4.

Protocoale anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul de instituire a Comunității Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice Protocolul (nr. 6) privind Statutul Curții de Justiție (2001) (a) Denumirea titlului II în loc de : se citește : (b) La articolul 9 primul paragraf: în loc de : „Înlocuirea parțială a judecătorilor, care are loc la fiecare trei ani, privește în mod alternativ patrusprezece, respectiv treisprezece judecători.”, se citește : „În cazul în care, la fiecare trei ani, judecătorii sunt înlocuiți parțial, se înlocuiesc alternativ câte paisprezece, respectiv treisprezece judecători.” (c) La articolul 16 al cincilea paragraf: în loc de : „În plus, în cazul în care consideră că o cauză de care este sesizată are o importanță excepțională, Curtea poate decide, după audierea avocatului general, să trimită cauza la ședința plenară.”, se citește : „În plus, în cazul în care consideră că o cauză cu care este sesizată are o importanță excepțională, Curtea poate decide, după ascultarea avocatului general, să trimită cauza la ședința plenară.” (d) La articolul 17 al cincilea paragraf: în loc de : „În cazul în care unul din judecătorii unei camere este împiedicat să participe la deliberări, acesta poate apela la un judecător membru al altei camere, în condițiile stabilite de regulamentul de procedură.”, se citește : „În caz de împiedicare a unuia dintre judecătorii unei camere, se poate face apel la un judecător membru al altei camere, în condițiile stabilite de regulamentul de procedură.” (e) La articolul 20 primul paragraf: în loc de : „Procedura în fața Curții constă din două etape: o etapă scrisă și una orală.”, se citește : „Procedura în fața Curții constă în două faze: o fază scrisă și una orală.” (f) La articolul 21 primul paragraf: în loc de : „Curtea este sesizată printr-o cerere adresată grefierului. Cererea trebuie să cuprindă numele și domiciliul reclamantului, calitatea semnatarului, numele părții sau părților împotriva cărora se înaintează cererea, obiectul litigiului, concluziile și o expunere sumară a motivelor de drept invocate.”, se citește : „Curtea este sesizată printr-o cerere adresată grefierului. Cererea trebuie să cuprindă numele și domiciliul reclamantului, calitatea semnatarului, numele părții sau părților împotriva cărora se înaintează cererea, obiectul litigiului, concluziile și o expunere sumară a motivelor invocate.” (g) La articolul 22 primul paragraf: în loc de : „În cazurile menționate la articolul 18 din Tratatul CEEA, Curtea este sesizată printr-o acțiune adresată grefierului. Acțiunea trebuie să cuprindă numele și domiciliul petentului, calitatea semnatarului, menționarea deciziei împotriva căreia este înaintat recursul, părțile adverse, obiectul litigiului, concluziile și expunerea sumară a motivelor de drept invocate.”, se citește : „În cazurile menționate la articolul 18 din Tratatul CEEA, Curtea este sesizată printr-o acțiune adresată grefierului. Acțiunea trebuie să cuprindă numele și domiciliul petentului, calitatea semnatarului, menționarea deciziei împotriva căreia este înaintat recursul, părțile adverse, obiectul litigiului, concluziile și expunerea sumară a motivelor invocate.” (h) La articolul 23 primul paragraf: în loc de : „În cazurile prevăzute la articolul 35 alineatul (1) din Tratatul UE, de articolul 234 din Tratatul CE și de articolul 150 din Tratatul CEEA, decizia instanței judecătorești naționale care își suspendă procedura și sesizează Curtea este notificată Curții de către instanța judecătorească națională respectivă. Această decizie este apoi notificată de către grefierul Curții, părților în cauză, statelor membre și Comisiei, precum și Consiliului sau Băncii Centrale Europene, în cazul în care actul a cărui validitate sau interpretare este contestată provine de la aceste entități, și Parlamentului European și Consiliului în cazul în care actul a cărui validitate sau interpretare este contestată a fost adoptat în comun de aceste două instituții.”, se citește : „În cazurile prevăzute la articolul 35 alineatul (1) din Tratatul UE, la articolul 234 din Tratatul CE și la articolul 150 din Tratatul CEEA, decizia instanței naționale care își suspendă procedura și sesizează Curtea este notificată Curții de către instanța națională respectivă. Această decizie este apoi notificată de către grefierul Curții părților în cauză, statelor membre și Comisiei, precum și Consiliului sau Băncii Centrale Europene, în cazul în care actul a cărui validitate sau interpretare este contestată provine de la aceste entități, și Parlamentului European și Consiliului în cazul în care actul a cărui validitate sau interpretare este contestată a fost adoptat în comun de aceste două instituții. În termen de două luni de la data ultimei notificări, părțile, statele membre, Comisia și, dacă este cazul, Parlamentul European, Consiliul și Banca Centrală Europeană au dreptul de a depune la Curte memorii sau observații scrise.” (i) La articolul 23 al treilea paragraf: în loc de : „În cazurile menționate la articolul 234 din Tratatul CE, decizia instanței judecătorești naționale este notificată, prin grija grefierului Curții, și statelor părți la Acordul privind Spațiul Economic European, altele decât statele membre, precum și Autorității de supraveghere AELS menționată de acordul respectiv, care, în cazul în care este vizat unul dintre domeniile de aplicare ale acordului, pot depune la Curte memorii sau observații scrise, în termen de două luni de la data notificării.”, se citește : „În cazurile menționate la articolul 234 din Tratatul CE, decizia instanței naționale este notificată, prin grija grefierului Curții, și statelor părți la Acordul privind Spațiul Economic European, altele decât statele membre, precum și Autorității de supraveghere a AELS menționată de acordul respectiv, care, în cazul în care este vizat unul dintre domeniile de aplicare ale acordului, pot depune la Curte memorii sau observații scrise, în termen de două luni de la data notificării.” (j) La articolul 29 al doilea paragraf: în loc de : „Ordinul se adresează spre execuție autorității judiciare competente, în condițiile stabilite de regulamentul de procedură. Actele care rezultă din activitatea comisiei rogatorii se înapoiază Curții, în aceleași condiții.”, se citește : „Ordonanța se adresează în vederea executării autorității judiciare competente, în condițiile stabilite de regulamentul de procedură. Actele care rezultă din activitatea comisiei rogatorii se înapoiază Curții în aceleași condiții.” (k) La articolul 31: în loc de : „Audierea este publică, cu excepția cazurilor în care, din motive grave, Curtea decide altfel, din oficiu sau la cererea părților.”, se citește : „Ședința este publică, cu excepția cazurilor în care, din motive grave, Curtea decide altfel, din oficiu sau la cererea părților.” (l) La articolul 33: în loc de : „La fiecare audiere se întocmește un proces verbal semnat de președinte și de grefier.”, se citește : „La fiecare ședință se întocmește un proces-verbal semnat de președinte și de grefier.” (m) La articolul 34; în loc de : „Rolul audierilor se stabilește de președinte.”, se citește : „Rolul ședințelor se stabilește de președinte.” (n) La articolul 39 al treilea paragraf: în loc de : „Ordinul președintelui sau al judecătorului care îi ține locul are numai caracter provizoriu și nu aduce nici un fel de atingere hotărârii de fond a Curții.”, se citește : „Ordonanța președintelui sau a judecătorului care îl înlocuiește are doar un caracter provizoriu și nu prejudecă fondul asupra căruia Curtea se pronunță în acțiunea principală.” (o) La articolul 46 prima teză: în loc de : „Acțiunile formulate împotriva Comunităților în materie de responsabilitate delictuală se prescriu după cinci ani de la producerea faptului care a stat la baza lor.”, se citește : „Acțiunile formulate împotriva Comunităților în materie de responsabilitate extracontractuală se prescriu după cinci ani de la producerea faptului care a stat la baza lor.” (p) La articolul 55: în loc de : „Hotărârile Tribunalului care pun capăt procesului, care soluționează parțial litigiul pe fond sau care pun capăt unei probleme de procedură privind invocarea lipsei de competență sau de inadmisibilitate se notifică de grefierul Tribunalului tuturor părților, precum și tuturor statelor membre și instituțiilor comunitare, chiar în cazul în care acestea nu au intervenit în litigiul înaintat Tribunalului.”, se citește : „Deciziile Tribunalului prin care se finalizează judecata, prin care se soluționează parțial fondul unui litigiu, prin care se pune capăt unui incident de procedură referitor la o excepție de necompetență sau de inadmisibilitate se notifică de grefierul Tribunalului tuturor părților, precum și tuturor statelor membre și instituțiilor comunitare, chiar în cazul în care acestea nu au intervenit în litigiul înaintat Tribunalului.” (q) La articolul 56 primul paragraf: în loc de : „Hotărârile Tribunalului care pun capăt procesului, care soluționează parțial litigiul pe fond sau care pun capăt unei probleme de procedură privind invocarea lipsei de competență sau de inadmisibilitate pot fi atacate prin recurs în fața Curții, în termen de două luni de la notificarea hotărârii atacate.”, se citește : „Deciziile Tribunalului prin care se finalizează judecata, prin care se soluționează parțial fondul unui litigiu, prin care se pune capăt unui incident de procedură referitor la o excepție de necompetență sau de inadmisibilitate pot fi atacate cu recurs la Curte, în termen de două luni de la notificarea deciziei atacate.” (r) La articolul 57 primul paragraf: în loc de : „Orice persoană a cărei cerere de intervenție a fost respinsă de Tribunal poate formula un recurs la Curte, în termen de două săptămâni de la comunicarea hotărârii de respingere. Părțile în proces pot introduce în fața Curții un recurs împotriva hotărârilor Tribunalului pronunțate în temeiul articolelor 242 sau 243 sau al articolului 256 al patrulea paragraf din Tratatul CE, sau al articolelor 157 sau 158 sau al articolului 164 al treilea paragraf din Tratatul CEEA, în termen de două luni de la notificarea acestor hotărâri.”, se citește : „Orice persoană a cărei cerere de intervenție a fost respinsă de Tribunal poate formula un recurs la Curte, în termen de două săptămâni de la comunicarea deciziei de respingere. Părțile în proces pot introduce în fața Curții un recurs împotriva deciziilor Tribunalului pronunțate în temeiul articolului 242 sau 243 sau al articolului 256 al patrulea paragraf din Tratatul CE, sau al articolelor 157 sau 158 sau al articolului 164 al treilea paragraf din Tratatul CEEA, în termen de două luni de la notificarea acestor decizii.” (s) La articolul 59: în loc de : „În caz de recurs împotriva unei decizii a Tribunalului, procedura în fața Curții constă dintr-o parte scrisă și una orală. În condițiile stabilite de regulamentul de procedură, Curtea se poate pronunța fără procedură orală, după audierea avocatului general și a părților.”, se citește : „În caz de recurs împotriva unei decizii a Tribunalului, procedura în fața Curții constă într-o fază scrisă și o fază orală. În condițiile stabilite de regulamentul de procedură, Curtea se poate pronunța fără procedură orală, după ascultarea avocatului general și a părților.” (t) La articolul 61: în loc de : „În cazul în care recursul este întemeiat, Curtea anulează hotărârea Tribunalului. Aceasta poate fie să pronunțe hotărârea definitivă privind litigiul, în cazul în care acesta se află în stare de a fi judecat, fie să înapoieze Tribunalului cauza, în vederea pronunțării. În cazul în care se înapoiază cauza, Tribunalul este legat de chestiunile de drept soluționate prin hotărârea Curții. În cazul în care un recurs introdus de un stat membru sau de o instituție comunitară care nu a intervenit în litigiul aflat în fața Tribunalului este întemeiat, Curtea poate indica, în cazul în care se consideră necesar, acele efecte ale hotărârii anulate de Tribunal care trebuie considerate ca definitive pentru părțile în litigiu.”, se citește : „În cazul în care recursul este întemeiat, Curtea anulează decizia Tribunalului. În acest caz, Curtea poate fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia. În caz de trimitere spre rejudecare, Tribunalul este legat de chestiunile de drept soluționate prin decizia Curții. În cazul în care un recurs introdus de un stat membru sau de o instituție comunitară care nu a intervenit în litigiul aflat în fața Tribunalului este întemeiat, Curtea poate indica, în cazul în care se consideră necesar, acele efecte ale deciziei anulate a Tribunalului care trebuie considerate ca definitive pentru părțile în litigiu.” (u) La articolul 62: în loc de : „În cazurile prevăzute la articolul 225 alineatele (2) și (3) din Tratatul CE și la articolul 140a alineatele (2) și (3) din Tratatul CEEA, primul avocat general poate, în cazul în care consideră că există un risc grav pentru unitatea sau coerența dreptului comunitar, să propună Curții reexaminarea hotărârii Tribunalului. Propunerea trebuie făcută în termen de o lună de la pronunțarea hotărârii Tribunalului. În termen de o lună de la prezentarea propunerii de către primul avocat general, Curtea decide dacă este cazul sau nu să reexamineze decizia.”, se citește : „În cazurile prevăzute la articolul 225 alineatele (2) și (3) din Tratatul CE și la articolul 140a alineatele (2) și (3) din Tratatul CEEA, primul avocat general poate, în cazul în care consideră că există un risc grav pentru unitatea sau coerența dreptului comunitar, să propună Curții reexaminarea deciziei Tribunalului. Propunerea trebuie făcută în termen de o lună de la pronunțarea deciziei Tribunalului. În termen de o lună de la prezentarea propunerii de către primul avocat general, Curtea decide dacă este cazul sau nu să reexamineze decizia.” (v) La articolul 62a al treilea paragraf: în loc de : „Curtea de Justiție poate hotărî deschiderea procedurii orale înainte de pronunțarea unei hotărâri.”, se citește : „Curtea poate dispune deschiderea procedurii orale înainte de a se pronunța asupra cauzei.” (w) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 4 alineatul (2): în loc de : „(2) Tribunalul Funcției Publice judecă în camere formate din trei judecători. În anumite cazuri prevăzute de regulamentul său de procedură, poate delibera în adunare plenară sau într-o cameră alcătuită din cinci judecători sau un singur judecător.”, se citește : „(2) Tribunalul Funcției Publice judecă în camere formate din trei judecători. În anumite cazuri prevăzute de regulamentul său de procedură, cauzele pot fi judecate în ședință plenară, în cameră alcătuită din cinci judecători sau de un judecător unic.” (x) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 7 alineatul (3): în loc de : „(3) Faza scrisă a procedurii cuprinde prezentarea cererii și a întâmpinării, cu excepția cazului în care Tribunalul Funcției Publice hotărăște că este necesar un al doilea schimb de memorii scrise. Atunci când are loc un al doilea schimb de memorii, Tribunalul Funcției Publice poate, cu acordul părților, pronunța o hotărâre fără faza orală.”, se citește : „(3) Faza scrisă a procedurii cuprinde prezentarea cererii și a memoriului în apărare, cu excepția cazului în care Tribunalul Funcției Publice hotărăște că este necesar un al doilea schimb de memorii scrise. Atunci când are loc un al doilea schimb de memorii, Tribunalul Funcției Publice poate decide, cu acordul părților, să se pronunțe fără procedură orală.” (y) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 7 alineatul (5): în loc de : „(5) Tribunalul Funcției Publice se pronunță cu privire la cheltuielile de judecată. Sub rezerva dispozițiilor specifice din regulamentul de procedură, orice parte care cade în pretenții este obligată la plata cheltuielilor de judecată, în cazul în care se dispune în acest sens.”, se citește : „(5) Tribunalul Funcției Publice se pronunță cu privire la cheltuielile de judecată. Sub rezerva dispozițiilor specifice din regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.” (z) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 9: în loc de : „Se poate formula recurs în fața Tribunalului de Primă Instanță în termen de două luni de la notificarea hotărârii atacate împotriva hotărârilor Tribunalului Funcției Publice care pun capăt procedurii și a hotărârilor acestuia care soluționează parțial litigiul în fond sau care pun capăt unui incident de procedură referitoare la o excepție de necompetență sau de inadmisibilitate. Un asemenea recurs poate fi formulat de oricare dintre părți care cade, în tot sau în parte, în pretenții. Cu toate acestea, intervenienții, alții decât statele membre și instituțiile Comunităților, pot formula recurs numai atunci când hotărârea Tribunalului Funcției Publice îi afectează în mod direct.”, se citește : „Se poate formula recurs în fața Tribunalului de Primă Instanță în termen de două luni de la notificarea deciziei atacate împotriva deciziilor Tribunalului Funcției Publice prin care se finalizează judecata și a deciziilor acestuia prin care se soluționează parțial fondul unui litigiu sau prin care se pune capăt unui incident de procedură referitor la o excepție de necompetență sau de inadmisibilitate. Un asemenea recurs poate fi formulat de oricare dintre părți care cade, în tot sau în parte, în pretenții. Cu toate acestea, intervenienții, alții decât statele membre și instituțiile Comunităților, pot formula recurs numai atunci când decizia Tribunalului Funcției Publice îi afectează în mod direct.” (aa) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 10 alineatele (1) și (2): în loc de : „(1) Orice persoană a cărei cerere de intervenție a fost respinsă de Tribunalul Funcției Publice poate formula recurs la Tribunalul de Primă Instanță în termen de două săptămâni de la notificarea hotărârii de respingere a cererii. (2) Părțile la procedură pot formula recurs în fața Tribunalului de Primă Instanță împotriva hotărârilor Tribunalului Funcției Publice adoptate în temeiul articolului 242 sau 243 sau al articolului 256 al patrulea paragraf din Tratatul CE și al articolului 157 sau 158 sau al articolului 164 al treilea paragraf din Tratatul CEEA în termen de două luni de la notificarea acesteia.”, se citește : „(1) Orice persoană a cărei cerere de intervenție a fost respinsă de Tribunalul Funcției Publice poate formula recurs la Tribunalul de Primă Instanță în termen de două săptămâni de la notificarea deciziei de respingere a cererii. (2) Părțile la procedură pot formula recurs în fața Tribunalului de Primă Instanță împotriva deciziilor Tribunalului Funcției Publice adoptate în temeiul articolului 242 sau 243 sau al articolului 256 al patrulea paragraf din Tratatul CE și al articolului 157 sau 158 sau al articolului 164 al treilea paragraf din Tratatul CEEA în termen de două luni de la notificarea acestora.” (bb) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 12 alineatul (2): în loc de : „(2) În cazul unui recurs împotriva unei hotărâri a Tribunalului Funcției Publice, procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță constă într-o fază scrisă și o fază orală. În conformitate cu condițiile prevăzute de regulamentul de procedură, Tribunalul de Primă Instanță poate, după audierea părților, renunța la faza orală.”, se citește : „(2) În cazul unui recurs împotriva unei decizii a Tribunalului Funcției Publice, procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță constă dintr-o fază scrisă și o fază orală. În conformitate cu condițiile prevăzute de regulamentul de procedură, Tribunalul de Primă Instanță poate, după audierea părților, să se pronunțe fără procedură orală.” (cc) În anexa I „Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene”, articolul 13: în loc de : „(1) Atunci când recursul este întemeiat, Tribunalul de Primă Instanță casează hotărârea Tribunalului Funcției Publice și se pronunță el însuși asupra litigiului. Acesta retrimite cauza Tribunalului Funcției Publice spre judecare în cazul în care litigiul nu este în stare de judecată. (2) Atunci când cauza este retrimisă Tribunalului Funcției Publice, acesta este ținut de dezlegarea dată chestiunilor de drept prin hotărârea Tribunalului de Primă Instanță.”, se citește : „(1) Atunci când recursul este întemeiat, Tribunalul de Primă Instanță anulează decizia Tribunalului Funcției Publice și se pronunță el însuși asupra litigiului. Acesta trimite cauza Tribunalului Funcției Publice spre rejudecare în cazul în care litigiul nu este în stare de judecată. (2) Atunci când cauza este trimisă Tribunalului Funcției Publice spre rejudecare, acesta este ținut de dezlegarea dată chestiunilor de drept prin decizia Tribunalului de Primă Instanță.”