LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 101/1

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES VADLĪNIJAS

(2004. gada 14. jūlijs)

par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanu saskaņā ar reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, kas minēti Eiropas Ekonomikas zonas līguma XI pielikumā

(2006/C 101/01)

A. Šis vadlīnijas ir izdevusi EBTA Uzraudzības iestāde (turpmāk “Iestāde”) saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas līgumu (turpmāk “EEZ līgums”) un līgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (turpmāk “Uzraudzības un Tiesas līgums”).

B. Eiropas Komisija (turpmāk “Komisija”) ir pieņēmusi vadlīnijas par tirgus analīzi un būtiskas ietekmes tirgū novērtēšanu saskaņā ar Kopienas reglamentējošiem noteikumiem elektroniskajām komunikācijām un pakalpojumiem (1). Šis juridiski nesaistošais akts sniedz ieteikumus valsts pārvaldes iestādēm (VPI) EK dalībvalstīs attiecībā uz jauno reglamentējošo noteikumu elektroniskajām komunikācijām un pakalpojumiem piemērošanu un jo īpaši attiecībā uz atbilstošu produktu un pakalpojumu tirgu definīciju, būtiskas ietekmes tirgū noteikšanu, kā arī noteiktajiem sadarbības un koordinācijas aspektiem nacionālajā un ES līmenī.

C. Lai nodrošinātu jauno noteikumu vienādu uzraudzību un vienveidīgu piemērošanu visā Eiropas ekonomikas zonā (turpmāk “EEZ”), Iestāde pieņem šīs vadlīnijas saskaņā ar pilnvaru, kas tai piešķirta saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas līguma 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 15. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (2) (še turpmāk “Pamatdirektīva”).

1. IevadS

1.1. Vadlīniju darbības joma un mērķis

1. Šajās vadlīnijās tiek izklāstīti principi VPI izmantošanai EBTA valstīs tirgus un efektīvas konkurences analīzei saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (3).

2. Šie jaunie reglamentējošie noteikumi ietver piecas direktīvas: Pamatdirektīvu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (4) (turpmāk “Atļauju izsniegšanas direktīva”), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/19/EK (2002. gada 7. marts) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītajām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (5) (turpmāk “Piekļuves direktīva”), Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (6) (turpmāk “Universālā pakalpojuma direktīva”), Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvu 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (7) (turpmāk “Direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju”).

3. Saskaņā ar 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem attiecīgajās direktīvās tika noteiktas telekomunikāciju sektora tirgus jomas, kuras bija saskaņā ar ex ante regulu, bet nebija saskaņā ar konkurences tiesību principiem noteiktie tirgi. Šajās saskaņā ar 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem definētajās jomās VPI bija pilnvarota izraudzīties uzņēmumus, kuriem ir būtiska ietekme tirgū (BIT), kad tiem pieder 25 % tirgus daļa, ar iespēju atkāpties no šī sākumpunkta, ņemot vērā uzņēmuma spēju ietekmēt tirgu, tā apgrozījumu salīdzinājumā ar tirgus lielumu, piekļuves līdzekļu kontroli gala lietotājiem, pieeju finanšu resursiem un pieredzi produktu un pakalpojumu piedāvāšanā tirgū.

4. Saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem, regulējamie tirgi tiek noteikti saskaņā ar EEZ konkurences tiesību principiem. Iestāde tos nosaka savā ieteikumā par attiecīgo produktu un pakalpojumu tirgu saskaņā ar pamatdirektīvas 15. panta 1. punktu (turpmāk “Ieteikums”). Arī citi tirgi VPI var tikt definēti saskaņā ar Pamatdirektīvas 6. un 7. pantā izklāstītajām procedūrām, ja to attaisno valsts apstākļi. Kas atteicas uz ex ante regulai pakļautajiem vairāku valstu tirgiem, ja nepieciešams, Iestāde tos nosaka lēmumā par attiecīgajiem vairāku valstu tirgiem saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 4. punktu (turpmāk “Lēmums par vairāku valstu tirgiem”). Vairāku valstu tirgu gadījumā, kas ietekmē gan EBTA valstis, gan EK dalībvalstis, Iestāde un Komisija sadarbojas ar nolūku pieņemt vienādus lēmumus, nosakot šķērsstatņu vairāku valstu tirgus (turpmāk “Lēmums par šķērsstatņu vairāku valstu tirgiem”).

5. Visos šajos tirgos VPI iesaistās kā starpnieces, uzliekot pienākumus uzņēmumiem tikai tirgos, kas nav uzskatīti par efektīvi konkurētspējīgiem (8), kā rezultātā šādi uzņēmumu ir stāvoklī, kas ekvivalents dominējošām stāvoklim EEZ līguma 54. panta nozīmē (9). EEZ 54. pants atbilst EK Līguma 82. pantam. Paziņojums par dominējošo stāvokli EK Līguma 82. pantā ir noteikts Eiropas Kopienu Tiesas tiesu praksē kā ekonomiskā spēka stāvoklis, kas līdz zināmam līmenim ļauj uzņēmumam rīkoties neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un gala patērētājiem. Tādēļ, atšķirībā no 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem, saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem, Iestāde un VPI paļaujas uz EEZ konkurences tiesību principiem un metodiku, lai noteiktu tirgus, kas būtu jāregulē ex-ante, un novērtētu, vai uzņēmumiem ir BIT uz šiem tirgiem.

6. Šīs vadlīnijas ir paredzētas, lai vadītu VPI viņu jauno pienākumu realizēšanā, nosakot tirgus un novērtējot BIT. Iestāde ir tās pieņēmusi saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 2. punktu.

7. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 3. punktu VPI iespēju robežās jāņem vērā šīs vadlīnijas. Tas ir svarīgs faktors Iestādei novērtējot VPI ierosināto lēmumu proporcionalitāti un likumību, ņemot vērā Pamatdirektīvas 8. pantā noteiktos darbības plāna mērķus.

8. Šīs vadlīnijas īpaši skar šādus tematus: (a) tirgus noteikšana, (b) BIT novērtēšana, (c) BIT novērtēšana un (d) BIT procedūras jautājumi, kas attiecas uz visiem šiem tematiem.

9. Vadlīnijas ir noteiktas VPI šādai izmantošanai: — lai definētu ieteikumā noteikto produktu un pakalpojumu ģeogrāfisko apgabalu. VPI nenosaka vairāku valstu tirgu ģeogrāfisko darbības jomu, jo ikviens lēmums par vairāku valstu tirgiem, kas ietekmē divas vai vairākas EBTA valstis vai šķērsstatni, nosaka to ģeogrāfisko apgabalu; — lai, izmantojot vadlīniju 3. nodaļā izklāstīto metodiku, veiktu to konkurences apstākļu tirgus analīzi, kas dominē ieteikumā un VPI lēmumā noteiktajos tirgos; — lai noteiktu attiecīgos valsts vai apakšvalsts produktu un pakalpojumu tirgus, kuri nav uzskaitīti ieteikumā, kad to apstiprina valsts apstākļi un sekošana Pamatdirektīvas 6. un 7. pantā izklāstītajām procedūrām; — lai pēc tirgus analīzes izraudzītos uzņēmumus ar BIT attiecīgajā tirgū un ieviestu proporcionālus ex ante pasākumus, kas savienojami ar reglamentējošo noteikumu nosacījumiem, kā aprakstīts Vadlīniju 3. un 4. nodaļā; — lai palīdzētu EBTA valstīm un VPI piemērot 11. panta 1f. punktu un Pamatdirektīvas 5. panta 1. punktu, un tādejādi nodrošināt, ka uzņēmumi ievēro saistības sniegt informāciju, kas nepieciešama VPI, lai noteiktu attiecīgos tirgus un pēc tam novērtētu to būtisko ietekmi tirgū; — lai vadītu VPI, kad tās izskata konfidenciālu informāciju, kuru iespējams nodrošina: — uzņēmumi saskaņā ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 11. panta 1f. punktu un Pamatdirektīvas 5. panta 1. punktu; — Valsts konkurences iestādes (VKI) kā Pamatdirektīvas 3. panta 5. punktā paredzētās sadarbības daļa; — Iestāde un VPI citā EBTA valstī, kā Pamatdirektīvas 5. panta 2. punktā paredzētās sadarbības daļa. — VPI no EBTA valstīm ar Iestādes un Komisijas šķērsstatņa starpniecību, kā atrunāts Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktā, un — VPI no EK dalībvalstīm valstīm ar Komisijas un Iestādes šķērsstatņa starpniecību, kā atrunāts Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktā.

10. Vadlīnijas ir uzbūvētas šādi: 1. nodaļa sniedz vadlīniju ievadu, sagatavošanas pārskatu, mērķus, darbības jomu un saturu. 2. nodaļa apraksta metodiku, kas VPI jāizmanto, lai noteiktu ieteikumā noteikto tirgu ģeogrāfisko darbības jomu, kā arī, lai noteiktu attiecīgos tirgus ārpus šī ieteikuma. 3. nodaļa apraksta kritērijus BIT novērtēšanai attiecīgā tirgū. 4. nodaļa izklāsta iespējamos secinājumus, pie kuriem VPI var nonākt savā tirgus analīzē un apraksta iespējamās darbības, kas no tā var izrietēt. 5. nodaļa apraksta VPI tiesības veikt pētījumus, ierosina procedūras koordinēšanai starp VPI, kā arī VPI un VKI starpā, un apraksta koordinēšanu un koordinēšanas procedūras starp VPI un Iestādi, starp Iestādi un Komisiju un starp EBTA VPI un VPI EK dalībvalstu šķērsstatnī. Visbeidzot, 6. nodaļa apraksta sabiedriskai apspriedes un VPI ierosināto lēmumu publicēšanas kārtību.

11. Galvenais šo vadlīniju mērķis ir nodrošināt, ka VPI izmanto atbilstošu pieeju jauno reglamentējošo noteikumu piemērošanā un jo īpaši uzņēmumu ar BIT izraudzīšanā, piemērojot reglamentējošo noteikumu nosacījumus.

12. Izdodot šīs vadlīnijas, Iestāde arī gatavojas izskaidrot ieinteresētajām pusēm un uzņēmumiem, kas strādā elektronisko komunikāciju nozarē, kā VPI jāuzsāk BIT novērtēšana saskaņā ar pamatdirektīvu, tādejādi palielinot sektoram specifiskās likumdošanas piemērošanas pārredzamību un juridisko noteiktību.

13. Iestāde labo šīs vadlīnijas, kad vien tas nepieciešams, ņemot vērā reglamentējošo noteikumu piemērošanas pieredzi, nākotnes notikumus EBTA Tiesas un Eiropas Kopienu Tiesas jurisprudencē, kā arī Komisijas izvēlēto pieeju.

14. Šīs vadlīnijas nekādā veidā neierobežo EEZ likumā par privātpersonām vai uzņēmumiem minētās tiesības. Tās nekādā veidā neskar ne EEZ tiesību piemērošanu un jo īpaši EEZ konkurences noteikumu piemērošanu Iestādei, Komisijai un attiecīgajām valsts iestādēm, ne to izskaidrošanu EBTA Tiesai un Eiropas Kopienu Tiesai. Šīs vadlīnijas neskar nevienu darbību, kuru Iestāde var veikt, ne vadlīnijas, kuras Iestāde var izdot nākotnē, attiecībā uz EEZ konkurences tiesību piemērošanu.

1.2. Principi un politikas mērķi, kas nosaka nozaru specifiskos pasākumus

15. VPI jācenšas sasniegt politikas mērķus, kas noteikti Pamatdirektīvas 8. panta 2., 3. un 4. punktā. Tie tiek iedalīti trijās kategorijās: — atvērtā un konkurētspējīga tirgus veicināšana elektronisko komunikāciju tīkliem, pakalpojumiem un ar tiem saistītajām iekārtām, — iekšējā tirgus attīstība, un — Eiropas pilsoņu interešu veicināšana.

16. Ex ante pienākumu uzlikšanas mērķis uzņēmumiem, kas izraudzīti kā BIT, ir nodrošināt, ka uzņēmumi nevarētu izmantot savu ietekmi tirgū, ierobežojot vai sagrozot konkurenci attiecīgajā tirgū, vai uzspiežot šādu ietekmi tirgū uz kaimiņu tirgiem.

17. Šīs reglamentējošās saistības jāuzliek tikai uz tiem elektronisko komunikāciju tirgiem, kuru raksturojums var būt tāds, lai attaisnotu nozarei specifisko normatīvu, un kuros attiecīgais VPI ir noteicis, ka vienam vai vairākiem operatoriem ir BIT.

18. Produktu un pakalpojumu tirgus, kuru raksturojums var būt tāds, lai attaisnotu nozarei specifisko regulu, nosaka Iestāde savā ieteikumā, un gadījumā, ja dažādo attiecīgo tirgu noteikšana ir valsts apstākļu attaisnota, VPI saskaņā ar Pamatdirektīvas 6. un 7. pantā izklāstītajām procedūrām (10). Turklāt, zināmi citi tirgi ir īpaši noteikti Piekļuves direktīvas 6. pantā un Universālās pakalpojumu direktīvas 18. un 19. pantā.

19. VPI novērtē, vai konkurence ir efektīva katrā no šiem attiecīgajiem tirgiem. Konstatējums, ka attiecīgajā tirgū eksistē efektīva konkurence ir ekvivalents konstatējumam, ka nevienam operatoram nepatīk individuālais vai kopējais dominējošais stāvoklis šajā tirgū. Tādēļ, jauno reglamentējošo noteikumu piemērošanas nolūkos efektīva konkurence nozīmē, ka attiecīgajā tirgū nav uzņēmuma, kuram vienam pašam vai kopā ar citiem uzņēmumiem ir individuālais vai kolektīvais dominējošais stāvoklis. Ja VPI secina, ka attiecīgais tirgus nav spējīgs efektīvi konkurēt, tās nosaka uzņēmumus, kam ir BIT minētajā tirgū, un vai nu uzliek atbilstošus īpašus pienākumus šādiem uzņēmumiem, vai apstiprina vai groza šādus pienākumus, ja tādi jau eksistē.

20. Veicot tirgus analīzi saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta nosacījumiem, VPI veic tālredzīgu, strukturālu attiecīgā tirgus novērtējumu, balstoties uz eksistējošiem tirgus apstākļiem. VPI nosaka, vai tirgus ir perspektīvā konkurētspējīgs, un tādejādi, vai efektīvas konkurences trūkums ir ilgstošs (11), ņemot vērā gaidāmo vai paredzamo tirgus attīstību pieņemama perioda gaitā. Faktiskajam izmantotajam periodam jāatspoguļo tirgus specifika un gaidāmais laika aprēķins nākamajam VPI attiecīgajam tirgus pārskatam. VPI savā analīzē jāņem vērā iepriekšējie dati, kad šādi dati ir saistīti ar notikumiem tajā tirgū paredzamā nākotnē.

21. JA VPI izraugās uzņēmumus ar BIT, tiem uzņēmumiem jāuzliek viens vai vairāki reglamentējošie pienākumi, saskaņā ar attiecīgajām direktīvām un ņemot vērā proporcionalitātes principu. Izņēmuma kārtā VPI var uzlikt pienākumus piekļuvei un savstarpējam savienojumam, kas pārsniedz piekļuves direktīvā norādītajos pienākumus, ar nosacījumu, ka tas izdarīts ar iepriekšēju Iestādes līgumu, kā paredzēts šīs direktīvas 8. panta 3. punktā.

22. Savu reglamentējošo uzdevumu realizēšanā saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. un 16. pantu, VPI bauda patstāvīgas pilnvaras, kuras atspoguļo visu attiecīgo faktoru sarežģītību, kuri jānovērtē (ekonomiskais, faktiskais un juridiskais faktors), nosakot attiecīgo tirgu, kā arī nosakot uzņēmumu pastāvēšanu ar BIT. Tomēr šīs patstāvīgās pilnvaras paliek pakļautas Pamatdirektīvas 6. un 7. pantā paredzētajām procedūrām.

23. Reglamentējoši lēmumi, kurus pieņēmušas VPI saskaņā ar direktīvām, ietekmē EEZ attīstību. Lai novērstu negatīvo ietekmi uz EEZ līguma funkcionēšanu, VPI jānodrošinā, ka tie īsteno noteikumus, uz kuriem šīs vadlīnijas atbilstošā veidā attiecas. Šāda atbilstība var tikt sasniegta tikai ar ciešu koordinēšanu un sadarbību ar citām VPI, ar VKI un Iestādi saskaņā ar Pamatdirektīvā paredzēto kārtību un šo vadlīniju 5.3 nodaļā izklāstītajiem ieteikumiem.

1.3. Saistība ar EEZ konkurences tiesībām

24. Saskaņā ar reglamentējošiem noteikumiem, tirgi tiek noteikti un BIT tiek novērtēts, izmantojot tās pašas metodikas kā saskaņā ar EEZ konkurences tiesībām. Tādēļ ģeogrāfisko darbības jomu noteikšanai ieteikumā noteiktajiem tirgiem, attiecīgajiem produktu/pakalpojumu tirgiem nepieciešamajai noteikšanai ārpus ieteikuma, un VPI efektīvas konkurences novērtēšanai jābūt savienojamai ar EEZ konkurences precedenta tiesībām un praksi. Šādas atbilstības nodrošināšanas nolūkos šīs vadlīnijas balstās uz (1) esošajām EBTA Tiesas un Eiropas Kopienu Tiesas precedenta tiesībām attiecībā uz tirgus noteikšanu un viedokli par dominējošo stāvokli EK Līguma 82. panta un apvienojošo kontroles noteikumu nozīmē (12), (2) Iestādes “Vadlīnijām par EEZ konkurences tiesību piemērošanu telekomunikāciju nozarē” (13), (3) Iestādes “Paziņojumu par attiecīgo tirgu noteikšanu konkurences tiesību mērķiem EEZ” (14), turpmāk “Paziņojums par tirgus noteikšanu”, un (4) Komisijas paziņojumu par konkurences noteikumu piemērošanu piekļuves līgumiem telekomunikāciju nozarē (15), turpmāk “Piekļuves paziņojums”.

25. EEZ līguma 54. pants atbilst EK Līguma 82. pantam. EEZ līguma 6. pants paredz, ka līguma noteikumi, ciktāl tie ir identiski pēc būtības atbilstošajiem Kopienas tiesību noteikumiem, ir jāinterpretē to īstenošanā un piemērošanā atbilstoši attiecīgajiem Tiesas lēmumiem, kas pieņemti pirms līguma parakstīšanas datuma. Turklāt, Uzraudzības un Tiesas līguma 3. panta 2. punkts paredz, ka līguma noteikumu interpretēšanā un piemērošanā EBTA Tiesa un EBTA Uzraudzības iestāde attiecīgi ņem vērā principus, ko nosaka pēc EEZ līguma parakstīšanas datuma pieņemtie atbilstīgie Tiesas lēmumi.

26. Tādu pašu metodiku izmantošana nodrošina, ka attiecīgais tirgus, kas noteikts nozaru specifiskās regulas mērķiem, vairumā gadījumu atbilst tirgus definīcijām, kas jāpiemēro saskaņā ar konkurences tiesībām. Dažos gadījumos un šo vadlīniju 2. nodaļā izklāstīto iemeslu dēļ Iestādes un konkurences iestāžu definētie tirgi konkurences gadījumos var atšķirties no ieteikumā un lēmumā noteiktajiem tirgiem, kā arī/vai no VPI noteiktiem tirgiem saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 3. punktu. Pamatdirektīvas 15. panta 1. punkts izskaidro, ka VPI noteiktie tirgi ex ante regulas mērķiem īpašos gadījumos, saskaņā ar konkurences tiesībām, neierobežo VKI un Iestādes noteiktos tirgus viņu attiecīgo pilnvaru realizēšanā.

27. EEZ konkurences tiesību piemērošanas mērķiem, Iestādes paziņojums par tirgus noteikšanu izskaidro, ka attiecīgā tirgus koncepcija ir cieši saistīta ar mērķiem, kas seko EEZ principiem. Tirgi, kas noteikti saskaņā ar EEZ līguma 53. un 54. pantu, parasti tiek noteikti uz reāla pamatojuma. Šajos gadījumos analīzē tiek ņemti vērā notikumi, kas jau notikuši tirgū, un kurus neietekmēs iespējamās izmaiņas nākotnē. Pretēji, saskaņā ar EEZ konkurences tiesību apvienošanas kontroles noteikumiem tirgi parasti tiek noteikti uz tālredzības pamatojuma.

28. No otras puses, nozares specifiskajiem mērķiem noteiktie attiecīgie tirgi, vienmēr tiek novērtēti uz tālredzības pamatojuma, jo VPI savā novērtējumā ietver nākotnes tirgus notikumu vērtējumu. Tomēr novērtējot attiecīgā tirgus nākotnes izredzes, VPI tirgus analīzēs nedrīkst ignorēt, kur tas ir būtiski, iepriekšējos pierādījumus (skatīt arī 2. nodaļu zemāk). Sākumpunkts tirgus analīzes veikšanai Pamatdirektīvas 15. panta mērķiem nav ne līgums, ne EEZ līguma 53. pantā iekļautā saskaņota prakse, ne koncentrācija apvienošanas regulas darbības ietvaros, ne EEZ līguma 54. pantā minētā iespējamā dominējošā stāvokļa sagrozīšana, bet tas balstītās uz kopējo tālredzīgo struktūras novērtējumu un pārbaudei pakļautā tirgus funkcionēšanu. Neskatoties uz to, ka pārbaudot tos pašus jautājumus tajos pašos apstākļos un ar tiem pašiem mērķiem, VPI un konkurences iestādēm principā būtu jānonāk pie tiem pašiem secinājumiem, nevar izslēgt, ka atzīmējot iepriekš minētās atšķirības, sevišķi plašāko VPI novērtējuma fokusu, konkurences tiesību mērķiem noteiktie tirgi un nozarei specifiskās regulas mērķim noteiktie tirgi ne vienmēr ir vienādi.

29. Lai gan apvienošanas analīze tiek piemērota arī ex ante, tā netiek veikta periodiski, kā VPI analīzes gadījumā saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem. Konkurences iestādei principā nav iespējas veikt tās lēmumu periodisko pārskatu, ņemot vērā tirgus notikumus, turpretim VPI ir periodiski jāpārskata savus lēmumus saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta 1. punktu. Šis faktors var ietekmēt tirgus analīzes mērogu un plašumu, kā arī VPI veikto konkurētspējas novērtējumu; šī iemesla dēļ saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem tirgus definīcijas pat līdzīgās jomās var dažos gadījumos būt atšķirīgas no konkurences iestāžu noteiktajiem tirgiem.

30. Tiek uzskatīts, ka tirgi, kuri nav noteikti ieteikumā, neattaisno ex ante nozarei specifisko regulu, izņemot kur VPI ir spējīga pamatot šādu papildu vai atšķirīgu attiecīgā tirgus regulas piemērošanu saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. pantā minēto procedūru.

31. Uzņēmuma izraudzīšanās ar BIT tirgū, kas noteikts ex ante regulas mērķim, nenozīmē automātiski, ka šis uzņēmums ir arī dominējošs EEZ līguma 54. panta mērķim vai līdzīgiem valsts nosacījumiem. Turklāt, BIT apzīmējumu neietekmē, vai uzņēmums ir veicis dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EEZ līguma 54. panta vai valsts konkurences tiesību nozīmē. Tas nosaka tikai to, ka no strukturālās perspektīvas, no tuvākā līdz vidējam termiņam, operatoram ir un būs būtiska tirgus ietekme attiecīgajos identificētos tirgos, lai izturētos līdz zināmam līmenim neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un gala patērētājiem, kas paredzēts tikai Pamatdirektīvas 14. mērķim.

32. Faktiski nevar izslēgt, ka saskaņā ar ex ante regulu un konkurences tiesībām attiecībā uz dažādiem problēmu veidiem attiecīgajos tirgos var rasties paralēlas procedūras (16). Tādēļ konkurences iestādes veic savu tirgus analīzi un uzliek atbilstošus konkurences tiesību līdzekļus kopā ar nozarei specifiskiem pasākumiem, kurus piemēro VPI. Tomēr ir jāatzīmē, ka dažādiem regulētājiem vienlaicīgi piemērojot šādus līdzekļus, varētu risināt dažādas problēmas šādos tirgos. VPI uzņēmumiem ar BIT uzlikto ex ante saistību mērķis ir izpildīt attiecīgajās direktīvās izklāstītos īpašos mērķus, turpretim konkurences tiesību līdzekļu mērķis ir noteikt sankcijas pret līgumiem vai aizskarošu uzvedību, kura attiecīgajā tirgū ierobežo vai sagroza konkurenci.

33. Ciktāl tas attiecas uz topošajiem tirgiem, Pamatdirektīvas 27. apsvērums atzīmē, ka topošie tirgi, kur faktiskajam tirgus līderim iespējams pieder būtiska tirgus daļa, nav saskaņā ar ex ante regulu. Tas ir tādēļ, ka ex ante regulas priekšlaicīga uzlikšana var pārmērīgi ietekmēt konkurences apstākļus, kas veidojas jaunos un topošos tirgos. Tajā pašā laikā topošajiem tirgiem ir jānovērš tiesību zaudēšana vadošā uzņēmuma ietekmē. Neskarot konkurences iestāžu iejaukšanās atbilstību atsevišķos gadījumos, VPI jānodrošina, ka tās var pilnībā pamatot ikvienu agrīnas ex ante iejaukšanās formu topošā tirgū, jo īpaši, ja tās saglabā tiesības iejaukties vēlākā stadijā attiecīgo tirgu periodiskās pārvērtēšanas kontekstā.

2. Tirgus NOTEIKŠANA

2.1. Ievads

34. 1994. gadā publicētajās konkurences vadlīnijās (17), Iestāde atzina grūtības, kas rakstugas attiecīgā tirgus noteikšanā tādā straujo tehnoloģisko izmaiņu jomā kā telekomunikāciju nozare. Tā kā šis apgalvojums ir patiess arī mūsdienās, ciktāl tas attiecas uz elektronisko komunikāciju nozari, kopš šo vadlīniju publicēšanas brīža Iestāde kopā ar Komisiju ir ieguvusi pieredzi EEZ konkurences tiesību piemērošanā dinamiskā nozarē, kuru izveidojušas pastāvīgās tehnoloģiskās izmaiņas un inovācijas, pateicoties tās lomai pārejas no monopola uz konkurenci pārvaldīšanā šajā nozarē. Tomēr jāatceras, ka šis vadlīnijas nepretendē izskaidrot, kā piemērot EEZ konkurences tiesības elektronisko komunikāciju nozarē vispār, bet tie pievērš galveno uzmanību tikai jautājumiem, kas attiecas uz (i) tirgus noteikšanu un (ii) BIT novērtēšanu Pamatdirektīvas 14. panta nozīmē.

35. Novērtējot, vai uzņēmumam ir BIT, tas ir, vai tam ir “ekonomiskās stabilitātes stāvoklis, kas dod tam tiesības rīkoties līdz zināmai pakāpei neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un beidzot patērētājiem” (18) attiecīgā tirgus noteikšanai ir būtiska nozīme, jo efektīvu konkurenci var novērtēt tikai atsaucoties uz tādā veidā noteikto tirgu (19). Termina “attiecīgais tirgus” izmantošana nozīmē produktu un pakalpojumu aprakstu, kas veido tirgu un šī tirgus ģeogrāfiskās darbības jomas novērtēšanu (termini “produkti” un “pakalpojumi” tiek pēc kārtas izmantoti visā tekstā). Šajā nozīmē ir jāatceras, ka attiecīgie saskaņā ar 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem definētie tirgi atšķiras no tiem, kas noteikti konkurences tiesību mērķiem, jo tie balstās uz noteiktiem īpašiem sakariem starp diviem gala punktiem, nevis uz konkurences tiesību analīzē izmantotajiem pieprasījuma un piedāvājuma kritērijiem (20).

36. Tirgus noteikšana nav mehānisks vai abstrakts process, tai ir nepieciešama ikviena pieejamā iepriekšējā tirgus stāvokļa liecību analīze un vispārēja sapratne par minētās nozares mehāniku. Veicot iespējamo vai tālredzīgo tirgus analīzi, ir īpaši nepieciešama nevis statiska pieeja, bet dinamiska (21). Šai ziņā jebkāda pieredze, ko VPI, VKI, Iestāde un Komisija iegūst, piemērojot EEZ konkurences tiesības telekomunikāciju nozarei, nepārprotami ir īpaši nozīmīga Pamatdirektīvas 15. panta piemērošanā. Tādejādi, visai savāktai informācijai, veikto pētījumu rezultātiem, kā arī pētījumiem vai ziņojumiem, kurus pasūtījušas vai uz kuriem paļāvušās VPI (vai VKI) savu uzdevumu veikšanā, attiecībā uz konkurences apstākļiem telekomunikāciju tirgos (ar noteikumu, ka tirgus apstākļi kopš tā laika ir palikuši nemainīgi), jākalpo par sākumpunktu piemērojot Pamatdirektīvas 15. panta un veicot perspektīvo tirgus analīzi (22).

37. Galvenie produktu un pakalpojumu tirgi, kuru raksturojums var būt tāds, lai pamatotu ex ante reglamentējošo noteikumu uzlikšanu, ir noteikti ieteikumā, kas Iestādei jāpieņem saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 1. punktu, kā arī ikviens lēmums par vairāku valstu tirgiem, kuru Iestāde nolemj pieņemt saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 4. punktu. Tādēļ parasti praksē VPI uzdevums ir noteikt attiecīgā tirgus ģeogrāfisko darbības jomu, lai gan VPI ir iespējas saskaņā ar Pamatdirektīvas 15. panta 3. punktu noteikt tirgus, kas nav minēti ieteikumā saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. pantu (skatīt zemāk 6. nodaļu).

38. Kamēr perspektīvā tirgus apstākļu analīze var dažos gadījumos novest pie tirgus noteikšanas, kas ir atšķirīga no tirgus analīzes, kas balstās uz iepriekšējo tirgus uzvedību (23), VPI tomēr jācenšas saglabāt, kur iespējams, metodikas konsekvence, kas pieņemta starp ex ante regulas mērķiem izstrādātajām tirgus definīcijām, no vienas puses, un konkurences noteikumu piemērošanas mērķiem izstrādātajām tirgus definīcijām, no otras puses. Tomēr, kā norādīts Pamatdirektīvas 15. panta 1. punktā un vadlīniju 1. nodaļā, saskaņā ar nozarei specifisko regulu definēto tirgu noteikšana neskar tirgus, kuri īpašos gadījumos var tikt definēti saskaņā ar konkurences tiesībām.

2.2. Galvenie attiecīgā tirgus noteikšanas kritēriji

39. Pakāpe, līdz kurai produktu piedāvājums vai pakalpojumu nodrošināšana norādītajā ģeogrāfiskajā rajonā veido attiecīgo tirgu, ir atkarīga no konkurences ierobežojumu esamības iesaistītā ražotāja(u) vai pakalpojuma nodrošinātāja(u) cenu noteikšanas rīcībai. Eksistē divi konkurences ierobežojumi, kas jāņem vērā, novērtējot uzņēmumu izturēšanos tirgū, (i) pieprasījuma puses un (ii) piedāvājuma puses aizstāšana. Eksistē trešais konkurences ierobežojums operatora rīcībai, proti, potenciālā konkurence. Atšķirība starp potenciālo konkurenci un piedāvājuma aizstāšanu ir ietverta faktā, ka piedāvājuma puses aizstāšana nekavējoties reaģē uz cenu pieaugumu, turpretim potenciāliem ienācējiem var būt nepieciešams vairāk laika pirms piedāvājuma uzsākšanas tirgum. Piedāvājuma aizstāšana neietver nozīmīgas papildu izmaksas, turpretim potenciālā ienākšana notiek ar nozīmīgām iepriekšējām izmaksām (24). Tādejādi jāpārbauda potenciālās konkurences iespējamība ar mērķi novērtēt, vai tirgus ir efektīvi konkurētspējīgs pamatdirektīvas nozīmē, tas ir, vai tajā ir uzņēmumi ar BIT (25).

40. Pieprasījuma puses savietojamība tiek izmantota, lai nomērītu pakāpi, līdz kurai patērētāji ir gatavi aizvietot citus pakalpojumus vai produktus ar minētajiem pakalpojumiem vai produktiem (26), turpretim piedāvājuma puses savietojamība rāda, vai piegādātāji, izņemot tos, kuri nepiegādā minētos produktus vai pakalpojumus, varētu nekavējoties vai īsā termiņā pārslēgt savu ražošanas līniju vai attiecīgā produkta vai pakalpojuma piedāvājumu bez nozīmīgām papildu izmaksām.

41. Viens no iespējamajiem veidiem, kā novērtēt pieprasījuma un piedāvājuma puses aizvietošanu, ir piemērot tā saucamo “hipotētisko monopolista testu” (27). Saskaņā ar šo testu VPI būtu jāpajautā, kas notiktu, ja būtu neliels, bet nozīmīgs un ilgstošs attiecīgā produkta vai pakalpojuma cenas pieaugums, pieņemot, ka visu citu produktu vai pakalpojumu cenas paliek nemainīgas (turpmāk “relatīvais cenas pieaugums”). Tā kā cenas pieauguma svarīgums ir atkarīgs no katra atsevišķa gadījuma, praksē VPI parasti rēķinās ar klientu (patērētāju vai uzņēmumu) reakciju uz ilglaicīgu cenas pieaugumu no 5 līdz 10 % (28). Patērētāju vai iesaistīto uzņēmumu reakcijas palīdz noteikt, vai aizstājamie produkti eksistē un, ja eksistē, kur jābūt attiecīgā produkta tirgus robežām (29).

42. Sākumā VPI būtu vispirms jāpiemēro šis tests elektronisko komunikāciju pakalpojumiem vai produktiem piedāvātajiem attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā, kuru raksturojums ir tāds, kas pamato reglamentējošo saistību uzlikšanu, un tad pievienot papildu produktus vai apgabalus atkarībā no tā, vai konkurence šiem produktiem vai apgabaliem ierobežo galvenā minētā produkta vai pakalpojuma cenu. Tā kā relatīvā cena palielina produktu klāstu (30), kas iespējams izraisa daļas no pārdošanas ieņēmumiem zaudēšanu, galvenais uzdevums ir noteikt, vai realizācijas zaudējumi ir pietiekama kompensācija ienākumu pieaugšanai, kuri pretējā gadījumā tiktu iegūti no pārdošanas, kas veikta pēc cenas pieauguma. Pieprasījuma puses un piedāvājuma puses aizvietošanas novērtēšana nodrošina realizācijas daudzuma, kas varētu tikt zaudēts, novērtēšanas veidu, un rezultātā nosaka arī attiecīgā tirgus darbības jomu.

43. Principā “hipotētiskais monopolista tests” ir svarīgs tikai to produktu vai pakalpojumu gadījumā, kuru cena ir brīvi noteikta, un kuri nav pakļauti regulai. Tādejādi ir darba hipotēze, ka šobrīd dominējošās cenas tiek noteiktas konkurētspējīgos līmeņos. Tomēr, ja produkts vai pakalpojums tiek piedāvāts par reglamentētu izmaksu cenu, šāda cena tiek pieņemta, ja trūkst norādījumi par pretējo, lai to noteiktu līmenī, kas pretējā gadījumā būtu konkurētspējīgs, un tādēļ to jāuzskata par sākuma punktu “hipotētiskā monopolista testa” piemērošanai (31). Teorijā, ja attiecīgā produkta vai pakalpojuma pieprasījuma elastība ir liela pat pie relatīvi konkurētspējīgām cenām, minētai kompānijai nav ietekmes tirgū. Tomēr, ja elastība ir augsta pat pie pastāvošām cenām, tas var nozīmēt tikai to, ka minētā kompānija ir jau realizējusi ietekmi tirgū līdz tādai pakāpei, ka turpmākais cenu pieaugums nepalielinās tās peļņu. Šajā gadījumā hipotētiskā monopolista testa piemērošana var prasīt tirgus definīciju, kas atšķirīga no tās, kas būtu piemērota, ja cenas būtu noteiktas konkurētspējīgā līmenī (32). Līdz ar to katrā tirgus noteikšanas novērtējumā jāņem vērā šīs iespējamajās grūtībās. Tomēr VPI jāiet uz priekšu pamatojoties uz to, ka dominējošo cenu līmeņi nodrošina pamatu attiecīgās analīzes uzsākšanai, ja vien nav pierādīts, ka šis faktiski nav tas gadījums.

44. Ja VPI izvēlas izmantot hipotētiskā monopolista testu, tām jāpiemēro šis tests līdz tam brīdim, kad var konstatēt, ka relatīvais cenas pieaugums noteiktajos ģeogrāfiskajos un produktu tirgos neliek patērētājiem pārslēgties uz viegli pieejamiem aizvietojumiem vai piegādātājiem citā apgabalā.

2.2.1. Attiecīgais produktu/pakalpojumu tirgus

45. Saskaņā ar noteiktajām precedenta tiesībām attiecīgais produktu/pakalpojumu tirgus ietver visus tos produktus vai pakalpojumus, kas ir pietiekami apmaināmi vai aizvietojami ne tikai to mērķa īpašību izteiksmē, pamatojoties uz kurām, tie ir jo īpaši piemēroti patērētāju pastāvīgu vajadzību, viņu cenu vai to paredzētās izmantošanas apmierināšanai, bet arī konkurences apstākļu un/vai minētā tirgus piegādes un pieprasījuma struktūras izteiksmē (33). Produkti vai pakalpojumi, kuri tikai nelielā vai relatīvā pakāpē aizvietojami ar citiem, neveido tā paša tirgus daļu (34). VPI tādejādi būtu jāuzsāk īstenot noteiktā attiecīgo produktu vai pakalpojumu tirgus definēšanu, sagrupējot kopā produktus vai pakalpojumus, kurus patērētāji lieto līdzīgiem mērķiem (galapatēriņš).

46. Lai gan produkta vai pakalpojuma realizēšanas aspekts ir cieši saistīts ar tā fiziskajām īpašībām, dažāda veida produktus vai pakalpojumus var izmantot vienādam galapatēriņam. Piemēram, patērētāji vienādam mērķim var izmantot atšķirīgus pakalpojumus, tādus kā kabeļa un satelīta pieslēgumus, proti, pieslēdzoties internetam. Tādā gadījumā, abi pakalpojumi (kabeļu un satelīta piekļuves pakalpojumi) var tikt ietverti vienā un tā paša produktu tirgū. Tieši otrādi var izrādīties, ka lappušu numerācijas pakalpojumi un mobilā telefona pakalpojumi, kuri būs spējīgi piedāvāt vienādu pakalpojumu, nosūtot divvirzienu īsziņas, pieder pie atšķirīgiem produktu tirgiem, ņemot vērā, ka attiecībā uz to funkcionalitāti un galapatēriņu dažādi patērētāji tos uztver dažādi.

47. Atšķirības attiecīgā produkta vai pakalpojuma modeļu un piedāvājumu cenu noteikšanā, var arī ietvert dažādas patērētāju grupas. Tādejādi, raugoties uz cenām, VPI var noteikt darījumu klientiem un privātpersonām atsevišķus tirgus vienādiem pakalpojumiem. Piemēram, starptautiskajā mazumtirdzniecības elektronisko komunikāciju nodrošināšanā iesaistīto operatoru spēja atšķirt privātpersonas un biznesa klientus dažādus cenu komplektu un atlaižu piemērošanā ir likusi Iestādei kopā ar Komisiju izlemt, ka šīs divas grupas veido atsevišķus tirgus, ciktāl tas attiecas uz šādiem pakalpojumiem (skatīt zemāk). Tomēr, lai šos produktus aplūkotu kā pieprasījuma puses aizvietojumus, nav nepieciešams, lai tie tiktu piedāvāti par vienādu cenu. Zemas kvalitātes produkts vai pakalpojums, kas tiek pārdots par zemu cenu, varētu labi būt efektīvs aizvietojums augstākas kvalitātes produktiem, kuri tiek pārdoti par augstāku cenu. Šajā gadījumā ir svarīga iespējamā patērētāju atbilde uz relatīvo cenas pieaugumu (35).

48. Turklāt, produktu savietojamība starp dažādiem elektronisko komunikāciju pakalpojumiem arvien vairāk pieaug caur dažādu tehnoloģiju saplūšanu. Digitālo sistēmu izmantošana izraisa pieaugošu līdzību tīkla pakalpojumu izpildē un raksturojumā, izmantojot atšķirīgas tehnoloģijas. Piemēram tādu pakešu komunikācijas datu tīklu kā internets var izmantot, lai noraidītu ciparu balss signālus, konkurējot ar tradicionāliem balss telefonijas pakalpojumiem (36).

49. Līdz ar to lai pabeigtu tirgus noteikšanas analīzi, VPI papildus to produktu vai pakalpojumu izskatīšanai, kuru mērķa raksturs, cenas un paredzētā izmantošana, padara tos pietiekami aizvietojamus, jāpārbauda arī, kur nepieciešams, pieprasījuma dominējošie apstākļi un piedāvājuma aizvietošana, piemērojot hipotētisko monopolista testu.

2.2.1.1. Pieprasījuma puses aizvietošana

50. Pieprasījuma puses aizvietošana VPI dod iespēju noteikt aizvietojamos produktus vai produktu klāstu, uz kuriem patērētāji viegli pārslēdzas relatīvās cenas pieauguma gadījumā. Nosakot pieprasījuma aizvietojamības eksistenci, VPI jāizmanto iepriekšējā patērētāju uzvedības liecība. Kur pieejams, VPI jāizpēta sākotnējās cenu svārstības potenciāli konkurētspējīgiem produktiem, cenu svārstību uzskaite un attiecīgā tarifa informācija. Tādos apstākļos pierādījumam, ka agrāk patērētāji atbildot uz iepriekšējām cenu izmaiņām, ir nekavējoties pārslēgušies uz citiem produktiem vai pakalpojumiem, jāpievērš attiecīga uzmanība. Ja šādu dokumentu nav, VPI būs jāmeklē un jānovērtē, kur nepieciešams, iespējamā patērētāju un piegādātāju atbilde un minēto pakalpojumu relatīvo cenu pieaugumu.

51. Tomēr patērētāju iespēju aizvietot noteiktu produktu vai pakalpojumu ar citu neliela, bet ilgstoša cenas pieauguma dēļ, var kavēt ievērojamas pārslēgšanās izmaksas. Patērētāji, kuri ir ieguldījuši tehnoloģijā vai kādā citā nepieciešamajā jomā, lai saņemtu pakalpojumu vai izmantotu produktu, var nevēlēties segt papildu izmaksas saistībā ar pārslēgšanos uz citu, savādāk aizvietojamu pakalpojumu vai produktu. Līdzīgi eksistējošo piegādātāju klienti var arī tikt “ieslēgti” ilgstošos līgumos vai nepieļaujami augstās pārslēgšanas terminālu izmaksās. Līdz ar to situācijā, kad gala lietotāji saskaras ar nozīmīgām pārslēgšanas izmaksām, lai aizvietotu produktu A ar produktu B, šos divus produktus nedrīkst ietvert vienā un tā paša tirgū (37).

52. Pieprasījuma aizvietojamība galveno uzmanību pievērš pircēja viedoklim par produktu vai pakalpojumu aizvietošanas raksturu. Tomēr pamatīgam produkta tirgus attēlojumam nepieciešami tālākie potenciālās aizvietojamības apsvērumi no piegādes puses.

2.2.1.2. Piedāvājuma puses aizvietošana

53. Novērtējot piegādes aizvietošanas darbības jomu, VPI var arī ņemt vērā varbūtību, ka uzņēmumi, kas patreiz nav aktīvi attiecīgajā produkta tirgū, var izlemt ieiet tirgū noteiktā laikposmā (38) pēc relatīvās cenas pieauguma, tas ir, pēc neliela, bet ilgstoša cenas pieauguma. Apstākļos, kad kopējās ražošanas pārslēgšanās izmaksas uz minēto produktu ir relatīvi nenozīmīgas, šo produktu var iekļaut produkta tirgus definējumā. Fakts, ka konkurējošā firma pārņem dažus no attiecīgo pakalpojumu nodrošināšanai nepieciešamajiem aktīviem, nav būtisks, ja tirgū un piedāvājuma izdevīgumam minētajiem pakalpojumiem ir nepieciešami lieli papildu ieguldījumi (39). Turklāt VPI jābūt pārliecinātiem, ka attiecīgais piegādātājs faktiski izmanto vai pārslēdz tā ražošanas aktīvus, lai ražotu attiecīgo produktu vai piedāvātu attiecīgo pakalpojumu (piemēram, vai to ražotspēja ir saistīta ar ilgtermiņa piegādes līgumiem utt.). Tikai hipotētiska piegādes puses aizvietošana nav pietiekama tirgus noteikšanas mērķiem.

54. Jāņem vērā arī juridiskās likumā noteiktās vai citas reglamentējošās prasības, kas varētu izjaukt laika ziņā efektīvu ienākšanu attiecīgajā tirgū un tā rezultātā traucēt piegādes puses aizvietošanu. Piemēram, kavēšanās un šķēršļi, noslēdzot savstarpējā savienojuma vai kopējā novietojuma līgumus, vienojoties par jebkurām citām tīkla piekļuves formām vai iegūtu tiesības vai veidus tīkla paplašināšanai (40), var dot neticami īsā laikā iespēju potenciālajiem konkurentiem nodrošināt jaunus pakalpojumus un izvietot jaunus tīklus.

55. Kā to var redzēt no iepriekšminētajiem apsvērumiem, piegādes aizvietošana var kalpot ne tikai attiecīgā tirgus noteikšanai, bet arī tirgus dalībnieku skaita noteikšanai.

2.2.2. Ģeogrāfiskais tirgus

56. Tiklīdz attiecīgais produkta tirgus ir noteikts, nākamais veicamais solis ir tirgus ģeogrāfiskā apjoma noteikšana. Tas ir tikai tad, ja produkta vai pakalpojuma tirgus ģeogrāfiskais apjoms ir noteikts, lai VPI varētu pareizi novērtēt, vai attiecīgajā tirgū ir vai nav tirgus dalībnieku ar BIT.

57. Saskaņā ar noteiktām precedenta tiesībām, attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus ietver apgabalu, kurā ieinteresētie uzņēmumi ir iesaistīti attiecīgo produktu vai pakalpojumu piedāvājumā un pieprasījumā, kurā apgabalā konkurences apstākļi ir līdzīgi vai pietiekami viendabīgi un kurus var atšķirt no kaimiņu apgabala, kurās konkurences dominējošie apstākļi ir manāmi atšķirīgi (41). Ģeogrāfiskā tirgus noteikšanai nav nepieciešams, lai konkurences apstākļi starp pakalpojumu tirgotājiem vai piegādātājiem būtu pilnīgi viendabīgi. Ir pietiekami, lai tie ir līdzīgi vai diezgan viendabīgi, un attiecīgi, ne tikai tie apgabali, kuros konkurences apstākļi ir “neviendabīgi”, var tikt uzskatīti par tādiem, kas veido unificētu tirgu (42).

58. Ģeogrāfiskā tirgus robežu noteikšanas process risinās tādā pašā veidā kā tas, kas apspriests iepriekš saistībā ar pieprasījuma un piedāvājuma puses aizvietošanu un atbildi uz relatīvo cenas pieaugumu.

59. Tādēļ attiecībā uz pieprasījuma puses aizvietošanu, VPI jānovērtē galvenokārt patērētāju izvēles, kā arī viņu patreizējās pirkšanas ģeogrāfiskie modeļi. Jo īpaši lingvistiskie iemesli var izskaidrot, kādēļ noteikti pakalpojumi nav pieejami vai pārdoti dažādos valodu apgabalos. Ciktāl tas attiecas uz piedāvājuma puses aizvietošanu, kad var nodrošināt, ka operatori, kuri patreiz nav iesaistīti vai nepastāv attiecīgajā tirgū, tomēr izlemj ieiet tirgū īsā laikā posmā relatīvās cenas pieauguma gadījumā, tirgus definīcija jāpaplašina, lai iekļautu tos “ārpuses” operatorus.

60. Elektronisko komunikāciju nozarē, attiecīgā tirgus ģeogrāfiskā darbības joma tradicionāli tiek noteikta ar atsauci uz diviem galvenajiem kritērijiem (43): a) tīkla pārklātā apgabala (44); un b) juridisko vai citu reglamentējošo instrumentu esamība (45).

61. Uz šo divu galveno kritēriju pamata (46) ģeogrāfiskos tirgus var uzskatīt par vietējiem, reģionālie, nacionāliem vai tādiem, kas klāj divu vai vairāku valstu teritorijas (piemēram, Paneiropas, EEZ- aptverošais vai globālie tirgi).

2.2.3. Citi tirgus noteikšanas jautājumi

62. Ex ante regulas mērķiem noteiktos izņēmuma gadījumos attiecīgo tirgu var noteikt maršrutu pēc maršruta principa. Jo īpaši, aplūkojot tirgus apjomu starptautiskajiem mazumtirdzniecības vai vairumtirdzniecības elektronisko komunikāciju pakalpojumiem, būtu lietderīgi aplūkot pāru valstis vai pāru pilsētas kā atsevišķus tirgus (47). Skaidrs, ka no pieprasījuma puses zvana piegāde uz vienu valsti nav aizvietojuma ar zvana piegādi uz otru valsti. No otras puses, jautājums par to, vai netiešie pārraides pakalpojumi, tas ir maršruta maiņa vai tā paša zvana tranzīts caur trešo valsti, ir efektīvi piedāvājuma puses aizvietojumi, ir atkarīgs no tirgus specifikas, un tas jāizlemj katrā atsevišķā gadījumā (48). Tomēr tirgus pakalpojumu nodrošināšanai uz divpusējā maršruta būtu pēc darbības jomas nacionāls, jo piedāvājuma un pieprasījuma veidi abos maršruta galos visticamāk atbilstu dažādām tirgus struktūrām (49).

63. Savā paziņojumā pat tirgus noteikšanu, Iestāde pievērš uzmanību noteiktiem gadījumiem, kur attiecīgā tirgus robežas var tikt paplašinātas, lai ņemtu vērā produktus vai ģeogrāfiskos apgabalus, kuri, lai gan nav tieši aizvietojami, ir jāiekļauj tirgus noteikšanā tā saucamās “ķēdes savietojamības” dēļ (50). Būtībā, ķēdes savietojamība notiek, kur var parādīt, ka, lai gan produkti A un C nav tieši aizvietojami, produkts B ir aizvietojams gan ar produktu A gan produktu C, un tādēļ produkti A un C var būt vienā produktu tirgū, jo viņu cenu noteikšanu var ierobežot ar produkta B aizvietošanu. Tāds pats pamatojums attiecas arī uz ģeogrāfiskā tirgus noteikšanu. Attiecīgais raksturīgais risks par pārmērīgu attiecīgā tirgus darbības jomas, paplašināšanu, pētījuma rezultāti par ķēdes savietojamību attiecīgi jāpamato (51).

2.3. Komisijas prakse

64. Komisija saskaņā ar Regulu Nr. 17 un apvienošanās kontroles regulu ir pieņēmusi vairākus lēmumus, kas attiecas uz elektronisko komunikāciju nozari. Šie lēmumi var būt īpaši svarīgi VPI attiecībā uz Komisijas izmantoto metodiku attiecīgā tirgus noteikšanā (52). Tomēr, kā norādīts iepriekš, attiecībā uz nozari, ko raksturo pastāvīga inovāciju un ātru tehnoloģisko konverģence, ir skaidrs, ka ikviena pašreizējā tirgus noteikšana var kļūt par neprecīzu vai neatbilstošu tuvā nākotnē (53). Turklāt, saskaņā ar EEZ konkurences tiesībām noteiktie tirgi neierobežo saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem noteiktos tirgus, jo konteksts un laika ietvars, kurā tirgus analīze ir veikta, var būt atšķirīgs (54).

65. Kā norādīts Piekļuves paziņojumā, elektronisko komunikāciju nozarē ir vismaz divi galvenie nozīmīgi tirgus veidi, kas jāņem vērā – viens, kas nodrošina pakalpojumus gala lietotājam (pakalpojumu tirgus) un otrs, kas nodrošina piekļuvi šādu pakalpojumu nodrošināšanai nepieciešamajām iekārtām (piekļuves tirgus) (55). Šo divu tirgus plašajās noteikšanas robežās, turpmākās tirgus atšķirības var izdarīt atkarībā no pieprasījuma un piedāvājuma vietas veidiem.

66. Jo īpaši savā lēmumu pieņemšanas praksē Iestāde un Komisija parasti izšķir pakalpojumu nodrošināšanu un pamattīkla infrastruktūras nodrošināšanu. Piemēram, attiecībā uz infrastruktūras nodrošināšanu, Komisija ir noteikusi atsevišķus tirgus vietējā tīkla, pārrobežu un starptautiskās infrastruktūras nodrošināšanai (56). Attiecībā uz fiksētiem pakalpojumiem, Komisija ir izdalījusi abonenta (mazumtirdzniecības) piekļuvi komutatora balss telefonijas pakalpojumiem (vietējiem, pārrobežu un starptautiskiem), operatora (vairumtirdzniecības) piekļuvi tīkliem (vietējiem, pārrobežu un starptautiskiem) un biznesa datu komunikācijas pakalpojumus (57). Tirgū fiksētajiem telefonijas mazumtirdzniecības pakalpojumiem, Komisija ir arī izdalījusi sākotnējo savienojumu un ikmēneša nomas maksu (58). Mazumtirdzniecības pakalpojumi tiek piedāvāti divās atšķirīgās patērētāju klasēs, proti, privātajiem un biznesa lietotājiem, pēdējo, iespējams, sadala tālāk tirgū profesionālā, mazā un vidējā uzņēmuma klientiem un lielajiem uzņēmumiem (59). Attiecībā uz piedāvātajiem fiksētajiem telefonijas mazumtirdzniecības pakalpojumiem privātajiem lietotājiem, pieprasījuma un piedāvājuma veidi iespējams norāda uz diviem galvenajiem patreiz piedāvātajiem pakalpojumu veidiem, tradicionālajiem fiksētajiem telefonijas pakalpojumiem (balss un šaurjoslas datu pārraide) no vienas puses, un liela ātruma komunikāciju pakalpojumiem (patreiz xDSL pakalpojumu formā) no otras puses (60).

67. Attiecībā uz mobilo komunikāciju pakalpojumu nodrošināšanu, Komisija ir noteikusi, ka no pieprasījuma puses viedokļa, mobilie telefonijas pakalpojumi un fiksētie telefonijas pakalpojumi veido atšķirīgus tirgus (61). Mobilajā tirgū Komisijas savāktās liecības norāda uz to, ka tirgus mobilajām komunikācijām jāietver gan GSM 900 gan GSM 1 800 gan, iespējams, analogās platformas (62).

68. Komisija ir noteikusi, ka attiecībā uz “piekļuves” tirgu, pēdējais ietver visus infrastruktūras veidus, kurus var izmantot attiecīgā pakalpojuma nodrošināšanai (63). Vai tirgus tīkla infrastruktūrām būtu jāiedala tik daudzos atsevišķos apakštirgos, cik ir tīkla infrastruktūru, nepārprotami atkarīgs no savietojamības starp šādiem (alternatīviem) tīkliem (64). Šis uzdevums jāveic attiecībā uz lietotāju klasi, kurai tiek nodrošināta piekļuve tīklam. Tādēļ jāizdala infrastruktūras nodrošināšana citiem operatoriem (vairumtirdzniecības līmenī) un nodrošināšana gala lietotājiem (mazumtirdzniecības līmenī) (65). Mazumtirdzniecības līmenī, turpmāka segmentācija var notikt starp uzņēmumiem un privātajiem klientiem (66).

69. Kad pakalpojums, kas jānodrošina, attiecas tikai uz gala lietotājiem, kas atbalsta konkrētu tīklu, piekļuve šī tīkla pieslēgšanās vietām var veidot attiecīgo produktu tīklu. Tas neatteicas uz gadījumu, ja var nodrošināt, ka tie paši pakalpojumi tiktu piedāvāti tai pašai patērētāju klasei ar alternatīvu, viegli pieejamu un konkurētspējīgu tīklu līdzekļiem. Piemēram, savā paziņojumā par vietējā tīkla sadalīšanu (67), Komisija paziņoja, ka, lai gan eksistē alternatīvas PSTN liela ātruma komunikāciju pakalpojumu nodrošināšanai privātajiem patērētājiem (šķiedru optiskie tīkli, bezvadu vietējie tīkli vai uzlabojami TV tīkli), nevienu no šīm alternatīvām nevar uzskatīt par aizvietojumu fiksētā vietējā tīkla infrastruktūrai (68). Nākotnes novatoriskās un tehnoloģiskās izmaiņas tomēr var apstiprināt citādus secinājumus (69).

70. Piekļuve mobilajiem tīkliem var arī tikt noteikta ar atsauci uz diviem potenciāli atsevišķiem tirgiem, viens – izejošam zvanam un otrs – savienojuma beigu zvanam. Šai ziņā, jautājums, vai piekļuves tirgus mobilai infrastruktūrai attiecas uz piekļuvi atsevišķam mobilam tīklam vai vispār visiem mobiliem tīkliem, jāizlemj, pamatojoties uz struktūras analīzi un tirgus funkcionēšanu (70).

3. BŪTISKAS IETEKMES TIRGŪ (DOMINĒJOŠA STĀVOKĻA) NOVĒRTĒŠANA

71. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 14. pantu “uzņēmums uzskatāms par tādu, kam ir būtiska ietekme tirgū, ja tam individuāli vai kopā ar citiem ir stāvoklis, kas ir līdzvērtīgs dominējošam stāvoklim, t.i., ekonomisku spēks, kas līdz zināmam līmenim ļauj rīkoties neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un gala patērētājiem”. Šī ir definīcija, kuru Tiesas precedenta tiesības attiecina uz dominējošā stāvokļa koncepciju Līguma 82. pantā (71). Jaunie noteikumi ir pievienojuši BIT definīciju Tiesas definīcijai par dominējošo stāvokli Līguma 82. panta (72), respektīvi, EEZ līguma 54. panta nozīmē. Rezultātā, piemērojot jauno BIT definīciju, VPI ir jānodrošina, ka viņu lēmumi ir saskaņā ar attiecīgo EBTA Tiesas un Eiropas Kopienu Tiesas jurisprudenci par dominējošo stāvokli (73), kā arī jāatceras Komisijas prakse. Tomēr, jaunās BIT definīcijas piemērošana ex ante, pieprasa noteiktas metodiskas korekcijas, kas jāveic attiecībā uz veidu, kādā ir novērtēta ietekme tirgū. Sevišķi, ja, novērtējot ex ante, vienam vai vairākiem uzņēmumiem ir dominējošais stāvoklis attiecīgajā tirgū, VPI principā paļaujas uz atšķirīgiem pieņēmumiem un izredzēm, nevis uz tiem, ko piemērojusi konkurences iestāde Līguma 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu ex post piedēvētas ļaunprātīgas izmantošanas kontekstā (74). Bieži pierādījumu vai dokumentu trūkums par iepriekšējo stāvokli vai rīcību nozīmē, ka tirgus analīzes galvenokārt jābalsta uz perspektīvās ietekmes novērtēšanu. VPI veiktās tirgus analīzes precizitāte tādejādi būs atkarīga no informācijas un datiem, kas bija pieejami attiecīgā lēmuma pieņemšanas brīdī.

72. Fakts, ja VPI sākotnējais tirgus paredzējums visbeidzot neīstenojas attiecīgajā gadījumā, ne vienmēr nozīmē, ka to lēmums tā pieņemšanas brīdī bija pretrunā ar pamatdirektīvu. Piemērojot ex ante dominējošā stāvokļa koncepciju, VPI jāvienojas par patstāvīgām pilnvarām, kas savstarpēji saistītas ar novērtējamo ekonomisko, faktisko un juridisko situāciju sarežģīto raksturu. Saskaņā ar pamatdirektīvu VPI tirgus novērtējumi jāveic regulāri. Tāpēc šajā kontekstā, VPI ir iespēja vienmērīgos intervālos reaģēt uz ikvienu tirgus notikumu un veikt nepieciešamos pasākumus.

3.1. BIT novērtēšanas kritēriji

73. Kā ir uzsvērusi Eiropas Kopienu Tiesa, dominējošā stāvokļa konstatējums neizslēdz tirgū konkurenci. Tas dod tiesības uzņēmumam, kam ir šāds stāvoklis, ja ne noteikt, tad vismaz jūtami ietekmēt konkurences attīstības apstākļus un jebkurā gadījumā rīkoties, nerēķinoties ar šādiem konkurences ierobežojumiem, kamēr šādai rīcībai nav negatīvu seku (75).

74. Reālajā analīzē konkurences iestāde var saskarties ar virkni dažādu tirgus stāvokļa piemēru, katrs no kuriem liecina par ietekmi tirgū Līguma 82. panta un/vai EEZ līguma 54. panta nozīmē. Tomēr ex ante vidē, ietekme tirgū būtībā tiek vērtēta ar atsauci uz minētā uzņēmuma ietekmi pacelt cenas, ierobežojot ražīgumu bez nozīmīgiem realizācijas vai ienākumu zaudējumiem.

75. Uzņēmuma ietekmi tirgū var ierobežot potenciālie konkurenti (76). VPI tādejādi jāņem vērā varbūtība, ka uzņēmumi, kas nav pašlaik aktīvi attiecīgajā produkta tirgū, var vēlāk izlemt ienākt tirgū pēc neliela, bet ilgstoša cenas pieauguma. Pret uzņēmumiem, kuri šādas cenas pieauguma gadījumā ir gatavi pārslēgties vai paplašināt savu ražošanas/pakalpojumu darbības lauku un ieiet tirgū, VPI jāaplūko kā potenciālos tirgus dalībniekus pat, ja tie patreiz neražo attiecīgo produktu un nepiedāvā attiecīgo pakalpojumu.

76. Kā izskaidrots zemākminētajos punktos, dominējošais stāvoklis tiek konstatēts ar atsauci uz vairākiem kritērijiem, un, kā norādīts iepriekš, tā novērtēšana balstās uz tālredzīgu tirgus analīzi uz pastāvošo tirgus apstākļu pamata. Tirgus daļas tiek bieži izmantotas kā pilnvara ietekmei tirgū. Lai gan tikai liela tirgus daļa nav pietiekama, lai konstatētu BIT piederību (dominējošo stāvokli), maz ticams, ka firma bez nozīmīgas attiecīgā tirgus daļas būtu dominējošā stāvoklī. Tādēļ maz ticams, ka uzņēmumi, kam ir mazāk nekā 25 % tirgus daļu, ieņem (vienīgā) dominējošo stāvokli minētajā tirgū (77). Komisijas lēmumu pieņemšanas praksē interese par viena uzņēmuma dominējošā stāvokli parasti rodas gadījumā, ja uzņēmumam ir vairāk par 40 % tirgus daļu, lai gan dažos gadījumos Komisijai var būt interese par dominējošo stāvokli ar mazāku tirgus daļu (78), jo dominējošais stāvoklis var būt pat ja nav tirgus daļas nav liela. Saskaņā ar noteiktajām precedenta tiesībām ļoti lielas tirgus daļas – vairāk nekā 50 % – pašas par sevi, izņemot ārkārtējus apstākļus, liecina par dominējošo stāvokļu (79). Uzņēmumu ar lielu tirgus daļu var uzskatīt ar BIT, tas ir, dominējošā stāvoklī, ja tā tirgus daļa paliek stabila noteiktā laika periodā garumā (80). Fakts, ka uzņēmums ar būtisku ietekmi tirgū pakāpeniski zaudē tirgus daļu, liecina par to, ka tirgus kļūst konkurētspējīgāks, bet tas neizslēdz BIT noteikšanu. No otras puses, svārstīgas tirgus daļas laika gaitā var liecināt par ietekmes trūkumu attiecīgajā tirgū.

77. Attiecībā uz metodēm, kas tiek izmantotas, lai izmērītu tirgus lielumu un tirgus daļas gan pēc realizācijas apjoma, gan pēc realizācijas vērtības, sniedz vērtīgu informāciju par tirgus apjomu (81). Plašpatēriņa produktu gadījumā, priekšroka tiek dota apjomam, turpretim diferencētu produktu (t.i., zīmolproduktu) gadījumā, bieži tiek uzskatīts, ka realizācijas vērtības un to attiecīgā tirgus daļa labāk atspoguļo katra piegādātāja attiecīgo stāvokli un ietekmi. Vairāksolīšanas tirgos, zaudēto un iegūto priekšlikumu skaitu var arī izmantot kā tirgus daļu aptuveno vērtību (82).

78. Kritēriji, ko jāizmanto iesaistītā uzņēmuma(u) tirgus daļas noteikšanai, ir atkarīgi no attiecīgā tirgus īpašībām. VPI pašai jāizlemj, kuri kritēriji ir vispiemērotākie tirgus esamības noteikšanai. Piemēram, nomāto līniju ienākumi, nomātā jauda vai pieslēgšanas vietu skaits ir iespējamie kritēriji uzņēmuma relatīvā spēka noteikšanai nomāto līniju tirgos. Kā ir norādījusi Komisija, ierobežotais nomāto līniju pieslēgšanas vietu skaitā netiek ņemti vērā dažādi nomāto līniju veidi, kas ir pieejami tirgū – diapazonā no analogās balss kvalitātes līdz liela ātruma ciparu nomātām līnijām, no vietējām sarunu līnijām līdz tālsarunu starptautiskām nomātām līnijām. No šiem diviem kritērijiem, nomāto līniju ienākumi var būt pārredzamāki un mazāk sarežģīti, lai tos novērtētu. Līdzīgi, mazumtirdzniecības ienākumi, zvana minūtes vai fiksēto telefona līniju numuri vai publisko telefona tīkla operatoru abonenti ir iespējamie kritēriji, lai novērtētu šajos tirgos strādājošo uzņēmumu tirgus daļas (83). Kur tirgus ir noteikts kā savstarpējā savienojuma tigus, reālāks novērtējuma parametrs būtu ienākumi, kas radušies no izejošiem zvaniem klientiem uz fiksētiem vai mobiliem tīkliem. Tas ir tādēļ, ka izmantojot ienākumus, nevis, piemēram, zvana minūtes, ņem vērā faktu, ka zvana minūtēm var būt dažādas vērtības (t.i., vietējie, tālsarunu un starptautiskie zvani) un sniedz tirgus esamības līdzekli, kas atspoguļo gan klientu skaitu gan tīkla pārklājumu (84). Tā paša iemesla dēļ, ienākumu izmantošana izejošiem zvaniem mobilo tīklu klientiem var būt vislabākais līdzeklis, lai noteiktu mobilā tīkla operatoru tirgus esamību (85).

79. Ir svarīgi uzsvērt, ka dominējošo stāvokļi nevar izveidot tikai uz lielas tirgus daļas pamata. Kā minēts iepriekš, lielu tirgus daļu esamība vienkārši nozīmē, ka iesaistītais operators var būt dominējošā stāvoklī. Tādēļ VPI jāuzsāk pamatīga un vispārēja attiecīgā tirgus ekonomisko īpašību analīze pirms nonākšanas pie secinājuma par BIT esamību. Šajā attiecībā, var arī izmantot šādus kritērijus, lai noteiktu uzņēmuma ietekmi līdz zināmam līmenim rīkoties neatkarīgi no tā konkurentiem, klientiem un gala patērētājiem. Šie kritēriji citu starpā ietver: — vispārējo uzņēmuma lielumu, — infrastruktūras kontroli, kuru nav viegli dublēt, — tehnoloģiskās priekšrocības vai pārākumu, — zemas atlīdzības pirktspējas trūkumu, — vieglu vai priviliģētu pieeju kapitāla tirgiem/finanšu resursiem, — produktu/pakalpojumu dažādību (piem., komplektēti produkti vai pakalpojumi), — apjoma ekonomiju, — peļņu no objektu apjoma, — vertikālo integrāciju, — augsti attīstītu izplatīšanas un realizācijas tīklu, — potenciālās konkurences trūkumu, — paplašināšanās barjeras.

80. Dominējošs stāvoklis var rasties no iepriekš minētajiem kritērijiem, kuri ņemot tos atsevišķi var nebūt noteicošie.

81. Dominējošā stāvokļa konstatēšana ir atkarīga no tirgus ieejas viegluma novērtējuma. Faktiski ieejas barjeru trūkums novērš neatkarīgu konkurenci kropļojošu uzvedību uzņēmumam ar nozīmīgu tirgus daļu. Elektronisko komunikāciju nozarē ienākšanas šķēršļi bieži ir augsti sakarā ar pastāvošās likumdošanas un citām reglamentējošām prasībām, kuras var ierobežot pieejamo licenču skaitu vai noteiktu pakalpojumu nodrošināšanu (t.i., GSM/DCS vai 3G mobilie pakalpojumi). Turklāt šķēršļi ienākšanai tirgū eksistē tur, kur ienākšanai attiecīgajos tirgos ir nepieciešami lieli ieguldījumi un ražošanas programmēšana ilgā laika posmā rentabilitātes nodrošināšanai (86). Tomēr, augstie ienākšanas šķēršļi var kļūt mazāk svarīgi attiecībā uz tirgiem, kurus raksturo nepārtraukts tehnoloģiskais progress. Elektronisko komunikāciju tirgos konkurences ierobežojumus var izraisīt novatorisma draudi no potenciāliem konkurentu puses, kuri pagaidām nepiedalās tirgū. Šādos tirgos konkurētspējas novērtējumam jābalstās uz perspektīvo un tālredzīgo pieeju.

82. Kas atteicas uz paziņojuma “būtiskās iekārtas” svarīgumu jaunās BIT definīcijas piemērošanas mērķiem uz doto brīdi neeksistē likumi attiecībā uz elektronisko komunikāciju nozari. Tomēr šis paziņojums, kas ir galvenokārt svarīgs attiecībā uz dominējošā stāvokļa esamību vai ļaunprātīgu izmantošanu, saskaņā ar EK Līguma 82. pantu un/vai EEZ līguma 54. pantu, ir mazāk svarīgs attiecībā uz ex ante BIT novērtēšanu Pamatdirektīvas 14. panta nozīmē. Jo īpaši “būtisko iekārtu” doktrīna ir papildinoša tādām dominējošam uzņēmumam uzliktajām pastāvošajām vispārējām saistībām kā nediskriminēšanas saistība klientu vidū, kas tiek piemērota saskaņā ar EK Līguma 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu, tādos ārkārtēju apstākļu gadījumos, kad atteikšanās piegādāt vai piešķirt piekļuvi trešajām pusēm, varētu ierobežot vai aizkavēt jaunu tirgu vai jaunu produktu rašanos pretēji Līguma 82. panta b. apakšpunktam un EEZ līguma 54. panta b. apakšpunktam. Tādejādi to saista piekļuves jautājumi vai gadījumi, kas ietver atteikšanu piegādāt vai sadarboties saskaņā ar Līguma 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu bez diskriminējošās procedūras. Saskaņā ar pastāvošajām precedenta tiesībām, produktu vai pakalpojumu nevar uzskatīt par “nepieciešamu” vai “būtisku”, ja vien tam nav īsta vai potenciāla aizvietotāja. Kaut gan ir taisnība, ka uzņēmums, kuram pieder kāda “būtiska iekārta” ir dominējošais stāvoklis jebkurā šīs iekārtas tirgū, pretējais ne vienmēr ir taisnība. Fakts, ka attiecīgā iekārta nav “būtiska” vai “neaizstājama” saimnieciskai darbībai kādā atšķirīgā tirgū, pastāvošo precedenta tiesību nozīmē (87), nenozīmē, ka šīs iekārtas īpašniekam nevarētu būt dominējošais stāvoklis. Piemēram, tīkla operators var būt dominējošā stāvoklī neraugoties uz alternatīva konkurētspējīga tīkla pastāvēšanu, ja šī tīkla lielums un nozīme dod viņam iespēju rīkoties neatkarīgi no citiem tīkla operatoriem (88). Citiem vārdiem sakot, ir svarīgi noteikt, vai attiecīgo iekārtu, ļauj tās īpašniekam BIT tirgū, ja tas nav nepieciešams, turpmāk nodrošināt, ka minētā iekārta varētu tikt uzskatīta par “būtisku” vai “neaizvietojamu” pastāvošo precedenta tiesību nozīmē.

83. No iepriekšminētā izriet, ka “būtisko iekārtu” doktrīna ir mazāk svarīga Pamatdirektīvas14. panta ex ante mērķu piemērošanai nekā EK Līguma 82. panta ex post un EEZ līguma 54. panta piemērošanai.

3.1.1. Ietekmes tirgū pārvirzīšana

84. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 14. panta 3. punktu “ja uzņēmumam ir būtiska ietekme īpašā tirgū, var uzskatīt, ka tam ir būtiska ietekme cieši saistītā tirgū, ja saikne starp šiem diviem tirgiem ir tāda, kas ļauj pārvirzīt ietekmi no viena tirgus uz otru, tādejādi nostiprinot uzņēmuma ietekmi tirgū”.

85. Šī noteikums ir paredzēts, lai risinātu tirgus situāciju salīdzinājumā ar situāciju, kas deva iemeslu Tiesas spriedumam Tetra Pak II (89). Tajā gadījumā Tiesa izlēma, ka uzņēmums, kuram bija dominējošais stāvoklis vienā tirgū un vadošais stāvoklis citā, bet cieši saistītā tirgū, tika nostādīts kā rezultāts situācijā, kas salīdzināma ar to, kur ir dominējošais stāvoklis minētajos tirgos, ņemot tos kā vienu veselu. Pateicoties tā dominējošam stāvoklim pirmajā tirgū un tā tirgus klātbūtnei saistītājā sekundārajā tirgū, uzņēmums var pārvirzīt ietekmi tirgū, kura tam ir pirmajā tirgū, un rīkoties neatkarīgi no tā klientiem otrajā tirgū (90). Lai gan, kopumā ņemot, Tetra Pak tirgi, kuros dominēja Tetra Pak, bija horizontāli, ciešās asociatīvās saiknes Tiesas precedenta tiesību nozīmē, visbiežāk tiek atrastas vertikāli integrētajos tirgos. Tas bieži notiek telekomunikāciju nozarē, kur operatoram bieži ir dominējošais stāvoklis infrastruktūras tirgū un svarīgs novietojums izejošā pakalpojumu tirgū (91). Saskaņā ar šādiem apstākļiem VPI var uzskatīt par atbilstošu noteikt, ka šādam operatoram ir BIT abos tirgos. Tomēr praksē, ja uzņēmums ir izraudzīts par tādu, kuram ir BIT ieejošā vairumtirdzniecības vai piekļuves tirgū, VPI parasti spēj novērst ikvienu iespējamo pāriešanu vai pārvirzīšanas sekas, izejot mazumtirdzniecības vai pakalpojumu tirgos, uzliekot uz šī uzņēmuma jebkuru no piekļuves direktīvā paredzētajām saistībām, kura var būt atbilstoša, lai izvairītos no šādām sekām. Tādējādi tas būtu jāpiemēro tikai tirgū, kurā ex ante saistību uzlikšana uzņēmumam ar dominējošo stāvokli (piekļuves) ieejošā tirgū var nenovest pie efektīvas konkurences (mazumtirdzniecības) izejošā tirgū, kas VPI jāpārbauda, vai tur var piemērot Pamatdirektīvas 14. panta 3. punktu.

86. Iepriekšminētie apsvērumi ir arī svarīgi attiecībā uz horizontālajiem tirgiem (92). Turklāt, neskatoties uz to, vai izskatāmie tirgi ir vertikāli vai horizontāli, abiem tirgiem jābūt elektronisko komunikāciju tirgiem Pamatdirektīvas 2. panta nozīmē un abiem jāuzrāda tādas īpašības, lai pamatotu ex ante reglamentējošo pienākumu uzlikšanu (93).

3.1.2. Kolektīvais dominējošais stāvoklis

87. Saskaņā ar EK Līguma 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu dominējošais stāvoklis var būt vienam vai vairākiem uzņēmumiem (“kolektīvais dominējošais stāvokli”). Pamatdirektīvas 14. panta 2. punkts arī paredz, ka uzņēmums var baudīt BIT, tas ir, būt dominējošā stāvoklī, vai nu individuāli vai kopā ar citiem.

88. Piekļuves paziņojumā, Komisija ir norādījusi, ka, kaut arī šobrīd gan Tiesas prakse gan tās precedenta tiesības joprojām attīstās, tā uzskatītu, ka diviem vai vairākiem uzņēmumiem ir kolektīvais dominējošais stāvoklis, ja tiem būtībā ir tāds pats stāvoklis attiecībā uz to klientiem un konkurentiem kā vienai kompānijai ar dominējošo stāvokli, ar nosacījumu, ka starp tiem nepastāv efektīva konkurences. Praksē konkurences trūkums var pastāvēt tāpēc, ka šīm kompānijām ir noteiktas saiknes. Tomēr Komisija ir arī norādījusi, ka šādu saikņu pastāvēšana nav priekšnoteikums kopējā dominējošā stāvokļa konstatēšanai (94).

89. Kopš Piekļuves paziņojuma publicēšanas, kolektīvā dominējošā stāvokļa koncepts ir ticis oficiāli apstiprināts vairākos Komisijas lēmumos saskaņā ar 17. Regulu un apvienotās kontroles regulu. Turklāt, gan Pirmās instances tiesa (PIT), gan Eiropas Kopienu Tiesa (EKT) ir pasludinājusi spriedumus, kuri turpmāk sekmēja šīs koncepcija satura precīzu skaidrojumu.

3.1.2.1. PIT/EKT jurisprudence

90. Izteikums “viens vai vairāki uzņēmumi” EK Līguma 82. pantā un EEZ līguma 54. pantā nozīmē, ka dominējošais stāvoklis var būt vienam vai vairākiem ekonomiskiem uzņēmumiem, kuri ir juridiski un ekonomiski neatkarīgi viens no otra (95).

91. Līdz EKT lēmumam Compagnie Maritime Belge (96) un PIT lēmumam Gencor (97) (skatīt zemāk), varētu strīdēties par to, ka kolektīvās dominējošās lomas konstatēšana balstās uz ekonomisko saikņu pastāvēšanu, struktūras saikņu vai citu faktoru nozīmē, kuri varētu būt par iemeslu sakarībai starp iesaistītajiem uzņēmumiem (98). Pirmo reizi jautājumu par to, vai kolektīvo dominējošo stāvokli varētu arī attiecināt uz oligopolistisko tirgu, tas ir, tirgu, kas ietver dažus pārdevējus, nepastāvot nekāda veida saiknēm starp šajā tirgū esošajiem uzņēmumiem, izvirzīja Gencor. Lieta attiecās uz Komisijas pieņemtā lēmuma likumību, saskaņā ar apvienotās kontrole regulu, kas aizliedz paziņoto darījumu, pamatojoties uz to, ka tas varētu novest pie duopolijas tirgus izveides, sekmējot oligopolistiskā dominējošā stāvokļa situāciju (99). Pirms PIT puses strīdējās, ka Komisijai nav izdevies pierādīt “saikņu” pastāvēšanu starp duopolijas biedriem pastāvošo precedenta tiesību nozīmē.

92. PIT noraidīja piemērošanu, norādot, ka inter alia, tur nebija juridiska precedenta, kas ierosinātu, ka paziņojums par “ekonomiskām saitēm” ir ierobežots ar paziņojumu par strukturālām saiknēm starp iesaistītajiem uzņēmumiem. Saskaņā ar PIT, “nebija nekāda iemesla juridiskos vai ekonomiskos nosacījumus izslēgt no paziņojuma par ekonomiskām saitēm, savstarpējās saistības attiecības, kas pastāv starp pusēm līdz ciešai oligopolijai, kurā, tirgū ar attiecīgām īpašībām, jo īpaši tirgus koncentrācijas, pārredzamības un produktu vienveidības izteiksmē, tās puses ir stāvoklī, lai paredzētu viena otrai uzvedību un tādēļ tiek neatlaidīgi ieteikts izlīdzināt savu uzvedību tirgū, it īpaši tādā veidā, lai palielinātu savu kopējo peļņu ierobežojot ražošanu attiecībā uz pieaugošajām cenām. Šādā kontekstā katrs tirgotājs apzinās, ka ļoti konkurētspējīga darbība no tā puses, kas paredzēta, lai palielinātu tā tirgus daļu (piemēram, cenu pazemināšana), izprovocētu līdzīgu darbību no citiem, tādēļ tas neiegūtu nekādu labumu no savas iniciatīvas. Visi tirgotāji tādejādi tiktu ietekmēti ar cenu līmeņu samazināšanos” (100). Kā Tiesa norādīja, tirgus apstākļi var būt tādi, ka “katram uzņēmumam jāapzinās kopējās intereses, un it īpaši, iemesls cenu pieaugumam, bez iekļaušanas līgumā vai ķeršanās pie saskaņotas prakses” (101).

93. PIT lieta Gencor tika vēlāk apstiprināta ar EKT Compagnie Maritime Belge, kur Tiesa deva turpmāku ieteikumu, kā jāsaprot kolektīvā stāvokļa termins un kādi nosacījumi vispirms jāizpilda, lai šādu konstatējumu varētu izdarīt. Saskaņā ar Tiesu, lai parādītu, ka diviem vai vairākiem uzņēmumiem ir kopējais dominējošais stāvoklis, ir nepieciešams apsvērt, vai iesaistītie uzņēmumi kopā veido kolektīvu uzņēmumu attiecībā pret saviem konkurentiem, tirdzniecības partneriem vai un patērētājiem konkrētā tirgū (102). Šis ir gadījums, kad (i) nav efektīvas konkurences starp minētajiem uzņēmumiem; un (ii) minētie uzņēmumi pieņem vienādu rīcību par kopēju politiku attiecīgajā tirgū (103). Vienīgi, kad uz jautājumu ir atbildēts apstiprinoši, ir lietderīgi apsvērt, vai kolektīvam uzņēmumam faktiski ir dominējošais stāvoklis (104). Jo īpaši ir svarīgi pārliecināties, vai starp iesaistītajiem uzņēmumiem pastāv ekonomiskās saiknes, kuras dod tiem iespēju rīkoties neatkarīgi no saviem konkurentiem, klientiem un patērētājiem. Tiesa atzina, ka īstenotais līgums, lēmums vai saskaņotā prakse (kas ir vai nav izņēmums saskaņā ar Līguma 81. panta 3. punktu vai EEZ līguma 53. panta 3. punktu), var bez šaubām izraisīt iesaistīto uzņēmumu sasaistīšanu tādā veidā, ka viņu rīcība konkrētā tirgū, kurā tie ir aktīvi, var novest pie to uztveršanas kā kolektīva uzņēmuma, attiecībā pret to konkurentiem, tirdzniecības partneriem un patērētājiem (105).

94. Tomēr tikai fakts, ka divi vai vairāki uzņēmumi ir saistīti ar līgumu, uzņēmumu lēmuma asociāciju lēmumu vai saskaņoto praksi Līguma 81. panta 1. punkta vai EEZ līguma 53. panta 1. punkta nozīmē, pati par sevi neveido pamatu šādam konstatējumam. Kā norādīja tiesa, “kolektīvā dominējošā stāvokļa konstatējums var arī būt balstīts uz citiem vienojošiem faktoriem un būt atkarīgs no ekonomiskā novērtējuma, un jo īpaši novērtējuma par šī minētā tirgus struktūru” (106).

95. No Gencor un Compagnie Maritime Belge spriedumiem izriet, ka, lai gan uz strukturālo saišu pastāvēšana var paļauties, lai atbalstītu konstatējumu par kolektīvo dominējošo stāvokli, šādu konstatējumu var arī izdarīt saistībā uz oligopolistisku vai ļoti koncentrētu tirgu, kura struktūra, it īpaši pati par sevi, ir sekmējoša, lai koordinētu iedarbību uz attiecīgo tirgu (107).

3.1.2.2. Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse un Pamatdirektīvas II pielikums

96. Vairākos lēmumos, kas pieņemti saskaņā ar apvienošanas kontroles regulu, Komisija apsvēra kolektīvā dominējošā stāvokļa koncepciju. Tā mēģināja šajos gadījumos pārliecināties, vai minēto oligopolistisko tirgu struktūra sekmē koordinēto ietekmi uz šiem tirgiem (108).

97. Kad novērtē ex ante, iespējamā tirgus pastāvēšana vai apvienošanās, kura ir vai varētu kļūt sekmējoša kolektīvam dominējošam stāvoklim vārdos neizteiktas sadarbības formā, VPI jāanalizē: a) vai šī tirgus īpašības padara to par sekmējošu vārdos neaizteiktai koordinēšanai, un b) vai šāda koordinēšanas forma ir noturīga, tas ir, (i) vai nu kādam no oiligopolistiem ir spēja un motivācija novirzīties no koordinētā rezultāta, apverot spējas un nedeviatoru motivāciju iesniegt pretprasību un, (ii) vai pircējiem/papildkonkurentiem/potenciāliem ienācējiem ir spējas un motivācija apstrīdēt konkurenci kropļojošo koordinēto rezultātu (109).

98. Šī analīze ir sekmēta, raugoties uz noteiktiem kritērijiem, kuri ir apkopoti Pamatdirektīvas II pielikumā, kuru arī izmantoja Komisija, piemērojot paziņojumu par kolektīvo dominējošo stāvokli saskaņā ar kolektīvo kontroles regulu. Saskaņā ar šo pielikumu, “divi vai vairāki uzņēmumi var radīt kopā dominējošu stāvokli 14. panta nozīmē, ja pat neesot strukturālām vai citām saiknēm tie darbojas tirgū, kura struktūra ir uzskatāma par tādu, kas veicina saskaņoti ietekmi” (110). Neierobežojot Tiesas praksi attiecībā uz kopīgu dominējošo stāvokli, šāds gadījums varētu rasties, ja tirgus atbilst vairākām attiecīgām īpašībām, jo īpaši attiecībā uz tirgus koncentrāciju, caurskatāmību un citām turpmāk minētām īpašībām: — piesātināts tirgus, — nemainīgs vai lēns pieprasījuma pieaugums, — maza pieprasījuma elastība, — viendabīgi produkti, — līdzīgas izmaksu struktūras, — līdzīgas tirgus daļas, — jaunu tehnoloģiju neesamība, novecojusi tehnoloģija, — rezerves jaudas neesamība, — augsti šķēršļi ienākšanai tirgū, — pretsvara trūkums no pircēju puses, — potenciālas konkurences trūkums, — dažādas informācijas vai citas saiknes starp attiecīgajiem uzņēmumiem, — pretdarbības mehānisms, — samazināti ietvari vai to trūkums cenu konkurencei.

99. Pamatdirektīvas II pielikums īpaši norāda, ka iepriekš minētais saraksts nav pilnīgs, un kritēriji nav kumulatīvi. Saraksts ir vairāk paredzēts, lai norādītu to liecību veidus, kurus var izmantot pārliecības nostiprināšanai attiecībā uz kopēja (oligopolistiskā) dominējošā stāvokļa esamību vārdos neizteiktas saskaņošanas formā (111). Kā norādīts iepriekš, šis saraksts arī norāda, ka strukturālo saikņu pastāvēšana starp attiecīgajiem uzņēmumiem nav priekšnosacījums kolektīvā dominējošā stāvokļa konstatējumam. Tomēr ir skaidrs, ka ja šādas saiknes eksistē, uz tām var paļauties, lai izskaidrotu kopā ar jebkuru no iepriekš minētajiem kritērijiem, kādēļ attiecīgajā oligopolistiskajā tirgū rodas šāda saskaņota ietekme. Ja šādas saiknes nepastāv, lai noskaidrotu, vai tirgus ir sekmējošs kolektīvam dominējošam stāvoklim vārdos neizteiktas saskaņošanas formā, ir nepieciešams apsvērt vairākas tirgus īpašības. Tā kā šīs īpašības bieži ir iepriekš minētā saraksta formā, ir nepieciešams pārbaudīt tās visas un izdarīt kopējo novērtējumu nevis mehāniski piemērot “pārbaudes sarakstu”. Atkarībā no gadījuma apstākļiem, fakts, ka viens vai otrs strukturālais elements, kas parasti saistīts ar kolektīvo dominējošo stāvokli, var nebūt skaidri noteikts, nav noteikti jāizslēdz varbūtība par saskaņotu rezultātu (112).

100. Oligopolistiskā tirgū, kurš atbilst vairumam, ja ne visiem iepriekš minētajiem kritērijiem, tas jāpārbauda, vai tirgus operatoriem, jo īpaši, ir stipra motivācija saplūst kopā saskaņotā tirgus rezultātā un atturēties no paļaušanās uz konkurētspējīgu rīcību. Šis ir gadījums, kur ilgtermiņa ieguvumi no konkurenci kropļojošas rīcības ir svarīgāki par jebkuriem īstermiņa ieguvumiem, kas iegūti no ķeršanās pie konkurētspējīgas rīcības.

101. Ir jāuzsver, ka konstatējums, ka tirgus ir saskaņots, ne vienmēr nozīmē konstatējumu, ka tā struktūra ir sekmējoša kolektīvam dominējošam stāvoklim vārdos neizteiktas saskaņošanas formā (113).

102. Visbeidzot, piemērojot paziņojumu par kolektīvo dominējošo stāvokli vārdos neizteiktas saskaņotības formā, kritēriji, kuriem ir vislielākā ietekme, ir tie, kuri nav nozīmīgi, lai saskaņotu mērķi konkrētā tirgū saskaņā ar apsvērumu. Piemēram, Lietā Nr. COMP/M.2499 – Norske Skog/Parenco/Walsum, Komisija nonāca pie secinājuma, ka pat ja tirgi avīžu papīram un koksnei, kas satur žurnālu papīru, būtu koncentrēti, produkti būtu viendabīgi, pieprasījums būtu ļoti neelastīgs, pirktspēja būtu ierobežota, un šķēršļi ienākšanai tirgū būtu augsti, tomēr ierobežotā tirgus daļu stabilitāte, simetrijas trūkums izmaksu struktūrās un proti, ieguldījumu lēmumu caurskatāmības trūkums un ticamas atriebības mehānisma trūkums padarītu par neiespējamu ikvienu vārdos neizteiktas saskaņotības iespēju starp oligopolistiem (114).

3.1.2.3. Kolektīvai dominējošais stāvoklis un telekomunikāciju nozare

103. Lai piemērotu paziņojumu par kolektīvo dominējošo stāvokli, VPI var arī ņemt vērā apsvērumu lēmumus, kas pieņemti saskaņā ar apvienotās kontroles regulu elektronisko komunikāciju nozarē, kurā Komisija ir pārbaudījusi, vai kāds no minētajiem darījumiem varētu būt par iemeslu kolektīvā dominējošā stāvokļa konstatējumam.

104. MCI WorldCom/Sprint lietā Komisija pārbaudīja, vai var uzskatīt, ka apvienotais uzņēmumam kopā ar Concert Alliance kolektīvasi dominējošais stāvoklis globālo telekomunikāciju pakalpojumu (GTS) tirgū. Norādot, ka operatori tajā tirgū sacentās uz piedāvājumu bāzes, kur piegādātāji tika būtībā atlasīti pirmajās solīšanas procesa instancēs pamatojoties uz viņu spēju piedāvāt augstas kvalitātes, piemērotus sarežģītus pakalpojumus, bet ne uz cenu bāzes, Komisijas pētījums galveno uzmanību pievērsa motivācijām tirgus dalībniekiem nodoties paralēlai rīcībai, kā tam kas uzvar kuru sola (un kas ir uzvarējis kuru sola) (115). Pēc pārbaudes tirgus struktūras dziļumā (viendabīgi produkti, augsti šķēršļi ienākšanai tirgū, pretsvara trūkums no pircēju puses utt.), Komisija secināja, ka tas nav spējīgs parādīt konkurētspējīgu ierobežojumus no faktiskiem konkurentiem, kas galvenais faktors pārbaudot, vai paralēlo rīcību var atbalstīt, un tādejādi nolēma necelt tālāku sūdzību par tās iebildumiem attiecībā uz šo tirgu (116).

105. BT/Esat (117) lietā viens no galvenajiem jautājumiem, ko Komisija pārbaudīja, bija, vai tirgus apstākļi Īrijas tirgū interneta iezvanpieejai sniedz paši, rodoties duopolijai, kas sastāv no saistošā operatora, Eircom un apvienotā uzņēmuma. Komisija secināja, ka tas nebija tāds gadījums šādu iemeslu dēļ: pirmkārt, tirgus daļas nebija stabilas, otrkārt, pieprasījums pieauga ik pēc sešiem mēnešiem, treškārt, interneta pieejas produkti netika uzskatīti par viendabīgiem, un visbeidzot, tehnoloģiskā attīstība bija viena no galvenajām tirgus īpašībām (118).

106. Vodafone/Airtouch (119) lietā Komisija konstatēja, ka apvienotam uzņēmumam ir kopīga kontrole pār diviem no četriem mobilajiem operatoriem, kas ir Vācijas mobilajā tirgū (proti D2 un E-Plus, otri citi T-Mobil un VIAG Interkom). Norādot, ka ienākšana tirgū bija ļoti regulēta, tajā nozīmē, ka licences bija ierobežotas ar atsauci uz pieejamo radio frekvenču daudzumu, un ka tirgus apstākļi bija caurskatāmi, nevar izslēgt, ka šādi faktori var novest pie duopolijas rašanās, sekmējot to saskaņotai ietekmei (120).

107. France Telecom/Orange lietā Komisija konstatēja, ka pirms Orange ienākšanas Beļģijas tirgū, divi eksistējošie dalībnieki, Proximus un Mobistar bija iespēja realizēt kopīgu dominējošu stāvokli. Kā Komisija atzīmēja, ka četrus gadus pirms Orange ienākšanas, abiem operatoriem bija gandrīz vienāda un caurskatāma cenu noteikšana, to cenas sekoja tieši tādām pašām tendencēm (121). Tajā pašā lēmumā, Komisija noraidīja turpmākās trešās puses pretenzijas saistībā ar Vodafone un France Telecom kolektīvā dominējošā stāvokļa risku tirgū Paneiropas mobilo sakaru nodrošināšanai starptautiski mobiliem klientiem. Izņemot nozīmīgas asimetrijas starp divu operatoru tirgus daļām, tirgu varēja uzskatīt par apvienotu, kuru raksturoja pieaugošais pieprasījums un daudzie dažādo veidu pakalpojumi piedāvājumam un cenai (122).

4. PIENĀKUMU UZLIKŠANA, SAGLABĀŠANA, GROZĪŠANA VAI ATSAUKŠANA SASKAŅĀ AR REGLAMENTĒJOŠIEM NOTEIKUMIEM

108. Šo vadlīniju 3. nodaļā tiek izklāstīta attiecīgā tirgu analīze, kas VPI jāveic saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu, lai noteiktu, vai tirgus ir efektīvi konkurētspējīgs, t.i., vai tajā tirgū ir uzņēmumi, kuriem ir dominējošs stāvoklis. Šīs nodaļas mērķis ir sniegt VPI ieteikumus par darbību, kas tai jāveic pēc šīs analīzes, t.i., īpašu reglamentējošo pienākumu uzņēmumiem, kas izraudzīti ar BIT uzlikšanu, saglabāšanu, grozīšanu vai atsaukšanu, kā nepieciešams. Šī nodaļa arī apraksta apstākļus, kuros līdzīgus pienākumus nevis šos, kurus var uzlikt BIT operatoriem, var izņēmuma kārtā uzlikt uzņēmumiem, kuri nav izraudzīti kā uzņēmumi ar BIT.

109. Īpašie reglamentējošie pienākumi, kurus var uzlikt BIT uzņēmumiem, var attiekties gan uz vairumtirdzniecības gan mazumtirdzniecības tirgu. Pienākumi attiecībā uz vairumtirdzniecības tirgiem ir izklāstīti Piekļuves direktīvas 9. līdz 13. pantā. Pienākumi, kas attiecas uz mazumtirdzniecības tirgiem, ir izklāstīti Universālās pakalpojuma direktīvas 17. līdz 19. pantā.

110. Piekļuves direktīvā izklāstītie pienākumi ir: caurskatāmība (9. pants), nediskriminācija (10. pants), grāmatvedības atdalīšana (11. pants) pienākumi piekļuvei un īpašu tīkla iekārtu izmantošana (12. pants), kā arī cenu kontrole un izmaksu grāmatvedības pienākumi (13. pants). Turklāt Piekļuves direktīvas 8. pants paredz, ka VPI var uzlikt pienākumus, kas nav šajā sarakstā. Lai to izdarītu, tām vajag iesniegt pieprasījumu Iestādei, kura pieņems lēmumu, pēc apspriešanās ar EBTA Komunikāciju komiteju, vai attiecīgām VPI ir atļauts uzlikt šādus pienākumus.

111. Universālā pakalpojuma direktīvā izklāstītie pienākumi ir: mazumtirdzniecības pakalpojumu reglamentējoša kontrole (17. pants), minimālā nomāto līniju komplekta pieejamība (18. pants un VII pielikums) un nesēja izvēle un iepriekšēja izvēle (19. pants).

112. Saskaņā ar reglamentējošiem noteikumiem šie pienākumi jāuzliek tikai tiem uzņēmumiem, kuri ir izraudzīti ar BIT attiecīgajā tirgū, izņemot noteiktus šo vadlīniju 4.3. nodaļa minētos gadījumus.

4.1. Pienākumu uzlikšana, saglabāšana, grozīšana vai atsaukšana BIT operatoriem

113. Kā izskaidrots 1. nodaļā, paziņojums par efektīvu konkurenci nozīmē, ka attiecīgajā tirgū nav uzņēmuma ar dominējošo stāvokli (BIT). Citiem vārdiem sakot, konstatējums, ka attiecīgais tirgus ir efektīvi konkurētspējīgs, būtībā nozīmē, ka tajā tirgū nav ne individuāla, ne kopīga dominējošā stāvokļa. Otrādi, konstatējums, ka attiecīgais tirgus nav efektīvi konkurētspējīgs, nozīmē, ka tajā tirgū ir individuāls vai kopīgs dominējošais stāvoklis.

114. Ja VPI konstatē, ka attiecīgais tirgus ir pakļauts efektīvai konkurencei, tajā attiecīgajā tirgū nav atļauts uzlikt pienākumus uz neviena operatora saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu. Ja VPI iepriekš tajā tirgū ir uzlikusi uzņēmumam(iem) reglamentējošos pienākumus, VPI šādi pienākumi jāatsauc un uz šim uzņēmumam(iem) nedrīkst uzlikt jaunus pienākumus. Kā atrunāts Pamatdirektīvas 16. panta 3. punktā, ja VPI ierosina atcelt pastāvošos reglamentējošos pienākumus, tai jādod personām, kuras ietekmējusi šāda pienākumu atsaukšana, piemērots paziņošanas termiņš.

115. Ja VPI konstatē, ka attiecīgais tirgus nav efektīvs, jo uzņēmums vai uzņēmumi ir dominējošā stāvoklī, tai jāizraugās saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta 4. punktu attiecīgais uzņēmums vai uzņēmumi, kam ir BIT un uz attiecīgā uzņēmuma(iem) jāuzliek atbilstīgi reglamentējošie pienākumi Tomēr tikai uzņēmuma izraudzīšanās ar BIT attiecīgajā tirgū, bez atbilstīgu reglamentējošo pienākumu uzlikšanas, ir pretrunā ar jauno reglamentējošo noteikumu prasībām, jo īpaši Pamatdirektīvas 16. panta 4. punktu. Citiem vārdiem sakot, VPI uzņēmumam, kas izraudzīts ar BIT, jāuzliek vismaz viens reglamentējošais pienākums. Ja VPI nosaka vairāk nekā vienu uzņēmumu ar dominējošo stāvokli, t.i., kopīgu dominējošu stāvokli, tai jānosaka vispiemērotākie uzliekamie reglamentējošie pienākumi, balstoties uz proporcionalitātes principa.

116. Ja uzņēmums bija iepriekš pakļauts pienākumiem saskaņā ar 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem, VPI jāapsver, vai līdzīgi pienākumi joprojām ir atbilstīgi saskaņā ar jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem, kas balstās uz saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu un šīm vadlīnijām veikto tirgus analīzi. Ja uzņēmumam attiecīgajā tirgū ir konstatēts BIT saskaņā ar jaunajiem noteikumiem, var tikt saglabāti reglamentējošie pienākumi, kas ir līdzīgi tiem, kas uzlikti saskaņā ar 1998. gada reglamentējošiem noteikumiem. Alternatīvi, šādus pienākumus var grozīt vai var arī uzlikt jaunajos noteikumos paredzētos jaunos pienākumus, kā VPI uzskata par pareizu.

117. Izņemot, ja direktīvas nosaka īpašus aizsardzības līdzekļus saskaņā ar Universālās pakalpojuma direktīvas 18. un 19. pantu, VPI jāizvēlas starp vairākiem direktīvās izklāstītajiem reglamentējošiem pienākumiem, lai kompensētu īpašu problēmu tirgū, kas netiek uzskatīt par efektīvi konkurētspējīga. Ja VPI uzliec citus pienākumus piekļuves un savstarpējam savienojumam nekā tos, kas minēti Piekļuves direktīvā, tām jāiesniedz pieprasījums Iestādes apstiprināšanai savam ierosinātajam darbības kursam. Iestādei pirms lēmuma pieņemšanas jāapspriež tas ar EBTA Komunikāciju komiteju.

118. EEZ tiesības un it īpaši Pamatdirektīvas 8. pants pieprasa VPI nodrošināt, lai pasākumi, kurus tās uzliek BIT operatoriem saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu ir pamatoti attiecībā uz mērķiem, kas izklāstīti 8. pantā un ir proporcionāli šo mērķu sasniegšanai. Tādejādi VPI izliktajiem pienākumiem jābūt proporcionāliem kompensējamai problēmai. Pamatdirektīvas 7. pants VPI pieprasa izklāstīt pārdomas, uz kurām ierosinātajam pasākumam jābalstās, paziņot par šo pasākumu citām VPI un Iestādei. Tādejādi, papildus tirgus analīzei, kas apstiprina BIT noteikšanu, VPI jāietver savā lēmumā ierosinātā pasākuma pamatojums attiecībā uz 8. panta mērķiem, kā arī izskaidrojums, kādēļ viņu lēmums jāuzskata par proporcionālu.

119. Proporcionalitātes principa ievērošana ir galvenais kritērijs, kuru Iestāde izmanto, lai novērtētu VIP ierosinātos pasākumus saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. pantu. Proporcionalitātes princips ir vispāratzīts EEZ tiesībās (123). Būtībā proporcionalitātes princips pieprasa, lai izmantoto līdzekļu, lai sasniegtu attiecīgās beigas, nedrīkst būt vairāk nekā atbilstošs un nepieciešams tām beigām. Lai pārbaudītu, vai ierosinātais līdzeklis ir apvienojams ar proporcionalitātes principu, veicamajai darbībai jāseko pamatotam mērķim, un šī mērķa sasniegšanai izmantotajiem līdzekļiem, jābūt gan nepieciešamiem gan vismazāk apgrūtinošiem, t.i., tam jābūt minimumam, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai.

120. Tomēr jo īpaši agrīnās jauno noteikumu īstenošanas stadijās, Iestāde negaida, ka VPI atsauks eksistējošos reglamentējošos pienākumus BIT operatoriem, kuri ir izraudzīti, lai vērstos pie pamatotām reglamentējošām vajadzībām, kuras paliek svarīgas, bez skaidras liecības, ka šie pienākumi ir sasnieguši savu mērķi un tādēļ vairs nav nepieciešami, jo konkurence attiecīgajā tirgū tiek uzskatīta par efektīvu. Lai risinātu dažādas problēmas, jaunajiem reglamentējošiem noteikumiem ir pieejami dažādi aizsardzības līdzekļi, un aizsardzības līdzekļiem jābūt paredzētiem šiem konkrētajām problēmām.

121. Iestāde pēc apspriešanās, kā paredzēts Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktā, arī pārbauda, vai VPI ierosinātais līdzeklis atbilst reglamentējošiem noteikumiem kopumā, un novērtē ierosinātā līdzekļa ietekmi uz EEZ līguma funkcionēšanu.

122. Iestāde palīdz VPI nodrošināt, ka ciktāl iespējams, tās pieņem atbilstošas pieejas savu aizsardzības līdzekļu izvēlei, ja līdzīga situācija pastāv dažādās EEZ valstīs. Turklāt, kā atzīmēts Pamatdirektīvas 7. panta 2. punktā, VPI tiecas vienoties par aizsardzības līdzekļu veidiem, kas vislabāk piemēroti, lai vērstos pie īpašām situācijām tirgū.

4.2. Vairāku valstu tirgi: VPI lēmumi un kopējā analīze

123. Pamatdirektīvas 15. panta 4. punkts piešķir Iestādei pilnvaru, pēc apspriedes ar VPI un EBTA Komunikāciju komiteju, pieņemt lēmumu par vairāku valstu tirgu noteikšanu starp EBTA valstīm. Pamatdirektīvas 15. panta 4. punkts kā reģistrēts EEZ tiesībās (124), turpmāk nodrošina vairāku valstu tirgu noteikšanu, kas ietekmē gan EBTA valsti gan EK dalībvalsti. Tādos gadījumos Iestāde un Komisija sadarbojas, lai vienotos par vienādiem lēmumiem šķērsstatņu vairāku valstu tirgu noteikšanai, kuri ietekmē gan EBTA valsti gan EK dalībvalsti. Vispārējie sadarbības noteikumi saskaņā ar EEZ līguma 109. pantu jāpiemēro mutatis mutandis.

124. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta 5. punktu, noteiktajam VPI kopīgi jāveic tirgus analīze un jāizlemj, vai jāuzliec pienākumi. Praksē, no Eiropas Regulatoru grupas tiek gaidīta piemērota foruma nodrošināšana šādai kopīgai analīzei, bet citas daudzpusējās sanāksmes un sadarbība arī tiek uzskatīta par nepieciešamu.

125. Vispār, kopīgai VPI analīzei jāseko šādām vienkāršām procedūrām (piem., publiska apspriede), kas nepieciešamas, kad viena valsts pārvaldes iestāde veic tirgus analīzi. Jāizstrādā precīzi pasākumi kolektīvai analīzei un lēmuma pieņemšanai.

4.3. Noteiktu īpašu reglamentējošo pienākumu uzlikšana operatoriem, kuri nav BIT operatori

126. Iepriekšējā šīs nodaļas daļa izklāstīja procedūras, sakarā ar ko BIT uzņēmumiem var uzlikt noteiktus īpašus pienākumus saskaņā ar Piekļuves direktīvas 7. un 8. pantu un Universālās pakalpojuma direktīvas 16. – 19. pantu. Izņēmuma kārtā līdzīgus pienākumus var uzlikt operatoriem, kas nav izraudzīti kā BIT operatori, šādos Piekļuves direktīvas 8. panta 3. punktā minētajos gadījumos: — pienākumus, kas ietver inter alia piekļuvi nosacījuma piekļuves sistēmām, pienākumus savstarpēji savienot gala lietotājus un savietojamību, un piekļuvi lietojumprogrammu saskarnēm un elektronisko programmu rokasgrāmatām, lai nodrošinātu pieeju konkrētiem TV un radio raidīšanas pakalpojumiem (Piekļuves direktīvas 5. panta 1. punkts, 5. panta 2. punkts un 6. pants), — pienākumus, kurus VPI var uzlikt kopējam novietojumam, ja noteikumi, kas attiecas uz vides aizsardzību, veselību, drošību vai pilsētas vai valsts plānošanu atņem citiem uzņēmumiem dzīvotspējīgas alternatīvas kopējam novietojumam (Pamatdirektīvas 12. pants), — pienākumus grāmatvedības atdalīšanai uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju pakalpojumus, kuriem ir īpašas vai ekskluzīvas tiesības citās nozarēs (Pamatdirektīvas 13. pants), — pienākumus, kas attiecas uz saistībām, kuras ir uzņēmušies uzņēmumi konkurētspējīgas vai salīdzināmas izvēles procedūras gaitā par tiesībām izmantot radio frekvenci (Atļauju izsniegšanas direktīvas pielikuma B7. nosacījums, kas piemērots ar šīs direktīvas 6. panta 1. punktu), — pienākumus atbildēt uz abonentu zvaniem izmantojot īpašus numurēšanas resursus un pienākumus, kas nepieciešami numuru portatīvuma īstenošanai (Universālās pakalpojuma direktīvas 27., 28. un 30. pants), — pienākumus, kas balstās uz attiecīgo direktīvu par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju.

5. PĒTNIECĪBAS PILNVARAS UN SADARBĪBAS PROCEDŪRAS TIRGUS ANALĪZES MĒRĶIM

5.1. Pārskats

127. Šī vadlīniju nodaļā tiek izklāstītas procedūras attiecībā uz VPI pilnvarām iegūt tirgus analīzei nepieciešamo informāciju.

128. Reglamentējošie noteikumi ietver nosacījumus, kas dod iespēju VPI pieprasīt uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus un pakalpojumus, sniegt visu informāciju, tostarp konfidenciālo informāciju, kas VPI nepieciešama konkurences stāvokļa novērtēšanai attiecīgajos tirgos, attiecīgu ex ante pienākumus uzlikšanai un reglamentējošo noteikumu ievērošanas nodrošināšanai.

129. Šī vadlīniju nodaļa ietver arī ieteikumus pasākumiem, lai nodrošinātu efektīvu sadarbību starp VPI un VKI nacionālajā līmenī, un starp VPI un Iestādi EEZ līmenī, kā arī šķērsstatni starp VPI EBTA valstīs un VPI EK valstīs caur Iestādi un Komisiju. Šajā nodaļā tiek īpaši aplūkota informācijas apmaiņa starp šīm iestādēm.

130. Daudzi elektronisko komunikāciju tīkli ātri pārvietojas un viņu struktūras strauji mainās. VPI jānodrošina, ka efektīvas konkurences novērtēšana, sabiedriskā apspriede un operatoru ar BIT izraudzīšanās tiek veikta pietiekamā laika periodā. Nevajadzīgai kavēšanai lēmuma pieņemšanā varētu būt kaitīga ietekme uz uzņēmumu motivāciju ieguldīšanai attiecīgajā tirgū un tādēļ uz patērētāju interesēm.

5.2. Tirgus analīze un pētniecības pilnvaras

131. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. panta 1. punktu VPI pēc iespējas uzreiz pēc ieteikuma vai jebkādu tā atjauninājumu pieņemšanas veic attiecīgo tirgu analīzi. Katra attiecīgā tirgus analīzes secinājumi kopā ar ierosināto reglamentējošo darbību jāpublicē, un sabiedriskā apspriede jāveic šo vadlīniju 6. nodaļā paredzētajā kartībā.

132. Lai veiktu tirgus analīzi, VPI vispirms jāsavāk visa informācija, ko tā uzskata par nepieciešamu, lai novērtētu ietekmi attiecīgajā tirgū. Atļauju izsniegšanas direktīvas 11. pants paredz, ja ir nepieciešams iegūt informāciju tieši no uzņēmumiem, tiem viņu vispārējā pilnvarojuma ietvaros jāsniedz VPI nepieciešamā informācija tirgus analīzes veikšanai Pamatdirektīvas 16. panta 2. punkta nozīmē. To apstiprina vispārējās Pamatdirektīvas 5. panta 1. punkta minētās saistības, kas paredz, ka EBTA valstīm jānodrošina, ka uzņēmumi, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus un pakalpojumus, sagādā visu VPI nepieciešamo informāciju EEZ tiesību nodrošināšanai.

133. VPI pieprasot no uzņēmuma informāciju, tiem jānorāda iemesli, ka pamato pieprasījumu un laika ierobežojumu, kurā informācija ir jānodrošina. Kā paredzēts Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta 4. punktā, VPI ir tiesības uzlikt finansiālus sodus uzņēmumiem, kuri nepiegādā informāciju.

134. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 5. panta 4. punktu, VPI visa informācija, kas varētu dot ieguldījumu atvērtam un konkurētspējīgam tirgum, jāpublicē, rīkojoties saskaņā ar valsts likumiem par publisko pieeju informācijai, kā arī saskaņā ar EEZ un valsts likumiem par komerciālo konfidencialitāti.

135. Tomēr attiecībā uz informāciju, kas ir konfidenciāla pēc dabas, Pamatdirektīvas 5. panta 3. punkta nosacījumi paredz, ka VPI nodrošina šādas informācijas konfidencialitāti saskaņā ar EEZ un valsts likumiem par biznesa konfinencialitāti. Šis konfidencialitātes pienākums attiecas arī uz informāciju, kas ir konfidenciāli saņemta citas no valsts institūcijas.

5.3. Sadarbības procedūras

Starp VPI un VKI

136. Pamatdirektīvas 16. panta 1. punkts pieprasa VPI iepazīstināt VKI, ja nepieciešams, ar tirgus analīzi. EBTA valstiem jāveic nepieciešamās procedūras, lai garantētu, ka analīze saskaņā ar Pamatdirektīvas 16. pantu ir veikta efektīvi. Tā kā VPI veic savas tirgus analīzes saskaņā ar EEZ konkurences tiesību metodiku, VKI viedoklis attiecībā uz konkurences novērtēšanu ir ļoti svarīgs. Sadarbība starp VPI un VKI ir būtiska, bet VPI ir juridiski atbildīgas par attiecīgās analīzes veikšanu. Ja saskaņā ar nacionālo likumu Pamatdirektīvas 16. panta piešķirtos uzdevumus veic divas vai vairākas atsevišķas reglamentētas institūcijas, EBTA valstīm jānodrošina skaidrs uzdevumu sadalījums un sagatavošanas procedūras apspriedei un sadarbībai starp regulatoriem attiecīgo tirgu saskaņotās analīzes nodrošināšanai.

137. Pamatdirektīvas 3. panta 5. punkts pieprasa VPI un VKI nodrošināt vienai otru ar informāciju, kas nepieciešama reglamentējošo noteikumu nodrošināšanai, un saņēmējiestādei jānodrošināt tāds pats konfidencialitātes līmenis kāds tiek nodrošināts izdevējiestādei. VPI tādēļ nodrošina VKI ar visu nepieciešamo informāciju, kas iegūta no iepriekšējās izpētes un uzraudzības pilnvarām, tostarp konfidenciālu informāciju.

138. Informācija, kuru VPI uzskata par konfidenciālu saskaņā ar EEZ un valsts likumiem par biznesa konfidencialitāti, ir jāapmaina ar VKI, ja šāda apmaiņa ir nepieciešama reglamentējošo noteikumu piemērošanai. Apmaiņas informācija jāierobežo līdz tai, kas ir svarīga un proporcionāla šādas apmaiņas mērķim.

Starp Iestāde un VPI

139. Lai reglamentējošie noteikumi būtu efektīvi un iedarbīgi, ir svarīgi, lai starp Iestādi un VPI ir nodrošināts augsts sadarbības līmenis. Jo īpaši ir svarīgi, lai notiek efektīva neformāla sadarbība. Sadarbība ir savstarpēji izdevīga, ja tiek samazināts noviržu iespēja uzsākot sarunas starp divām dažādām VPI, īpaši noviržu aizsardzības līdzekļi nodarbojas ar vienādu problēmu (125).

140. Saskaņā ar Pamatdirektīvas 5. panta 2. punktu, VPI jāapgādāt Iestādi ar informāciju, kas tai nepieciešama uzdevumu veikšanai saskaņā ar EEZ līgumu. Tas ietver informāciju, kas attiecas uz reglamentējošiem noteikumiem (lai izmantotu VPI darbību savietojamības pārbaudei ar likumdošanu).

141. Sniedzot informāciju Iestādei, kuru tie ir pieprasījuši sagādāt uzņēmumiem, VPI jānodrošina, ka tās informē šos uzņēmumus par to, ka viņas ir iesniegušas to Iestādei.

142. Iestāde var arī atklāt šādu informāciju citai VPI, ja vien pirmais VPI nav izteicis kategorisku un pamatotu pieprasījumu par pretējo. Lai gan nav juridiskas prasības tā darīt, Iestāde parasti informē uzņēmumu, kurš sākotnēji nodrošināja informāciju, ka tā ir nodota citai VPI.

Starp VPI: starp VPI EBTA valstīs un šķērsstatni EEZ

143. Ir ārkārtīgi svarīgi, ka VPI attīsta kopēju reglamentēto pieeju visā EEZ, kas veicina EEZ attīstību elektronisko komunikāciju jomā. Šajā gadījumā saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. panta 2. punktu VPI ir jāsadarbojas vienai ar otru un ar Iestādi caurskatāmā veidā, lai nodrošinātu atbilstošu jauno reglamentējošo noteikumu piemērošanu visās EBTA valstīs. Iestādei un Komisijai cieši jāsadarbojas, lai nodrošinātu informācijas apmaiņu šķērsstatniski un viendabīgu jauno noteikumu piemērošanu visā EEZ. Paredzēts, ka Eiropas Regulatoru grupas kalpos par svarīgu sadarbības forumu.

144. Pamatdirektīvas 5. panta 2. punkts paredz, ka nepieciešamības gadījumā VPI savā starpā apmainīsies informācijai. Tas būs īpaši nepieciešams, analizējot vairāku valstu tirgus, bet tas būs prasīts arī Eiropas Regulātoru grupas sadarbības ietvaros. Visos informācijas apmaiņas gadījumos VPI ir jāsaglabā saņemtās informācijas konfidencialitāte.

6. PROCEDŪRAS vpi ierosināto lēmumu APSPRIEšanai UN PUBLICĒŠANAI

6.1. Sabiedriskās apspriešanas mehānisms

145. Izņemot zemāk minētos ārkārtējus gadījumus, VPI, iecerot veikt pasākumu, kuram varētu būt nozīmīga ietekme uz attiecīgo tirgu, jādod ieinteresētajām pusēm iespēja izteikt savas domas par šo projekta pasākumu. Šim nolūkam VPI jārīko sabiedriska apspriede par tā ierisināto pasākumu. Ja projekta pasākums attiecas uz lēmumu attiecībā uz BIT izraudzīšanos vai neizraudzīšanos, tam jāietver: — izmantotā tirgus definīcija un tās iemesli, izņemot informāciju, kas ir konfidenciāla saskaņā ar EEZ un valsts likumu par biznesa konfidencialitāti, — liecība attiecībā uz dominējošā stāvokļa noteikšanu, izņemot informāciju, kas ir konfidenciāla saskaņā ar EEZ un valsts likumu par biznesa konfidencialitāti, kopā ar ikviena uzņēmuma, kas ir izraudzīts ar BIT identificējumu, — nozarei specifisko pienākumu pilnīgs apraksts, kurus VPI gatavojas uzlikt, saglabāt, grozīt vai atsaukt iepriekš minētajiem uzņēmumiem kopā ar šī ierosinātā pasākuma proporcionalitātes novērtējumu.

146. Apspriežu laikam jābūt pietiekamam. Tomēr VPI nevar pārāk aizkavēt lēmumus, jo tas var kavēt tirgus attīstību. Attiecībā uz lēmumiem, kas saistīti ar uzņēmumu ar BIT izraudzīšanos, Iestāde uzskata, ka divu mēnešu periods ir pietiekams sabiedriskai apspriedei. Dažos gadījumos var izmantot atšķirīgus periodus, ja tas attaisnot. Pretējā gadījumā, kad BIT lēmuma projekts ir ierosināts, pamatojoties uz iepriekšējo apspriežu rezultātiem, apspriežu perioda garums šiem lēmumiem var būt daudz īsāks par diviem mēnešiem.

6.2. Mehānismi elektronisko komunikāciju nostiprināšanai EEZ tirgū

147. Ja VPI gatavojas veikt pasākumu, kurš atbilst Pamatdirektīvas 15. un 16. panta tirgus noteikšanai vai tirgus analīzes procedūrām, kā arī, ja VPI piemēro noteiktus citus īpašus pantus reglamentējošos noteikumos (126), un, ja pasākumiem ir ietekme uz tirdzniecību starp EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm, VPI jāpaziņo pasākumui kopā ar to pamatojumu, VPI citā EEZ EBTA valstīs un Iestādei saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktu. Tai tas jādara vienlaicīgi ar sabiedrisko apspriežu uzsākšanu. VPI tad jādod citām VPI un Iestādei iespēju izteikt savas domas par ierosinātajiem pasākumiem pirms gala lēmuma pieņemšanas. Laikam, kas tiek dots citai VPI un Iestādei izteikt savas domas, jābūt tādam pašam kā VPI noteikusi savai valsts sabiedriskai apspriedei, ja vien pēdējais ir īsāks par vieba mēneša periodu, kā paredzēts Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktā.

148. Attiecībā uz pasākumiem, kas varētu ietekmēt tirdzniecību starp līgumslēdzējām pusēm, tie jāsaprot kā nozīmīgi pasākumi, kuriem varētu būt ietekme, tieša vai netieša, faktiska vai potenciāla, uz tirdzniecības modeli starp līgumslēdzējām pusēm EEZ līgumam, veidā, kas varētu radīt šķēršļus EEZ līguma funkcionēšanai (127). Tādēļ, paziņojums par ietekmi uz tirdzniecību starp EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm, iespējams ietver plašu pasākumu klāstu (128).

149. VPI jāizpauž sabiedrisko apspriežu rezultāti, izņemot konfidenciālas informācijas gadījumos, saskaņā ar EEZ un valsts tiesību aktiem par uzņēmējdarbības konfidencialitāti.

150. Izņemot divus nākamajā punktā izskaidrotos īpašus gadījumus, attiecīgā VPI var pieņemt gala pasākumu, ņemot vērā mandāta apspriedes laikā izteiktos uzskatus. Gala pasākums jāpaziņo Iestādei nekavējoties.

6.3. Iestādes tiesības pieprasīt VPI projekta pasākumu atsaukšanu

151. Saskaņā ar Pamatadirektīvas 7. panta 4. punktu, ir divas īpašas situācijas, kad Iestādei ir tiesības pieprasīt VPI atsaukt pasākuma projektu saskaņā ar Pamatdirektīvas 7. panta 3. punktu: — pasākuma projekts attiecas uz attiecīgā tirgus noteikšanu, kurš atšķiras no ieteikumā noteiktā, vai — pasākuma projekts attiecas uz lēmumu, vai izraudzīties vai neizraudzīties uzņēmumu ar BIT, vai individuāli vai kopā ar citiem.

152. Attiecībā uz abām iepriekš minētajām situācijām, ja Iestāde ir norādījusi VPI apspriežu procesa laikā, ka tā uzskata, ka pasākuma projekts varētu radīt šķēršļus EEZ līguma funkcionēšanai, vai ja Iestādei ir nopietnas šaubas par pasākuma projekta savietojamību ar EEZ tiesībām, pasākuma pieņemšana jāaizkavē ne ilgāk kā divus mēnešus.

153. Šo divu mēnešu laikā Iestāde var pēc apspriešanās ar EBTA komunikāciju komiteju pēc attiecīgas konsultatīvās procedūras, pieņemt lēmumu atsaukt pasākuma projektu. Iestādes lēmumam pievieno sīki izstrādātu un objektīvu analīzi par to, kāpēc tā uzskata, ka pasākuma projektu nevajadzētu pieņemt, kopā ar priekšlikumu pasākuma projekta grozīšanai. Ja Iestāde šajā periodā nepieņem lēmumu, VPI pasākuma projekta var pieņemt.

6.4. Neatliekami gadījumi

154. Izņēmuma gadījumos VPI var rīkoties steidzami, lai pasargātu konkurenci un aizsargātu lietotāju intereses. Tādēļ VPI var pieņemt proporcionālus un provizoriskus pasākumus, nekonsultējoties ne ar ieinteresētām pusēm VPI citās EBTA valstīs, ne ar Iestādi.Veicot šādu neatliekamu darbību, VPI nekavējoties jāpaziņo Iestādei un citām VPI par šiem pasākumiem, ar sīku pamatojumu. Iestāde pārbaudīs šo pasākumu savietojamību ar EEZ tiesībām, un jo īpaši novērtēs proporcionalitāti saistībā ar Pamatdirektīvas 8. panta politikas mērķiem.

155. Ja VPI vēlas padarīt pagaidu pasākumus par ilglaicīgiem, vai pagarināt laiku, kurā tie ir piemērojami, VPI jānokārto parasta iepriekš izklāstītā apspriedes procedūra. Ir grūti paredzēt visus apstākļus, kas varētu pamatot neatliekamo darbību noteikt tirgu vai izraudzīties BIT operatoru, jo šāds pasākums nav tads, kādu var veikt nekavējoties. Tādēļ Iestāde negaida, ka VPI šādos gadījumos izmantos izņēmuma procedūras.

6.5. Galīgā lēmuma pieņemšana

156. Tiklīdz VPI lēmums kļūst par galīgo lēmumu, VPI jāpaziņo Iestādei uzņēmumu nosaukumi, kuri ir izraudzīti ar BIT un tiem uzliktie pienākumi saskaņā ar Universālās pakalpojuma direktīvas 36. panta 2. punktu un Piekļuves direktīvas 16. panta 2. punktu. Tad Iestāde nodrošina šo informāciju viegli pieejamā formā un pienācīgi nosūta informāciju EBTA Komunikāciju komitejai.

157. Līdzīgi VPI jāpublicē uzņēmumu nosaukumi, kuri ir izraudzīti ar BIT un uzlikti pienākumi. Tiem jānodrošina, ka informācijas atjaunošana ir publiski pieejama veidā, kas garantē visām ieinteresētajām pusēm vieglu pieeju šai informācijai.

(1) OV C 165, 11.7.2002., 6. lpp.

(2) OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp, kā minēts EEZ līguma XI pielikuma 5cl. punktā un kā turklāt pieņemts ar 1. protokola līgumu un šī līguma XI pielikumā iekļautajām nozares pielāgojumiem.

(3) Iekļauts EEZ līgumā ar EEZ Apvienotās komitejas 2004. gada 6. februāra Lēmumu Nr. 11/2004 kas groza Līguma II pielikumu (tehnis