LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 48/19

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS

Nr. 660/07/COL

(2007. gada 12. decembris)

par kompensāciju “Hurtigruten sabiedrībām” attiecībā uz sociālās nodrošināšanas iemaksu paaugstināšanu (Norvēģija)

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE (1),

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (2) un jo īpaši tā 59. panta 2. punktu un 61. līdz 63. pantu, kā arī tā 26. protokolu,

ņemot vērā EBTA valstu Nolīgumu par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (3) un jo īpaši tā 24. pantu,

ņemot vērā Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 2. punktu un II daļas 14. pantu,

ņemot vērā Iestādes vadlīnijas (4) attiecībā uz EEZ līguma 61. un 62. panta piemērošanu un skaidrojumu un jo īpaši nodaļu par atbalstu jūras transportam,

ņemot vērā Iestādes 2001. gada 19. decembra Lēmumu Nr. 417/01/COL par kompensāciju jūras transporta pakalpojumiem “Hurtigruten nolīguma” (5) ietvaros,

ņemot vērā Iestādes 2002. gada 25. septembra Lēmumu Nr. 172/02/COL, ar ko Norvēģijai sniedz priekšlikumu par atbilstīgiem pasākumiem attiecībā uz valsts atbalstu reģionāli diferencētu sociālās nodrošināšanas nodokļu, ar ko tiek aplikti darba devēji, veidā,

ņemot vērā Iestādes 2003. gada 12. novembra Lēmumu Nr. 218/03/COL par trīs gadu pārejas periodu attiecībā uz reģionāli diferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām 3. un 4. zonā,

ņemot vērā EBTA valstu Pastāvīgās komitejas 2003. gada 1. jūlija Lēmumu Nr. 2/2003/SC, ar ko tika nolemts, ka reģionāli diferencētās sociālās nodrošināšanas iemaksas 5. zonā ir saderīgas ar EEZ līgumu, jo šajā zonā pastāv izņēmuma apstākļi,

ņemot vērā Iestādes 2006. gada 5. jūlija Lēmumu Nr. 215/05/COL uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, kuru paredz Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 6. pants,

aicinot ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (6),

tā kā:

I. FAKTI

1. Procedūra

Iestāde 2004. gada 2. augustā nosūtīja Norvēģijas iestādēm pieprasījumu sniegt informāciju par maksājumu, ko bija paredzēts veikt par labu sabiedrībām Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab ASA un Troms Fylkes Dampskibsselskap ASA (7) kā kompensāciju saistībā ar izmaiņām Norvēģijas diferencētajā sociālās nodrošināšanas sistēmā (Notikums Nr. 289240).

Norvēģijas iestādes atbildēja ar Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas 2004. gada 1. septembra vēstuli, ar ko tika pārsūtīta Transporta un sakaru ministrijas šā paša datuma vēstule, kuru Iestāde saņēma un reģistrēja 2004. gada 1. septembrī (Notikums Nr. 291435).

Ar 2004. gada 12. oktobra vēstuli Iestāde lūdza sniegt sīkāku informāciju (Notikums Nr. 294990). Šajā vēstulē Iestādes Konkurences un valsts atbalsta direktorāts pauda savu viedokli par to, ka, tā kā šis pasākums nav ticis paziņots Iestādei, taču acīmredzami jau ir īstenots, tad šis maksājums būtu jāuzskata par nelikumīgu atbalstu Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta f) punkta nozīmē.

Norvēģijas iestādes atbildēja ar Norvēģijas misijas ES 2004. gada 18. novembra vēstuli, ar ko tika pārsūtīta Modernizācijas ministrijas 2004. gada 17. novembra vēstule un Transporta un sakaru ministrijas 2004. gada 16. novembra vēstule. Minēto vēstuli Iestāde saņēma un reģistrēja 2004. gada 22. novembrī (Notikums Nr. 300326).

Iestādes Konkurences un valsts atbalsta direktorāts ar savu 2005. gada 26. oktobra vēstuli informēja Norvēģijas iestādes, ka tam ir radušās šaubas par Hurtigruten sabiedrību veiktā maksājuma saderīgumu ar EEZ līgumu (Notikums Nr. 329347).

Norvēģijas iestādes atbildēja ar Norvēģijas misijas ES 2005. gada 22. decembra vēstuli, ar ko tika pārsūtītas Modernizācijas ministrijas un Transporta un sakaru ministrijas 2005. gada 15. decembra vēstules. Minēto vēstuli Iestāde saņēma un reģistrēja 2006. gada 3. janvārī (Notikums Nr. 355950).

Iestāde savā 2006. gada 9. marta vēstulē sniedza piezīmes attiecībā uz Norvēģijas atbildi (Notikums Nr. 364024). Norvēģijas iestādes atbildēja ar Norvēģijas misijas ES 2006. gada 29. marta vēstuli, ar ko tika pārsūtīta Valsts pārvaldes un reformu ministrijas 2006. gada 27. marta vēstule un Transporta un sakaru ministrijas 2006. gada 24. marta vēstule. Minēto vēstuli Iestāde saņēma un reģistrēja 2006. gada 30. martā (Notikums Nr. 368446).

Iestāde ar savu 2006. gada 5. jūlija Lēmumu Nr. 215/06/COL nolēma uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru, kuru paredz Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 6. pants. Norvēģijas valdība tika uzaicināta sniegt savas piezīmes par šo lēmumu. Norvēģijas iestādes sniedza savas piezīmes 2006. gada 12. oktobra vēstulē. Šo vēstuli Iestāde saņēma un reģistrēja 2006. gada 13. oktobrī (Notikums Nr. 393258).

Iestādes lēmums par procedūras uzsākšanu bija publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tā EEZ papildinājumā (8). Iestāde aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes. Iestāde nesaņēma nekādas piezīmes no ieinteresētajām personām.

Norvēģijas iestādes iesniedza papildu informāciju ar 2007. gada 3. decembra vēstuli, kuru Iestāde saņēma un reģistrēja tajā pašā datumā (Notikums Nr. 455223).

2. Vispārēja informācija

Hurtigruten sabiedrības veic jūras pārvadājumus gar Norvēģijas piekrasti no Bergenas līdz Kirkenesai.

No 2002. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim“Hurtigruten pakalpojumus” regulēja nolīgums, ko Norvēģijas iestādes bija noslēgušas ar Hurtigruten sabiedrībām par jūras pārvadājumu veikšanu gar Norvēģijas piekrasti (9). Norvēģijas iestādes paziņoja Iestādei par Hurtigruten nolīgumu 2000. gada jūlijā, un Iestāde to apstiprināja 2001. gada 19. decembrī (10).

Saskaņā ar Hurtigruten nolīgumu Hurtigruten sabiedrību pienākums bija nodrošināt ikdienas pārvadājumu pakalpojumus, kuros ietilpa kombinēti pasažieru un preču pārvadājumi starp Bergenu un Kirkenesu saskaņā ar noteiktu kustības grafiku. Šī saistība paredzēja, ka Hurtigruten sabiedrībām ir jāekspluatē 11 kuģi, kam katru dienu ir jāpiestāj 34 piekrastes ostās. 2004. gadā aptuveni 8 % no apgrozījuma aizņēma preču pārvadājumi, bet 92 % – pasažieru pārvadājumi.

Hurtigruten sabiedrības nodarbojās arī ar komercdarbību, kas neietilpa Hurtigruten pakalpojumos, piemēram, ātrgaitas prāmju ekspluatācija. Hurtigruten pakalpojumos ietilpstošie maršruti ir daļēji rentabli, jo īpaši vasaras sezonā. Taču ir atzīts, ka šie maršruti, ja tos apkalpo tik bieži, kā noteikts Hurtigruten nolīgumā, nav rentabli ziemas sezonā.

Iestāde 2001. gada lēmumā norādīja, ka Hurtigruten nolīgumā paredzēto kompensāciju var atļaut saskaņā ar EEZ līguma 59. panta 2. punktu, uzskatot šos pārvadājumus par minētajā punktā aprakstītajiem pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi.

2002. gada 25. septembrī Iestāde nolēma ieteikt Norvēģijai atbilstīgus pasākumus attiecībā uz Norvēģijas reģionāli diferencēto sociālās nodrošināšanas iemaksu sistēmu (11). Šajā vēstulē Iestāde ierosināja, ka Norvēģijai būtu jāveic jebkādi tiesiski, administratīvi vai citi pasākumi, kas vajadzīgi, lai no 2004. gada 1. janvāra atceltu valsts atbalstu, kas izriet no reģionāli diferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām, vai lai sniegtu šādu atbalstu atbilstīgi EEZ līgumam. Taču atbilstīgajos pasākumos bija arī norādīts, ka Iestāde varētu piekrist kādam vēlākam datumam, ja Iestāde to uzskatītu par objektīvi nepieciešamu un attaisnojamu, lai attiecīgās sabiedrības varētu īstenot pāreju uz koriģēto situāciju. 2002. gada 31. oktobrī Norvēģija piekrita priekšlikumam par atbilstīgu pasākumu veikšanu.

2003. gada 12. novembrī Iestāde atļāva trīs gadu pārejas posmu attiecībā uz reģionāli diferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām 3. un 4. zonā ar nolūku nodrošināt pakāpenisku sistēmas likvidāciju (12).

2003. gada rudenī Norvēģijas parlaments apstiprināja diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumus, kuri stājās spēkā 2004. gada 1. janvārī. Šie grozījumi radīja lielākas sociālās nodrošināšanas izmaksas Hurtigruten sabiedrībām. Iestādes 2003. gada 12. novembra lēmums attiecās tikai uz šā izmaksu palielinājuma daļu, bet ne uz visu palielinājumu.

Hurtigruten nolīguma 10. iedaļā bija pants, kurā paredzēts, ka abas līgumslēdzējas puses var pieprasīt nolīguma pārskatīšanas procedūru, ja rastos nozīmīgas izmaiņas apstākļos, kuri ir Hurtigruten nolīguma pamatā. Kā tas bija paredzēts, Hurtigruten nolīgums beidza darboties 2004. gada 31. decembrī. 2004. gada jūnijā tika izsludināts konkurss par pakalpojuma sniegšanu laika posmā no 2005. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim. Hurtigruten sabiedrības šajā konkursā uzvarēja un 2006. gada martā apvienojās, izveidojot vienu sabiedrību – Hurtigruten ASA, kura pašlaik arī sniedz minēto pakalpojumu.

3. Pasākuma apraksts

Šī lieta ir saistīta ar maksājumu Hurtigruten sabiedrībām, kuru paredz Norvēģijas 2004. gada valsts budžeta 1330. nodaļas (Særskilte transporttiltak) 70. pozīcija, ar ko Hurtigruten sabiedrībām tiktu piešķirti 8,5 miljoni NOK (aptuveni 1,1 miljons euro) kā kompensācija sakarā ar diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumiem (13).

Šis maksājums atlīdzinātu Hurtigruten sabiedrībām to palielināto sociālās nodrošināšanas iemaksu daļu, kura vēl nebija atlīdzināta ar Iestādes 2003. gada 12. novembra lēmumu apstiprinātās trīs gadu pārejas perioda sistēmas rezultātā.

Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācijas maksājuma nolūks bija pilnībā atlīdzināt sociālās nodrošināšanas izmaksu pieaugumu 2004. gadā. Uz sabiedrību komercdarbību attiecināmās sociālās nodrošināšanas izmaksas nebija nošķirtas no tām izmaksām, kuras attiecināmas uz darbību, ko EEZ līguma 59. panta 2. punkta nozīmē varētu uzskatīt par sabiedrisku pakalpojumu.

Tādēļ 2004. gadā 7,352 miljoni NOK (aptuveni EUR 900 000) patiešām tika izmaksāti Hurtigruten sabiedrībām. Šī summa atbilst tai pieaugušo izmaksu summai, kas sabiedrībām bija radusies sakarā ar diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumiem.

4. Lēmums par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu

Iestāde savā Lēmumā Nr. 215/06/COL par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu nonāca pie iepriekšēja slēdziena, ka kompensācija par sociālās nodrošināšanas iemaksu pieaugumu veido valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē.

Iestāde pauda šaubas par to, vai šo Norvēģijas valsts atbalsta pasākumu varētu atzīt par saderīgu ar EEZ līgumu un, konkrētāk, vai šis atbalsta pasākums ir saderīgs ar EEZ līguma 59. panta 2. punktu. Šīs šaubas it īpaši attiecās uz jautājumu par to, vai piešķirtais atbalsts bija nepieciešams Hurtigruten sabiedrībām, lai tās varētu pildīt savas sabiedrisko pakalpojumu saistības.

5. Norvēģijas iestāžu piezīmes

Norvēģijas iestādes uzskata, ka šī kompensācija nepārsniedz Iestādes 2001. gada lēmumā atļautās kompensācijas robežas un ka tāpēc to vajadzētu klasificēt kā “esošo atbalstu” atbilstīgi Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta b) punkta ii) apakšpunktā sniegtajai definīcijai.

Norvēģijas iestādes uzskata, ka šis maksājums ir veikts saskaņā ar Hurtigruten nolīgumu, kurš bija spēkā maksājuma piešķiršanas brīdī. Tās šajā sakarā pamatojas uz Hurtigruten nolīguma 10. iedaļas pantu, kurā paredzēts, ka abas līgumslēdzējas puses var pieprasīt nolīguma pārskatīšanas procedūru, ja rastos nozīmīgas izmaiņas apstākļos, kuri ir Hurtigruten nolīguma pamatā. Norvēģijas iestādes apgalvo, ka tās uzskata diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumus par tādām izmaiņām, kas atbilst šim kritērijam. Hurtigruten sabiedrības šādas izmaiņas nevarēja paredzēt. Pārrunu rezultātā ar šīm sabiedrībām tika noteikts, ka kompensācija par izmaksām 2004. gadā veidos 7,352 miljonus NOK, t. i., tā atbildīs konkrētajam izmaksu pieaugumam, ko radījuši sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumi. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli kompensācija par sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumiem tika maksāta ar nolūku nodrošināt status quo attiecībā uz saskaņotajiem pārvadājumiem gar Norvēģijas piekrasti, dodot Hurtigruten sabiedrībām iespēju turpināt pildīt tām ar Hurtigruten nolīgumu uzticētās sabiedriskā pakalpojuma saistības.

Norvēģijas iestāžu viedoklis ir tāds, ka Hurtigruten nolīguma 10. iedaļa veido juridisku pamatu nolīguma pārskatīšanai un ka šo pantu Iestāde ir atzinusi savā 2001. gada lēmumā. Pamatojoties uz minēto, saskaņā ar Norvēģijas iestāžu uzskatiem kompensācija par sociālās nodrošināšanas iemaksu pieaugumu neveido jaunu atbalstu ar noteikumu, ka šī kompensācija ir saderīga ar EEZ līguma noteikumiem par valsts atbalstu.

Attiecībā uz atbalsta saderīgumu Norvēģijas iestādes apgalvo, ka kompensācija par sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumiem ir tikusi piešķirta Hurtigruten sabiedrībām ar nolūku uzturēt Norvēģijas parlamenta noteikto transporta standartu. Bez šādas kompensācijas sabiedrībām uzticēto sabiedriskā pakalpojuma saistību līmenis būtu pasliktinājies, vai nu ieviešot paaugstinātu maksu, vai arī samazinot pakalpojuma sniegšanas biežumu. Pamatojoties uz minēto, Norvēģijas iestādes uzskata šo kompensāciju par nepieciešamu.

Norvēģijas iestādes atsaucas uz Hurtigruten nolīguma 1. iedaļu, saskaņā ar kuru būtiska daļa no peļņas, ko Hurtigruten sabiedrības iegūst vasaras sezonā, būtu jāizmanto nerentablās darbības finansēšanai ziemas sezonā. Sabiedriskā pakalpojuma kompensācija tādā gadījumā būtu jāaprēķina, pamatojoties uz rentabilitāti visa gada laikā. Norvēģijas iestādes uzskata, ka Iestāde, akceptējot Hurtigruten nolīguma 1. iedaļā noteikto principu, ir akceptējusi to faktu, ka nav noteikts nekāds strikts sadalījums starp Hurtigruten sabiedrību komerciālajiem un nekomerciālajiem pakalpojumiem. Pēc Norvēģijas iestāžu ieskatiem, sistēma, ar kuru peļņa no rentablās sezonas tika novirzīta uz nerentablo sezonu, bija neizdevīga Hurtigruten sabiedrībām salīdzinājumā ar citam sabiedrībām, kas sniedz jūras pārvadājumu pakalpojumus, jo tā deva iespēju citam sabiedrībām “nosmelt krējumu” rentablās sezonas laikā. Šo risku vēl lielākā mērā palielināja sociālās nodrošināšanas sistēmas izmaiņas, un Norvēģijas iestādes uzskata, ka ir likumīgi veikt pretpasākumus šādam stāvoklim, palielinot kompensāciju.

Norvēģijas iestādes arī uzskata, ka rentablo pakalpojumu nošķiršana no nerentablajiem nespēlē izšķirošu lomu tādā gadījumā kā šis, kad šķērssubsidēšana tik acīmredzami tiek sniegta kā atbalsts nerentablajiem pakalpojumiem. Saistībā ar minēto Norvēģijas iestādes atsaucas uz Hurtigruten sabiedrību 2004. gada pārskatu un mēnešu rezultātiem, saskaņā ar kuriem ziemas mēnešos pēc sabiedriskā pakalpojuma kompensācijas iekļaušanas tika konstatēts deficīts aptuveni 211 miljonu NOK apmērā. Kopējais deficīts veidoja aptuveni 45 miljonus NOK. Norvēģijas iestādes arī uzsver, ka par 2004. gadu piešķirtā kompensācija negroza to faktu, ka Hurtigruten nolīguma aptvertie komercpakalpojumi nodrošina atbalstu darbībai, kas saistās ar Hurtigruten sabiedrību saistībām attiecībā uz sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu.

Visbeidzot, Norvēģijas iestādes atsaucas uz faktu, ka pēc 2004. gadā veiktā konkursa procedūras ikgadējā vidējā kompensācija laika posmam no 2005. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim veido 237,5 miljonus NOK un tādējādi ir ievērojami lielāka nekā kompensācija par laika posmu no 2002. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim. Pēc Norvēģijas iestāžu ieskatiem, tas rāda, ka minētais kompensācijas līmenis 2004. gadā bija nepieciešams un nebija neproporcionāls.

Kā papildu argumentu savam viedoklim Norvēģijas iestādes norāda to, ka 4,29 miljoni NOK no piešķirtās kompensācijas attiecas uz palielinātajām sociālās nodrošināšanas iemaksām ziemas mēnešos, bet atlikušie 3,06 miljoni NOK veido papildu sabiedriskā pakalpojuma kompensāciju par to pašu sezonu, jo izrādījās, ka saistības par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu ir izraisījuši augstākas izmaksas Hurtigruten sabiedrībām, nekā abas Hurtigruten nolīguma puses bija prognozējušas. Transporta un sakaru ministrija atbalsta šo viedokli, neraugoties uz to, ka 2004. gada valsts budžetā šī kompensācija ir nosaukta par “iespējamo kompensāciju par diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumu radītajām sekām” (14). Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli, izvērtējot kompensācijas likumīgumu, valsts budžetā iemaksām dotais nosaukums nebūtu jāuzskata par izšķirošu.

II. NOVĒRTĒJUMS

1. Valsts atbalsts EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē

Saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 1. punktu:

“Ja vien šajā līgumā nav paredzēts citādi, ar līgumu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir EK dalībvalstis vai EBTA valstis vai ko jebkādā veidā sniedz no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences traucējumus, dodot priekšroku atsevišķām sabiedrībām vai atsevišķu preču ražošanai, ciktāl šāds atbalsts ietekmē tirdzniecību starp Līgumslēdzējām pusēm.”

Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija par sociālās nodrošināšanas iemaksu pieaugumu ir finansēta tieši ar budžeta asignējumu, un tādējādi to ir piešķīrusi valsts. Šī kompensācija arī atbrīvo sabiedrības no sociālās nodrošināšanas maksājumiem, kurus tām būtu bijis jāveic parastajā uzņēmējdarbības gaitā, tādējādi nostiprinot šo sabiedrību pozīciju salīdzinājumā ar pārējām sabiedrībām, kas nodarbojas ar tirdzniecību EEZ ietvaros. Bez tam Hurtigruten sabiedrības aktīvi darbojas pasažieru un kravu pārvadājumu un arī tūrisma tirgū, it īpaši piedāvājot kruīzus/braucienus turp un atpakaļ gar Norvēģijas piekrasti. Hurtigruten pakalpojums lielā mērā piesaista ārvalstu tūristus, un tādējādi Hurtigruten sabiedrības šādu klientu piesaistīšanā konkurē ar citām sabiedrībām, kas piedāvā līdzīgus pakalpojumus. Šā iemesla dēļ Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija var ietekmēt konkurenci šajos tirgos un var iespaidot tirdzniecību starp EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm.

Šā iemesla dēļ Iestāde uzskata, ka maksājums 7,352 miljonu NOK apmērā (aptuveni EUR 900 000) Hurtigruten sabiedrībām veido valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē.

2. Jauns vai esošs atbalsts

Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta c) punktu “jauns atbalsts” ir “viss atbalsts, tas ir, atbalsta sistēmas un atsevišķs atbalsts, kas nav esošais atbalsts, ieskaitot esošā atbalsta grozījumus”.

Iestāde 2001. gada lēmumā uzskatīja, ka Hurtigruten sabiedrībām Hurtigruten nolīguma ietvaros piešķirto kompensāciju varētu uzskatīt par saderīgu ar EEZ līgumu, jo tajā ietvertos pakalpojumus var uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, kā arī ir ievēroti EEZ līguma 59. panta 2. punkta noteikumi.

Iestādes apstiprinātais atbalsts ir esošais atbalsts. Taču 2004. gadā Norvēģijas iestādes piešķīra papildus 7,352 miljonus NOK Hurtigruten sabiedrībām. Šis atbalsts tika piešķirts ar nolūku atlīdzināt sabiedrībām 2004. gadā pieaugušās sociālās nodrošināšanas iemaksas, un tas neveidoja daļu no tā atbalsta Hurtigruten sabiedrībām, kurš bija atļauts ar Iestādes 2001. gada lēmumu.

Norvēģijas iestādes argumentē ar to, ka šī kompensācija atbilst Iestādes 2001. gada lēmumam, jo Hurtigruten nolīguma 10. iedaļā ir pants, kurā paredzēts, ka abas līgumslēdzējas puses var pieprasīt nolīguma pārskatīšanas procedūru, ja rastos būtiskas izmaiņas apstākļos, uz kuriem ir balstīts Hurtigruten nolīgums. Norvēģijas iestādes ir paziņojušas, ka tās uzskata diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas izmaiņas par būtiskām izmaiņām. Pēc Norvēģijas iestāžu ieskatiem, šo kompensāciju tāpēc vajadzētu uzskatīt par esošo atbalstu.

Iestāde gribētu uzsvērt, ka tā ir apstiprinājusi ikgadējo kompensāciju Hurtigruten nolīguma ietvaros 170 miljonu NOK apmērā, izteiktu 1999. gada cenās. Taču Iestādes lēmumā vispār nav aplūkota Hurtigruten nolīguma 10. iedaļa, un nekas no Iestādes lēmumā teiktā neliek domāt, ka jebkuri ar šo pantu pamatoti turpmāki Hurtigruten nolīguma grozījumi varētu tikt automātiski uzskatīti par atbilstīgiem EEZ līguma noteikumiem par valsts atbalstu, kā to apgalvo Norvēģijas iestādes.

Nolīguma 10. iedaļa tikai pieļauj iespēju grozīt līgumu sakarā ar neparedzētām būtikām apstākļu izmaiņām. Tā nenosaka automātisku kompensācijas pieaugumu Hurtigruten sabiedrībām palielinātu izmaksu gadījumā, bet gan tikai paredz iespēju abām Hurtigruten nolīguma pusēm pieprasīt nolīguma pārskatīšanas procedūru, iepriekš nenosakot šādas pārskatīšanas rezultātu. Šis noteikums arī nepārprotami nenorāda, ka par pārskatīšanas iemeslu varētu kalpot kāda nodokļa palielināšanās rezultātā radies izmaksu pieaugums, nerunājot nemaz par to, ka tas noteiktu kādu automātisku nolīguma korekciju par kādu precīzu summu, kas izrietētu no nodokļa palielināšanās. Izmaiņas vienas līgumslēdzējas puses nodokļu situācijā parasti netiek uzskatītas par faktoru, kas obligāti būtu jāsedz otrai pusei. Tādējādi, pat ja sākotnējais Hurtigruten nolīgums visā pilnībā tika paziņots Iestādei 2000. gadā un apstiprināts 2001. gadā, nebūtu pamatoti sagaidīt, ka Iestāde varētu paredzēt visas iespējamās šā noteikuma sekas, un šā noteikuma nepieminēšana Iestādes 2001. gada lēmumā nebūt nenozīmē to, ka turpmāk visi šā noteikuma piemērošanas veidi attiecībā uz valsts atbalstu tiks automātiski akceptēti.

Iestādes viedoklis ir tāds, ka līguma noteikuma pastāvēšana ir jānošķir no atsevišķā jautājuma par to, vai izvēlētā jaunā pielāgošana atbilst EEZ līgumam un it īpaši valsts atbalsta nosacījumiem. Katrs jautājums ir jānovērtē, vadoties no katra konkrētā jaunas pielāgošanas gadījuma konkrētajiem apstākļiem, un tikai pirmais jautājums attiecas uz to, vai atbalsts ir jauns vai esošs.

Iestāde norāda, ka sociālā nodrošinājuma izmaksu pieauguma rezultātā Hurtigruten sabiedrībām 2004. gadā tika izmaksāti papildu 7,352 miljoni NOK. Tas veidoja ar Iestādes 2001. gada lēmumu atļautā valsts atbalsta Hurtigruten sabiedrībām palielinājumu un līdz ar to arī grozījumu. Tāpēc Iestāde uzskata šo atbalstu par jaunu atbalstu Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta c) punkta nozīmē.

3. Procedūras prasības

Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 3. punktu “EBTA Uzraudzības iestāde ir jāinformē par jebkuriem atbalsta piešķiršanas vai grozījumu plāniem pietiekami savlaicīgi, lai tā varētu iesniegt savus komentārus (…). Attiecīgā valsts nedrīkst īstenot savus ierosinātos pasākumus, kamēr šī procedūra nav beigusies ar kādu galīgu lēmumu”.

Kā norādīts iepriekš, iestāde uzskata atbalstu Hurtigruten sabiedrībām par jaunu atbalstu Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta c) punkta nozīmē. Tas nozīmē, ka par kompensāciju vajadzēja paziņot Iestādei saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 3. punktu un II daļas 2. pantu un ka to nedrīkstēja izmaksāt, kamēr Iestāde nebija apstiprinājusi šo kompensāciju. Taču Norvēģijas iestādes, neņemot vērā šo pienākumu, nolēma piešķirt šo kompensāciju. Minētā iemesla dēļ šī kompensācija tiek uzskatīta par “nelikumīgu atbalstu” Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta f) punkta nozīmē.

4. Atbalsta saderīgums

4.1. Ievads

Tiešais atbalsts, kura nolūks ir segt saimnieciskās darbības zaudējumus, kopumā nav saderīgs ar EEZ līgumu. Tā kā Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā palielinātā kompensācija sedz izmaksas, kuras ir saistītas ar Hurtigruten pakalpojuma sniegšanu ikdienā, šis maksājums ir uzskatāms par kārtējo izdevumu finansēšanas atbalstu. Šādu kārtējo izdevumu finansēšanas atbalstu izņēmuma kārtā var apstiprināt, ja ir izpildītas EEZ līguma izņēmuma noteikumu prasības.

Iestāde savā 2001. gada lēmumā pieturējās pie uzskata, ka atbalsts Hurtigruten sabiedrībām neatbilst prasībām par atbrīvošanu no EEZ līguma 61. panta 1. punktā noteiktā vispārējā valsts atbalsta aizlieguma noteikuma piemērošanas, pamatojoties uz EEZ līguma 61. panta 2. vai 3. punktu. Taču Iestāde nāca pie slēdziena, ka šis atbalsts ir saderīgs ar EEZ līgumu, pamatojoties uz to, ka ir ievēroti EEZ līguma 59. panta 2. punkta noteikumi.

Lēmumā par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu šajā lietā Iestāde pauda šaubas attiecībā uz Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā atbalsta saderīgumu ar EEZ līguma 59. panta 2. punkta noteikumiem.

Izmeklēšanas gaitā Iestāde ir nākusi pie slēdziena, ka Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā atbalsta, kurš izmaksāts kā kompensācija par papildu izmaksām, ko izraisījuši sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumi, saderīgums ir pirmām kārtām jānovērtē, vadoties no EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunkta noteikumiem.

4.2. Saderīguma novērtējuma juridiskais pamats

EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunkts nosaka, ka atbalstu var uzskatīt par saderīgu ar EEZ līgumu, ja tā mērķis ir atvieglot noteiktu saimniecisku darbību attīstību, ja šāds atbalsts nelabvēlīgi neietekmē tirdzniecības nosacījumus starp līgumslēdzējām pusēm tādos apmēros, ka tas būtu pretrunā ar kopējām interesēm. Iestāde ir izdevusi vadlīnijas EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunkta piemērošanai attiecībā uz valsts atbalstu jūras transportam (turpmāk “Jūras transporta vadlīnijas”).

Jūras transporta vadlīniju 3.2. iedaļa ir veltīta valsts atbalstam ar darbu saistītām izmaksām. Saskaņā ar 3.2. ieadaļas 1. punktu atbalsta pasākumu galvenajam mērķim jūras transporta nozarē būtu jābūt fiskālo un citu izmaksu un slogu, kas rodas EEZ kuģu īpašniekiem un EEZ jūrniekiem, mazināšanai un to tuvināšanai pasaulē pieņemtajām normām.

Saskaņā ar šīs iedaļas 2. punktu EEZ kuģniecībā būtu atļaujamas šādas darbības attiecībā uz personāla uzturēšanas izmaksām:

— samazinātas sociālās aizsardzības iemaksu likmes EEZ jūrniekiem, kuri ir nodarbināti uz kādā EEZ valstī reģistrētiem kuģiem,

— samazinātas ienākuma nodokļa likmes EEZ jūrniekiem, kuri ir nodarbināti uz kādā EEZ valstī reģistrētiem kuģiem.

Iepriekš minētajos nolūkos “EEZ jūrnieki” ir definēti kā:

— EEZ valstu pilsoņi, kas strādā par jūrniekiem uz kuģiem (ieskaitot ro-ro prāmjus (15)), kas sniedz regulārus pasažieru pārvadāšanas pakalpojumus starp EEZ ostām,

— un visos pārējos gadījumos – visi jūrnieki, kas pakļauti aplikšanai ar nodokļiem un/vai sociālās nodrošināšanas maksājumiem kādā EEZ valstī.

Tās 3. punktā ir paskaidrots, ka dažas EEZ valstis iekšēju fiskālu iemeslu dēļ var dot priekšroku nevis samazinātu likmju piemērošanai, kā tas ir norādīts iepriekš, bet gan kuģu īpašniekiem minēto nodokļu radīto izmaksu daļējai vai pilnīgai kompensācijai. Šādu pieeju kopumā var uzskatīt par ekvivalentu iepriekš raksturotajai samazināto likmju sistēmai ar noteikumu, ka pastāv skaidri saredzama saistība ar šiem nodokļiem, ka nav nekādu pārkompensācijas elementu un ka sistēma ir pārskatāma un tajā nav rosinošu apstākļu ļaunprātīgai izmantošanai.

4.3. Novērtējums

Kā norādīts iepriekš I iedaļas 3. punktā, Hurtigruten sabiedrībām tika piešķirti 7,352 miljoni NOK (aptuveni EUR 900 000) ar nolūku kompensēt to pieaugušās izmaksas par sociālā nodrošinājuma iemaksām 2004. gadā. Atbilstīgi 2004. gada valsts budžetam šo dotāciju Hurtigruten sabiedrībām veidoja kompensācija “par diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumu radītajām sekām” (16).

No iepriekš minētā izriet, ka šis atbalsts tika piešķirts Hurtigruten sabiedrībām, lai atlīdzinātu tām 2004. gadā veiktās palielinātās sociālās nodrošināšanas iemaksas. Tādējādi piešķirtais atbalsts ir jāuzskata par jūrnieku sociālās aizsardzības iemaksu atlīdzināšanu saskaņā ar Jūras transporta vadlīniju 3.2. iedaļas 2. un 3. punktu.

Jūras transporta vadlīniju 3.2. iedaļas 2. punkts atļauj tikai atbalstu, kas sniegts sociālās aizsardzības iemaksu likmju samazinājuma veidā EEZ jūrniekiem, kas ir nodarbināti uz kādā EEZ valstī reģistrētiem kuģiem.

Norvēģijas iestādes ir apstiprinājušas, ka visi kuģi, kas 2004. gadā tika izmantoti Hurtigruten pakalpojumos, bija reģistrēti Norvēģijā. Tādēļ Iestāde uzskata reģistrācijas noteikumu par izpildītu.

Attiecībā uz nosacījumu, ka sociālajai aizsardzībai ir jābūt paredzētai “EEZ jūrniekiem”, šā termina definīcijā ir noteikts, ka tas apzīmē visos pārējos gadījumos vai nu EEZ valstu pilsoņus, kas strādā par jūrniekiem uz kuģiem (ieskaitot ro-ro prāmjus), kuri sniedz regulārus pasažieru pārvadāšanas pakalpojumus starp EEZ ostām, vai visus jūrniekus, kas pakļauti aplikšanai ar nodokļiem un/vai sociālās nodrošināšanas maksājumiem kādā EEZ valstī.

Hurtigruten nolīgumā dienests “Hurtigruten pakalpojumi” ir raksturots kā kombinēti pasažieru un kravu pārvadājumi starp Bergenu un Kirkenesu. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu iesniegto informāciju 2004. gadā aptuveni 92 % no Hurtigruten sabiedrību apgrozījuma aizņēma pasažieru pārvadājumi, bet 8 % – preču pārvadājumi. Dažiem Hurtigruten kuģiem bija aprīkojums, kas ļāva vieglajām automašīnām uzbraukt uz kuģa un nobraukt no tā. Taču komerciālajiem transportlīdzekļiem (kravas automašīnām, furgoniem utt.) nebija iespējams uzbraukt uz kuģiem un nobraukt no tiem. Turklāt “Hurtigruten pakalpojumi”, kā tas ir paskaidrots I iedaļas 2. punktā, nodrošināja regulārus pārvadājumus gar Norvēģijas piekrasti, tas ir, EEZ ietvaros.

Pamatojoties uz minēto, Iestāde uzskata, ka Hurtigruten sabiedrību kuģi ir uzskatāmi par tādiem, kam piemērojama pirmā iepriekš norādītā definīcijas alternatīva, t. i., tie ir kuģi, kas sniedz regulārus pasažieru pārvadāšanas pakalpojumus starp EEZ ostām. Tas nozīmē, ka Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija par paaugstinātajām sociālās nodrošināšanas iemaksām ir saderīga ar Jūras transporta vadlīniju 3.2. iedaļu tikai tiktāl, cik šī kompensācija tika piešķirta jūrniekiem, kuri bija kādas EEZ valsts pilsoņi.

Norvēģijas iestādes ir iesniegušas informāciju, kas apliecina, ka viss personāls uz kuģiem, kas tika izmantoti Hurtigruten pakalpojumos 2004. gadā, bija EEZ valstu pilsoņi.

Valsts budžetā bija nepārprotami norādīts, ka papildu atbalsts Hurtigruten sabiedrībām tika piešķirts, lai segtu sabiedrībām radušās papildu sociālās nodrošināšanas izmaksas. Tādējādi pastāvēja skaidra saikne starp šo subsīdiju un sociālās nodrošināšanas maksājumiem. Turklāt subsīdijas apmērs precīzi atbilda sabiedrību sociālās nodrošināšanas izmaksu pieauguma summai. Kā tas tiks parādīts turpmāk II iedaļas 4.4. punktā, šī subsīdija neietvēra nekādu pārmērīgu kompensāciju. Visbeidzot, šī subsīdija bija vienreizējs maksājums, kas bija paziņots valsts budžetā. Tādējādi šis atbalsts bija piešķirts pārredzamā veidā, kas nepieļāva ļaunprātīgu izmantošanu. No sacītā izriet, ka nosacījumi, kas ļautu uzskatīt sociālās nodrošināšanas maksājumu atlīdzināšanu par ekvivalentu samazināto iemaksu likmju sistēmai, ir izpildīti.

Pamatojoties uz izklāstīto, Iestāde ir nākusi pie slēdziena, ka Hurtigruten sabiedrībām piešķirtais atbalsts attiecībā uz sociālās nodrošināšanas iemaksu pieaugumu 2004. gadā atbilst Jūras transporta vadlīniju 3.2. iedaļai.

4.4. Pārmērīga kompensācija un kumulācija

Saskaņā ar Jūras transporta vadlīniju 11. iedaļas 2. punktu EEZ jūrnieku sociālajai aizsardzībai paredzēto iemaksu samazinājums var tikt atļauts līdz 100 % robežai, t. i., samazinājums var būt līdz sociālajiem maksājumiem nulles apmērā. Šajā gadījumā no Hurtigruten sabiedrībām 2004. gadā tika iekasētas paaugstinātas sociālās nodrošināšanas iemaksas salīdzinājumā ar tām likmēm, kuras tika piemērotas iepriekšējos gados.

Iestāde uzskata, ka atbilstīgi Jūras transporta vadlīniju 3. līdz 6. iedaļai piešķirtais atbalsts nepārsniedza no kuģniecības darbības un jūrniekiem iekasēto nodokļu un sociālās nodrošināšanas iemaksu kopējo summu un ka šo vadlīniju 11. iedaļas 2. punktā noteiktais kritērijs ir izpildīts.

Līdztekus atbalstam par ar darbu saistītām izmaksām, kas tika piešķirts Hurtigruten sabiedrībām saskaņā ar Jūras transporta vadlīnijām, Hurtigruten sabiedrības saņēma arī atbalstu saskaņā ar Hurtigruten nolīgumu par transporta pakalpojumu pirkumu un saskaņā ar Iestādes 2003. gada 12. novembra lēmumu par trīs gadu pārejas perioda apstiprināšanu attiecībā uz diferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām no darba devēju puses. Lai pārliecinātos, ka netika pieļauta nekāda pārmērīga kompensācija, ir jāpārbauda, vai Hurtigruten sabiedrības nesaņēma kompensāciju par šīm izmaksām iepriekš minēto pasākumu ietvaros.

Šajā sakarā Iestāde atzīmē, ka sabiedrību sociālās nodrošināšanas izmaksu pieaugums radās Iestādes Lēmuma Nr. 172/02/COL rezultātā, ar kuru Norvēģijai tika izteikts priekšlikums par atbilstīgiem pasākumiem attiecībā uz Norvēģijas diferencēto sociālās nodrošināšanas iemaksu sistēmu. Norvēģijas valsts paziņoja plānu par pāreju uz nediferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām. Šo plānu Iestāde apstiprināja ar 2003. gada 12. novembra lēmumu, un šis plāns paredzēja, ka 2004. gadā Hurtigruten sabiedrību sociālās nodrošināšanas izmaksas pieaugs salīdzinājumā ar tām, kas pastāvēja pārrunu laikā par Hurtigruten nolīguma noslēgšanu. Tādējādi ir skaidrs, ka papildu sociālās nodrošināšanas izmaksas, kuras radās Hurtigruten sabiedrībām 2004. gadā, netika nosegtas Hurtigruten nolīguma ietvaros, t. i., uz Hurtigruten nolīguma pamata izmaksātā kompensācija nenosedza šīs papildu izmaksas. Turklāt papildu līdzekļu pārskaitīšana 2004. gadā būtu kompensējusi Hurtigruten sabiedrībām tikai to pieaugušo sociālās nodrošināšanas iemaksu daļu, kura vēl nebija kompensēta tās sistēmas ietvaros, kura attiecās uz triju gadu pārejas periodu. Tādējādi kompensācija par sociālās nodrošināšanas izmaksu pieaugumu 2004. gadā, kas tika piešķirta, pamatojoties uz Jūras transporta vadlīnijām, nebija pārmērīga kompensācija.

Pamatojoties uz iepriekš izklāstīto, Iestāde ir nākusi pie secinājuma, ka Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija par papildu sociālās nodrošināšanas izmaksām 2004. gadā ir saderīga ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, skatot to kopā ar Jūras transporta vadlīnijām.

5. Secinājums

Pamatojoties uz iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, Iestāde uzskata, ka Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija 7,352 miljonu NOK (aptuveni EUR 900 000) apmērā ir saderīga ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

Taču Iestāde izsaka nožēlu, ka Norvēģijas iestādes neizpildīja Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 3. punktā noteikto pienākumu par pasākuma paziņošanu un atturēšanos no pasākuma īstenošanas pirms apstiprinājuma saņemšanas no Iestādes,

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Hurtigruten sabiedrībām piešķirtā kompensācija 7,352 miljonu NOK apmērā veido valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē. Šis atbalsts tika piešķirts, pārkāpjot Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 3. punkta procedūras prasības. Šis atbalsts ir saderīgs ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, skatot to kopā ar Jūras transporta vadlīnijām.

2. pants

Šis lēmums ir adresēts Norvēģijas Karalistei.

3. pants

Autentisks ir tikai teksts angļu valodā.

Briselē, 2007. gada 12. decembrī EBTA Uzraudzības iestādes vārdā – Kolēģijas loceklis Kristján A. STEFÁNSSON Kolēģijas loceklis Kurt JÄGER

(1) Turpmāk “Iestāde”.

(2) Turpmāk “EEZ līgums”.

(3) Turpmāk “Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīgums”.

(4) Vadlīnijas attiecībā uz EEZ līguma 61. un 62. panta un Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokola 1. panta piemērošanu un skaidrojumu, ko 1994. gada 19. janvārī pieņēmusi un izdevusi EBTA Uzraudzības iestāde, publicētas OV L 231, 3.9.1994., 1. lpp., un EEZ papildinājumā Nr. 32, 3.9.1994. Vadlīnijās jaunākie grozījumi izdarīti 2007. gada 3. maijā. Turpmāk “Valsts atbalsta vadlīnijas”.

(5) Iestādes lēmumi ir pieejami tīmekļa vietnē http://www.eftasurv.int/

(6) OV C 314, 21.12.2006., 115. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 63/2006, 33. lpp.

(7) Turpmāk “Hurtigruten sabiedrības”.

(8) Skatīt 6. zemsvītras piezīmi.

(9) Turpmāk “Hurtigruten nolīgums”.

(10) Lēmums Nr. 417/01/COL, turpmāk “2001. gada lēmums”.

(11) Lēmums Nr. 172/02/COL.

(12) Lēmums Nr. 218/03/COL. Pārejas periods nav piemērojams vistālāk ziemeļos esošajai Norvēģijas daļai (sociālās nodrošināšanas nodokļa sistēmas 5. zonai), jo EBTA valstu 2003. gada 1. jūlija Lēmumā Nr. 2/2003/SC ir noteikts, ka reģionāli diferencētās sociālās nodrošināšanas iemaksas šajā teritorijā ir saderīgas ar EEZ līgumu, jo šajā zonā pastāv izņēmuma apstākļi.

(13) Piezīmes attiecībā uz 70. pozīciju ir šādas: “Av budsjettforslaget på 200,8 mill. kr for 2004, er 192,3 mill. kr direkte relatert til den gjeldende avtalen med hurtigruterederiene. Restbeløpet på 8,5 mill. kr er knyttet til ev. kompensasjon som følge av endringer i ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift. Endelig kompensasjonsbeløp vil bli bestemt når forhandlingene mellom hurtigruteselskapene og departementet er avsluttet.” (Iestādes neoficiāls tulkojums: “No budžetā 2004. gadam paredzētajiem 200,8 miljoniem NOK 192,3 miljoni NOK tieši attiecas uz pašreizējo nolīgumu ar Hurtigruten sabiedrībām. Atlikušie 8,5 miljoni NOK attiecas uz iespējamo kompensāciju par diferencētās sociālās nodrošināšanas sistēmas grozījumu izraisītajām sekām. Galīgā atlīdzība tiks noteikta pēc Hurtigruten sabiedrību un Ministrijas pārrunu pabeigšanas.”)

(14) Iestādes tulkojums, sk. 13. zemsvītras piezīmi.

(15) Ro-ro prāmji ir definēti kā “jūras pasažieru kuģi ar aprīkojumu, kas ļauj autotransporta un dzelzceļa transporta līdzekļiem uzbraukt uz kuģa un nobraukt no tā un kuri pārvadā vairāk par 12 pasažieriem”, sk. 22. zemsvītras piezīmi. Vadlīnijās, kurā izdarīta atsauce uz Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvu 1999/35/EK par obligāto apsekojumu sistēmu ro-ro prāmju un ātrgaitas pasažieru kuģu regulārās satiksmes drošībai (OV L 138, 1.6.1999., 1. lpp.), kas iekļauta EEZ līguma XIII pielikuma 56. ca) punktā.

(16) Iestādes tulkojums, sk. 13. zemsvītras piezīmi.