Articolul 6 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că norma de concentrare a competențelor în cazul pluralității de pârâți pe care această dispoziție o stabilește se poate aplica în privința unei acțiuni prin care se solicită obligarea în solidar la daune interese și la furnizarea de informații, în acest context, a unor întreprinderi care au participat în mod diferit, pe plan geografic și temporal, la o încălcare unică și continuă a interdicției privind înțelegerile prevăzute de dreptul Uniunii, constatată printr‑o decizie a Comisiei Europene, și aceasta chiar atunci când reclamantul s‑a desistat de acțiunea sa față de singurul copârât care are domiciliul în statul membru în care se află sediul instanței sesizate, cu excepția situației în care se stabilește existența unei coluziuni între reclamant și respectivul copârât pentru a crea sau a menține, în mod artificial, condițiile de aplicare a dispoziției menționate la data introducerii acestei acțiuni.

Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că permite, în cazul în care se solicită în justiție daune interese ca urmare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European, să se ia în considerare clauzele atributive de competență cuprinse în contractele de livrare, chiar dacă o astfel de luare în considerare are ca efect derogarea de la normele de competență internațională prevăzute la articolul 5 punctul 3 și/sau la articolul 6 punctul 1 din regulamentul menționat, cu condiția ca aceste clauze să se refere la diferendele privind răspunderea ce rezultă dintr‑o încălcare a dreptului concurenței.

Astfel, o clauză atributivă de competență nu poate privi decât diferendele născute sau care urmează să se nască cu ocazia unui raport de drept determinat, ceea ce limitează întinderea unei convenții atributive de competență doar la diferendele care își află originea în raportul de drept cu ocazia căruia a fost convenită respectiva clauză. Această cerință are drept obiectiv să evite ca o parte să fie surprinsă de atribuirea în competența unei anumite instanțe a tuturor diferendelor care ar apărea în raporturile pe care le are cu cocontractantul ei și care și‑ar afla originea în alte raporturi decât cel cu ocazia căruia a fost convenită atribuirea de competență. Având în vedere acest obiectiv, instanța de trimitere va trebui în special să considere că o clauză care se referă în mod abstract la diferendele care apar în raporturile contractuale nu privește un diferend referitor la răspunderea delictuală despre care se pretinde că revine unui cocontractant ca urmare a comportamentului său conform unei înțelegeri ilicite. Astfel, întrucât un asemenea litigiu nu este în mod rezonabil previzibil pentru întreprinderea victimă la momentul la care a acceptat respectiva clauză, înțelegerea ilicită în care era implicat cocontractantul nefiindu-i cunoscută la data respectivă, nu se poate considera că acest litigiu își are originea în raporturile contractuale.

În schimb, în prezența unei clauze care se referă la diferendele privind răspunderea ce rezultă dintr‑o încălcare a dreptului concurenței și care desemnează o instanță a unui alt stat membru decât cel al instanței de trimitere, aceasta din urmă ar trebui să își decline competența, chiar și atunci când clauza respectivă conduce la înlăturarea normelor de competență speciale prevăzute la articolele 5 și/sau 6 din Regulamentul nr. 44/2001.

(a se vedea punctele 68-72 și dispozitiv 3)