70.

Šīm pamatnostādnēm izmanto šādas definīcijas: 1) “vides aizsardzība” ir jebkura darbība, kuras mērķis ir labot vai novērst saņēmēja darbības radītu kaitējumu fiziskajai videi vai dabas resursiem vai veicināt šo resursu efektīvu izmantošanu, mazināt šāda kaitējuma risku vai efektīvāk izmantot dabas resursus, tostarp izmantojot energotaupības pasākumus un atjaunojamos enerģijas avotus (36); 2) “energotaupības pasākumi” ir darbības, kas ļauj uzņēmumiem samazināt izmantojamās enerģijas daudzumu jo īpaši to ražošanas ciklā; 3) “Kopienas standarts” ir: i) obligāts Kopienas standarts, kas nosaka līmeņus, kādi vides aizsardzībā jāsasniedz atsevišķiem uzņēmumiem (37); vai ii) Direktīvā 2008/1/EK (38) noteiktais pienākums izmantot labākās pieejamās metodes, kā tas noteikts jaunākajā informācijā, ko Komisija ir publicējusi saskaņā ar minētās direktīvas 17. panta 2. punktu; 4) “ekojauninājumi” ir visi inovatīvo pasākumu veidi, kuru rezultāts vai mērķis ir ievērojami uzlabota vides aizsardzība. Ekojauninājumi ietver jaunus ražošanas procesus, jaunus izstrādājumus vai pakalpojumus, un jaunas pārvaldības vai uzņēmējdarbības metodes, kuru izmantošana vai ieviešana varētu novērst vai ievērojami mazināt vides riskus, piesārņojumu un resursu izmantošanas citu negatīvo ietekmi visā ar tiem saistīto darbību dzīves cikla laikā. Par ekojauninājumiem neuzskata: i) nelielas izmaiņas vai nelielus uzlabojumus; ii) tādu ražošanas vai pakalpojumu jaudas pieaugumu, kas panākts, pievienojot ražošanas vai loģistikas sistēmas, kuras ir ļoti līdzīgas tām, kas jau tiek izmantotas; iii) izmaiņas uzņēmējdarbībā, darba vietu organizēšanā vai ārējās attiecībās, kas balstās uz organizatoriskajām metodēm, ko uzņēmumā jau izmanto; iv) izmaiņas pārvaldības stratēģijā; v) saplūšanas un pārņemšanas; vi) kāda procesa izmantošanas pārtraukšanu; vii) vienkāršu kapitāla aizstāšanu vai paplašināšanu; viii) izmaiņas, kas rodas tikai no izmaiņām resursu cenās, muitas maksājumos, parastas sezonālās un citas cikliskas izmaiņas; ix) jaunu vai būtiski uzlabotu produktu tirdzniecību; 5) “atjaunojamie enerģijas avoti” ir šādi atjaunojami nefosili enerģijas avoti: vēja, saules, ģeotermālā, viļņu, plūdmaiņu enerģija, hidroenerģijas iekārtas, biomasas enerģija, atkritumu poligonu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāzes un biogāzes; 6) “biomasa” ir bioloģiski noārdāmā frakcija lauksaimniecības, mežsaimniecības un ar to saistīto nozaru produktos, atkritumos un atliekās (tostarp augu un dzīvnieku izcelsmes vielas), kā arī bioloģiski noārdāmā frakcija rūpniecības un sadzīves atkritumos; 7) “biodegviela” ir transportā izmantojamā šķidrā vai gāzveida degviela, ko iegūst no biomasas; 8) “ilgtspējīga biodegviela” ir biodegviela, kas atbilst ilgtspējas kritērijiem, kuri noteikti 15. pantā priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par enerģijas no atjaunojamiem avotiem izmantošanas veicināšanu (39); 9) “enerģija no atjaunojamiem enerģijas avotiem” ir enerģija, kas ražota rūpnīcās, kurās izmanto tikai atjaunojamus enerģijas avotus, kā arī to daļu enerģijas siltumietilpības izteiksmē, kas ražota no atjaunojamiem enerģijas avotiem kombinētās rūpnīcās, kurās izmanto arī parastos enerģijas avotus. Tā ietver atjaunojamo elektrību, ar ko piepilda enerģijas nesējus, bet neietver elektrību, kas rodas enerģijas nesēju pielietojuma rezultātā; 10) “koģenerācija” ir siltumenerģijas un elektroenerģijas un/vai mehāniskās enerģijas vienlaicīga ražošana vienā procesā; 11) “augstas efektivitātes koģenerācija” ir koģenerācija, kas atbilst Direktīvas 2004/8/EK III pielikumā noteiktajiem kritērijiem, kā arī saskaņotajām efektivitātes atskaites vērtībām, kas noteiktas Komisijas 2006. gada 21. decembra Lēmumā 2007/74/EK par saskaņotu efektivitātes atskaites vērtību noteikšanu atsevišķai elektroenerģijas un siltuma ražošanai, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/8/EK (40); 12) “centralizētā siltumapgāde” ir siltuma piegāde tvaika vai karsta ūdens veidā no centrāla ražošanas avota, izmantojot pārvades vai sadales sistēmu, veicot piegādi vienlaikus daudzām ēkām apsildes vajadzībām; 13) “energoefektīva centralizētā siltumapgāde” ir centralizētā siltumapgāde, kuras ražojošā daļa atbilst augstas efektivitātes koģenerācijas kritērijiem vai, ja apkures katls paredzēts tikai siltuma ražošanai, atbilst tām siltuma atsevišķas ražošanas atskaites vērtībām, kas noteiktas Lēmumā 2007/74/EK; 14) “dabas resursu nodoklis” ir nodoklis, kura apliekamajai bāzei piemīt izteikti negatīva ietekme uz vidi vai kura mērķis ir noteiktu darbību, preču vai pakalpojumu aplikšana ar nodokli tā, lai vides aizsardzības izmaksas varētu iekļaut to cenā, un/vai tādā veidā, lai ražotājus un patērētājus rosinātu uz rīcību, kas labvēlīgāk ietekmē vidi; 15) “Kopienas minimālais nodokļu līmenis” ir Kopienas tiesību aktos noteiktais minimālais nodokļu līmenis. Energoproduktiem un elektroenerģijai Kopienas minimālo nodokļu līmenis ir Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas Nr. 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, I pielikumā noteiktais minimālais nodokļu līmenis (41). 16) “mazie un vidējie uzņēmumi” (turpmāk “MVU”), “mazie uzņēmumi” un “vidējie uzņēmumi” (vai uzņēmumi) ir šādi uzņēmumi tādā nozīmē, kā šis jēdziens lietots Regulā (EK) Nr. 70/2001, vai jebkurā regulā, ar kuru aizstāj minēto regulu (42); 17) “lielie uzņēmumi” ir uzņēmumi, kas neatbilst mazo un vidējo uzņēmumu definīcijai; 18) “atbalsts” ir visi pasākumi, kas atbilst kritērijiem, kuri noteikti EEZ līguma 61. panta 1. punktā; 19) “atbalsta intensitāte” ir atbalsta bruto summa, kas izteikta procentos no attiecināmajām izmaksām. Visi izmantojamie lielumi ir pirms jebkādu nodokļu vai citu maksu atskaitīšanas. Ja atbalstu piešķir citādā veidā nekā dotācija, tā apjomu izsaka kā atbalsta dotācijas ekvivalentu. Pa daļām maksājama atbalsta faktisko vērtību aprēķina piešķiršanas brīdī. Procentu likme, ko izmanto diskontēšanai un lai aprēķinātu atbalsta apjomu aizdevumam ar atvieglotiem nosacījumiem, ir atsauces likme, kas ir spēkā piešķiršanas brīdī. Atbalsta intensitāti aprēķina vienam saņēmējam; 20) “saimnieciskie ieguvumi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir jo īpaši izmaksu ietaupījumi vai papildu palīgprodukcija, kas tieši saistīta ar papildu ieguldījumiem vides aizsardzībai, un attiecīgos gadījumos ieguvumi, kas rodas citu atbalsta pasākumu rezultātā neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav valsts atbalsts (darbības atbalsts, kas piešķirts to pašu attiecināmo izmaksu segšanai, regulētiem tarifiem vai citiem atbalsta pasākumiem). Turpretī ieņēmumi, ko uzņēmums iegūst, pārdodot tirgojamās atļaujas saskaņā ar Eiropas tirgojamo atļauju sistēmu, netiks uzskatīti par saimnieciskiem ieguvumiem; 21) “darbības izmaksas” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir jo īpaši papildu ražošanas izmaksas, ko rada papildu ieguldījums vides aizsardzībai; 22) “materiālie aktīvi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir ieguldījumi zemesgabalos, kas noteikti nepieciešami, lai atbilstu vides mērķiem, ieguldījumi ēkās, iekārtās un aprīkojumā, kuru mērķis ir samazināt vai likvidēt piesārņojumu un traucējumus, un ieguldījumi ražošanas metožu pielāgošanā, lai aizsargātu vidi; 23) “nemateriālie aktīvi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir izdevumi tehnoloģiju nodošanā, iegādājoties ekspluatācijas licences vai patentētu un nepatentētu zinātību, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: i) attiecīgais nemateriālais aktīvs uzskatāms par amortizējamu aktīvu; ii) tam jābūt nopirktam pēc tirgus noteikumiem no tāda uzņēmuma, kurā pircējam nav tiešas vai netiešas kontroles; iii) tam jābūt iekļautam uzņēmuma aktīvos, un vismaz piecus gadus tas jāsaglabā un jālieto uzņēmumā, kas saņem atbalstu. Šis nosacījums nav spēkā, ja šie nemateriālie aktīvi ir tehniski novecojuši. Ja šo piecu gadu laikā tos pārdod, tad pārdošanā iegūtā peļņa ir jāatskaita no attiecināmajām izmaksām un attiecīgā gadījumā ir jāatmaksā visa atbalsta summa vai tā daļa; 24) “izmaksu internalizācija” ir princips, saskaņā ar kuru visas ar vides aizsardzību saistītās izmaksas jāiekļauj piesārņojošā uzņēmuma ražošanas izmaksās; 25) princips “piesārņotājs maksā” nozīmē, ka pasākumu piesārņojuma likvidēšanai izmaksas ir jāsedz tam piesārņotājam, kurš izraisījis šo piesārņojumu, izņemot gadījumu, ja par piesārņojumu atbildīgo personu nav iespējams noteikt vai arī to nevar saukt pie atbildības saskaņā ar Kopienas vai valsts tiesību aktiem, vai no tās nevar piedzīt attīrīšanas izmaksas. Piesārņojums šeit nozīmē piesārņotāja nodarīto kaitējumu, tiešā vai netiešā veidā kaitējot videi, vai arī radot apstākļus, kas noved pie šāda kaitējuma nodarīšanas (43) fiziskajai videi vai dabas resursiem; 26) “piesārņotājs” ir kāds, kurš tiešā vai netiešā veidā nodara kaitējumu videi vai kurš rada apstākļus, kas izraisa šādu kaitējumu (44); 27) “piesārņota vieta” nozīmē vietu, kurā ir cilvēka radīta bīstamu vielu apstiprināta klātbūtne tādā apmērā, kas nopietni apdraud cilvēku veselību vai vidi, ņemot vērā zemesgabala pašreizējo un nākotnē apstiprināto izmantojumu.