeia pe aceste studii în momentul autorizării de către statele membre a produselor care conțin substanța activă. Aceste reguli, denumite reguli „de protecție a datelor”, privesc atât datele referitoare la substanța activă (datele din anexa II), cât și pe cele referitoare la produs (datele din anexa III). S‑ar părea, așadar, că, deși orice producător profită de pe urma înscrierii substanței active datorită studiilor efectuate de concurenții săi, acesta nu va putea obține autorizarea unui produs care conține respectiva substanță fără a efectua din nou studiile sau fără a obține de la autor dreptul de a se folosi de acestea.

Ar fi, așadar, nefiresc ca norme diferite și drepturi diferite să fie aplicabile în cazul în care un notificator se retrage din procedură. Ar părea aproape paradoxal ca un producător să fie mai bine protejat atunci când părăsește piața unei substanțe active decât atunci când este în concurență cu ceilalți notificatori. Textele nu fac, de altfel, nicio distincție între protecția acordată studiilor transmise de către producători în cele două cazuri. S‑ar părea, așadar, că ar fi aplicabil același regim

6. Cu toate acestea, notificatorul trebuie să furnizeze statului membru raportor anumite garanții:

– notificatorul își asumă responsabilitatea de a‑i transmite statului membru raportor, celorlalte state membre, Comisiei și experților menționați la articolul 7 alineatul (2) («peer review») un dosar rezumat și, după caz, un dosar complet, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92;

– notificatorul trebuie să răspundă în mod adecvat solicitărilor statului membru raportor de a aduce îmbunătățiri și completări dosarului cu ocazia pregătirii raportului său de evaluare și, apoi, cu ocazia examinării acestui raport de către Comisie potrivit articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3600/92.

Rezultă din aceasta că intenția legiuitorului a fost, se pare, aceea de a instaura un sistem de strânsă colaborare între statul membru raportor și notificator, în cadrul căruia suportul tehnic [...] și posibilitatea de a obține orice informații utile [...] trebuie asigurate de notificator.

7. În concluzie, [...] dacă un notificator își încetează participarea la un program de lucru, acest fapt nu ar trebui să împiedice statul membru raportor să examineze datele furnizate și să emită raportul de evaluare, în special atunci când un alt notificator pentru aceeași substanță și‑a exprimat interesul pentru finalizarea acestei evaluări.

Cu toate acestea, înainte de a începe (sau, după caz, de a continua) acest program de lucru, este firesc și legitim ca statul membru raportor și notificatorul să examineze împreună, în scopul comun de a economisi resursele necesare din partea amândurora, care sunt garanțiile pe care le poate furniza notificatorul în ceea ce privește îndeplinirea obligației sale de a contribui din punct de vedere tehnic și administrativ, astfel cum se menționează la punctul 6 de mai sus, la finalizarea evaluării și la luarea unei decizii la nivel comunitar.”

28. Industrias Químicas del Vallés nu a avut cunoștință de documentul menționat mai sus. La 28 octombrie 1999, autoritățile portugheze, bazându‑se pe acest text, au informat‑o cu privire la intenția lor de a întocmi raportul de evaluare luând în considerare informațiile disponibile, inclusiv pe cele care figurau în dosarul transmis de Syngenta, precizând că, în cazul în care ar apărea noi întrebări sau în cazul în care ar fi necesare date suplimentare, va contacta chiar Industrias Químicas del Vallés. La 26 ianuarie 2001, a fost transmis Comisiei raportul de evaluare menționat, în care se preciza că erau necesare unele informații suplimentare, astfel încât nu se recomanda înscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414 (punctele 31 și 32).

29. În februarie 2001, Direcção‑Geral de Protecção das Culturas a solicitat ca Industrias Químicas del Vallés să trimită statelor membre și Comisiei, până la 15 martie, un dosar rezumat actualizat și, dacă îi va fi adresată o solicitare în acest sens, și un dosar complet. Întrucât acest termen nu a fost respectat, Comisia a informat‑o cu privire la imposibilitatea realizării unei examinări corespunzătoare și a adoptării unei decizii referitoare la metalaxil, recomandând, așadar, excluderea acesteia din anexa menționată (punctele 34 și 35).

30. În continuare, recurenta a luat în considerare posibilitatea de a repeta anumite studii sau de a le cumpăra de la Syngenta, însă respectiva achiziție a eșuat. Recurenta a întrebat apoi Comisia dacă Republica Portugheză va fi însărcinată să distribuie documentația statelor membre, posibilitate pe care Comisia nu a exclus‑o, deși autoritățile portugheze au refuzat‑o. În cele din urmă, în octombrie 2001, Comisia a informat recurenta că, având în vedere aceste două refuzuri, nu va fi posibilă consultarea experților naționali cu privire la metalaxil (punctele 36‑42).

31. În luna martie 2002, a fost inițiat un schimb de scrisori prin care, pe de o parte, Comisia a informat Industrias Químicas del Vallés că nu numai dificultățile privind obținerea unui dosar complet până la 31 decembrie 2003, ci și lipsa împrejurărilor care să justifice o prelungire a termenului o determinau să recomande neînscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414( ). Pe de altă parte, recurenta a reafirmat disponibilitatea sa de a realiza studiile necesare, cu condiția să îi fie acordată o nouă perioadă tranzitorie (punctele 43‑47).

32. În cursul reuniunii sale din 18 și din 19 octombrie 2002, Comitetul fitosanitar permanent a aprobat un proiect de decizie de a nu include matalaxilul în anexă, întrucât Industrias Químicas del Vallés nu dispunea de documentația necesară pentru realizarea unei evaluări detaliate și pentru a răspunde statelor membre. La 2 mai 2003, Comisia a adoptat Decizia 2003/308 (punctele 49 și 50).

33. Prin această decizie, se refuză înscrierea metalaxilului ca substanță activă în anexa I la Directiva 91/414 (articolul 1) și se solicită statelor membre să nu acorde și să nu reînnoiască autorizațiile corespunzătoare, precum și să le retragă pe cele în vigoare (articolul 2). În considerentele acestei decizii se arată că Industrias Químicas del Vallés nu a prezentat un dosar complet, întrucât i‑a fost imposibil să îl finalizeze într‑un termen rezonabil, că aceasta nu a avut nici acces la dosarul prezentat de Syngenta, astfel încât nu a fost în măsură să prezinte informațiile necesare pentru realizarea unei evaluări pertinente. În aceste condiții, nu era posibil să se garanteze că, în condițiile de utilizare menționate, produsele de uz fitosanitar care conțin metalaxil sunt inofensive pentru sănătate și pentru mediu [considerentul (7)].

B – Concluziile și argumentele prezentate în primă instanță

34. La 9 mai 2003, Industrias Químicas del Vallés a sesizat Tribunalul cu o cerere având ca obiect anularea Deciziei 2003/308.

35. În susținerea acestei cereri, reclamanta a invocat trei motive. Prin intermediul primului dintre acestea se susținea că decizia în litigiu se întemeia pe o interpretare greșită și incoerentă a Directivei 91/414 și a Regulamentului nr. 3600/92. Prin intermediul celui de al doilea motiv, se invoca încălcarea principiului proporționalității. Al treilea motiv, care nu este pertinent pentru prezentul recurs, se referea la abuzul de putere.

36. În cadrul primului motiv era criticată: 1) necesitatea depunerii unui dosar complet de către fiecare dintre notificatori; 2) cerința de a transmite acest dosar în termenul prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92; 3) incoerența scrisorii Comisiei din 19 iulie 1999 și 4) caracterul neîntemeiat al prezumției potrivit căreia reclamanta nu era în măsură să răspundă întrebărilor experților în cadrul evaluării inter pares.

37. Comisia a contestat aceste capete de cerere, pe care Tribunalul le‑a respins în totalitate.

C – Motivarea hotărârii atacate

1. Cu privire la necesitatea depunerii unui dosar complet de către fiecare dintre notificatori (punctele 71‑78)

38. După ce a constatat că Industrias Químicas del Vallés și Syngenta au acționat separat, Tribunalul a stabilit că existența a două notificări individuale implică necesitatea depunerii unui dosar complet de către fiecare dintre notificatori. Din articolul 6 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) și din articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 3600/92 rezultă că obligația de a întocmi un dosar rezumat și unul complet îi revine fiecărui notificator, retragerea societății Syngenta nemodificând obligațiile pe care le are Industrias Químicas del Vallés. Această obligație nu este repusă în discuție de faptul că Regulamentul nr. 3600/92 manifestă o preferință pentru depunerea de dosare colective. În plus, articolul 13 alineatul (7) se aplică numai în cazul autorizațiilor pentru produse de uz fitosanitar, iar sarcina probei faptului că substanța activă nu are efecte nocive îi revine persoanei interesate.

2. Cu privire la cerința de a transmite un dosar complet în termenul prevăzut (punctele 88‑100)

39. Reglementarea stabilește termene precise pentru transmiterea documentației și, în ceea ce privește desfășurarea procedurii, termene pe care Comisia nu le poate prelungi, cu excepția cazurilor „excepționale”. Situația reclamantei nu poate fi calificată astfel, aceasta având cunoștință, cel puțin începând cu 3 mai 1997, de lacunele existente în dosarul său și, începând cu luna iulie 1998, de retragerea societății Syngenta. Invocarea dificultăților reclamantei de a respecta termenele stabilite este lipsită de pertinență întrucât, în scrisoarea din 19 iulie 1999, Comisia afirmase în mod clar că notificatorul „își asumă responsabilitatea de a‑i transmite statului membru raportor, celorlalte state membre și experților […] un dosar rezumat și, după caz, un dosar complet” și, chiar dacă scrisoarea din 28 octombrie 1999 trimisă de Direcção‑Geral de Protecção das Culturas nu a reluat acest pasaj, „este evident că poziția Comisiei nu s‑a schimbat nicidecum”.

40. Comisia nu a depășit în mod evident limitele puterii sale de apreciere atunci când a refuzat prorogarea. O amânare pe o durată nedeterminată ar fi contrară obiectivului urmărit prin Directiva 91/414 de a asigura un nivel înalt de protecție a sănătății și a mediului. Este adevărat că au fost acordate prelungiri ale termenelor pentru alte substanțe, însă niciodată până mai târziu de 31 decembrie 2003, în condițiile în care unele dintre studiile societății Industrias Químicas del Vallés nu au fost finalizate decât în septembrie 2004.

3. Cu privire la incoerența scrisorii Comisiei din 19 iulie 1999 (punctele 104 și 105)

41. Comisia nu s‑a contrazis atunci când a solicitat un dosar complet în 2001, întrucât, în cadrul punctului de vedere transmis Direcção‑Geral de Protecção das Culturas la 19 iulie 1999, a menționat această obligație, efectuând o interpretare compatibilă cu Regulamentul nr. 3600/92.

4. Cu privire la imposibilitatea de a răspunde la întrebări (punctele 110‑115)

42. Comisia a subliniat în mod întemeiat că, neavând acces la studiile realizate de Syngenta, Industrias Químicas del Vallés nu era în măsură să răspundă la întrebările experților referitoare la aceste studii. Considerentul (7) al Deciziei 2003/308 face referire la faptul că nu erau suficiente date pentru a realiza evaluarea.

43. Societatea menționată nu a respectat în repetate rânduri termenele stabilite pentru completarea dosarului său, contribuind astfel la crearea situației dificile în care s‑a regăsit. Trebuie adăugat că nu toate studiile esențiale care lipseau din dosarul său se regăseau în dosarul întocmit de Syngenta. Reclamanta însăși a recunoscut, în scrisoarea sa din 4 mai 2001, dificultatea de a răspunde la întrebările statelor membre fără a dispune de studiile celeilalte societăți.

5. Cu privire la principiul proporționalității (punctele 133‑139)

44. Obiectivul Directivei 91/414 constă în protejarea sănătății și a mediului, în conformitate cu principiul precauției și cu jurisprudența care consacră prioritatea protejării acestor valori în raport cu interesele economice. Decizia în litigiu nu este vădit inadecvată pentru a atinge acest obiectiv, întrucât, în lipsa documentației societății Syngenta, Industrias Químicas del Vallés nu era în măsură să clarifice îndoielile care s‑ar fi exprimat cu ocazia evaluării inter pares și, prin urmare, să demonstreze lipsa efectelor nocive ale metalaxilului.

45. În cadrul unei depoziții în fața Tribunalului, reclamanta a afirmat că numai două analize lipseau din studiile sale și din cele ale societății Syngenta (transmise la data la care a fost adoptată decizia în litigiu), însă a recunoscut în cadrul ședinței că, la acea dată (mai 2003), fuseseră finalizate doar proiecte de rapoarte, și nu studiile definitive.

III – Recursul

46. Industrias Químicas del Vallés invocă șapte motive în susținerea recursului formulat.

47. În cadrul primului motiv, recurenta invocă faptul că Tribunalul ar fi denaturat sensul scrisorii trimise de Comisie la 19 iulie 1999 către Direcção‑Geral de Protecção das Culturas atunci când a afirmat, la punctul 94 din hotărâre (precum și la punctul 104, prin trimitere), că, în acest document, Comisia a indicat în mod clar obligația notificatorului de a transmite atât un dosar rezumat, cât și un dosar complet. Această analiză dă dovadă de o abordare fragmentară a scrisorii, face abstracție de contextul acesteia și nu ia în considerare evenimentele ulterioare, care scot în evidență că, într‑o primă fază, Comisia și autoritățile portugheze acceptaseră ca evaluarea metalaxilului să se efectueze pe baza tuturor informațiilor disponibile, inclusiv a studiilor transmise de Syngenta. Comisia nu s‑a răzgândit decât ulterior și, schimbându‑și poziția inițială, a solicitat un dosar complet, ceea ce a făcut să fie imposibilă transmiterea acestuia în termenul stabilit.

48. Prin intermediul celui de al doilea motiv, se invocă faptul că Tribunalul ar fi comis o eroare de drept atunci când a respins argumentele referitoare la lipsa unei obligații de a întocmi un dosar complet pe baza unui pasaj din punctul de vedere din 19 iulie 1999 care, astfel cum se arată chiar în hotărârea atacată, nu a fost preluat de autoritățile portugheze în răspunsul pe care l‑au dat societății Industrias Químicas del Vallés. Potrivit recurentei, o astfel de atitudine nu numai că încalcă principiul bunei administrări, în temeiul căruia Comisia trebuie să accepte decizia organismului căruia i‑a încredințat o sarcină, și îi conferă acesteia, în plus, posibilitatea de a adopta măsuri prin care se restrâng drepturi pe baza unor documente care nu au fost aduse la cunoștința destinatarilor acestor măsuri.

49. Al treilea motiv se referă la nerespectarea jurisprudenței comunitare referitoare la principiul precauției și la cel al proporționalității, care, pentru a preveni eventualele riscuri la adresa sănătății, impune prezentarea unor indicii serioase care să permită îndoieli rezonabile cu privire la caracterul inofensiv al unei substanțe. Or, Tribunalul ar fi trebuit să constate că decizia de a nu înscrie metalaxilul în anexa I la directivă nu s‑a întemeiat pe astfel de indicii, fiind adoptată din motive procedurale, în special din dorința de a finaliza cât mai repede posibil procedura de evaluare. În aceste condiții, prejudiciile aduse drepturilor individuale depășesc cu mult avantajele pentru interesul general.

50. Prin cel de al patrulea motiv de recurs se invocă săvârșirea altor erori de drept în cadrul interpretării și al aplicării cadrului legal pertinent, și anume:

1) Industrias Químicas del Vallés contestă faptul că Tribunalul a confundat termenii „dosar complet” și „informații suplimentare”, deși aceștia desemnează noțiuni distincte întrucât se referă la faze diferite ale procedurii de evaluare.

2) Recurenta consideră, în continuare, că este greșită afirmația potrivit căreia, în cazul în care există mai mulți notificatori, fiecare dintre aceștia trebuie să prezinte un dosar complet, întrucât este contrară celui de al șaptelea considerent și articolului 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 3600/92, precum și obiectivului de a se evita repetarea experimentelor care implică animale vertebrate.

3) Recurenta respinge de asemenea ideea potrivit căreia articolele 13 și 14 din Directiva 91/414 nu se aplică în ceea ce privește procedurile de evaluare a substanțelor active.

4) În final, recurenta critică rolul redus pe care hotărârea atacată îl acordă statului membru raportor după ce acesta și‑a prezentat punctul de vedere, întrucât statul membru raportor trebuie să asigure răspândirea informațiilor de care dispune și să acorde persoanelor interesate asistența tehnică necesară pentru a răspunde întrebărilor Comisiei.

51. Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurenta critică hotărârea atacată pentru că a stabilit că s‑a refuzat, în mod întemeiat, de către Comisie să se prelungească termenul pentru evaluarea metalaxilului. Cu privire la acest aspect, Tribunalul s‑a bazat pe două premise greșite, și anume: 1) reclamanta ar fi solicitat o prelungire a termenului pe o durată nedeterminată, în condițiile în care aceasta se angajase de fapt să finalizeze studiile de lungă durată în septembrie 2004, și 2) prelungirile de termene acordate pentru alte substanțe active nu ar fi depășit data limită de 31 decembrie 2003, afirmație care vine în contradicție cu punctul 90 din hotărârea atacată, în care se arată că perioada tranzitorie pentru autorizarea introducerii pe piață a produselor de uz fitosanitar care conțin această clasă de substanțe active a fost prelungită până la 31 decembrie 2005.

52. Al șaselea motiv de recurs se referă la punctul 110 și următoarele din hotărârea atacată, în care figurează o explicație exagerată și chiar contradictorie cu privire la presupusa imposibilitate a societății Industrias Químicas del Vallés de a răspunde întrebărilor experților referitoare la studiile societății Syngenta. Potrivit Tribunalului, nu toate studiile esențiale care îi lipseau reclamantei se regăseau în dosarul celeilalte societăți, care era de asemenea incomplet, fapt care nu este menționat în decizia în litigiu, potrivit căreia „evaluarea permanentă a metalaxilului nu se poate face decât pe baza dosarului prezentat de Syngenta”.

53. Prin intermediul ultimului motiv de recurs, este criticat faptul că Tribunalul ar fi comis anumite nereguli în ceea ce privește examinarea observațiilor recurentei referitoare la raportul de ședință al judecătorului raportor, întrucât hotărârea nu a ținut seama, fără nicio justificare, de cele mai multe dintre aceste precizări. Recurenta invocă de asemenea o inegalitate de tratament întrucât, deși Comisia a avut posibilitatea să conteste în scris aceste observații după ședință, societății Industrias Químicas del Vallés nu i s‑a acordat dreptul la replică( ).

IV – Examinarea recursului

54. Recurenta invocă în susținerea recursului formulat șapte motive, dintre care unele se referă la formă, iar celelalte la fond. În prima categorie sunt incluse primul, al șaselea și al șaptelea motiv, în timp ce a doua categorie le include pe celelalte.

A – Cu privire la motivele referitoare la formă

55. Cele trei argumente invocate de Industrias Químicas del Vallés cu privire la comportamentul judecătorilor care s‑au pronunțat în primă instanță se referă la etape diferite ale acestei proceduri, și anume la administrarea probelor (primul motiv de recurs), la argumentele luate în considerare și la concluziile adoptate în hotărâre (al șaselea și al șaptelea motiv de recurs).

1. Al șaselea motiv

56. Prin intermediul celui de al șaselea motiv de recurs, recurenta invocă o contradicție existentă la punctul 110 din hotărârea atacată, potrivit căruia această societate nu era în măsură să răspundă întrebărilor experților, întrucât nu dispunea de documentația societății Syngenta, în condițiile în care, la punctul 112, se afirmă că din dosarul întocmit de Syngenta lipseau studii esențiale, afirmație care nu se regăsește în Decizia 2003/308.

57. Nu există însă o asemenea contradicție, astfel încât acest motiv de recurs este neîntemeiat și trebuie respins.

58. Faptul că Industrias Químicas del Vallés nu putea folosi studiile celeilalte întreprinderi nu înseamnă că acestea erau complete. Dacă respectivele studii erau necesare pentru evaluarea metalaxilului, înseamnă că cele elaborate de recurentă erau insuficiente, dar nu că cele ale societății Syngenta se apropiau de perfecțiune.

59. În plus, în cadrul unei proceduri judiciare având ca obiect stabilirea situației de fapt aflate în litigiu și a dreptului aplicabil, în vederea soluționării temeinice a cauzei, nimic nu împiedica Tribunalul să modifice anumite aprecieri ale Comisiei cu privire la situația de fapt, întrucât această posibilitate corespunde exercitării competenței sale jurisdicționale în cadrul unei acțiuni în anulare.

2. Al șaptelea motiv

60. Prin intermediul acestui motiv, Industrias Químicas del Vallés critică faptul că multe dintre observațiile sale referitoare la raportul de ședință întocmit de judecătorul raportor nu au fost luate în considerare, fără nicio justificare. Recurenta adaugă că, încălcându‑se principiul egalității armelor, Comisiei i s‑a permis să conteste în scris aceste observații, în loc să i se impună să le conteste oral în cadrul ședinței, ceea ce a lipsit‑o pe recurentă de posibilitatea de a respinge argumentele Comisiei.

61. Acest al doilea aspect al motivului de recurs este inadmisibil, întrucât nu face decât să invoce o neregulă procedurală fără a arăta în ce măsură aceasta a dezavantajat societatea Industrias Químicas del Vallés în raport cu Comisia, aducând efectiv atingere dreptului său la apărare. Este vorba despre un protest retoric, având un caracter marginal în raport cu natura acestei proceduri, care nu are ca scop lansarea unei noi dezbateri referitoare la întinderea obiectului cauzei, după ce a fost prezentat raportul de ședință( ), ci informarea Tribunalului cu privire la posibilele ambiguități sau inexactități care demonstrează că instanța sesizată cu soluționarea cauzei nu a înțeles perfect sensul dezbaterilor.

62. Această constatare face să reiasă caracterul neîntemeiat al primei părți a motivului de recurs. Raportul de ședință este un document adresat exclusiv celorlalți membri ai completului de judecată, care nu trebuie să conțină o descriere exhaustivă a faptelor și a argumentelor invocate, fiind suficientă o prezentare sintetică a acestora. Prin definiție, nu se poate stabili o încălcare autonomă a dreptului la apărare ca urmare a lacunelor sau a erorilor existente în raportul de ședință, și nici ca urmare a faptului că nu au fost luate în considerare, în cadrul hotărârii, observațiile referitoare la acesta, întrucât raportul de ședință nu face parte din această decizie. Părțile nu intervin în această procedură internă pentru a‑și exercita dreptul la apărare, ci pentru a coopera cu un organism multilingv în scopul de a delimita obiectul litigiului, în vederea unei bune administrări a justiției.

3. Primul motiv

63. Mai multă greutate are însă primul motiv de recurs, prin intermediul căruia recurenta susține că Tribunalul a efectuat o interpretare părtinitoare și lipsită de imparțialitate a punctului de vedere elaborat de serviciile juridice ale Comisiei și anexat la scrisoarea din 19 iulie 1999, denaturând astfel conținutul acestuia.

64. Industrias Químicas del Vallés susține că nu a respectat termenele, deoarece Comisia și‑a schimbat poziția, solicitându‑i în anul 2001 un dosar complet, deși, cu doi ani înainte, în cadrul punctului de vedere amintit, adoptase o poziție diferită.

65. Ca răspuns la acest argument, Tribunalul a arătat (punctele 94 și 104) că administrația comunitară nu și‑a schimbat poziția, întrucât, potrivit documentului menționat, notificatorul își asumă răspunderea de a transmite un dosar rezumat și, după caz, un dosar complet. Această afirmație nu corespunde însă întru totul realității și face abstracție, astfel cum se arată în cererea de recurs, de contextul lingvistic în care a fost elaborat punctul de vedere, neluând în considerare faptele ulterioare.

66. Trebuie subliniat că acest punct de vedere a fost întocmit de Comisie pentru a elimina îndoielile privind posibilitatea utilizării, în cadrul procedurii de reevaluare, a studiilor unui notificator care se retrage din procedură. Or, potrivit punctului de vedere, prevederile aplicabile nu oferă o soluție explicită a problemei (punctul 3), deși încurajează participarea colectivă, studiile unui participant putând să profite tuturor, chiar și în lipsa unui acord, pentru ca o substanță activă să poată fi înscrisă chiar dacă datele transmise de un producător sunt incomplete (punctul 4). În plus, în sistemul stabilit prin Directiva 91/414, această înscriere nu este legată exclusiv de producătorul care a solicitat‑o, accesul la anexa I la această directivă fiind posibil, în lipsa unor întreprinderi interesate, la cererea autorităților publice naționale (punctul 5). Este adevărat că fiecare notificator își asumă răspunderea de a transmite un dosar rezumat și un dosar complet, colaborând cu statul membru raportor (punctul 6), dar nu este mai puțin adevărat că, dacă un notificator își încetează participarea la programul de lucru, acest fapt nu împiedică statul membru raportor să se bazeze pe cercetările sale pentru a emite raportul de evaluare dacă alți notificatori continuă procedura, sub rezerva examinării garanțiilor oferite de aceștia în ceea ce privește contribuția tehnică și administrativă pe care trebuie să o aducă (punctul 7).

67. Analiza amănunțită a punctului de vedere nu permite, așadar, să se tragă concluzia, la care a ajuns Tribunalul, că, în împrejurările cauzei, nu exista nicio îndoială, din punctul de vedere al Comisiei, cu privire la obligația notificatorului care intenționează să continue procedura de a reproduce, dacă este necesar, dosarul transmis de întreprinderea care s‑a retras. Hotărârea atacată a realizat o interpretare nefericită a acestui document și a scos din context o frază izolată pentru a ajunge la o concluzie care este contrazisă de o interpretare aprofundată, denaturând înțelesul real al acestuia.

68. Această interpretare a punctului de vedere, de care Industrias Químicas del Vallés nu a avut cunoștință, coincide cu cea realizată de Direcção‑Geral de Protecção das Culturas în octombrie 1999, când a informat societatea menționată cu privire la intenția sa de a pregăti evaluarea pe baza tuturor informațiilor disponibile, inclusiv a celor existente în dosarul întocmit de Syngenta, păstrând însă posibilitatea de a obține informații suplimentare pertinente.

69. Nu trecem cu vederea jurisprudența Curții referitoare la faptul că nu este de competența acesteia să intervină în aprecierea situației de fapt( ), competență care îi revine în mod exclusiv instanței de fond( ). Cu toate acestea, în cazul identificării unei inexactități materiale „evidente și ușor de verificat”( ) a constatărilor acesteia, care rezultă din documentele aflate la dosar, sau în cazul constatării unei schimbări („denaturări”) a sensului clar și precis al elementelor de probă care îi sunt prezentate( ), instanța de recurs este îndreptățită să intervină, întrucât Tribunalul și‑a depășit competența de a stabili situația de fapt căreia trebuie să i se aplice normele de drept.

70. Această eroare, astfel cum vom arăta în cele ce urmează, a viciat motivarea hotărârii atacate, determinând o soluție greșită, astfel încât primul motiv de recurs trebuie să fie admis în măsura pe care o vom arăta la momentul potrivit.

B – Cu privire la motivele referitoare la fond

71. Cealaltă parte a recursului, care denotă o oarecare dezordine, nefiind suficient de coerentă, este compusă din patru motive (al doilea‑al cincilea), prin intermediul cărora Industrias Químicas del Vallés prezintă diferite considerații care pot fi reduse la o singură linie de argumentare, întrucât, în cele din urmă, dezbaterea privește interpretarea dată Directivei 91/414 și normelor conexe de către Tribunal, care a confirmat refuzul Comisiei de a înscrie metalaxilul deoarece recurenta nu a transmis un dosar complet în termenul stabilit și nu a putut utiliza documentația societății Syngenta. Din acest motiv, în recurs se critică argumentele prezentate în cadrul hotărârii atacate cu privire la acest obstacol (al patrulea motiv), care susțin poziția Comisiei sub acest aspect, făcând abstracție de punctul de vedere din 19 iulie 1999 și de atitudinea ulterioară a autorităților portugheze (al doilea motiv), poziție care a dus la adoptarea unei decizii formaliste, mai preocupată de durata procedurii de evaluare decât de a verifica dacă metalaxilul reprezintă un pericol pentru sănătate și pentru mediu (al treilea și al patrulea motiv).

1. Cu privire la procedura de evaluare a substanțelor active

72. La modul simbolic, Directiva 91/414 poate fi privită ca un cântar pe ale cărui talere se află două obiective având în mod clar caracter comunitar: pe de o parte, eliminarea obstacolelor din calea schimburilor de produse vegetale și îmbunătățirea producției acestora și, pe de altă parte, protecția sănătății umane și animale, precum și a mediului( ). Acest al doilea obiectiv este prevăzut la articolul 4 alineatul (1) litera (a), care nu permite introducerea pe piață decât a produselor de uz fitosanitar care conțin substanțe active menționate în anexa I la Directiva 91/414, în timp ce la primul obiectiv se referă articolul 8 alineatul (2) primul paragraf, care le permite statelor membre să autorizeze, de‑a lungul unei perioade tranzitorii, produsele ce conțin substanțe active care, deși nu sunt menționate în această anexă, se află deja pe piață. Al doilea, al treilea și al patrulea paragraf ale acestui alineat (2) urmăresc să concilieze cele două obiective( ) prin elaborarea unui program de lucru pentru examinarea acestor substanțe active (detaliile procedurale fiind prevăzute în Regulamentul nr. 3600/92) care are ca rezultat fie înscrierea acestora în anexă, fie refuzul de a efectua această înscriere pentru motivul că nu au fost prezentate rapoartele și informațiile necesare sau, chiar dacă acestea au fost prezentate, deoarece nu a fost dovedit că substanțele în cauză nu au efecte nocive( ).

73. Astfel trebuie înțelese prevederile regulamentului menționat, în special cele care obligă întreprinderile în cauză să transmită documentația care dovedește lipsa acestor efecte nocive.

74. Directiva 91/414 [articolul 8 alineatul (2) al doilea și al patrulea paragraf] și Regulamentul nr. 3600/92 [articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (2)] impun producătorilor care sunt interesați de înscrierea unei substanțe active în anexa I la directivă obligația de a transmite informațiile necesare, astfel încât, dacă nu fac acest lucru, trebuie să suporte consecințele. Cu toate acestea, nu trebuie pierdută din vedere imaginea de ansamblu, trăgând în mod pripit concluzia că aceste consecințe apar de fiecare dată când notificatorul se dovedește a fi incapabil să transmită toată documentația. Acesta ar fi rezultatul firesc într‑o procedură având ca obiect autorizarea unei activități care este condiționată de obținerea unei aprobări, precum vânzarea de materiale de uz fitosanitar. Acest lucru nu este însă atât de evident în ceea ce privește o procedură al cărei obiectiv nu este nici pe departe acela de acorda drepturi subiective, ci de a urmări interesul public de a menține un nivel înalt de protecție a mediului și a sănătății. Nu este vorba, așadar, de obținerea în mod direct de beneficii de către întreprinderile care produc anumite substanțe active, ci de a le garanta cetățenilor că aceste substanțe nu produc nicio daună, prin intermediul unei proceduri formale în cadrul căreia cooperează în mod deschis întreprinderile care speră să obțină un profit în cazul unei soluții care le este favorabilă.

75. Acest mod de a vedea lucrurile explică de ce, în cazul în care mai multe societăți solicită înscrierea aceleiași substanțe, este încurajată acțiunea lor comună [al nouălea considerent și articolul 6 alineatul (1), alineatul (2) litera (a) și alineatul (5) prima liniuță] și de ce, în cazul în care acestea participă individual, statul membru raportor emite raportul pe baza întregii documentații, indiferent de cine a transmis‑o [al șaselea considerent și articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92], chiar dacă este vorba despre un alt stat membru [articolul 7 alineatul (2) din regulamentul menționat]. Acesta explică, de asemenea, punctul de vedere din 19 iulie 1999 emis de serviciile juridice ale Comisiei, în care se acceptă înscrierea la solicitarea autorităților naționale, fără intervenția producătorilor [articolul 6 alineatul (5) a doua liniuță din Regulamentul nr. 3600/92] și este în acord complet cu observațiile din acest document referitoare la folosirea informațiilor transmise de o întreprindere care, după ce a inițiat procedura privind înregistrarea substanței, renunță și se retrage din procedură, fără a aduce atingere normelor privind protecția acestor date( ) și angajamentului celor care o continuă de a contribui din punct de vedere tehnic și administrativ la finalizarea procedurii, în vederea adoptării unei decizii cu privire la înscrierea substanței active în anexa I la Directiva 91/414.

76. Nu este, așadar, de mirare că, la trei luni după ce a primit punctul de vedere juridic din 19 iulie 1999, Direcção‑Geral de Protecção das Culturas a informat societatea Industrias Químicas del Vallés că va efectua evaluarea pe baza tuturor informațiilor disponibile, inclusiv a celor transmise de Syngenta și i‑a cerut să fie pregătită în cazul în care ar apărea noi întrebări sau ar fi necesare informații suplimentare. Nu este surprinzător nici faptul că, bazându‑se pe această informație, recurenta nu și‑a completat dosarul, a cărui insuficiență era bine cunoscută, mulțumindu‑se să aștepte să i se ceară această contribuție suplimentară, dacă va fi nevoie.

2. Cu privire la termenele de depunere a dosarelor de către notificatori

77. Directiva 91/414 prevede diferite termene, care nu au însă caracter peremptoriu. Permițând posibilitatea unor prelungiri succesive, legiuitorul comunitar confirmă această idee.

78. În primul rând, perioada tranzitorie, care expira inițial la 26 iulie 2003, în cursul căreia statele membre puteau să autorizeze introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar ce conțin substanțe active care nu sunt menționate în anexa I la Directiva 91/414 a fost prelungită mai întâi până la 31 decembrie 2005 și apoi, până la 31 decembrie 2006( ).

79. În cadrul procedurii de evaluare a acestor substanțe, termenul pentru depunerea dosarelor rezumate și a dosarelor complete referitoare la unele dintre acestea, printre care și metalaxilul, expira la 30 aprilie 1995, însă a fost prelungit până la 31 octombrie 1995( ). La fel s‑a întâmplat și în ceea ce privește termenul acordat persoanelor interesate pentru a transmite noi informații sau elemente suplimentare, care a fost stabilit la 25 mai 2002 prin articolul 7 alineatul (4) prima liniuță din Regulamentul nr. 3600/92, putând, în anumite cazuri, să fie prorogat până la 25 mai 2003( ).

80. Mai mult, chiar regulamentul [articolul 6 alineatul (5) prima liniuță] prevede că, dacă dosarele menționate nu ajung în termen, acesta se prorogă dacă întârzierea a fost cauzată de eforturile de a prezenta un dosar colectiv sau de forța majoră.

81. Nu este posibilă o altă interpretare, întrucât, astfel cum am arătat anterior, nu se protejează folosul individual al întreprinderilor care urmăresc să înscrie o substanță activă în anexa I la Directiva 91/414, ci interesul general, care impune libera circulație a acestor substanțe și a produselor de uz fitosanitar pe teritoriul comunitar, fără să se aducă atingere mediului sau sănătății umane sau animale. Astfel, dacă un produs de acest tip, care conține o substanță neinclusă în anexa I la directivă, a fost introdus pe piață, după obținerea autorizațiilor necesare, într‑un stat membru la momentul notificării acestei reglementări, important este să se verifice dacă această substanță nu are efecte nocive, iar nu momentul exact când are loc această verificare, astfel încât, atunci când termenul stabilit nu este respectat, fără ca întârzierea să îi fie imputabilă notificatorului (forță majoră) sau deoarece notificatorul a urmat procedura pe care reglementarea o încurajează (transmiterea de dosare colective), prorogarea trebuie acordată.

82. Considerăm că cele două condiții sunt întrunite în prezenta cauză. Mai întâi, la începutul procedurii, Industrias Químicas del Vallés a încercat să acționeze de comun acord cu Syngenta, însă nu a reușit deoarece aceasta din urmă s‑a retras din procedură. Recurenta a încercat atunci să își procure studiile și analizele societății Syngenta, însă fără succes. În plus, ținând seama de modul în care era formulată comunicarea pe care i‑a adresat‑o statul membru raportor în octombrie 1999, recurenta putea în mod justificat să creadă că nu i se va cere să își completeze dosarul( ), ci doar să transmită studiile și informațiile suplimentare necesare pentru realizarea evaluării, după ce va fi fost examinată întreaga documentație disponibilă, inclusiv cea transmisă de Syngenta. În aceste condiții, solicitarea care i‑a fost adresată, în februarie 2001, de a transmite statelor membre și Comisiei, până la 15 martie 2001, un dosar rezumat actualizat și, dacă i se va cere, un dosar complet reprezintă un eveniment care, deși nu se încadrează exact în sfera noțiunii de forță majoră, este destul de apropiat de aceasta, întrucât a fost imprevizibil și în afara puterii de decizie a societății Industrias Químicas del Vallés, solicitarea menționată fiind astfel imposibil de îndeplinit.

83. Pe scurt, Tribunalul a comis erorile de drept invocate în cererea de recurs atunci când nu a ținut seama de răspunsul transmis în octombrie 1999 societății recurente de către Direcção‑Geral de Protecção das Culturas, care acționa ca un alter ego al Comisiei (al doilea motiv) și atunci când a acordat o mai mare importanță respectării stricte a termenelor decât îndeplinirii obiectivelor Directivei 91/414 (al treilea motiv), obiective pe care le ignoră printr‑o interpretare a procedurilor reglementate prin Regulamentul nr. 3600/92 care se îndepărtează atât de la litera, cât și de la spiritul normei (al patrulea motiv) și, în final, atunci când a considerat că în mod întemeiat Comisia a refuzat să îi acorde societății Industrias Químicas del Vallés o prelungire a termenului (al cincilea motiv).

84. În lumina acestor considerații, examinarea motivelor referitoare la fond și a primului motiv ne determină să recomandăm anularea hotărârii atacate, întrucât, prin denaturarea sensului punctului de vedere din 19 iulie 1999 (primul motiv), instanța de fond a lipsit de orice efect poziția statului membru raportor (al doilea motiv), a confirmat în mod neîntemeiat refuzul Comisiei de a acorda o prelungire a termenului, a greșit atunci când nu a acceptat faptul că administrația comunitară este cea care a împiedicat societatea Industrias Químicas del Vallés să respecte termenele (al cincilea motiv) și a contracarat astfel intenția legiuitorului comunitar (al treilea motiv).

V – Hotărârea Curții de Justiție cu privire la cauză

85. După anularea hotărârii atacate, Curtea este competentă, potrivit articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție, să soluționeze cauza pe fond, deoarece dispune de elementele necesare pentru a se pronunța.

86. Hotărârea de anulare trebuie, astfel cum solicită societatea Industrias Químicas del Vallés, să admită acțiunea și să anuleze Decizia 2003/308. Aceasta nu trebuie să prevadă însă implicit înscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414 și, date fiind împrejurările care au determinat admiterea recursului, trebuie doar să declare că decizia atacată este anulată, dispunând reluarea procedurii administrative din momentul în care trebuie să i se acorde recurentei un termen suplimentar pentru furnizarea informațiilor care lipsesc din dosarul său și din cel al societății Syngenta și care sunt necesare pentru adoptarea unei decizii cu privire la metalaxil.

VI – Cu privire la cheltuielile de judecată efectuate în cadrul celor două proceduri

87. Soluția pe care o propunem impune obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță, astfel cum prevede articolul 87 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

88. Comisia trebuie de asemenea să suporte cheltuielile de judecată ocazionate de prezentul recurs, în temeiul dispozițiilor articolului 122 primul paragraf coroborate cu cele ale articolului 69 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de procedură al Curții.

VII – Concluzie

89. Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții de Justiție să se pronunțe în sensul:

1) admiterii primelor cinci motive de recurs invocate de societatea Industrias Químicas del Vallés împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua) din 28 iunie 2005, pronunțată în cauza T‑158/03;

2) anulării acestei hotărâri;

3) admiterii acțiunii introduse de societatea Industrias Químicas del Vallés și anularea Deciziei 2003/308/CE a Comisiei din 2 mai 2003 privind neînscrierea metalaxilului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor acordate pentru produsele fitosanitare care conțin această substanță activă, dispunând reluarea procedurii de evaluare a acestei substanțe active din momentul în care trebuie să i se acorde societății menționate un termen suplimentar pentru furnizarea informațiilor care lipsesc din dosarul său și din cel al societății Syngenta și care sunt necesare pentru adoptarea unei decizii cu privire la acest aspect și

4) obligării Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul ambelor proceduri.