Rezoluție [1]

privind protecția civililor în timpul misiunilor de menținere a păcii ale ONU și ale organizațiilor regionale

Adunarea Parlamentară Paritară ACP-UE,

- reunită la Port Moresby (Papua Noua Guinee) la 25- 28 noiembrie 2008,

- având în vedere articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere Convențiile de la Geneva, în special a patra Convenție ( 12 august 1949) privind protecția civililor în timp de război, protocoalele adiționale la aceasta din 1977 și 2005,

- având în vedere Tratatul pentru interzicerea minelor anti-personal (Tratatul de la Ottawa) semnat în septembrie 1997 și Convenția ONU privind anumite categorii de arme convenționale (CCW), încheiată la Geneva la 10 octombrie 1980 și intrată în vigoare în decembrie 1983 și protocoalele adiționale la aceasta,

- având în vedere Declarația universală a drepturilor omului a Națiunilor Unite din 10 decembrie 1948 și Declarația și programul de acțiune de la Viena adoptate în urma Conferinței mondiale a drepturilor omului din 14- 25 iunie 1993,

- având în vedere Statutul de la Roma de instituire a Curții Penale Internaționale adoptat în 1998, în special articolele 6, 7 și 8,

- având în vedere Acordul de parteneriat dintre membrii grupului de state din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (Acordul de la Cotonou) [2], și modificat la Luxembourg la 25 iunie 2005 [3], în special articolele 8, 17 alineatul (2), 20, 31, 33, 96 și 97,

- având în vedere rezoluția sa privind refacerea post-conflict din țările ACP adoptată la cea de-a 9-a sesiune a sa de la Bamako din 21 aprilie 2005 [4],

- având în vedere rezoluția sale privind rolul integrării regionale în promovarea păcii și securității adoptată la cea de-a 11-a sesiune a sa de la Viena din 22 iunie 2006 [5],

- având în vedere raportul Secretarului-General al ONU către Consiliul de Securitate S/1998/318 din 13 aprilie 1998 intitulat "Cauzele conflictului și promovarea păcii și a dezvoltării durabile în Africa",

- având în vedere rapoartele Secretarului-General al ONU către Consiliul de Securitate privind protecția civililor din zonele de conflict armat cuprinse în documentele S/1999/957 ( 8 septembrie 1999), S/2001/331 ( 30 martie 2001), S/2002/1300 ( 30 noiembrie 2002), S/2004/431 ( 28 mai 2004), S/2005/740 ( 28 noiembrie 2005) și S/2007/643 ( 28 octombrie 2007),

- având în vedere Rezoluțiile 1265 din 17 septembrie 1999, 1296 din 19 aprilie 2000, 1674 din 28 aprilie 2006 și 1738 din 23 decembrie 2006, ale Consiliului de Securitate al ONU privind protecția civililor din zonele de conflict armat, care reafirmă că părțile dintr-un conflict poartă responsabilitatea principală pentru asigurarea protecției civililor din zonele de conflict armat și care recunoaște contribuția importantă a organizațiilor regionale în protecția civililor din zonele de conflict armat,

- având în vedere declarațiile Președinției Consiliului de Securitate al ONU din 15 martie 2002 și 15 decembrie 2003 și "Aide Memoire pentru examinarea aspectelor referitoare la protecția civililor în timpul deliberărilor de către Consiliul de Securitate a mandatelor de menținere a păcii",

- având în vedere Rezoluțiile 1325 din 31 octombrie 2000 și 1820 din 19 iunie 2008 ale Consiliului de Securitate al ONU, care subliniază importanța participării egale și a deplinei implicări a femeilor în toate eforturile de menținere și promovare a păcii și securității,

- având în vedere raportul final al Bazei de operațiuni a UE privind egalitatea de gen din EUFOR RD Congo,

- având în vedere raportul privind "O lume mai sigură: responsabilitatea noastră comună" (2004), publicat de către Grupul la nivel înalt pentru amenințări, provocări și schimbare, îndemnând la răspunsuri hotărâte din partea comunității internaționale,

- având în vedere Declarația reuniunii la vârf mondiale adoptată la New York în septembrie 2005,

- având în vedere Rezoluția 1385 (2004) și Recomandarea 1665 (2004) privind rolul femeilor în prevenirea și rezolvarea conflictelor ale Adunării Parlamentare a Consiliului Europei adoptate la 23 iunie 2004,

- având în vedere Rezoluția S/2001/1366 din 30 august 2001 a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite privind rolul Consiliului de Securitate în prevenirea conflictelor armate,

- având în vedere Rezoluția S/2003/1502 din 26 august 2003 a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite privind protecția personalului umanitar și al ONU și a personalului său asociat în zonele de conflict, precum și Convenția privind securitatea personalului Națiunilor Unite și a personalului asociat cu Națiunile Unite din 9 decembrie 1994 și protocolul său opțional din 8 decembrie 2005,

- având în vedere declarațiile bianuale ale sub-secretarului general pentru afaceri umanitare de pe lângă Consiliul de Securitate privind protecția civililor în zonele de conflict armat,

- având în vedere definiția de bază a Departamentului pentru operațiuni de menținere a păcii al Organizației Națiunilor Unite (DPKO), care definește menținerea păcii ca pe "o cale de a ajuta țările sfâșiate de conflicte să creeze condițiile necesare pentru o pace durabilă. Trupele ONU de menținere a păcii, soldați și ofițeri, polițiști și personal civil din multe țări, monitorizează și observă procesul de pace care apare în situațiile post-conflictuale și sprijină părțile în conflict să aplice acordul de pace pe care l-au semnat. O astfel de asistență ia multe forme, inclusiv promovarea securității umane, măsurile de sporire a încrederii, acordurile de împărțire a puterii, sprijinul electoral, întărirea statului de drept și dezvoltarea economică și socială",

- având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri politice (ACP-UE/100.291/08/fin.),

A. întrucât conceptul clasic de menținere a păcii, destinat esențial separării părților aflate în conflict după semnarea unei încetări a focului, suferă schimbări de-a lungul timpului și include supravegherea frontierelor, crearea de zone demilitarizate și, dacă este prevăzut în acorduri, monitorizarea schimburilor de prizonieri și demilitarizarea, fiind astfel conceput ca parte a unui "proces de rutină" menit să ofere și să conserve un spațiu politic în care părțile să negocieze și să își soluționeze disputele;

B. întrucât în Declarația reuniunii la vârf mondiale adoptată la New York în septembrie 2005, 109 guverne suverane au recunoscut responsabilitatea statelor și a Organizației Națiunilor Unite de a proteja populațiile de genocid, crime de război, crime împotriva umanității și epurare etnică;

C. întrucât multitudinea de sarcini incluse în mandatele de protecție a civililor îndreaptă forțele de menținere a păcii în diferite direcții, iar acestea se angajează tot mai mult în aspecte de "securitate scăzută" precum dezvoltarea, reconstrucția și clădirea păcii pe termen lung, toate acestea fiind activități pentru care forțele militare nu sunt pregătite;

D. întrucât una dintre încercările la care este supusă capacitatea misiunilor de menținere a păcii de a proteja civilii este lipsa recunoașterii rolului potențial și a puterilor capacității civile permanente, compusă din personal civil multinațional profesionist bine instruit, rapid desfășurabil și având calificări adecvate pentru sarcinile care privesc direct protecția civililor, precum monitorizarea drepturilor omului, medierea la nivel de comunitate, consilierea în privința conflictelor de gen, mobilizarea comunității și informarea;

E. întrucât ONU și Uniunea Africană (UA), uneori sprijinite de către Uniunea Europeană (UE), sporesc numărul trupelor de menținere a păcii pe continent în acest an, cu noi misiuni în locuri precum regiunea Darfur din Sudan, Ciad, Republica Centrafricană și Somalia;

F. întrucât forțele de menținere a păcii ale Uniunii Africane au recunoscut asistența acordată în temeiul Instrumentului pentru pace inclus în FED;

G. întrucât, de la adoptarea Tratatului de la Amsterdam în 1997, politica europeană pentru securitate și apărare a UE (PESA) îndeplinește sarcinile stabilite la Petersburg în 1992 de menținere a păcii, protecție a civililor și protecției a asistenței umanitare;

H. întrucât aceste misiuni sunt îndeplinite în cadrul unui mandat al ONU și întrucât cinci astfel de misiuni se desfășoară sau s-au desfășurat în Africa;

I. întrucât UE, ONU și organizațiile regionale, înaintea desfășurării operațiunilor de menținere a păcii, ar trebui să desfășoare o analiză a conflictului și a amenințării pentru a dobândi o mai bună înțelegere a contextului în care activează, evitând astfel impactul negativ al intervențiilor, precum alimentarea tensiunilor și a conflictului;

J. întrucât actorii militari nu au încă deprinderea de a identifica și proteja civilii în medii ostile în cadrul intervențiilor internaționale sau ca terță parte și, în mod frecvent, personalul militar din trupele de menținere a păcii nu este recrutat direct de către ONU sau de organizațiile regionale, ci este însoțit de trupe din țări contribuitoare care își mențin autoritatea asupra instruirii și măsurilor disciplinare vizând propriile trupe;

K. întrucât rolul și abordarea unor actori umanitari precum ONG-urile și agențiile ONU referitoare la protecția civililor sunt diferite de cele ale forțelor de menținere a păcii;

L. întrucât responsabilitatea pentru determinarea practicii agențiilor privind protecția este atribuit adesea ofițerilor pentru protecția individuală din teren, fără a-și avea originea în orientări clare dezvoltate la nivel instituțional;

M. întrucât violența împotriva civililor în țările afectate de conflicte, în special împotriva femeilor și copiilor, este adesea utilizată ca metodă de luptă pentru a umili și slăbi psihologic victimele, care se tem să raporteze exploatarea sexuală și abuzurile din partea oricui, inclusiv a trupelor de menținere a păcii și a asistenților umanitari;

N. întrucât amploarea misiunii de menținere a păcii, în special în ceea ce privește numărul de forțe suplimentare civile neînarmate de menținere a păcii și extinderea sa geografică, este un important factor pentru creșterea nivelului de protecție a civililor,

Definirea protecției civililor

1. subliniază că responsabilitatea primară pentru protecția civililor și pentru satisfacerea necesităților de bază ale acestora revine statelor sau altor autorități sau actori, care au un control efectiv asupra acestora, și că rolul operațiunilor externe sau ale unor părți terțe de menținere a păcii se subsumează acestuia;

2. subliniază că principiul neamestecului nu trebuie să permită tolerarea unor crime grave precum genocidul și omorul în masă, epurarea etnică, expulzările și violul în masă; comunitatea internațională are, mai curând, în acest caz, obligația să protejeze și să ia contramăsuri hotărâte, în special pentru a proteja populația aflată în pericol și, dacă este posibil, să implice în acest proces organizațiile regionale în vederea stingerii conflictelor;

3. subliniază importanța recunoașterii faptului că operațiunilor de menținere a păcii ar trebui să posede un mandat destul de puternic pentru a sprijini restaurarea păcii și a statului de drept, inclusiv tranziția către reforma sectorului de securitate (RSS); declară că, în acest scop, trebuie elaborată o strategie de securitate integrată, care să asigure în egală măsură pregătirea forțelor de securitate civilie (poliția), să sprijine măsurile de demobilizare și să stabilească obiective de reconstrucție clare;

4. își exprimă din nou îngrijorarea față de proliferarea armelor ușoare și de calibru mic și este de părere că dezarmarea, demobilizarea și reintegrarea trebuie să fie componente integrante ale operațiunilor de menținere a păcii;

5. subliniază că este important ca eforturile de îmbunătățire a protecției civililor să țină cont de complexitatea mai amplă a provocărilor și amenințărilor cu care se confruntă civilii și salută interacțiunea sporită a diferiților actori civili neînarmați din domeniu, care reprezintă o valoare adăugată pentru punerea în aplicare a strategiilor de protecție;

6. subliniază că strategiile militare nu pot avea succes decât dacă sunt însoțite de măsuri umanitare și obiective politice pentru pace cuprinzătoare; afirmă că, pentru stoparea încleștărilor dintre părțile unui conflict și pentru garantarea pacificării și reconstrucției, este necesar un mandat solid, care să fie inclus cu claritate într-o strategie a protecției;

7. relevă că un număr de state au creat un serviciu civil pentru pace și au înregistrat, astfel, rezultate deosebite, inclusiv în mediul post-conflict din statele care au făcut parte din Iugoslavia, și recomandă ca și alte state și organizații regionale, precum Uniunea Africană și UE, să creeze un serviciu civil pentru pace permanent;

8. salută includerea sporită în mandatele de menținere a păcii a activităților de protecție a civililor și observă necesitatea unei îndrumări în privința modului de implementare a acestor mandate pentru a asigura abordări mai cuprinzătoare pentru dezvoltarea umană, drepturile omului, acțiunile umanitare și de securitate umană și, prin urmare, îndeamnă ONU și organizațiile regionale să clarifice modul în care protecția civililor este interpretată în mandatele misiunilor lor și în misiunile comune și să sprijine mai bine pregătirea propriilor trupe și a propriului personal pentru astfel de operațiuni;

9. accentuează necesitatea de a dezvolta o capacitate sporită de acțiune, inclusiv crearea unei capacități civile permanente de menținere a păcii compusă dintr-un birou de coordonare bine echipat la nivelul cartierului general și, posibil, la nivel regionale, și dintr-o forță civilă desfășurabilă rapid, precum și crearea unei ierarhii adecvate a personalului;

10. subliniază că este necesar ca populația civilă să fie apărată nu numai de asalturile violente, ci și de astfel de acte criminale precum atacurile gangsterilor și jafurile;

11. salută decizia Consiliului UE de a institui un mecanism de protecție civilă, precum și noul instrument financiar al UE menit să amelioreze mobilizarea și coordonarea asistenței de urgență pentru protecția civililor, atât la interiorul, cât și la exteriorul UE;

12. recomandă ca strategiile militare pentru operațiunile de menținere a păcii să includă instrumente practice pentru îndeplinirea eficientă a mandatelor specifice de protecție, precum protecție civilă neînarmată, patrule de noapte și comunicații radio, organizarea unor comitete de apărare sătească pentru alertarea trupelor de menținere a păcii, acoperire aeriană, includerea unei forțe de reacție rapidă pregătită să răspundă în caz de tulburări, utilizarea sateliților pentru monitorizare și interceptare și includerea unei poliții de stabilitate ca mod de sprijinire a misiunilor și de asigurare a unor strategii de ieșire ale operațiunilor de menținere a păcii;

13. subliniază că, în regiunile de conflict, actorii umanitari trebuie să fie, de asemenea, protejați de către forțele de menținere a păcii, astfel încât activitățile lor să fie asigurate pe plan local;

14. subliniază că abordările participatorii ale punctelor de control, în care să fie implicați reprezentanții locali ai statului și societatea civilă, vor contribui la identificarea factorilor de vulnerabilitate, în scopul dezvoltării unor răspunsuri adecvate, și atrage atenția asupra importanței unei mai bune coordonări între forțele economice, politice, civile și militare;

15. invită statele membre ale UE și comunitatea internațională să încurajeze aplicarea Rezoluțiilor 1325/2000 și 1820/2008 ale Consiliului de Securitate al ONU privind femeile și copiii din zonele de conflict armat și să dezvolte planuri naționale de acțiune și documente de strategie;

16. subliniază rolul important pe care îl poate juca o prezență feminină în misiunile de menținere a păcii pentru dezamorsarea violenței față de femei în zonele de conflict și post-conflict și că femeile din trupele de menținere a păcii s-au dovedit adesea modele pentru femeile locale, pe care le-au impulsionat să participe la reconstrucția de după conflict, în special în clădirea democrației și a dezvoltării economice;

17. solicită să se țină seama în mod corespunzător de Rezoluția 1325/2000 a Consiliului de Securitate al ONU privind participare femeilor la mecanismele de prevenire, gestionare și soluționare a conflictelor;

18. condamnă categoric cazurile în care forțele de menținere a păcii au abuzat de putere și s-au implicat în exploatarea sexuală a civililor sau în practici de corupție și subliniază că reacția contribuabililor naționali în aceste cazuri este deosebit de importantă; insistă ca aceste fapte penale să fie urmărite în justiție cu strictețe de către autoritățile din țara de origine a făptașului sau de către Tribunalul Penal Internațional; respinge acordarea imunității, sub orice formă, personalului ONU sau soldaților cu mandat ONU în cazul comiterii unor asemenea fapte penale;

19. recomandă ca fiecare misiune de menținere a păcii să fie însoțită de unități însărcinate în mod special cu monitorizarea, investigarea și raportarea publică a cazurilor de încălcare a legislației umanitare internaționale și a legislației din domeniul drepturilor omului, precum și de o unitate de investigații independentă care va examina cazurile de presupuse abuzuri sexuale comise de trupele de menținere a păcii, fiind necesară crearea unui sistem adecvat de asistență a victimelor unor astfel de abuzuri și a copiilor născuți ca urmare a acestora;

20. îndeamnă la crearea unui mecanism de monitorizare, un "watchdog", care va asigura investigarea în mod transparent și eficient a plângerilor, astfel încât acestea să fie tratate adecvat la nivel național;

21. subliniază că punctele de contract trebuie implicate în inițiativele ONU și ale ONG-urilor în scopul prevenirii și soluționării exploatării și abuzurilor sexuale;

22. recomandă ca punctele de contact să garanteze comunităților posibilitatea de a-și publica plângerile prin crearea unui mecanism comun de înregistrare a plângerilor; susține că mecanismele trebuie să fie accesibile tuturor agențiilor și punctelor de contact astfel încât comunitățile să știe unde ar trebui să depună plângerile;

Implicații pentru mandate, reguli de angajament și instruire

23. afirmă importanța îmbunătățirii instruirii anterioare misiunii, precum și a instruirii în timpul serviciului activ (în special în domeniul legislației umanitare internaționale, al legislației drepturilor omului, al aplicării mandatelor punctelor de contact, inclusiv de prevenire și soluționare a violenței sexuale) pentru desfășurarea de trupe multinaționale, atât la nivel național cât și la nivel multinațional, și critică faptul că, în cazul personalului militar al misiunilor conduse de ONU, aceasta este considerată o responsabilitate exclusiv națională;

24. solicită ca, în conformitate cu orientările Adunării Parlamentare Paritare referitoare la copii și conflictele armate, să se prevadă o pregătire specifică pentru protejarea copiilor;

25. îndeamnă la emiterea unui "card al soldatului", asemănător celui folosit de către EUFOR în RD Congo, care să conțină orientări pentru trupele de menținere a păcii privind comportamentul față de civili; solicită să se emită un card asemănător specific pentru copii;

26. recunoaște eforturile depuse de către DPKO ONU pentru a asigura o instruire anterioară desfășurării pentru ofițerii superiori și soldați, acordând atenție în special regulilor de angajament, dar regretă că statelor nu sunt obligate să participe la această instruire;

27. recomandă crearea de către statele membre ale ONU a unei academii de pregătire comune pentru misiunile de pace, în care să se ofere, cel puțin pentru personalul de comandă, pregătire de bază multinațională standard pentru misiunile umanitare și cele de asistență tehnică în vederea asistării și protejării populației civile;

28. recomandă organizațiilor regionale și sub-regionale ale ONU să pună la punct module de instruire mai standardizate și să sporească exercițiile de instruire bilaterale și multilaterale, însoțite, în particular, de măsuri de sensibilizare referitoare la respectarea drepturilor omului, în conformitate cu principiul în temeiul căruia toate persoanele sunt egale și trebuie tratate în același fel, indiferent de vârstă, gen, rasă sau etnie, religie sau convingere;

29. salută efortul UE de a armoniza mai eficient metodele sale privind protecția civililor între statele membre, în special prin dispunerea de activități comune de instruire, și subliniază că noțiunea de protecție a civililor și protecție a copiilor ar trebui să devină parte integrantă a unei astfel de instruiri efectuate prin inițiative ale societăților profesionale civile globale;

30. cere ca prevenirea exploatării sexuale și a abuzului să devină un aspect standard, care trebuie tratat în cadrul instruirii personalului din țările contribuitoare, și ca mecanismele corespunzătoare de finanțare și compensare a victimelor abuzurilor personalului de menținere a păcii să fie aprobate alături de operațiunile însăși;

31. îndeamnă ca o importantă parte a modulelor de instruire oferită personalului de menținere a păcii, al ONU sau regional, să includă aspecte privind comportamentul abuziv, deoarece informațiile despre modul de raportare a abuzurilor și de pedepsire a agresorului sunt adesea neclare pentru personalul misiunilor ONU;

32. îndeamnă ca fiecare misiune PESA să includă un consilier specializat în protecția copilului;

33. salută faptul că, în prezent, DPKO-urile ONU desfășoară echipe de evaluare pentru a identifica lipsurile în instruire și se oferă să certifice faptul că țările care posedă forțe instruite îndeplinesc standardele ONU;

34. arată că UE vizează inițiative similare sub forma Obiectivului global și a Obiectivului global civil, dar accentuează că aceasta suferă încă din cauza lipsei unei abordări sistematice, deoarece sarcina instruirii revine în ultimă instanță statului;

35. reamintește statelor membre responsabilitatea care le revine în temeiul legislației internaționale de a asigura instruirea adecvată a întregului personal civil și militar, în conformitate cu standardele umanitare internaționale, și de a garanta că sunt elaborate și revizuite orientări corespunzătoare, astfel încât populațiile locale, culturile și genurile să fie respectate; subliniază că este important să se țină seama de drepturile omului și de egalitatea între femei și bărbați;

36. solicită ca instruirea furnizată de personalul militar european personalului militar african în cadrul programului Euro Recamp să includă în mod sistematic instruire pentru respectarea drepturilor omului și protejarea civililor și să aloce, în acest sens, un buget suficient;

37. subliniază importanța luării în considerare în mod corespunzător a utilității experiențelor acumulate și a bunelor practici, în special pentru că experiența acumulată în operațiuni cu un mandat clar de protecție, precum ARTEMIS și EUFOR în RDC, oferă materialul necesar pentru îmbunătățirea instruirii în UE; laudă în special insistența asupra furnizării de informații transparente publicului și asupra încurajării percepției pozitive a operațiunilor, facilitată de faptul că majoritatea forțelor UE pot să comunice într-o limbă înțeleasă de către populație;

Îmbunătățirea comunicării

38. reafirmă rolul esențial pe care Adunarea Parlamentară Paritară a ACP-UE îl poate juca în sensibilizarea publicului și în stimularea dezbaterii legate de plasarea agendei privind protecția în centrul mandatelor de operațiuni ale PESA UE și al altor misiuni de menținere a păcii ale organizațiilor regionale deopotrivă;

39. subliniază importanța faptului că experiența acumulată nu rămâne restrânsă la o "națiune conducătoare" și accentuează importanța dezvoltării unei doctrine europene a intervențiilor în situații de dezastru umanitar, insistând în special asupra experiențelor statelor membre celor mai avansate în aceasta privință pentru a întări pertinența unor astfel de reguli de angajare;

40. subliniază necesitatea oficializării comunicării între ONG-uri și ONU și organizațiile regionale, în special în zonele periculoase aflate sub protecția trupelor de menținere a păcii;

41. reamintește cerința ca statele să afirme și să respecte drepturile omului și principiile umanitare ale umanității, neutralității, imparțialității și independenței și să asigure că actorii din domeniul umanitar se bucură de acces sigur și liber la populațiile nevoiașe, în conformitate cu dispozițiile relevante din dreptul internațional și legislația națională;

42. îndeamnă ca, pe teren, operațiunile de menținere a păcii să colaboreze permanent cu asociațiile umanitare în privința interpretării mandatului lor de protecție a civililor, iar liderii politici și militari ai operațiunilor să desfășoare inițiative de comunicare similare cu autoritățile politice și administrative;

43. subliniază necesitatea creării unei echipe de contact în interiorul fiecărei structuri de menținere a păcii pentru a urmări aspectele de comunicare și pentru a informa populația locală, inclusiv populația de la frontieră, în privința mandatului real al misiunii, aceasta constituind o contribuție esențială pentru afirmarea neutralității operațiunilor de menținere a păcii; afirmă că principala sarcină a echipei va fi crearea, cu ajutor din partea comunităților locale, a unui mecanism de înregistrare a plângerilor;

44. arată că comunicarea cu populația locală este esențială, fiind necesară adoptarea unei atitudini care să încurajeze informarea transparentă și care să garanteze accesul tuturor persoanelor; această atitudine trebuie să fie extinsă către alte terțe forțe și organizații umanitare, organizații ale drepturilor omului și organizații pentru dezvoltare de la fața locului;

45. subliniază importanța desfășurării evaluării efective și continue a (in)securității civililor, iar analiza rezultată ar trebui să fie utilizată ca bază pentru determinarea strategiilor de protecție, vizând prevenirea resurgenței conflictelor violente;

46. invită UE, în consultare cu alți actori relevanți, precum Biroul pentru coordonarea afacerilor umanitare, să desfășoare un studiu specific suplimentar privind includerea strategiilor de protecție în cadrul abordării militare aflate în curs de evoluție a UE privind gestionarea crizelor și să includă reflecțiile asupra experienței dobândite la nivelul UE în privința protecției civililor, în special a copiilor, și consideră că acestea ar trebui să formeze baza adoptării unei "doctrine de protecție a UE" mai ample, care să includă elemente de orientare privind protecția juridică, a civililor, umanitară și militară;

47. accentuează importanța înființării de agenții principale, care pot furniza o direcție strategică clară, pot identifica lipsurile fundamentale și pot clarifica rolurile și responsabilitățile în combaterea unui conflict;

48. încredințează co-președinților săi sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului de Miniștri al ACP-UE, Comisiei Uniunii Africane, Parlamentului pan-african și parlamentelor naționale și regionale, Comisiei Europene, organizațiilor ONU și regionale, Președinției Consiliului și Uniunii Africane.

[1] Adoptată de Adunarea Parlamentară Paritară ACP-UE la 28 noiembrie 2008, la Port Moresby (Papua Noua Guinee).

[2] JO L 317, 15.12.2000, p. 3.

[3] JO L 287, 28.10.2005, p. 4.

[4] JO L 272, 3.11.2005, p. 26.

[5] JO L 307, 15.12.2006, p. 17.

--------------------------------------------------