Prin urmare, o finanțare a unui sistem public de asigurări de sănătate, care își are originea în acte ale statului, care este garantată în practică de autoritățile publice și care este asigurată printr-un mod de încasare a contribuțiilor aferente reglementat prin dispoziții de drept public, îndeplinește condiția referitoare la finanțarea în cea mai mare parte de către stat, în vederea aplicării normelor comunitare privind atribuirea contractelor de achiziții publice.

Într-adevăr, textul articolului 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) prima ipoteză din Directiva 2004/18 nu cuprinde nicio precizare cu privire la modalitățile potrivit cărora trebuie efectuată finanțarea menționată în această dispoziție. Astfel, în special, aceasta nu impune ca activitatea organismelor respective să fie finanțată în mod direct de stat sau de o altă entitate publică în vederea îndeplinirii condiției respective. O modalitate de finanțare indirectă este, așadar, suficientă în această privință.

Articolul 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) prima ipoteză din Directiva 2004/18 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că există finanțare în cea mai mare parte de către stat atunci când activitățile caselor publice de asigurări de sănătate sunt finanțate în principal prin contribuții care trebuie plătite de persoanele afiliate și care sunt impuse, calculate și încasate conform unor norme de drept public. Astfel de case de asigurări de sănătate trebuie considerate organisme de drept public și, prin urmare, autorități contractante în scopul aplicării dispozițiilor acestei directive.

În cazul în care un contract de achiziții publice mixt are ca obiect atât produse, cât și servicii, criteriul care trebuie aplicat pentru a stabili dacă respectivul contract trebuie considerat un contract de achiziții de bunuri sau un contract de achiziții de servicii este valoarea respectivă a produselor și a serviciilor cuprinse în acest contract. În cazul furnizării de mărfuri care sunt fabricate și adaptate în funcție de nevoile individuale ale fiecărui client și cu privire la utilizarea cărora fiecare client trebuie consiliat în mod individual, confecționarea mărfurilor menționate trebuie inclusă în partea „bunuri” a respectivului contract în scopul calculării valorii fiecăreia dintre componentele acestuia.

Astfel, în cazul în care un contract are ca obiect atât furnizarea de produse, cât și prestarea de servicii, Directiva 2004/18 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii cuprinde la articolul 1 alineatul (2) litera (d) al doilea paragraf o normă specifică prin care este stabilit un criteriu de delimitare pentru a putea considera contractul respectiv un contract de achiziții de bunuri sau un contract de achiziții de servicii, și anume valoarea respectivă a produselor și a serviciilor cuprinse în acest contract. În plus, în conformitate cu definiția noțiunii „contracte de achiziții publice de bunuri” cuprinsă la articolul 1 alineatul (2) litera (c) primul paragraf din Directiva 2004/18, această noțiune privește operațiuni precum, de exemplu, achiziționarea sau închirierea de „produse”, fără altă specificație în această privință și fără a se distinge după cum produsul în cauză a fost fabricat în mod standardizat sau în mod individualizat, și anume potrivit preferințelor și nevoilor concrete ale clientului. În consecință, noțiunea „produs”, la care se referă la modul general această dispoziție, cuprinde de asemenea procedeul de confecționare, indiferent dacă produsul vizat este pus la dispoziția consumatorilor gata fabricat sau după ce a fost confecționat potrivit cerințelor acestora.

(a se vedea punctele 61, 64 și 66 și dispozitiv 2)