ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 18/28

TIESAS SPRIEDUMS

(2016. gada 1. februāris)

lietā E-22/15

EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti

(EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/62/ES – Direktīva 2012/26/ES)

(2017/C 18/12)

Lietā E-22/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti – PIETEIKUMS attiecībā uz to, ka Lihtenšteinas Firstiste, nepieņemot pasākumus, kuri ir vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15q punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīva 2011/62/ES, ar kuru groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu cilvēkiem paredzētām zālēm attiecībā uz to, kā novērst viltotu zāļu nokļūšanu legālas piegādes ķēdē, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/26/ES, ar kuru groza Direktīvu 2001/83/EK attiecībā uz farmakovigilanci) minētos aktus, kas pielāgoti Līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar katra akta 2. pantu un minētā līguma 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2016. gada 1. februārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

ar šo Tiesa:

1) pasludina, ka Lihtenšteinas Firstiste, nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15q punkta devītajā un desmitajā ievilkumā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīva 2011/62/ES, ar kuru groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu saistībā ar cilvēkiem paredzētām zālēm attiecībā uz to, kā novērst viltotu zāļu nokļūšanu legālas piegādes ķēdē, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/26/ES, ar kuru groza Direktīvu 2001/83/EK attiecībā uz farmakovigilanci) minētos aktus, kas pielāgoti minētajam līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar katra akta 2. pantu un EEZ līguma 7. pantu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 33/7

TIESAS SPRIEDUMS

(2016. gada 19. aprīlis)

lietā E-14/15

Holship Norge AS pret Norsk Transportarbeiderforbund

(EEZ 31., 53. un 54. pants – Konkurences tiesības – Koplīgumi – Kolektīva rīcība – Brīvība veikt uzņēmējdarbību)

(2017/C 33/06)

Lietā E-14/15 Holship Norge AS pret Norsk Transportarbeiderforbund -Norvēģijas Augstākās Tiesas (Norges Høyesterett) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt EEZ līgumu, jo īpaši tā 31.,53. un 54. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2016. gada 19. aprīlī pasludināja spriedumu, kura rezolutīva daļa ir šāda:

1. Tāds atbrīvojums no EEZ konkurences noteikumiem, kas piemērojams koplīgumiem, neattiecas uz prioritāru iesaistīšanās likuma novērtējumu, vai boikota pielietošanu pret ostas lietotāju, lai panāktu koplīguma pieņemšanu, ja šāda pieņemšana paredz to, ka ostas lietotājam, pērkot iekraušanas un izkraušanas pakalpojumus, ir jādod priekšroka, piemēram, tādam atsevišķam uzņēmumam kā administratīvais birojs, tā vietā, lai izmantotu savus darbiniekus tam pašam darbam.

2. EEZ 53. un 54. pantu sistēmai, kāda ir aplūkota pamatlietā, var piemērot atsevišķi vai kopā.

3. Ja šāda osta nav uzskatāma par EEZ teritorijas būtisku daļu, ir jāņem vērā identiskas vai attiecīgas administratīvās biroja sistēmas, kuras pastāv citās ostās, lai noteiktu, vai dominējošais stāvoklis aptver EEZ līguma teritoriju vai būtisku tā daļu.

4. Tāds boikots, kura mērķis ir panākt koplīguma pieņemšanu, piedāvājot sistēmu, kura ietver prioritātes klauzulu, attur vai pat novērš uzņēmumu dibināšanu no citām EEZ valstīm, un tādējādi ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar EEZ līguma 31. pantu.

5. Novērtēšanā nav nozīmes tam, vai ierobežojums pastāv, ja uzņēmuma iekraušanas un izkraušanas pakalpojumu vajadzības ir ierobežotas un/vai neregulāras.
2.

Tomēr, ciktāl šāds tiesiskais regulējums rada grūtības un papildu izmaksas darbībām, kas tiek veiktas saskaņā ar noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību, un var nozīmēt papildu pārbaudes pie tām pārbaudēm, kuras jau veiktas trasta un uzņēmuma pakalpojumu sniedzēja izcelsmes EEZ valstī, tādējādi atturot pakalpojumu sniedzēju no šādu darbību veikšanas, tas ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. EEZ līguma 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz šādus tiesību aktus, ar nosacījumu, ka tos piemēro nediskriminējošā veidā, to pamatā ir mērķis novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu, un tie ir piemēroti minētā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai. Jo īpaši, lai uzņēmējas EEZ valsts uzraudzības pasākumus uzskatītu par proporcionāliem, nedrīkstētu būt vispārējs pieņēmums par krāpšanu, kā rezultātā tiktu veiktas pilnīgas un sistemātiskas pārbaudes attiecībā uz visiem tiem, kuri veic uzņemējdarbību citās EEZ valstīs un pagaidu kārtā sniedz pakalpojumus uzņēmējā EEZ valstī. Turklāt uzņēmējai EEZ valstij, pieprasot informāciju, piemēram, dokumentus, kas atrodas EEZ valstī, kurā tiek veikta uzņemējdarbība, ir jānosaka saprātīgs termiņš, lai pakalpojumu sniedzējs varētu sniegt šādu informāciju, piemēram, iesniedzot dokumentu kopijas. Šajā sakarā paziņojumā noteiktais attiecīgais termiņš būs atkarīgs no pieprasīto dokumentu apjoma un veida, kādā tie tiek glabāti.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 120/24

TIESAS SPRIEDUMS

(2016. gada 2. augusts)

lietā E-35/15

EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti

(EBTA valsts saistību neizpilde – Direktīva 2000/59/EK par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai)

(2017/C 120/12)

Lietā E-35/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti – LŪGUMS pasludināt, ka Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības saskaņā ar tiesību aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma 56.i punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/59/EK (2000. gada 27. novembris) par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai), proti: i) izstrādāt un īstenot atbilstīgu atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 5. panta 1. punktā; ii) novērtēt un apstiprināt atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānus, uzraudzīt to īstenošanu un nodrošināt to atkārtotu apstiprināšanu vismaz reizi trijos gados, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 5. panta 3. punktā; un iii) neradot kuģu nevajadzīgu aizkavēšanos, nodrošināt Norvēģijas ostās atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamību atbilstīgi to kuģu vajadzībām, kuri parasti izmanto attiecīgās ostas, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 4. panta 1. punktā, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents) 2016. gada 2. augustā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

Ar šo Tiesa:

1. Pasludina, ka Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības saskaņā ar tiesību aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma 56.i punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/59/EK (2000. gada 27. novembris) par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai), noteiktajā termiņā neveicot šādus pasākumus: a. izstrādāt un īstenot atbilstīgu atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu katrai Norvēģijas ostai, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 5. panta 1. punktā; b. novērtēt un apstiprināt atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānus visām Norvēģijas ostām, uzraudzīt to īstenošanu un nodrošināt to atkārtotu apstiprināšanu vismaz reizi trijos gados, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 5. panta 3. punktā; un c. neradot kuģu nevajadzīgu aizkavēšanos, nodrošināt visās Norvēģijas ostās atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamību atbilstīgi to kuģu vajadzībām, kuri parasti izmanto attiecīgās ostas, kā tas prasīts Direktīvas 2000/59/EK 4. panta 1. punktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 457/12

TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

(2015. gada 7. oktobris)

apvienotajās lietās E-8/15 un E-9/15

Financial Services and Compensation Scheme Limited pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund un De Nederlandse Bank N.V. pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund

(2016/C 457/09)

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reikjavīkas apgabaltiesas) prasības Tiesai sniegt konsultatīvus atzinumus saskaņā ar 34. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, Tiesas priekšsēdētājs 2015. gada 7. oktobrī izdeva rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

Apvienotās lietas E-8/15 un E-9/15 tiek svītrotas no reģistra.
1.

paziņo, ka: i) pārsniedzot sēra dioksīda (SO2) un makrodaļiņu (PM10) robežvērtības apkārtējā gaisā laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam dažādos apmēros attiecībā uz zonām NO3, NO4 un NO6, kas minētas Direktīvas 1999/30/EK 3. un 5. pantā, (tagad Direktīvas 2008/50/EK 13. pants); ii) pārsniedzot slāpekļa dioksīda (NO2) robežvērtības apkārtējā gaisā laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam dažādos apmēros attiecībā uz zonām NO1, NO3 un NO5, kas minētas Direktīvas 1999/30/EK 4. pantā, (tagad Direktīvas 2008/50/EK 13. pants); kā arī iii) neievērojot gaisa kvalitātes uzlabošanas plāna pienākumu, kas noteikts Direktīvas 96/62/EK 8. panta 3. punktā (tagad Direktīvas 2008/50/EK 23. pants), dažādos apmēros attiecībā uz zonām NO1, NO2, NO3, NO4 un NO5, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības, kuras izriet no tiesību akta, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XX pielikuma 14.c punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 2/4

TIESAS SPRIEDUMS

(2015. gada 16. decembris)

lietā E-18/15

EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

(EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2010/65/ES par ziņošanas formalitātēm kuģiem)

(2017/C 2/05)

Izskatījusi PIETEIKUMU atzīt, ka Islande ar to, ka nav veikusi pasākumus, kas nepieciešami, lai minēto tiesību aktu īstenotu paredzētajā termiņā, nav izpildījusi saistības, kuras noteiktas Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līguma XIII pielikuma V nodaļas 56.l punktā minētā akta (Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvas 2010/65/ES par ziņošanas formalitātēm kuģiem, kuri ienāk dalībvalstu ostās un/vai iziet no tām, un ar ko atceļ Direktīvu 2002/6/EK) 14. pantā, kas pielāgots līguma 1. protokolam, un līguma 7. pantā, Tiesa tiesnešu Carl Baudenbacher (priekšsēdētājs), Per Christiansen (referents) un Páll Hreinsson sastāvā 2015. gada 16. decembrī pieņēma spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

Tiesa nospriež:

1. atzīt, ka Islande ar to, ka nav veikusi pasākumus, kas nepieciešami, lai minēto tiesību aktu īstenotu paredzētajā termiņā, nav izpildījusi saistības, kuras noteiktas Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līguma XIII pielikuma V nodaļas 56.l punktā minētā akta (Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvas 2010/65/ES par ziņošanas formalitātēm kuģiem, kuri ienāk dalībvalstu ostās un/vai iziet no tām, un ar ko atceļ Direktīvu 2002/6/EK) 14. pantā, kas pielāgots līguma 1. protokolam, un līguma 7. pantā.
3.

Saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 95/93 8.b panta publisko iestāžu norādes par laika nišu piešķiršanu konkurences veicināšanas nolūkā var adresēt aviosabiedrībām, bet ne koordinatoram. Turklāt nav lietderīgi sniegt instrukcijas lidostas administrācijai. Atšķirībā no laika nišu primārās piešķiršanas, kas ir vienīgi koordinatora pienākums, Regula (EEK) Nr. 95/93 neaizliedz laika nišu nodošanu pēc laika nišu piešķiršanas, ja to prasa konkurences tiesību noteikumi. Līdz ar to EEZ valsts konkurences iestādes var dot norādes attiecīgajiem uzņēmumiem, ja tiek konstatēts, ka šāds tiesību aizsardzības līdzeklis nepieciešams saskaņā ar piemērojamajiem valsts vai EEZ konkurences tiesību noteikumiem.
2.

Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 3. punkts neliedz pārņēmējam uzņēmumam piemērot pārņemtajiem darba ņēmējiem pārņēmēja uzņēmuma koplīgumu divus mēnešus pēc pārņemšanas, ja minētais koplīgums ir piemērojams saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Tomēr Direktīvas 2001/23/EK 3. pants izslēdz iespēju, ka pārņemto darba ņēmēju ienākumi salīdzinājumā ar viņu situāciju tieši pirms pārņemšanas būtiski samazinātos tādēļ, ka viņu nodarbinātības ilgums pārņemamajā uzņēmumā nav pietiekami ņemts vērā, nosakot viņu sākotnējo atalgojuma līmeni pārņēmējā uzņēmumā, un atalgojuma nosacījumi saskaņā ar jauno piemērojamo koplīgumu cita starpā ir atkarīgi no nodarbinātības ilguma. Lai to noteiktu, ir jāņem vērā to darba ņēmēju līdzvērtīgais nodarbinātības ilgums, kuri ir jau nodarbināti pārņēmējā uzņēmumā. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai nosacījumos par atalgojumu saskaņā ar pārņēmēja uzņēmuma koplīgumu ir pienācīgi ņemts vērā nodarbinātības ilgums.
1.

Saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1768/92 papildu aizsardzības sertifikātu veterinārām zālēm drīkst piešķirt EEZ valstī, pamatojoties uz tirdzniecības atļauju, kas minētajā valstī ir piešķirta atbilstīgi Direktīvas 2001/82/EK III sadaļā izklāstītajai administratīvajai atļaujas piešķiršanas procedūrai, tostarp procedūrai par atļaujas piešķiršanu ārkārtas gadījumos saskaņā ar minētās direktīvas 26. panta 3. punktu. Šāda tirdzniecības atļauja ir derīga atļauja Regulas (EEK) Nr. 1768/92 3. panta b) punkta nozīmē un vajadzības gadījumā tā var arī būt pirmā atļauja laist produktu tirgū kā veterinārās zāles minētās regulas 3. panta d) punkta nozīmē. Atļaujas, kas piešķirtas uz Direktīvas 2001/82/EK 8. panta pirmās daļas pamata, nav tirdzniecības atļaujas Regulas (EEK) Nr. 1768/92 nozīmē. Minētais atkāpes noteikums stingri ierobežo atbilstošo pasākumu izmantošanu, nosakot, ka to piemēro vienīgi nopietnu epizootisku slimību gadījumā tad, ja nav piemērotu zāļu un pēc EBTA Uzraudzības iestādes informēšanas par sīki izstrādātiem izmantošanas nosacījumiem. Jautājums par to, vai “īpašo atbrīvojumu no apstiprināšanas” vai “AR 16 licenču” piešķiršana, ko 2003.–2011. gadā veica attiecīgi Norvēģijas un Īrijas iestādes, un 2005. gadā Apvienotajā Karalistē pagaidu tirdzniecības atļauju izsniegšana ir notikusi saskaņā ar valsts noteikumiem par Direktīvas 2001/82/EK 8. panta pirmās daļas vai 26. panta 3. punkta īstenošanu, lielā mērā ir atkarīgs no valsts procedūru ietvaros veicamā atbilstošo faktu novērtējuma, kas ir valsts tiesu kompetencē.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 122/5

TIESAS SPRIEDUMS

(2014. gada 24. septembris)

lietā E-7/14

EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti

(EEZ valsts saistību neizpilde – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Pilns reģistrācijas nodoklis, ko uzliek Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku Norvēģijā ieved nomātu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem)

(2015/C 122/06)

Lietā E-7/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas karalisti attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka, paturot spēkā valsts tiesisko regulējumu, kas nosaka, ka Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku ieved Norvēģijā citā valstī reģistrētu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem, tiek uzlikts pienākums pilnībā maksāt par to reģistrācijas nodokli, bez iespējas, ka attiecīgā persona varētu izmantot tiesības uz atbrīvojumu vai atmaksu, ja automašīnu nav paredzēts pastāvīgi izmantot galvenokārt Norvēģijā, ne arī faktiski to šādā veidā izmantot, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas EEZ līguma 36. pantā, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2014. gada 24. septembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

Ar šo Tiesa:

1) pasludina, ka, paturot spēkā valsts tiesisko regulējumu, kas nosaka, ka Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku ieved Norvēģijā citā valstī reģistrētu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem, tiek uzlikts pienākums pilnībā maksāt par to reģistrācijas nodokli, bez iespējas, ka attiecīgā persona varētu izmantot tiesības uz atbrīvojumu vai atmaksu, ja automašīnu nav paredzēts pastāvīgi izmantot galvenokārt Norvēģijā, ne arī faktiski to šādā veidā izmantot, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas EEZ līguma 36. pantā;
4.

Attieksmes atšķirība, kas izriet no nodokļu likuma 10-60. panta, rada neizdevīgu nodokļu situāciju rezidentiem nodokļu maksātājiem, uz kuriem attiecas kontrolētu ārvalstu uzņēmumu tiesību akti, kas tos kavē izmantot brīvību veikt uzņēmējdarbību, atturot tos no meitasuzņēmuma dibināšanas, iegūšanas vai uzturēšanas EEZ valstī, kurā tas ir pakļauts zemam nodokļu līmenim. Tādējādi tas ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību EEZ līguma 31. un 34. panta nozīmē. Ja nodokļu neizdevīgā situācija, kura rodas no atšķirībām attieksmē pret rezidentiem nodokļu maksātājiem saskaņā ar 10-60. pantu, kavē labuma guvējus investēt kādā citā EEZ valstī bez jebkāda nolūka ietekmēt uzņēmuma kontroli vai pārvaldību un iesaistīties personīgā kapitāla apritē, šī situācija ir uzskatāma par ierobežojumu kapitāla brīvai apritei EEZ līguma 40. panta un XII pielikuma nozīmē. Turklāt tāds valsts tiesību aktu noteikums, no kura izriet, ka atšķirībā no dalībniekiem salīdzināmos valsts uzņēmumos fiziskas personas, kuras ir dalībnieces kontrolētā ārvalstu uzņēmumā, kas atrodas citā EEZ valstī, nevar izvairīties no dubultās aplikšanas ar nodokli, ko rada Norvēģijas CFC noteikumi, ir brīvības veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar EEZ līguma 31. un 34. pantu ierobežojums vai, atkarībā no valsts tiesas novērtējuma, brīvas kapitāla aprites ierobežojums, ko principā aizliedz EEZ līguma 40. pants.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 92/34

TIESAS NOLĒMUMS

(2014. gada 29. augusts)

lietā E-8/13

Abelia pret EBTA Uzraudzības iestādi

(Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Pienācīga pārstāvība Tiesā – Valsts atbalsts – Iespējamais piešķirtais atbalsts telpu iznomātājiem valsts skolām – Lēmums neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Juridiski pamatota interese – Statuss kā ieinteresētai pusei – Konkurences saikne)

(2015/C 92/08)

Lietā E-8/13 Abelia ar atbalstītājiem Akademiet Bergen AS, Akademiet Drammen AS, Akademiet Sandnes AS, Akademiet Oslo AS, Akademiet VGS Molde AS un Akademiet VGS Ålesund AS pret EBTA Uzraudzības iestādi attiecībā uz PRASĪBU atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 24. aprīļa Lēmumu Nr. 160/13/COL par iespējamo piešķirto atbalstu telpu iznomātājiem valsts skolām, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2014. gada 29. augustā pasludināja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

Ar šo Tiesa:

1) noraida pieteikumu kā nepieņemamu;
1.

Direktīvas 2003/98/EK 6. un 7. pants prasa, ka gadījumā, ja tiek iekasēta maksa par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu, jāveic rūpīga pārbaude brīdī, kad ir noteikta samaksa. Pārbaudei jāparāda, ka kopējie ieņēmumi no šādām maksām nepārsniedz dokumentu savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem. Ja aprēķinam būtiskie faktori ir neskaidri, ir nepieciešama vismaz aplēse. Tomēr maksu aprēķina bāze jāsniedz tikai pēc pieprasījuma. Tas tā ir neatkarīgi no tā, vai maksa ir noteikta tiesību aktos, to noteikusi attiecīgā publiskā sektora iestāde vai tā noteikta citā veidā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 150/9

TIESAS SPRIEDUMS

(2014. gada 3. oktobris)

lietā E-21/13

Fédération Internationale de Football Association pret EBTA Uzraudzības iestādi

(Prasība atcelt – Televīzijas apraide – Direktīvas 2010/13/ES 14. pants – EEZ valstij sabiedriski nozīmīgi notikumi – FIFA Pasaules kauss – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Tiesības uz īpašumu – Pamatojums)

(2015/C 150/09)

Lietā E-21/13 Fédération Internationale de Football Association pret EBTA Uzraudzības iestādi attiecībā uz PRASĪBU daļēji atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 16. jūlija Lēmumu Nr. 309/13/COL par to pasākumu atbilstību EEZ tiesību aktiem, kuri Norvēģijai jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/13/ES (2010. gada 10. marts) par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (OV L 95, 15.4.2010., 1. lpp.), 14. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir Per Christiansen (priekšsēdētāja vietas izpildītājs, Páll Hreinsson (tiesnesis referents) un Martin Ospelt (īpaši ieceltais tiesnesis), 2014. gada 3. oktobrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

Ar šo Tiesa:

1) noraida prasību;
2.

Saskaņā ar Direktīvas 2001/24/EK 30. panta 1. punkta otro ievilkumu darījuma ieguvējam jāsniedz pierādījumi par to, ka nav iespējas vai vairs nav iespējas apstrīdēt attiecīgo aktu materiāltiesisku vai procesuālu iemeslu dēļ saskaņā ar tiesību aktiem, kas saistīti ar kaitējumu kreditoru kopumam. Ir nepieciešams attiecīgā akta konkrēts novērtējums. Līdz ar to ir pietiekami, ja darījuma ieguvējs sniedz pierādījumus, ka tādas apstrīdēšanas prasības attiecīgajā gadījumā nav izpildītas, ja vien tiesību aktu principā var apstrīdēt saskaņā ar tiesību aktiem, ko nosaka EEZ valsts. To, vai darījuma ieguvējs ir sniedzis pierādījumus, ka tiesību aktam noteicošais akts nepieļauj nekāda veida apstrīdēšanu, nosaka saskaņā ar izcelsmes EEZ valsts noteikumiem.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 357/32

TIESAS NOLĒMUMS

(2015. gada 20. marts)

Lietā E-19/13

Konkurrenten.no AS pret EBTA Uzraudzības iestādi

(Prasība par EBTA Uzraudzības iestādes lēmuma atcelšanu – Valsts atbalsts – Vietējo autobusu transporta pakalpojumi – Lēmums neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Lēmums pēc formālas izmeklēšanas procedūras – Pieņemamība – Procedūras organizatoriskie pasākumi)

(2016/C 357/13)

Lietā E-19/13: Konkurrenten.no AS pret EBTA Uzraudzības iestādi – attiecībā uz PRASĪBU atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 19. decembra Lēmumu Nr. 519/12/COL, ar kuru izbeidz oficiālo izmeklēšanas par atbalstu, ko Oslo pašvaldība piešķīra uzņēmumam AS Oslo Sporveier, un EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 8. maija Lēmumu Nr. 181/13/COL par atteikumu ierosināt oficiālu izmeklēšanu atbalsta pasākumiem, uz kuriem neattiecas Lēmums Nr. 519/12/COL, Tiesa šādā sastāvā: priekšsēdētājs un tiesnesis-referents Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson2015. gada 20. martā pasludināja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Konkurrenten.no AS sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus, kas saistīti ar EBTA uzraudzības iestādi;
4.

Tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, EEZ līgums un Direktīva 92/96/EEK, un Direktīva 2002/83/EK ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts noteikums, ar kuru tiek paredzēta administratīva sūdzības procedūra, ko piemēro pēc tam, kad ir radušies zaudējumi, jo apdrošināšanas sabiedrība nav izpildījusi prasību sniegt Direktīvas 92/96/EEK 31. panta 1. punktā un Direktīvas 2002/83/EK 36. panta 1. punktā norādīto informāciju, ja, — pirmkārt, tiesības prasīt kompensāciju no minētās apdrošināšanas sabiedrības par finansiāliem zaudējumiem saistībā ar to, ka tā nav darījusi zināmu Direktīvas 92/96/EEK II pielikumā un Direktīvas 2002/83/EK III pielikumā norādīto informāciju, nav mazāk labvēlīgas nekā tiesības, kas piemērojamas līdzīgām valsts līmeņa prasībām, un, — otrkārt, apdrošinājuma ņēmējam, piemērojot valsts tiesību aktus, ir praktiski neiespējami vai pārmērīgi grūti īstenot no direktīvām izrietošās tiesības. Valsts tiesas pienākums ir pārbaudīt, vai abi šie nosacījumi ir izpildīti.