În această privință, examenul medical prealabil angajării agentului temporar servește unui interes legitim al instituțiilor Uniunii, care trebuie să fie în măsură să își îndeplinească misiunea. În cadrul acestui examen, efectuat de medicul consultant al instituției și care trebuie să cuprindă în mod obligatoriu un examen clinic al persoanei interesate, precum și, dacă este cazul, teste biologice complementare dispuse de medicul consultant, acesta din urmă poate fi chemat să constate că candidatul la angajare, deși îndeplinește condițiile de aptitudine fizică, este afectat de o boală sau de o anumită infirmitate care ar putea evolua ulterior și ar putea determina persoana în cauză să intre sub incidența sau să solicite să intre sub incidența regimului privind invaliditatea.

În cazul particular în care, ulterior examenului medical prealabil angajării, reiese că un agent nu a răspuns în mod sincer și complet la întrebările adresate privind starea sa de sănătate de către medicul consultant cu ocazia acestei examinări, autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă își poate retrage decizia inițială de a nu aplica rezerva medicală și poate adopta o nouă decizie prin care să aplice retroactiv această rezervă. Autoritatea menționată nu este însă mai puțin obligată să respecte în prealabil procedura prevăzută la articolul 32 din Regimul aplicabil celorlalți agenți, respectiv, pe de o parte, să sesizeze medicul consultant pentru ca acesta să emită un aviz cu privire la aspectul dacă boala sau infirmitatea ar fi justificat aplicarea, în cazul încadrării în muncă a persoanei interesate, a unei rezerve medicale și, pe de altă parte, să comunice agentului decizia adoptată pe baza acestui aviz, pentru ca, dacă este cazul, agentul să poată formula apel în fața comisiei de invaliditate. Astfel, o asemenea chestiune, care presupune să se determine dacă boala sau infirmitatea respectivă putea conduce la invaliditatea sau la decesul agentului într‑un termen de cinci ani de la data intrării sale în serviciul instituției, este de natură medicală și este strict de competența medicului consultant, iar în apel, de competența comisiei pentru invaliditate.

Atunci când intenționează să adopte o măsură în privința unuia dintre agenții săi, inclusiv în legătură cu un comportament pe care acesta din urmă l‑a avut anterior intrării sale în serviciu și care a continuat în cursul angajării sale, autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă poate adopta o decizie care să îl afecteze pe acest agent sau pe fostul agent numai cu respectarea dispozițiilor statutare relevante de natură să delimiteze procedura de adoptare a unei asemenea decizii.

Or, atunci când măsura pe care autoritatea respectivă are intenția de a o adopta împotriva unuia dintre agenții săi temporari sau contractuali are natură coercitivă și, în consecință, răspunde caracteristicilor proprii unei sancțiuni administrative, chiar dacă această măsură nu figurează printre cele enumerate la articolul 9 din anexa IX la statut, autoritatea menționată este ținută de normele corespunzătoare regimului disciplinar, subînțelegându‑se că, potrivit articolului 50a din Regimul aplicabil celorlalți agenți, orice neîndeplinire de către agentul temporar sau de către fostul agent temporar a obligațiilor care îi revin în temeiul regimului menționat, săvârșită în mod deliberat sau din neglijență, îl face pasibil de o sancțiune disciplinară în condițiile prevăzute în titlul VI din statut și, după caz, în anexa IX la statut, ale cărei dispoziții se aplică prin analogie.

Astfel, o decizie de a priva un agent de orice recrutare de către instituție pentru o perioadă de șase ani justificată în raport cu încălcarea de către persoana în cauză a datoriei de loialitate prevăzută la articolul 11 din statut poate fi adoptată numai în temeiul dispozițiilor referitoare la regimul disciplinar.

Conform principiului legalității infracțiunilor și a pedepselor, nu se poate pronunța nicio sancțiune administrativă de către autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă împotriva unui agent, atât timp cât acest tip de sancțiuni nu a fost instituit de un act al Uniunii anterior comportamentului reproșat. Or, este cert că sancțiunea care constă în a lipsi un fost agent temporar de orice posibilitate de recrutare pentru o anumită perioadă nu figurează în nicio dispoziție statutară.

(a se vedea punctele 100, 101, 103 și 106)

Trimitere la:

Curte: Hotărârea din 28 octombrie 2010, SGS Belgium și alții, C‑367/09, EU:C:2010:648, punctul 39