LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 300/1

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS

Nr. 390/09/COL

(2009. gada 7. oktobris)

par Mesta AS izveidi (Norvēģija)

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE (1),

ŅEMOT VĒRĀ Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (2), jo īpaši tā 61.–63. pantu un 26. protokolu,

ŅEMOT VĒRĀ Nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (3), jo īpaši tā 24. pantu,

ŅEMOT VĒRĀ Uzraudzības un Tiesas nolīguma 3. protokola (4) I daļas 1. panta 2. punktu un II daļas 4. panta 4. punktu, 6. pantu un 7. panta 3. punktu,

ŅEMOT VĒRĀ Iestādes Pamatnostādnes par EEZ līguma 61. un 62. panta piemērošanu un interpretāciju (5), jo īpaši iedaļu par valsts atbalstu attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu,

ŅEMOT VĒRĀ Iestādes 2004. gada 14. jūlija Lēmumu par īstenošanas noteikumiem, kas minēti 3. protokola II daļas 27. pantā (6),

PĒC AICINĀJUMA ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes saskaņā ar minētajiem pantiem (7) un, ņemot vērā iesniegtās piezīmes,

TĀ KĀ:

I. FAKTI

1. PROCEDŪRA

Ar 2004. gada 30. augusta vēstuli Iestāde saņēma pret Norvēģijas iestādēm vērstu sūdzību par uzņēmuma Mesta AS izveidi Norvēģijas Valsts autoceļu pārvaldes ražošanas darbību pārņemšanai (8). Iestāde vēstuli saņēma un reģistrēja 2004. gada 2. septembrī (atsauces Nr. 291537).

Pēc vairākkārtējas vēstuļu apmaiņas (9) Iestāde ar 2007. gada 18. jūlija vēstuli informēja Norvēģijas iestādes, ka tā ir pieņēmusi Lēmumu Nr. 350/07/COL par Uzraudzības un Tiesas nolīguma 3. protokola I daļas 1. panta 2. daļā paredzētās procedūras sākšanu attiecībā uz pasākumiem, kas veikti saistībā ar Mesta AS izveidi (turpmāk “Lēmums par procedūras sākšanu”).

Norvēģijas iestādes iesniedza piezīmes ar 2007. gada 7. decembra vēstuli (atsauces Nr. 456844). Lēmumu par procedūras sākšanu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tā EEZ papildinājumā, aicinot ieinteresētās puses iesniegt piezīmes (10). Iestāde saņēma piezīmes no četrām ieinteresētajām pusēm 2008. gada 29. janvārī un 4., 21. un 27. februārī (atsauces Nr. 461463, 463234, 466015 un 467170). Iestāde saņēma papildu piezīmes 2008. gada 4. aprīlī (atsauces Nr. 472381). Ar 2008. gada 21. februāra un 7. aprīļa vēstuli (atsauces Nr. 463245 un 472529) Iestāde nosūtīja saņemtās piezīmes Norvēģijas iestādēm, dodot tām iespēju paust savu viedokli. Norvēģijas iestādes iesniedza piezīmes ar 2008. gada 23. maija vēstuli (atsauces Nr. 478082).

Iestāde un Norvēģijas iestādes 2008. gada rudenī un 2009. gada pavasarī ir neoficiāli apspriedušās par izskatāmo lietu, sazinoties pa tālruni un elektronisko pastu. Šādi sniegto informāciju Norvēģijas iestādes ir apkopojušas 2009. gada 6. jūlijā Iestādei nosūtītā Valsts pārvaldes un reformu ministrijas elektroniskā pasta vēstulē (atsauces Nr. 523766) (11).

2. IESPĒJAMĀ VALSTS ATBALSTA PASTĀVĒŠANAS PRIEKŠVĒSTURE

2.1. SŪDZĪBA PAR IESPĒJAMU VALSTS ATBALSTA PIEŠĶIRŠANU

Norvēģijas Valsts autoceļu pārvalde atbild par valsts un grāfistu pašvaldību ceļu, tiltu un tuneļu būvniecību un uzturēšanu. Līdz 2003. gada 1. janvārim Norvēģijas Valsts autoceļu pārvaldei bija pašai savi ražošanas departamenti (turpmāk visi kopā “Ražošanas departaments”), ko tā pārvaldīja ar vietējo nodaļu starpniecību – tās veica būvdarbus Valsts autoceļu pārvaldes vārdā. Taču 2001.–2002. gadā Norvēģijas iestādes nolēma veikt iekšējo ražošanas darbību vispārēju pārstrukturēšanu. Tādēļ valdība ierosināja parlamentam atdalīt Valsts autoceļu pārvaldes ražošanas darbības un nodot tās valsts sabiedrībai ar ierobežotu atbildību (12). Administratīvās funkcijas, t. i., turpmāko būvniecības darbību plānošana, tostarp publisku konkursu rīkošana, palika valsts pārvaldes pārziņā.

Valsts autoceļu pārvaldes Ražošanas departamenta ražošanas darbības 2003. gada 1. janvārī atdalīja no valsts un nodeva jaunizveidotam uzņēmumam Mesta AS. Visus ar Ražošanas departamentu saistītos aktīvus, tiesības un pienākumus nodeva Mesta AS kā ieguldījumus natūrā (13). Aktīvus veidoja iekārtas un aprīkojums, kā arī Ražošanas departamenta un Valsts autoceļu pārvaldes starpā noslēgtie pakalpojumu līgumi. Kā atlīdzību valsts saņēma jaunā uzņēmuma akcijas. Pašlaik Mesta AS veic ceļu būvniecības un uzturēšanas darbības, konkurējot ar citiem šā tirgus dalībniekiem.

Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Mesta AS četros gadījumos ir saņēmis valsts atbalstu pretēji EEZ līguma 61. panta 1. punkta noteikumiem: i) valsts ir finansējusi pārstrukturēšanas izmaksas; ii) Mesta AS nodotie pamatlīdzekļi sākuma bilancē novērtēti zemāk par tirgus vērtību; iii) pārņemot Ražošanas departamenta agrāk noslēgto līgumu portfeli, Mesta AS ir saņēmis šķērssubsīdijas; iv) Mesta AS nav samaksājis dokumentu noformēšanas un reģistrācijas nodevas, kas parasti jāmaksā, pārņemot nekustamo īpašumu īpašumtiesības.

Turpmāk izklāstīti fakti, kas jāņem vērā, novērtējot katra šā iespējamā atbalsta pasākuma saistību ar valsts atbalstu.

2.2. PĀRSTRUKTURĒŠANAS UN REORGANIZĀCIJAS PASĀKUMI

Saskaņā ar sagatavošanas juridiskajiem dokumentiem aptuveni 4 750 no visiem darbiniekiem (aptuveni 5 000 cilvēkiem), kas iepriekš bija nodarbināti Ražošanas departamentā, bija jāpārceļ darbā uz jaunizveidoto uzņēmumu Mesta AS (14). Pēc pārcelšanas uz Mesta AS darbinieki zaudētu civildienesta ierēdņu statusu. Tā kā darbiniekiem bija tiesības atteikties no pārcelšanas, vajadzēja stimulus, kas rosinātu darbiniekus piekrist pārcelšanai (15). Turklāt, lai nodrošinātu komerciāli dzīvotspējīga uzņēmuma izveidi, par aptuveni 1 700 cilvēkiem bija jāsamazina darbinieku skaits, atstājot aptuveni 3 050 darbinieku (16).

Sagatavošanas juridiskajos dokumentos ir izklāstīti dažādi Norvēģijas iestāžu ieplānoti pārstrukturēšanas pasākumi. Četri no šiem pasākumiem bija i) civildienesta ierēdņu pensiju tiesību īslaicīga saglabāšana (17); ii) tiesību uz īpašu pensionēšanās vecumu saglabāšana (18); iii) priekšlaicīgas pensionēšanās paketes; dažādi citi pasākumi, kas aptvēra iv) pārcelšanos, pārvietošanos no dzīvesvietas uz darbavietu, algas saglabāšanu un iekārtu atjaunošanu (19). Tie bija “pārstrukturēšanas pasākumi”, kuru finansēšanai izmantoja tiešas dotācijas. Sākotnēji bija paredzēts piešķirt tiešu finansējumu vēl vienam izmaksu postenim, proti, v) algu kompensācijām (20). Tomēr tieši pirms Mesta AS sākuma bilances apstiprināšanas Norvēģijas iestādes nolēma, ka attiecīgās izmaksas jāsedz, ieguldot Mesta AS pamatkapitālu.

Saskaņā ar sākotnējām aplēsēm ar tiešām dotācijām finansējamo četru pārstrukturēšanas pasākumu kopējās izmaksas bija NOK 1 468 miljoni (diskontētas līdz pašreizējai vērtībai), un bija paredzēts, ka valsts tās atlīdzinās Mesta AS, veicot iemaksas laikposmā no 2003. līdz 2005. gadam (21). Šīs pārstrukturēšanas izmaksas nebija iekļautas Mesta AS sākuma bilancē, jo tās bija jāsedz valstij no trīs gadu, t. i., 2003., 2004. un 2005. gada, valsts budžeta (22).

Saskaņā ar 2006. gada valsts budžeta datiem pārstrukturēšanas izmaksu segšanai Mesta AS no valsts kopsummā bija saņēmis NOK 993,6 miljonus (23). Līdz 2008. gada 30. jūnijamMesta AS no šīs summas bija iztērējis NOK 879,6 miljonus, bet kopējās pārstrukturēšanas izmaksas saskaņā ar aplēsēm bija NOK 1 097,8 miljoni (līdz 2013. gadam) (24). Norvēģijas iestādes skaidro, ka sākotnēji bija paredzēts, ka valsts segs visas pārstrukturēšanas izmaksas (t. i., ja pārstrukturēšanas izmaksu segšanai nepietiktu ar sākotnēji aplēstajiem NOK 1 468 miljoniem, valsts piešķirtu papildu līdzekļus), tomēr 2007. un 2008. gada valsts budžets skaidri liecina, ka valsts bija nolēmusi nepiešķirt Mesta AS pārstrukturēšanas līdzekļus papildus jau saņemtajai summai NOK 993,6 miljonu apmērā (25).

Piebilstot, ka tāda varbūtība ir gandrīz neiespējama, Norvēģijas iestādes skaidro, ka gadījumā, ja attiecīgā laikposma beigās izrādītos, ka pārstrukturēšanas izmaksas ir mazākas nekā Mesta AS saņemtā summa, Mesta AS nāktos pārpalikumu atmaksāt valstij.

Tiesiskajam regulējumam Norvēģijas iestādes pieņēma Likumu par Valsts autoceļu pārvaldes ražošanas darbību nodošanu valsts sabiedrībai ar ierobežotu atbildību, kas reglamentē dažas to darbinieku tiesības, kurus no Valsts autoceļu pārvaldes pārcēla darbā uz Mesta AS (turpmāk “Likums par Mesta izveidi”) (26).

2.2.1. Vispārīga informācija

Norvēģijas iestādes skaidro, ka galvenais uzdevums saistībā ar darbinieku pārcelšanu no Ražošanas departamenta uz Mesta AS bija dot iespēju jaunajam uzņēmumam darboties tādos pašos apstākļos kā tā konkurentiem, tādējādi nodrošinot vienlīdzīgu darbības vidi. Norvēģijas iestādes nolēma pārcelt darbiniekus uz Mesta AS un uzticēt Mesta AS (nevis Autoceļu pārvaldei) ar darbinieku pārcelšanu un darbinieku skaita samazināšanu saistīto pasākumu īstenošanu. Šie jautājumi un to risinājumi bija valsts autoceļu tīkla apsaimniekošanas tirgus liberalizācijas un atvēršanas pasākumu daļa un priekšnoteikums. Norvēģijas valsts nebūtu atvērusi šo tirgu, ja nespētu izveidot jaunu uzņēmumu ar pietiekamu darbinieku skaitu. Norvēģijas iestādes skaidro, ka valsts sarunas ar arodbiedrībām par darbinieku pārcelšanu no Ražošanas departamenta uz Mesta AS risinājās šajā kontekstā. Sarunās puses 2002. gada 4. jūnijā panāca vienošanos par dažu civildienesta ierēdņu tiesību īslaicīgu saglabāšanu un iespēju darbinieku skaita samazināšanai piedāvāt tādus pasākumus kā, piemēram, priekšlaicīga pensionēšanās (27). Šīs vienošanās konkrētie aspekti izklāstīti turpmākajās apakšiedaļās (28).

Jaundibināmā uzņēmuma pārstāvībai pirms 2003. gada 1. janvāra izveidoja Mesta AS pagaidu direktoru valdi (turpmāk “Pagaidu valde”). Norvēģijas iestādes skaidro, ka Pagaidu valde nepiedalījās nekādās ar darbiniekiem saistītās sarunās. Tomēr Likumā par Mesta izveidi bija paredzētas tiesības uz algu kompensācijām (29). Taču nebija neviena likuma vai cita tiesību akta, kas reglamentētu pārējās civildienesta ierēdņu tiesības.

Pirms vienošanās noteikumu apraksta ir lietderīgi sniegt īsu Ražošanas departamenta darbinieku statusa raksturojumu pirms pārcelšanas uz Mesta AS. Norvēģijas iestādes skaidro, ka Ražošanas departamenta darbinieki bija valsts pārvaldes darbinieki. Saskaņā ar Norvēģijas tiesību aktiem valsts pārvaldes darbiniekiem ir civildienesta ierēdņu statuss (30) un šiem darbiniekiem obligāti jābūt valsts pensiju fonda (“Statens pensjonskasse” jeb “SPK”) dalībniekiem (31). Tādējādi dalība SPK nodrošina civildienesta ierēdņu pensiju tiesības. Turklāt, pamatojoties uz likumu, kurā izklāstīti noteikumi par civildienesta ierēdņu tiesībām uz īpašu (priekšlaicīgu) pensionēšanās vecumu, dažiem Ražošanas departamenta civildienesta ierēdņiem (piemēram, šoferiem un pavāriem) bija tiesības doties pensijā, sasniedzot īpašu vecumu (priekšlaicīgi) (32).

Tā kā civildienesta ierēdņa statuss ir saistīts ar darbu valsts pārvaldē, uz Mesta AS pārceltie darbinieki 2003. gada 1. janvārī zaudēja civildienesta ierēdņu statusu. Ja nebūtu pieņemti attiecīgie nodarbinātības pasākumi, šie darbinieki būtu zaudējuši ar civildienesta ierēdņu statusu saistītās tiesības (33). Norvēģijas iestādes skaidro, ka saskaņā ar Norvēģijas tiesību aktiem Ražošanas departamenta nodošana Mesta AS ir uzskatāma par “uzņēmuma nodošanu” (34). Saskaņā ar noteikumiem par uzņēmumu nodošanu pārcelto darbinieku darba līgumus, izņemot noteikumus par pensiju tiesībām, nodeva jaunajam uzņēmumam (35). Norvēģijas iestādes skaidro, ka Ražošanas departamentā nodarbinātajiem civildienesta ierēdņiem bija tiesības atteikties pāriet uz Mesta AS, jo jaunais darba devējs nebija valsts iestāde. Tomēr, atsakoties no pārcelšanas, viņiem draudētu atlaišana parastajā civildienesta ierēdņiem piemērojamajā kārtībā, ja neizdotos atrast citu piemērotu amatu – šādos apstākļos civildienesta ierēdņiem ir prioritāras tiesības uz brīvajām amata vietām valsts pārvaldē (bet nav tiesību uz algas kompensāciju) (36).

Tādējādi darbinieki varēja izvēlēties turpināt darbu valsts pārvaldē, bet Ražošanas departamenta darbinieku pārcelšana uz jauno uzņēmumu (Mesta AS) bija priekšnoteikums, lai tirgus liberalizācija vispār būtu iespējama. Tādēļ Norvēģijas iestādēm bija jāpiedāvā darbiniekiem papildu stimuli, lai rosinātu viņus labprātīgi piekrist pārcelšanai.

i) Civildienesta ierēdņu pensiju tiesību īslaicīga saglabāšana

Kā minēts iepriekš, Valsts autoceļu pārvaldes darbiniekiem bija civildienesta ierēdņu statuss, ko tie zaudēja, pārejot darbā uz Mesta AS. Tomēr, pamatojoties uz iepriekš minēto arodbiedrību un valsts vienošanos, piecu gadu pārejas periodā (t. i., no 2003. gada 1. janvāra līdz 2007. gada beigām) darbinieki varēja turpināt izmantot civildienesta ierēdņu pensiju tiesību priekšrocības. Mesta AS piešķirtais valsts finansējums bija paredzēts papildu izmaksu segšanai, lai attiecīgajā laikposmā nodrošinātu darbiniekiem civildienesta ierēdņu pensiju iemaksām līdzvērtīgas pensiju iemaksas (37).

Kā minēts iepriekš, civildienesta ierēdņu pensiju tiesības nodrošina dalība SPK, un ar šīm tiesībām saistītās summas iemaksā SPK. Tādēļ, lai nodrošinātu piecu gadu pārejas režīmu, tika saglabāta darbinieku dalība SPK. Turklāt, lai Mesta AS varētu veikt iemaksas par saviem darbiniekiem, tas iesniedza pieteikumu un ieguva tiesības kļūt par SPK dalībnieku (38).

Mesta AS piešķirtais valsts finansējums ir ierobežots un sedz starpību starp parastas privātas pensiju shēmas vidējām izmaksām un SPK dalībnieka statusa saglabāšanas (augstākajām) izmaksām. Saskaņā ar sākotnējo izmaksu tāmi paredzētās izmaksas bija aptuveni NOK 395 miljoni (39), bet Norvēģijas iestādes ir paziņojušas, ka līdz 2007. gada 30. jūnijam uzkrāto izmaksu summa bija NOK 277,3 miljoni (neieskaitot administratīvās izmaksas) (40).

ii) Tiesību uz īpašu pensionēšanās vecumu saglabāšana

Kā minēts iepriekš, dažiem civildienesta ierēdņiem, ko pārcēla darbā uz Mesta AS, bija tiesības doties pensijā agrāk (t. i., 65 gadu vecumā), nesagaidot parasto pensionēšanās vecumu, kas ir 67 gadi. Saskaņā ar arodbiedrību un valsts vienošanās noteikumiem Ražošanas departamenta darbinieki, kam Mesta AS izveides laikā (t. i., 2003. gada 1. janvārī) līdz pensijas vecumam bija palikuši 10 gadi vai mazāk (t. i., tie, kas bija 55 gadus veci vai vecāki), varēja saglabāt tiesības uz īpašo pensionēšanās vecumu, kas ir 65 gadi (41). Šāda kārtība bija iespējama, jo darbinieki joprojām bija SPK dalībnieki, kā norādīts iepriekš.

Mesta AS piešķirtais valsts finansējums sedz starpību starp parastas pensiju shēmas vidējām izmaksām un īpašā pensionēšanās vecuma saglabāšanas izmaksām. Sākotnējā izmaksu tāmē paredzētās izmaksas bija aptuveni NOK 85 miljoni (42) (ieskaitot administratīvās izmaksas, kas bija aptuveni 5 % no kopējās summas), bet līdz 2007. gada 30. jūnijam uzkrāto izmaksu kopējā summa bija NOK 26,5 miljoni (neieskaitot administratīvās izmaksas) (43).

iii) Priekšlaicīgas pensionēšanās paketes

Arodbiedrību un valsts vienošanās paredzēja arī, ka Mesta AS trīs gadus (no 2003. gada 1. janvāra līdz 2005. gada beigām) var piedāvāt no Ražošanas departamenta pārceltajiem darbiniekiem režīmu, kas tiem ļautu doties pensijā 60 gadu vecumā, nesagaidot parasto pensionēšanās vecumu, kas ir 67 gadi (44). Priekšlaicīgas pensionēšanās iespēju darbiniekiem varēja piedāvāt pēc uzņēmuma ieskatiem, pamatojoties uz darbinieku individuālu novērtējumu (45).

Mesta AS piešķirtais valsts finansējums sedz starpību starp parastas privātas pensiju shēmas vidējām izmaksām un priekšlaicīgas pensionēšanās izmaksām. Sagatavošanas juridiskajos dokumentos valsts finansētās priekšlaicīgas pensionēšanās režīma izmaksas (ieskaitot administratīvās izmaksas, kas bija aptuveni 5 % no kopējās summas) bija lēstas NOK 911 miljonu apmērā (46). Norvēģijas iestādes skaidro, ka šo režīmu izmantoja aptuveni 470 darbinieku un līdz 2007. gada 30. jūnijam uzkrāto izmaksu kopējā summa bija NOK 691,9 miljoni (neieskaitot administratīvās izmaksas) (47).

iv) Pārcelšanās, pārvietošanās no dzīvesvietas uz darbavietu, algu saglabāšana un iekārtu atjaunošana

Saskaņā ar sagatavošanas budžeta dokumentiem šis izmaksu postenis aptver izmaksas, kas bija saistītas ar darbinieku pārcelšanos (“flyttekostnader”), pārvietošanos no dzīvesvietas uz darbavietu (“pendlergodtgjørelse”), algu saglabāšanu (“bibehold av lønn”) un iekārtu atjaunošanu (“maskiner–sanering”) (48). Norvēģijas iestādes skaidro, ka tas aptver arī izmaksas, ko radīja pārcelšanās uz jauniem birojiem (“kontor–flyttekostnader”), pārcelšanās uz jauniem uzturēšanas un atbalsta birojiem (“støttepunkter–flyttekostnader”), kā arī arhīvu pārvietošana (“arkivoverføring”).

Visi pasākumi, izņemot ar algu saglabāšanu saistīto pasākumu (kas nav īstenots un tāpēc nav radījis nekādas izmaksas), ir īstenoti Mesta AS izveides laikā un ilguši līdz 2005. gada beigām. Saskaņā ar sākotnējām aplēsēm ar visiem pasākumiem saistītās kopējās izmaksas bija NOK 77 miljoni (49), bet Norvēģijas iestādes skaidro, ka līdz 2006. gada janvārim uzkrāto izmaksu kopējā summa bija aptuveni NOK 82,4 miljoni (neieskaitot administratīvās izmaksas). Izmaksas sedza valsts (50).

Šis izmaksu postenis aptver izmaksas, ko radīja vadošo un administratīvo darbinieku dzīvesvietas maiņa, lai tie varētu sākt darbu Mesta AS. Tā kā jaunās darbavietas neatradās turpat, kur šie darbinieki bija strādājuši iepriekš, būdami nodarbināti Valsts autoceļu pārvaldē, bet Mesta AS telpās, dažiem darbiniekiem nācās mainīt dzīvesvietu, lai varētu strādāt jaunajā darbavietā. Šeit ietilpst, piemēram, ar dokumentiem apliecinātas faktiskās pārcelšanās izmaksas (“faktiske, legitimerte kostnader ved boligkjøp”), ar pārcelšanos saistītas apmaksātas brīvdienas (“flyttepermisjon”) un ar jaunu nekustamo īpašumu apskati saistīti ceļa izdevumi (“visningsreise”).

Šis izmaksu postenis arī aptver nepieciešamās izmaksas, lai vadošie un administratīvie darbinieki varētu sākt darbu Mesta AS telpās, kas atrodas tālu no šo darbinieku dzīvesvietas. Šeit ietilpst, piemēram, pārvietošanās izmaksas no dzīvesvietas uz darbavietu (“hjemreise”’), otra mitekļa īrēšanas izmaksas (“Dekning av husleie”) (51), piemaksa par automašīnas izmantošanu, lai pārvietotos starp dzīvesvietu un darbavietu (“kjøregodtgjørelse”) un uzturnauda (“kostgodtgjørelse”).

Šis izmaksu postenis aptver ar pārcelšanos no Valsts autoceļu pārvaldes birojiem uz Mesta AS galveno biroju un reģionālajiem birojiem saistītās izmaksas. Šeit ietilpst, piemēram, izmaksas, ko radīja izvākšanās no vecajiem birojiem (“Rydding og rengjøring av gamle kontorer”), biroja materiālu iepakošana (52) un pārvešana uz jaunajiem birojiem (“Pakking og transport”), Mesta AS jauno biroju sagatavošana, aprīkošana un labiekārtošana (“Klargjøring, innredning og oppgradering av nye kontorer”), kā arī ar pārcelšanos saistītās administratīvās izmaksas (“administrasjon av flyttning”).

Šis izmaksu postenis aptver izmaksas, ko radīja pārcelšanās no vecajiem birojiem uz jauniem vietējiem uzturēšanas un atbalsta birojiem, kā arī agrāko ekspluatācijas un atbalsta biroju reorganizācija, pārveidojot tos par jauniem Mesta AS ekspluatācijas un atbalsta birojiem. Šeit ietilpst jaunas IT sistēmas izveide, ņemot vērā, ka Ražošanas departamentam un pārējiem Valsts autoceļu pārvaldes departamentiem bija kopēja IT sistēma. Konkrēti šeit ietilpst, piemēram, izmaksas, ko radīja izvākšanās no vecajiem ekspluatācijas un uzturēšanas atbalsta birojiem (“rydding og rengjøring av gamle driftsstøttepunkt”), biroja materiālu iepakošana un pārvešana uz jaunajiem birojiem (“pakking og transport”), jauno ekspluatācijas un uzturēšanas atbalsta biroju sagatavošana, aprīkošana un labiekārtošana (“Klargjøring, innredning og oppgradering av driftsstøttepunkt”) un ar pārcelšanos saistītās administratīvās izmaksas (“administrasjon av flytting”).

Šis izmaksu postenis aptver izmaksas, ko radīja elektronisku un fizisku arhīvu izveidošana Mesta AS. Šeit ietilpst ar Valsts autoceļu pārvaldes būtisko un nebūtisko arhīvu nošķiršanu, kā arī ar jaunu arhīvu izveidi Mesta AS saistītās izmaksas. Pie izmaksām pieder, piemēram, katram arhīvam vajadzīgo līdzekļu daudzuma novērtēšanas izmaksas (“Ressursbehov pr. arkiv”), fotokopēšanas (“kopiering”), transportēšanas (“frakt”), sagatavošanas (“klargjøring”) un kvalitātes nodrošināšanas darba izmaksas (“kvalitetssikring og sikkerhetsarbeid”).

Pretēji tā nosaukumam šis izmaksu postenis neaptver ar iekārtu remontu vai atjaunošanu saistītas izmaksas. Iestādes skaidro, ka pirms reformas Ražošanas departaments bija veicis darbus, atstājot būvlaukumos un rekonstrukcijas laukumos iekārtas un citu aprīkojumu (53). Šis izmaksu postenis aptver agrāk noslēgto darbu izpildes līgumu atlikušās saistības, un tajā ietilpst izmaksas, ko radīja būvlaukumu sakopšana (“opprydding”) un nevajadzīgo iekārtu aizvākšana, nodošana metāllūžņos un aizvešana (“fjerning, skroting, og fraktkostnader”). Aizvācamās iekārtas bija vecas, nolietotas un uzņēmumam nederīgas, līdz ar to tās neņēma vērā, nosakot iekārtu (un visa uzņēmuma) vērtību (54). Norvēģijas iestādes skaidro, ka Mesta AS ar komerciāliem noteikumiem uzticēja daļu šā darba apakšuzņēmējiem. Atlikušo darbu Mesta AS veica saviem spēkiem, piemērojot stundas izmaksu likmi (bez tīrās peļņas), kas tādējādi bija zemāka nekā līdzīgam darbam tolaik piemērojamā tirgus likme (55). Norvēģijas iestādes ir iesniegušas dokumentus, kuros norādīti no apakšuzņēmējiem saņemtie rēķini un Mesta AS likmes (56).

v) Algu kompensācijas

Izmaksu postenis “algu kompensācijas” (“ventelønn”) nepieder pie Norvēģijas iestāžu norādītajām “pārstrukturēšanas izmaksām”. Tomēr algu kompensācijas bija viens no stimuliem, lai rosinātu darbiniekus pāriet darbā uz Mesta AS. Tas jāaplūko, ņemot vērā, ka bija jāsamazina darbinieku skaits.

Lai gan no Ražošanas departamenta pārceltie darbinieki zaudēja civildienesta ierēdņu statusu, tomēr tie uz ierobežotu laiku saglabāja dažas īpašas, ar šo statusu saistītas tiesības. Dažas no šīm tiesībām reglamentē Likums par Mesta izveidi (57). Likuma par Mesta izveidi 4. pants nosaka, ka trīs gadus no darba sākšanas Mesta AS, t. i., no 2003. gada 1. janvāra, darbiniekiem, ko vēlāk atlaiž un kas atbilst zināmiem nosacījumiem (piemēram, ir nostrādājuši vismaz gadu), ir tiesības pretendēt uz atbilstošiem amatiem valsts pārvaldē (“fortrinnsrett til annen statlig stilling”) vai, ja šādu amatu nav, tiesības saņemt algas kompensāciju (“ventelønn”).

Algu kompensāciju piešķiršanas kārtību reglamentē Likums par civildienesta ierēdņiem (58). Saskaņā ar šo kārtību civildienesta ierēdņiem, kas saņēmuši paziņojumu par atlaišanu un kam nav piedāvāts cits piemērots darbs, ir tiesības (saskaņā ar Likumā izklāstītajiem nosacījumiem un laika ierobežojumiem) no paziņojuma saņemšanas dienas saņemt divas trešdaļas algas.

Lai gan ar algu kompensācijām saistītās izmaksas sākotnēji bija iekļautas pārstrukturēšanas izmaksās, Darba ministrija vēlāk nolēma, ka aplēstās izmaksas drīzāk jāņem vērā, nosakot Mesta AS pamatkapitāla apjomu. Tātad attiecīgo izmaksu finansēšanai vajadzīgo kapitālu valsts ieguldītu Mesta AS kā pamatkapitālu (59). Šādas nostājas pamatā bija apsvērums, ka pamatkapitāla ieguldījums liktu jaunajam uzņēmumam rūpīgāk izvērtēt, vai darbinieku atlaišana ir piemērotākais reorganizācijas līdzeklis. Atlaišanas vietā uzņēmums varētu plašāk izmantot citus (lētākus) reorganizācijas līdzekļus, piemēram, atvaļinājumus, saglabājot samazinātu algu, pensiju paketes utt.

Lai gan sākotnēji bija paredzēts, ka algu kompensāciju shēma aptvers 450 darbiniekus un tās kopējās izmaksas būs aptuveni NOK 512 miljonu (60), 2002. gada oktobrī šīs aplēses precizēja, samazinot darbinieku skaitu līdz 150 cilvēkiem un kopējās izmaksas līdz aptuveni NOK 150 miljoniem (61). Līdz ar to, nosakot Mesta AS pamatkapitāla apjomu, ņēma vērā šo precizēto summu.

Lai samazinātu izmaksas, Mesta AS izmantoja turpmāk aprakstītos alternatīvos (lētākos) darbinieku skaita samazināšanas līdzekļus (62). Norvēģijas iestādes skaidro, ka šo pasākumu un algu kompensāciju kopējās izmaksas tomēr sasniedz NOK 359 miljonus (no kuriem līdz 2008. gada 21. decembrim bija iztērēts NOK 255,1 miljons), tādējādi ievērojami pārsniedzot šo izmaksu segšanai ieguldītos līdzekļus.

Darba attiecību izbeigšanas paketes ir pasākums, saskaņā ar kuru darbinieki izbeidz darba attiecības, nesaņemot algas kompensāciju – tās vietā izmaksā summu, kas var būt līdzvērtīga viena gada algai, kā arī sniedz finansiālu atbalstu jauna darba atrašanai.

Pensiju paketes ir pasākums, saskaņā ar kuru darbinieki izbeidz darba attiecības 62 gadu vecumā, pretī saņemot garantētus 66 % no algas līdz pensijas vecuma, t. i., 67 gadu, sasniegšanai, un šajā laikā tiem ir tiesības turpināt pelnīt parastās pensiju tiesības.

Atvaļinājumi, saglabājot samazinātu algu, ir pasākums, lai rosinātu darbiniekus, kas no 2003. līdz 2005. gadam iegūtu tiesības (60 gadu vecumā) saņemt priekšlaicīgu pensiju, izbeigt darba attiecības agrāk, piedāvājot aiziet no darba uzreiz, pretī saņemot 66 % no algas tik ilgi, kamēr darbinieki iegūst tiesības uz priekšlaicīgu pensiju.

2.3. IEKĀRTU UN APRĪKOJUMA (TURPMĀK “IEKĀRTAS”) UN NEKUSTAMO ĪPAŠUMU UN ĒKU (TURPMĀK “NEKUSTAMIE ĪPAŠUMI”) VĒRTĪBA SĀKUMA BILANCĒ

Turpmākajās iedaļās sniegts pārskats par pamatlīdzekļu vērtības noteikšanu Mesta AS galīgajā sākuma bilancē. Novērtējuma veikšanai bija uzaicināti divi auditori – Valsts autoceļu pārvalde uzaicināja Ernst & Young noteikt jaunā uzņēmuma vērtību, bet Transporta un sakaru ministrija lūdza Deloitte & Touche veikt aktīvu novērtējuma un sākuma bilances projekta kvalitātes pārbaudi, kā arī verificēt šajā kontekstā izmantotās procedūras, metodes un principus. Vēlāk Ernst & Young kļuva par Mesta AS auditoru.

Auditori 2002. gada maijā sāka aktīvu novērtējumu, izmantojot modelētās nepārtrauktības principu (t. i., rekonstruētu uzskaites vērtību), bet 2002. gada augustā mainīja novērtēšanas metodi, piemērojot “faktiskās vērtības” principu. Auditori veica atsevišķu iekārtu un nekustamo īpašumu (vai to grupu) novērtējumu (sīkāku aprakstu sk. 2.3.1. iedaļā). Pamatojoties uz diskontētās naudas plūsmas metodi, 2002. gada oktobrī auditori noteica Mesta AS kā funkcionējoša uzņēmuma patieso kopējo vērtību (sīkāku aprakstu sk. 2.3.2. iedaļā). Izmantojot diskontētās naudas plūsmas metodi, atklājās, ka uzņēmuma kopējā vērtība (t. i., darbības kapitāls) ir mazāka nekā atsevišķu aktīvu novērtējumā iegūtā vērtība. Tā kā Norvēģijas Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību nosaka, ka pamatkapitāla vērtība nedrīkst pārsniegt uzņēmuma kopējo vērtību, atsevišķo aktīvu (vai aktīvu grupu) vērtību samazināja.

2.3.1. Atsevišķs aktīvu novērtējums

vi) Iekārtas

Lai noteiktu aktīvu vērtību, Valsts autoceļu pārvalde, Arthur Andersen & Co AS, Norvēģijas valdības pilnvarotais pārstāvis, ViaNova un Skagerak Forsikringsmegling AS sagatavoja 2002. GADA 10. MAIJĀ datētu ZIŅOJUMU “SĀKUMA BILANCE” (63). Novērtējuma pamatā principā bija aktīvu “uzskaites vērtība”. Tomēr, tā kā uz valsts pārvaldi neattiecas Grāmatvedības likums (64), bija jāveic Ražošanas departamenta uzskaitē norādītās aktīvu vērtības rekonstrukcija, t. i., jānosaka, aktīvu vērtība, pieņemot, ka uz Ražošanas departamentu attiecas vispārējais Grāmatvedības likums (65). Tādējādi novērtējuma pamatā drīzāk bija “uzskaites vērtības retrospektīva modelēšana” jeb t. s. “modelētās nepārtrauktības” princips. Pamatojoties uz šo metodi, Ražošanas departamenta iekārtu uzskaites vērtību, kas 2002. gada 1. janvārī bija NOK 1 111 miljonu, samazināja līdz NOK 866 miljoniem. Šo vērtību 2003. gada 1. janvārī papildus koriģēja, samazinot līdz NOK 747 miljoniem.

Tomēr Valsts autoceļu pārvaldes, Ernst & Young, ViaNova un Skagerak Forsikringsmegling AS sagatavotā vēlākā, 2002. gada augustā datētā ziņojumā “Sākuma bilance” (66) atklājas, ka 2002. gada jūlijā ir nolemts, ka Mesta AS nododamie Ražošanas departamenta aktīvi jāvērtē, pamatojoties nevis uz “modelētās nepārtrauktības” principu, bet uz pārredzamāko “faktiskās vērtības” principu.

Valsts autoceļu pārvaldes, Ernst & Young, ViaNova, OPAK un Skagerak Forsikringsmegling AS sagatavotajā 2002. gada decembra ziņojumā “Sākuma bilances papildinājums – aktīvu novērtējums” iekārtu vērtība noteikta, pamatojoties uz faktisko vērtību (67). Lai noteiktu faktisko vērtību, vērtētāji izmantoja divas pieejas. Dažām iekārtu grupām sākumpunkts bija valsts pārvaldē reģistrētā uzskaites vērtība, ko koriģēja, ņemot vērā pievienotās vērtības nodokli, amortizācijas periodus un dažus diskrecionārus novērtējumus. Citu iekārtu grupu vērtību noteica, pamatojoties uz ārējiem novērtējumiem un cenām (68). Saskaņā ar šo metodi aplēstā iekārtu faktiskā vērtība bija NOK 572 miljoni, bet visu aktīvu kopējā vērtība – NOK 1 162 miljoni (69).

Ernst & Young vēlāk paskaidroja, ka iepriekš minētajā ziņojumā redzamie aprēķini ir maldinoši – lai nonāktu pie faktiskās vērtības NOK 572 miljoniem, šajos aprēķinos kā sākumpunkts izmantota ar modelētās nepārtrauktības metodi iegūtā uzskaites vērtība NOK 747 miljoni. Ernst & Young apgalvo, ka Mesta AS nododamo iekārtu faktiskās vērtības noteikšanā šādi aprēķini nav izmantoti.

vii) Nekustamie īpašumi

Saskaņā ar 2002. gada maija ziņojumu “Sākuma bilance” Valsts autoceļu pārvaldes reģistrēto nekustamo īpašumu uzskaites vērtība 2002. gada 1. janvārī bija NOK 596 miljoni. Pēc tam, kad no saraksta bija svītroti nekustamie īpašumi, ko nebija paredzēts nodot Mesta AS, un bija veiktas korekcijas saskaņā ar modelētās nepārtrauktības principu, aplēstā vērtība bija NOK 277 miljoni.

Pēc vērtēšanas principu maiņas no modelētās nepārtrauktības principa uz faktiskās vērtības principu nekustamos īpašumus novērtēja neatkarīgs nekustamo īpašumu eksperts OPAK. Norvēģijas iestādes ir iesniegušas 2002. gada 28. augustā datētu eksperta novērtējumu, kurā norādītā OPAK aplēstā 375 nekustamo īpašumu vērtība ir aptuveni NOK 336 miljoni (70). OPAK2002. gada 31. oktobra papildu ziņojumā atzīts, ka pēc (cita starpā) 16 nekustamo īpašumu pievienošanas nekustamo īpašumu aptuvenā vērtība ir NOK 395 miljoni. Ernst & Young skaidro, ka vēlāk, svītrojot no saraksta nekustamos īpašumus, ko nebija paredzēts nodot Mesta AS, un veicot korekcijas attiecībā uz iznomātiem īpašumiem (71), nekustamo īpašumu vērtība samazināta līdz NOK 331 miljonam (72).

Kā redzams 2002. gada decembra ziņojumā “Sākuma bilances papildinājums – aktīvu novērtējums”, nekustamo īpašumu vērtība saskaņā ar modelētās nepārtrauktības principu bija NOK 596 miljoni, bet saskaņā ar faktiskās vērtības principu – NOK 331 miljons.

2.3.2. Novērtējums saskaņā ar diskontētās naudas plūsmas metodi

Vienlaikus ar atsevišķo aktīvu novērtējumu, bet neatkarīgi no tā auditori noteica Mesta AS kā funkcionējoša uzņēmuma patieso kopējo vērtību saskaņā ar diskontētās naudas plūsmas metodi; šā novērtējuma kopsavilkums sniegts Ernst & Young 2002. gada oktobra ziņojumā “Novērtējums” (73). Ziņojumā secināts, ka, piemērojot diskontētās naudas plūsmas metodi, uzņēmuma darbības kapitāla (74) vērtība ir aptuveni NOK 600 miljonu (+/– 25 % robežās). Analīzes pamatā bija naudas plūsmas izvērtējums laikposmā no 2003. līdz 2012. gadam – saskaņā ar aplēsēm šajā periodā uzņēmumam bija negatīva pašreizējā vērtība NOK 300 miljonu apmērā un pozitīva galīgā vērtība NOK 900 miljonu apmērā (75). Kā peļņas normu noteica nominālo kopējo aktīvu peļņas normu pēc nodokļiem 6,7 % apmērā (76).

Ernst & Young skaidro, ka darbības kapitālu (NOK 600 miljonu apmērā) veido aktīvi, no kuriem atņemts īstermiņa aizņemtais kapitāls. Salīdzinājumam – novērtējot atsevišķus aktīvus, iegūtais rezultāts bija NOK 1 162 miljoni. Ja no NOK 1 162 miljoniem atņem īstermiņa aizņemto kapitālu (NOK 464 miljonu apmērā), darbības kapitāls (77) ir NOK 698 miljoni. Tas ir lielāks nekā darbības kapitāls NOK 600 miljonu apmērā, ko iegūst, pamatojoties uz uzņēmuma patieso kopējo vērtību (t. i., piemērojot diskontētās naudas plūsmas metodi). Norvēģijas Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību nosaka, ka pamatkapitāla vērtība nedrīkst pārsniegt uzņēmuma kopējo vērtību, tāpēc aktīvu vērtība bija jāsamazina (78). Ernst & Young samazināja aktīvu vērtību, lai darbības kapitāla vērtība nepārsniegtu NOK 619 miljonu. Tas attēlots turpmākajā tabulā (79):

Pamatlīdzekļi 1 053 Apgrozāmie līdzekļi 109 Īstermiņa aizņemtais kapitāls (464) Neto 698 Iekārtu vērtības negatīva korekcija (25) Nekustamo īpašumu vērtības negatīva korekcija (54) Kopējā negatīvā korekcija (79) Vērtība pēc negatīvās korekcijas 619 Aizņemtais kapitāls (pensijas) 319 Pamatkapitāls 300 Pamatkapitāls skaidrā naudā 1 600 Pamatkapitāla kopējā vērtība sākuma bilancē 1 900

Kā redzams tabulā, auditori veikuši negatīvu korekciju NOK 79 miljonu apmērā. Ievērojot lielo neskaidrību attiecībā uz iekārtu un nekustamo īpašumu vērtību, negatīvā korekcija sadalīta šādi:

Iekārtu aplēstā faktiskā vērtība 572 Iepirkumi 44 Negatīvā korekcija (25) Vērtība sākuma bilancē 591 Nekustamo īpašumu aplēstā faktiskā vērtība 331 Iepirkumi 4 Negatīvā korekcija (54) Vērtība sākuma bilancē 281

2.3.3. Kvalitātes pārbaude

Vienlaikus ar faktiskās vērtības noteikšanas procesu Deloitte & Touche 2002. gada oktobrī bija sācis pārbaudi, lai salīdzinātu pirmā aktīvu novērtējuma (kura pamatā bija modelētās nepārtrauktības princips) rezultātus ar diskontētās naudas plūsmas analīzes rezultātiem. Šajā pārbaudē Deloitte & Touche secināja, ka (ar modelētās nepārtrauktības metodi iegūtā) pamatlīdzekļu vērtība NOK 1 137 miljoni (80) jāsamazina līdz NOK 937 miljoniem (t. i., par NOK 200 miljoniem) (81).

2.3.4. Novērtējums galīgajā sākuma bilancē

Mesta AS ar Ernst & Young, ViaNova Plan un Trafikk AS atbalstu sagatavotajā 2003. gada 1. janvāra galīgajā sākuma bilancē (pievienota A pielikumā) norādītā kopējā pamatlīdzekļu vērtība ir NOK 977 miljoni (82).

Galīgajā sākuma bilancē apstiprināts, ka 2002. gada decembra ziņojumā “Sākuma bilances papildinājums – aktīvu novērtējums” noteiktajai iekārtu vērtībai NOK 572 miljonu apmērā piemērota negatīva korekcija NOK 25 miljonu apmērā, samazinot to līdz NOK 547 miljoniem. Papildu ieguldījumu un nelielu pielāgojumu dēļ iekārtu galīgo vērtību noteica NOK 594 miljonu apmērā.

Pēc dažiem NOK 4 miljonus vērtiem pirkumiem nekustamo īpašumu vērtība bija NOK 335 miljoni, bet negatīvā korekcija NOK 54 miljonu apmērā (kas bija jāveic saskaņā ar diskontētās naudas plūsmas analīzes rezultātiem) samazināja nekustamo īpašumu vērtību līdz NOK 281 miljonam.

2.4. PĀREJAS LĪGUMU NODOŠANA UN TO VĒRTĪBA SĀKUMA BILANCĒ

2.4.1. Būvniecības līgumi

Norvēģijas iestādes skaidro, ka no 2003. gada 1. janvāra uz visiem jaunajiem būvniecības līgumiem (piemēram, līgumiem par ceļu, tuneļu, doku un tiltu būvdarbiem) attiecās publiskā iepirkuma procedūra.

Taču, lai varētu turpināt un pabeigt sākto būvprojektu īstenošanu, pastāvošie būvprojekti bija jānodod Mesta AS. Pastāvošie līgumi atšķīrās sarežģītības un ilguma ziņā, bet to termiņš beidzās vienu vai divus gadus pēc Mesta AS izveides. Norvēģijas iestādes skaidro, ka būvniecības līgumus nodeva Mesta AS par šo līgumu sākotnēji noteiktajām cenām. Norvēģijas iestādes uzskata, ka šīs cenas atbilst tirgus cenām. Līdz 2003. gada 1. janvārim ievērojama daļa būvniecības līgumu bija noslēgti, izsludinot konkursus, tādējādi Valsts autoceļu pārvalde bija ieguvusi zināmu pieredzi attiecībā uz tirgus cenu līmeni. Turklāt iekšējie būvniecības līgumi Valsts autoceļu pārvaldes un Ražošanas departamenta starpā bija jāslēdz, ievērojot iekšējas pamatnostādnes (83), kurās bija iekļauti noteikumi par iekšējo līgumu cenām. Saskaņā ar iekšējām pamatnostādnēm, nosakot iekšējo līgumu cenas, jāpamatojas uz atklātajos konkursos iegūto cenu pieredzi. Šīs publisko konkursu cenas jāizmanto tieši vai iekšējo līgumu cenas jāpamato ar tirgū pārbaudītām tāmēm un (attiecīgos gadījumos) jāsamazina līdz tirgus cenu līmenim (84). Abos gadījumos vispārējs Valsts autoceļu pārvaldes nosacījums paredzēja, ka iekšējo līgumu cenām jāatspoguļo tirgus cenu līmenis (85). Visbeidzot, Norvēģijas iestādes skaidro, ka, izņemot visiem pakalpojumiem piemērojamos nodokļus un nodevas, cenas, par kādām līgumus nodeva Mesta AS, neietekmēja ne fiskālas, ne citas normatīvas prasības (86).

Cenas, par kurām būvniecības līgumus nodeva Mesta AS, bija tādas pašas kā cenas, ko izmantoja, lai ar diskontētās naudas plūsmas metodi noteiktu šo līgumu ieņēmumus.

2.4.2. Ekspluatācijas un uzturēšanas līgumi

Mesta AS pārņēma 102 pastāvošus ekspluatācijas un uzturēšanas līgumus (“funksjonsavtaler”) (87). Šajos līgumos bija paredzēti tādi darbi kā ceļu seguma ierīkošana, ceļu marķēšana, drenēšana, grantēšana, kā arī aizsardzība pret plūdiem un lavīnām, un visu līgumu termiņš beidzās vēlākais pēc četriem gadiem, t. i., 2006. gada trešajā ceturksnī. Atkarībā no termiņa šie līgumi ir iedalīti turpmāk norādītajās četrās kategorijās. Pēc ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu termiņa beigām Valsts autoceļu pārvalde katru gadu 1. septembrī par aptuveni 25 % šo līgumu izsludināja šādus publiskus konkursus:

— A kategorija: konkursi par 24 līgumiem, kuru termiņš beidzās 2003. gada rudenī,

— B kategorija: konkursi par 25 līgumiem, kuru termiņš beidzās 2004. gada rudenī,

— C kategorija: konkursi par 27 līgumiem, kuru termiņš beidzās 2005. gada rudenī,

— D kategorija: konkursi par 26 līgumiem, kuru termiņš beidzās 2006. gada rudenī.

Katrā kategorijā ietilpst līgumi, kas vienmērīgi aptver ģeogrāfiskās teritorijas visā Norvēģijā (lai pastāvīgi nodrošinātu pakalpojumu sniegšanas nepārtrauktību), bet vienlaikus kategorijas atbilst veicamo darbu sarežģītības pakāpei. Tā A kategorijā ietilpst paši vienkāršākie līgumdarbi nelielās teritorijās (t. i., teritorijās, kur satiksme, laikapstākļi un ceļi rada vismazākās grūtības), savukārt D kategorijā ietilpst gan sarežģīti ceļi (piemēram, kalnu un klinšu ceļi), gan satiksmes un laikapstākļu ziņā sarežģīti līgumdarbi. B un C kategorijā ietilpst vidēji sarežģīti līgumdarbi.

Norvēģijas iestādes skaidro, ka pēc līgumu nodošanas Mesta AS tika saglabātas Ražošanas departamenta noslēgtajos ekspluatācijas un uzturēšanas līgumos paredzētās pakalpojumu cenas.

2.4.3. Līgumu nodošanas vērtība

Līgumu nodošanas cenas norādītas Norvēģijas iestāžu iesniegtā Excel izklājlapā, kas ir līdzīga izklājlapai, ko iepriekš bija iesniedzis Veidekke ASA (88). Pēc Lēmuma par procedūras sākšanu pieņemšanas Norvēģijas iestādes ir precizējušas aprēķināto kopējo cenu, par kādu uzņēmumam Mesta AS nodeva būvniecības līgumus, samazinot to no NOK 2 960 miljoniem līdz NOK 2 942 miljoniem (89). Norvēģijas iestādes ir precizējušas arī kopējo cenu, par kādu uzņēmumam Mesta AS nodeva ekspluatācijas un uzturēšanas līgumus, palielinot to no NOK 5 750 miljoniem līdz NOK 5 866 miljoniem. Pārskatā nav norādīta atsevišķu līgumu cena.

2.4.4. Cenu līmenis vēlāk izsludinātajos konkursos

Valsts autoceļu direktorāta, ViaNova Plan un Trafikk AS pasūtītā un publicētā ziņojumā (turpmāk “ViaNova ziņojums”) ir aplūkots līgumu cenu līmenis 2003. gada decembrī. ViaNova ziņojumā redzams, ka virkni Mesta AS nodoto ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumu 2003. gada janvārī izsludināja publiskos konkursos. Saskaņā ar vienu no ziņojuma secinājumiem to pārejas līgumu izmaksu līmenis, kurus izsludināja publiskos konkursos 2003. gadā, ir par aptuveni 32 % zemāks nekā Mesta AS nodotu salīdzināmu pārejas līgumu sākotnējais izmaksu līmenis. Komentējot šo faktu, Norvēģijas iestādes atzīst, ka Valsts autoceļu pārvalde nesāka atkārtotas sarunas, lai panāktu (atlikušo) pārejas līgumu cenas samazinājumu.

Norvēģijas iestādes ir iesniegušas pārskatu par cenām 2003.–2006. gadā izsludinātajos ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu konkursos. Norvēģijas iestāžu pārskatā norādītās summas (ar dažām neatbilstībām) saskan ar summām, kas redzamas Veidekke ASA iesniegtajā Excel izklājlapā, kur ir arī tabula, kurā katrā konkursa procedūrā uzvarējušā (t. i., lētākā) piedāvājuma cena salīdzināta ar līgumu nodošanas cenām. Veidekke ASA sniegtais salīdzinājums rāda, ka 2003.–2006. gadā izsludinātajos konkursos uzvarējušo piedāvājumu cenas parasti bija zemākas nekā cenas, par kurām līgumi iepriekš bija nodoti Mesta AS. Turklāt pārskatā redzams, ka cenas, ko uzņēmums Mesta AS (pats) piedāvāja vēlākos konkursos, ir zemākas nekā cenas, par kurām līgumus nodeva Mesta AS (90).

(miljonos NOK) Konkursa rīkošanas gads Uzvarējušā piedāvājuma cena Summa, par kādu līgumu nodošanas cenas pārsniedz uzvarējušā piedāvājuma cenu Summa, par kādu līgumu nodošanas cenas pārsniedz Mesta AS konkursā piedāvātās cenas 2003. g. 1 226,6 94 67 2004. g. 1 605,2 328 282 2005. g. 1 857,1 760 563 2006. g. 7 455,5 948 900

Iestāžu pārskatā par 2003.–2006. gadā izsludinātajiem ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu publiskajiem konkursiem redzams, ka 2003. gadā Mesta AS ir ieguvis 14 no 24 konkursa kārtībā izsludinātajiem līgumiem. Nākamajā, 2004. gadā, Mesta AS ir ieguvis 13 no 25 līgumiem, bet 2005. gadā – 20 no 29 līgumiem. Visbeidzot, 2006. gadā Mesta AS ir ieguvis 21 no 30 līgumiem (91). Tas nozīmē, ka no kopumā izsludinātajiem 108 konkursiem Mesta AS ir uzvarējis 68 konkursos, kas atbilst aptuveni 62,7 %.

2.4.5. Iepriekš veiktā cenu analīze un Valsts autoceļu pārvaldes pieredze

Norvēģijas iestādes skaidro, ka pirms Mesta AS izveides Norvēģijas parlaments atbalstīja piecus izmēģinājuma/eksperimentālus līgumus, ko Valsts autoceļu pārvalde bija plānojusi izsludināt publiskos konkursos. Iestādes skaidro, ka Valsts autoceļu pārvalde izmantoja šo konkursu cenas, lai veiktu šāda veida līgumu iekšēju novērtējumu (gan laikposmā pirms, gan pēc lēmuma pieņemšanas par Mesta AS izveidi 2001. gadā). Tomēr šīs cenas nav izmantotas pārejas līgumu cenu noteikšanā. Uz Iestādes jautājumiem par šādas rīcības iemesliem Norvēģijas iestādes ir paskaidrojušas, ka pārejas līgumu vērtību bija nolemts noteikt, pamatojoties uz līgumu izmaksu bāzi.

Iestādes norāda, ka piecu izmēģinājuma/eksperimentālo līgumu konkursos uzvarējušo piedāvājumu cenas bija šādas:

— Bærum līgums (1998. g.), uz pieciem gadiem: NOK 74 940 000,

— Nedre Romerike līgums (1999. g.), uz pieciem gadiem: NOK 56 000 000,

— Ibestad Dyrøy līgums (1999. g.), uz četriem gadiem: NOK 30 418 400,

— Lågendalen līgums (2000. g.), uz četriem gadiem: NOK 45 706 323,

— Våler og Åsnes līgums (2001. g.), uz pieciem gadiem: NOK 39 018 023.

Valsts autoceļu pārvalde 2000. gada decembrī publicēja ziņojumu, kurā tā bija analizējusi Ražošanas departamenta ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumu konkurētspēju (92). Ziņojumā iekļauti provizoriskie rezultāti līdz 2000. gada augustam un konkurētspēja novērtēta, noskaidrojot attiecību starp aprēķinātajām līgumu izmaksām un noteikto cenu. Ražošanas departamenta noslēgto līgumu izmaksas veidoja 94 % no cenas, bet privātu uzņēmēju noslēgto līgumu izmaksas bija 71 % no cenas. Šķiet, ka šā secinājuma pamatā ir izmēģinājuma/eksperimentālie līgumi. Ziņojuma 7. lappusē norādīts, ka publiskajā konkursā izsludinātā Bærum līguma vidējā vērtība ir NOK 15 miljonu gadā. Šī summa iegūta, reizinot cenu par kilometru ar ceļa kilometru skaitu, t. i., 125 000 × 120 km, un tādējādi iegūstot NOK 15 miljonus (vai NOK 75 miljonus piecos gados) (93). Ziņojumā minēts arī Nedre Romerike līgums, kura vērtība ir NOK 11,2 miljoni gadā. Reizinot cenu par kilometru ar ceļa kilometru skaitu, t. i., 50 000 × 198 km, rezultāts ir NOK 9,9 miljoni (vai NOK 49,5 miljoni piecos gados) (94).

Turklāt, kā liecina atbildes uz jautājumiem, ko parlamenta Transporta komiteja 1999.–2000. gadā uzdevusi Transporta ministrijai saistībā ar stāvokli Valsts autoceļu pārvaldē, Ākešhusā (Akershus) ir veikta analīze, kuras rezultāti rāda, ka ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu cenu līmenis par 20–25 % pārsniedz privāto līgumu cenu līmeni (95). Turklāt 2001. gada 17. aprīlī datētā paziņojumā presei Valsts autoceļu pārvalde norāda, ka, salīdzinot, no vienas puses, četrus līgumus, saskaņā ar kuriem ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumus sniedz privāti uzņēmumi, un, no otras puses, līgumus par atbilstošiem pakalpojumiem, ko sniedz Ražošanas departaments, ir atklājies, ka privāto pakalpojumu sniedzēju piedāvātā zemākā cena ir par aptuveni 15–20 % zemāka nekā Ražošanas departamenta cena.

2.4.6. Pārejas līgumi un sākuma bilance

Norvēģijas iestādes skaidro, ka pārejas līgumi bija aktīvi, kas veidoja daļu no diskontētās naudas plūsmas, tāpēc tos ņēma vērā, nosakot Mesta AS kopējo vērtību. Tomēr ar diskontētās naudas plūsmas metodi noteiktā līgumu portfeļa (96) vērtība bija pārāk zema, lai to ņemtu vērā sākuma bilancē (97).

2.4.7. Īslaicīgas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības

Norvēģijas iestādes skaidro, ka saskaņā ar EEZ līguma 59. panta 2. punktu Norvēģijas iestādes no 2003. gada 1. janvāra uzticēja Mesta AS sabiedriskos pakalpojumu saistības – pienākumu sniegt ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumus valsts autoceļu tīklā. Šo saistību apjomu pakāpeniski samazināja tā, lai 2006. gada 1. septembrī tās beigtos. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums sīki aprakstīts Valsts autoceļu pārvaldes 1999. gadā izdotā (2003. gadā atjauninātā) ziņojumā par ekspluatācijas un uzturēšanas standartiem (98). Ziņojumā paredzētas pamatprasības, lai garantētu ceļu drošības uzturēšanai pietiekamus ekspluatācijas un uzturēšanas darbu standartus, paredzot konkrētas normas un pasākumus attiecībā uz tuneļiem, drenāžu, ceļu klājumu, tiltiem, kuģu piestātnēm un ietvēm (turpmāk “Standartizācijas ziņojums”) (99). Standartizācijas ziņojums paredz arī īpašus standartus pastāvīgai ceļu drošības uzturēšanai ziemā. Pakalpojumu sniegšanas pienākums Mesta AS uzticēts, katra uzņēmumam nodotā līguma noteikumos iekļaujot īsu pārskatu par attiecīgajiem ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas standartiem un attiecīgas norādes uz Standartizācijas ziņojumu.

Norvēģijas iestādes skaidro, ka iepriekš minētais sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums Mesta AS uzticēts, lai līdz 2006. gada septembrim garantētu pietiekamu ceļu drošības līmeni. Iestādes skaidro, ka Valsts autoceļu pārvalde atbild par ceļu drošību un obligāto standartu nodrošināšanu, pārraugot un uzraugot ceļu remonta un uzturēšanas darbus (100). Līdz 2003. gada 1. janvārim šajā pienākumā ietilpa galvenokārt viena pakalpojumu sniedzēja, proti, Ražošanas departamenta, darbības uzraudzība. Taču pēc šīs dienas šis pienākums kļūtu plašāks, jo par ceļu uzturēšanas darbiem izsludinātu publiskus konkursus un pakalpojumu sniedzēju loks paplašinātos. Spriežot pēc sagatavošanas juridiskajiem dokumentiem, var secināt, ka pakāpeniska tirgus atvēršana bija paredzēta, lai Valsts autoceļu pārvalde varētu turpināt veikt pienācīgu kontroli un garantēt ceļu uzturēšanas standartu un drošības saglabāšanu pietiekamā līmenī (101).

Norvēģijas iestādes turklāt skaidro, ka ar šo apsvērumu pamatojama arī konkursu izsludināšana par riskantākajiem un sarežģītākajiem līgumiem procesa beigās, sākumā rīkojot konkursus par vienkāršākajiem un apjomā mazākajiem līgumiem (102). Atstājot sarežģītākos līgumus kā pēdējos, Valsts autoceļu pārvalde jau būtu ieguvusi ievērojamu pieredzi, pēc pirmajiem konkursiem pārraugot un uzraugot vairākus pakalpojumu sniedzējus. Tādējādi līdz sarežģītāko līgumu izsludināšanai Valsts autoceļu pārvalde būtu nodrošinājusi iespējami labākos pastāvīgas ceļu drošības līmeņa kontroles nosacījumus (103).

Attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu Norvēģijas iestādes ir iesniegušas turpmākās tabulas, kurās redzams pārskats par izmaksām, ieņēmumiem un peļņas normu, kas attiecas uz Mesta AS pakalpojumiem saskaņā ar ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem (104). Šajā kontekstā Norvēģijas iestādes skaidro, ka 2003.–2006. gadā Mesta AS attiecībā uz katru pārejas līgumu veica atsevišķu uzskaiti. Tādējādi visi turpmākajās tabulās norādītie ieņēmumi (un izmaksas) tieši attiecas uz ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem.

Kā redzams 1. tabulā, ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem asignētā kapitāla proporcija attiecībā pret kopējo Mesta AS ieguldīto kapitālu ir tāda pati kā no pārejas līgumiem iegūtā ieņēmumu daļa kopējos ieņēmumos.

Mesta AS – kapitāla asignējumi

(miljonos NOK) Kopējais kapitāls 2003. g. 2004. g. 2005. g. 2006. g. Sākuma bilance 2 686 3 989 4 291 4 643 Beigu bilance 3 989 4 291 4 643 4 340 Vidēji 3 338 4 140 4 467 4 492 Mesta kopējais apgrozījums 6 386 5 899 6 076 4 492 Ekspluatācijas un uzturēšanas kopējais apgrozījums 3 645 3 613 3 235 3 253 Ekspluatācijas un uzturēšanas kopējā apgrozījuma daļa salīdzinājumā ar kopējo apgrozījumu 57 % 61 % 53 % 55 % Ekspluatācijai un uzturēšanai asignētais kapitāls 1 905 2 536 2 378 2 460 Pārejas līgumiem asignētā ekspluatācijas un uzturēšanas kapitāla daļa (%) 96 % 81 % 60 % 30 % Pārejas līgumiem asignētā ekspluatācijas un uzturēšanas kapitāla daļa (NOK) 1 835 2 050 1 437 748

Turpmākajā tabulā sniegts pārskats par Mesta AS izmaksām, ieņēmumiem un faktisko peļņas normu, kas saistībā ar ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem iegūta 2003.–2006. gadā. Norvēģijas iestādes norāda, ka konkrēta peļņas norma ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem iepriekš nebija noteikta.

Mesta AS – ar ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumiem saistītie ieņēmumi, izmaksas un peļņas norma

(miljonos NOK) 2003. g. 2004. g. 2005. g. 2006. g. Kopā Ieņēmumi 2 116 1 871 1 293 586 5 866 Peļņa pirms nodokļiem (105) 277 175 199 151 802 Peļņa pēc nodokļiem 199 126 144 108 577 Tīrā peļņa 9 % 7 % 11 % 18 % Pārejas līgumiem asignētais kapitāls 1 835 2 050 1 437 748 6 070 Kapitāla faktiskā peļņas norma 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,50 %

Norvēģijas iestādes skaidro, ka ekspluatācijas un uzturēšanas tirgū vidējā peļņas norma, t. i., “atsauces peļņas norma”, ir vidējā svērtā kapitāla cena (weighted average cost of capital – WACC) pēc nodokļiem, proti, 8,42 % (106).

Turpmākajā tabulā sniegts pārskats par atsauces peļņas normas struktūru.

Atsauces peļņas normas struktūra

Vidējā svērtā kapitāla cena (WACC) Bezriska procentu likme (107) pirms nodokļiem 3,85 % Tirgus likmes riska prēmija (108) 5,00 % Kopējā kapitāla beta koeficients 0,90 Neto aizņemtais kapitāls/pamatkapitāls Pamatkapitāla beta koeficients 1 Pamatkapitāla cena pēc nodokļiem 8,85 % Aizņemtā kapitāla cena Bezriska procentu likme pirms nodokļiem 3,85 % Aizņēmuma prēmija 2,50 % Aizņemtā kapitāla cena pirms nodokļiem 6,35 % Nodokļu likme 28 % Aizņemtā kapitāla cena pēc nodokļiem 4,57 % Vidējā svērtā kapitāla cena (WACC) Pamatkapitāla cena 8,85 % Pamatkapitāla daļa 90 % Pamatkapitāla svērtā cena pēc nodokļiem 8,00 % Aizņemtā kapitāla cena pēc nodokļiem 4,6 % Aizņemtā kapitāla daļa 10 % Aizņemtā kapitāla svērtā cena pēc nodokļiem 0,5 % Kopējā kapitāla WAAC pēc nodokļiem 8,42 %

Atsauces peļņas norma 8,42 % ir aprēķināta, izmantojot beta koeficienta vērtību “1”, kas noteikta:

— atsaucoties uz beta koeficienta vērtības novērojumiem 40 mēnešu laikposmā (2002.–2007. g.) 15 salīdzināmos uzņēmumos (piemēram, Veidekke ASA, Skanska AB-B SHS, PEAB AB) (109),

— korelējot peļņas normu saskaņā ar Morgan Stanley All Country World Index (110),

— uzskatot, ka pamatkapitāla daļa atbilst nozares vidējiem rādītājiem (pamatojoties uz 15 salīdzināmu uzņēmumu datiem) (111).

Visbeidzot, turpmākajā tabulā redzama starpība starp atsauces peļņas normu un faktisko peļņas normu, ko Mesta AS attiecīgajos gados ieguvis saistībā ar ekspluatācijas un uzturēšanas līgumiem.

Peļņas norma

2003. g. 2004. g. 2005. g. 2006. g. Kopā Mesta – peļņas norma 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,5 % Atsauces peļņas norma 8,42 % 8,42 % 8,42 % 8,42 % Peļņas normas pārpalikums 2,44 % –2,27 % 1,56 % 6,08 % Peļņas normas pārpalikums (miljonos NOK) 44,8 –46,4 22,5 45,5 66,4

2.5. DOKUMENTU NOFORMĒŠANAS NODEVA UN REĢISTRĀCIJAS MAKSA

Saskaņā ar Likumu par Mesta izveidi Mesta AS nodotie nekustamie īpašumi bija jāreģistrē Norvēģijas nekustamo īpašumu reģistrā saskaņā ar nosaukuma maiņas procedūru (112). Tas nozīmēja Mesta nekustamo īpašumu reģistrēšanu nekustamo īpašumu reģistrā, neiekasējot dokumentu noformēšanas nodevu un reģistrācijas maksu, kas Norvēģijā parasti jāmaksā, nododot īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu (113)

Norvēģijā piemēro administratīvu praksi, t. s. “nepārtrauktības principu”, saskaņā ar kuru uzņēmumiem piešķir atbrīvojumu no dokumentu noformēšanas nodevas un reģistrācijas maksas, ja var uzskatīt, ka attiecīgais uzņēmums turpina darbību. Tieslietu ministrija ir publicējusi divus apkārtrakstus par nepārtrauktības principa piemērošanu. Saskaņā ar pirmo apkārtrakstu, kas bija piemērojams 2003. gada 1. janvārī, nepārtrauktības principa priekšrocības varēja izmantot tikai, apvienojot sabiedrības ar ierobežotu atbildību (114). Saskaņā ar otro apkārtrakstu šī prakse no 2005. gada 1. jūlija attiecās arī uz uzņēmumu sadalīšanu un pārveidošanu (115).

2.6. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS PAMATOJUMS

Iestāde 2007. gada 18. jūlijā pieņēma Lēmumu par oficiālas izmeklēšanas procedūras sākšanu, pamatojoties uz sākotnējo konstatējumu, ka Mesta AS izveides kontekstā veiktie pasākumi varētu būt saistīti ar valsts atbalstu, kas neatbilst nevienam no EEZ līgumā paredzētajiem izņēmumiem (116). Iestāde šaubījās, vai attiecīgos pasākumus var uzskatīt par saderīgiem ar EEZ līguma darbību. Attiecīgie pasākumi attiecas uz pārstrukturēšanas pasākumiem, aktīvu novērtējumu, Mesta AS nodotajiem pārejas līgumiem un atbrīvojumu no dokumentu noformēšanas nodevas un reģistrācijas maksas.

3. TREŠO PUŠU PIEZĪMES

Pēc Lēmuma par procedūras sākšanu pieņemšanas ir saņemtas piezīmes no četrām ieinteresētajām pusēm, un Iestāde un dažādas ieinteresētās puses ir vispusīgi apspriedušas attiecīgos jautājumus.

3.1. ARNTZEN DE BESCHE – MESTA AS

Advokātu firma Arntzen de Besche (turpmāk “Arntzen”) ir iesniegusi piezīmes Mesta AS vārdā.

Attiecībā uz jautājumu par valsts kompensācijām pārstrukturēšanas pasākumu izmaksu segšanai Arntzen norāda, ka pirmām kārtām jānoskaidro, vai valstij ir pienākums segt šīs izmaksas. Tikai tad, ja valstij nav šāda pienākuma, var uzskatīt, ka pārstrukturēšanas izmaksas ir daļa no Mesta AS parastā budžeta, un tādā gadījumā šo izmaksu atlīdzināšana ir ekonomiska priekšrocība. Pamatojoties uz spriedumu “Combus” lietā, izšķiroša nozīme ir atbildei uz jautājumu, vai kompensācija “samazina uzņēmuma budžetā parasti iekļaujamas izmaksas”, un tikai atbrīvojums no šādām izmaksām ir ekonomiska priekšrocība (117).

Jānošķir kompensācija i) par izmaksām, kas ir saistītas ar uzņēmuma parasto darbību, un ii) uzņēmumam uzliktām izmaksām, kuras nav saistītas ar uzņēmuma parasto darbību un neatbilst konkurentu izmaksu saistībām. Kompensāciju par otrā veida izmaksām var piešķirt – kā šajā gadījumā – vienīgi, lai kompensētu vai novērstu neizdevīgu strukturālu stāvokli, nodrošinot vienlīdzīgu darbības vidi, un tādējādi tā nav valsts atbalsts. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Arntzen norāda, ka valstij ir pienākums atlīdzināt Mesta AS pārstrukturēšanas pasākumu izmaksas, lai kompensētu neizdevīgu strukturālu stāvokli, tāpēc šīs kompensācijas nav saistītas ar valsts atbalstu.

Arntzen apgalvo, ka gadījumā, ja Iestāde atzītu, ka pārstrukturēšanas pasākumi tomēr ir saistīti ar valsts atbalstu, atbalsts būtu saderīgs, jo tas ļauj Mesta AS konkurēt vienlīdzīgā darbības vidē pavisam nesen konkurencei atvērtā tirgū. Tā kā Mesta AS ražošanas atzars iepriekš pildīja valsts iekšējā pakalpojumu sniedzēja funkcijas, jaunizveidotā uzņēmuma Mesta AS organizācija nebija piemērota konkurences apstākļiem. Izmaksu kompensācijas trūkums ietekmētu Mesta AS konkurētspēju. Lēmumā par “Destia” Komisija ir atzinusi, ka tirgus atvēršana ir Kopienas kopējo interešu mērķis (118). Turklāt pamatnostādnes par valsts atbalstu, kas saistīts ar neatgūstamajām izmaksām, paredz atvieglināt uzņēmumu pāreju uz konkurētspējīgu tirgu. (Laika un ietekmes ziņā ierobežots) atbalsts, lai sasniegtu kopēju mērķi, proti, atvieglinātu pāreju no slēgta tirgus uz (daļēji) liberalizētu tirgu, atbilst kopējām interesēm un palīdz novērst konkurences traucējumus. Šajā kontekstā jāievēro, ka Mesta AS ir pienākums atmaksāt valstij pārstrukturēšanas finansējuma pārpalikumu.

Attiecībā uz iekārtu novērtējumu Arntzen norāda, ka, mainot novērtēšanas principu no uzskaites vērtības uz faktisko vērtību, diskontētās naudas plūsmas analīzē noteiktā uzņēmuma vērtība bija NOK 600 miljonu. Vērtības piešķiršana aktīviem nemaina uzņēmuma kopējo vērtību, tāpēc šajā gadījumā valsts atbalsts nepastāv. Pamatojoties uz diskontētās naudas plūsmas analīzes rezultātiem, aktīvu (tostarp īstermiņa aizņemtā kapitāla) faktisko vērtību samazināja no NOK 698 miljoniem līdz NOK 619 miljoniem. Tādējādi korekcijas apmērs bija nevis NOK 200 miljonu, bet NOK 79 miljoni.

Attiecībā uz pārejas līgumiem Arntzen norāda, ka Mesta AS saņēma izmaksu kompensācijas tikai par pakalpojumiem, ko tas bija sniedzis saskaņā ar attiecīgajiem līgumiem, nesaņemot ekonomiskas priekšrocības valsts atbalsta noteikumu izpratnē. Arntzen turklāt norāda – lai konstatētu priekšrocības, Iestādei jānosaka atsauces cena, kas salīdzinājumā ar Mesta AS nodoto līgumu faktisko cenu būtu uzskatāma par ekonomisku priekšrocību. Cenas, par kurām līgumus nodeva Mesta AS, var uzskatīt par pārmērīgi augstām tikai tad, ja Iestāde var pierādīt, ka uzņēmumi, kas pastāvēja 2003. gada 1. janvārī, spēja sniegt līdzīgus pakalpojumus lētāk. Pierādīšanas pienākums jāuzņemas Iestādei.

Arntzen turklāt norāda, ka 2003. gada 1. janvārī tirgus cenas faktiski nebija, jo visi ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumi bija iekšēji pakalpojumi, un 2003. gada 1. janvārī ar Mesta AS izveidi tika radīts de facto monopoluzņēmums. Publiskos konkursos izsludināto eksperimentālo projektu cenas nevar izmantot kā atsauces cenas. Pirmkārt, Iestāde nav konstatējusi, ka citi uzņēmumi faktiski bija gatavi un spējīgi sniegt attiecīgos pakalpojumus par lētāku cenu. Ievērojot šīs lietas nozīmi, Iestādei būtu rūpīgi jāizvērtē, vai citi uzņēmumi faktiski bija gatavi sniegt attiecīgos pakalpojumus lētāk. Pasākums varētu būt saistīts ar valsts atbalstu tikai tad, ja atbilde uz šo jautājumu ir pozitīva. Otrkārt, lai gan publiskos konkursos izsludināto eksperimentālo līgumu cenas bija zemākas nekā Mesta AS nodoto līgumu cenas, abas līgumu grupas nav salīdzināmas. Tas nozīmē, ka eksperimentālo līgumu cenas nevar uzskatīt par tirgus cenām. Šajā sakarā jāatzīmē, ka viena eksperimentālā līguma, t. i., Bærum līguma, sākotnējo cenu papildu darbu dēļ paaugstināja par 25 %. Liela daļa šādu papildu darbu ir iekļauta Mesta AS nodoto pārejas līgumu bāzes cenā. Visbeidzot, Iestādes rīcībā nav informācijas, kas liecinātu, ka uzņēmumi, kuri uzvarēja eksperimentālo līgumu konkursos vai pēc 2003. gada izsludinātajos konkursos, faktiski sedz ar pakalpojumu sniegšanu saistītās izmaksas. Ja uzņēmumi nesedz savas izmaksas, nevar runāt par efektīvu tirgus atvēršanu.

3.2. THOMMESSEN – VEIDEKKE ASA

Advokātu firma Thommessen Krefting Greve Lund AS (turpmāk “Thommessen”) ir iesniegusi piezīmes Veidekke ASA vārdā.

Attiecībā uz pārstrukturēšanas pasākumiem Thommessen norāda, ka spriedumā Combus lietā ir atzīts, ka valsts finansējums ar agrāku darba tiesību aktu saistītas izmaksu neefektivitātes novēršanai nav uzskatāms par valsts atbalstu, ja tas ir proporcionāls neizdevīgajam strukturālajam stāvoklim. Kompensācijas, kas pārsniedz neizdevīga strukturāla stāvokļa novēršanas izmaksu un salīdzināma uzņēmuma attiecīgo darbaspēka izmaksu starpību, ir valsts atbalsts. Valstij nebūtu jāiesaistās, lai uzņēmumam Mesta AS atvieglinātu agrāk radušās pensiju saistības, vienīgi jāatvieglina neizdevīgs strukturāls stāvoklis nākotnē (t. i., 2003. gadā un turpmāk). Thommessen norāda, ka Mesta AS piešķirtā kompensācija neizdevīga strukturāla stāvokļa novēršanai bija pārmērīga. Tāpēc Iestādei būtu jāpārliecinās, vai pārāk lielais Mesta AS darbinieku skaits neradīja dažas priekšrocības, kas nozīmētu, ka neizdevīga strukturāla stāvokļa (pārāk liela darbinieku skaita) nozīme ir pārspīlēta. Tātad Iestādei jānoskaidro, vai pārāk lielo darbinieku skaitu nekompensēja papildu un lēta un darbaspēka pieejamība. Šajā sakarā jāievēro, ka Mesta AS rentabilitāte pirmajos trīs pastāvēšanas gados bija ievērojami augstāka nekā sākotnēji plānots. St.prp. nr 1 (2007–2008) liecina, ka katru gadu piešķirtais finansējums pārsniedza pārstrukturēšanas pasākumu izmaksu segšanai vajadzīgo summu, norādot uz pārmērīgu kompensāciju.

Jo īpaši Iestādei būtu jāpārbauda, vai valstij nebija iespējas priekšlaicīgas pensionēšanās piedāvājuma vietā dažus darbiniekus atkārtoti pārcelt, pārgrupēt vai aizstāt. Iestādei būtu jāpieprasa, lai Norvēģijas iestādes pierāda, ka priekšlaicīga pensionēšanās bija nepieciešama, lai atrisinātu personāla jautājumu. Iestādei būtu jāpārbauda, vai iestādes kompensēja tikai starpību starp parastas privātas pensiju shēmas vidējām izmaksām un dalību valsts pensiju fondā un vai kompensācijas piešķīra tikai civildienesta ierēdņiem. Iestādei jāpārbauda, vai ar īpašā pensionēšanās vecuma saglabāšanu saistītās izmaksas nav tādas, ko parasti iekļauj uzņēmuma budžetā, nevis izmanto neizdevīga strukturāla stāvokļa novēršanai – tādā gadījumā kompensācijas varētu būt saistītas ar valsts atbalstu. Iestādei šis darījums būtu jānovērtē arī saskaņā ar direktīvu par uzņēmumu nodošanu.

Thommessen turklāt norāda, ka “saskaņā ar valdības pamatnostādnēm darba devējs var iesniegt pieteikumu Darba ministrijai, lai turpinātu dalību [valsts pensiju fondā]. Atteikuma gadījumā attiecīgo indivīdu var piesaistīt pensiju shēmai saskaņā ar tā dēvētajiem slēgtās dalības pasākumiem”, un jautā, vai slēgtā dalība ir apsvērta kā alternatīva Mesta AS pārstrukturēšanas pasākumu kompensēšanai. Thommessen norāda, ka Mesta AS, iespējams, ir uzņēmies saistības, kas tam nebija jāuzņemas. Ja šīs Mesta AS pārstrukturēšanas izmaksas ir brīvprātīgas saistību pārņemšanas (vai saglabāšanas) sekas, par tām jāatbild Mesta AS. Kompensācija par izmaksām, kuras Mesta AS juridiski nebija jāuzņemas, sedz uzņēmuma budžetā parasti iekļaujamas izmaksas, un valsts finansējums tādā gadījumā uzskatāms par valsts atbalstu.

Pārstrukturēšanas izmaksu kompensēšana var būt saderīga saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, ja ir ievērots nepieciešamības un samērīguma princips. Tāpēc mērķis uzlabot bijušā Ražošanas departamenta darbības efektivitāti jāsalīdzina ar tirgus konkurētspējas palielināšanas mērķi. Thommessen norāda, ka Mesta AS konkurētspēju nodrošināja liela daļa publiskā iepirkuma līgumu, ko uzņēmums ieguva par cenu, kuru noteica efektīva konkurence attiecīgajā tirgū. Mesta AS neapšaubāmi ir lielākais šā tirgus dalībnieks, kura tirgus daļa sasniedz 60 %. To apstiprina stabilais piedāvājumu skaita samazinājums publiskajos konkursos. Sarežģījumus rada tas, ka neizdevīga strukturāla stāvokļa novēršanai Mesta AS bija piešķirta pārmērīga kompensācija. Oligopols tirgus vienkārši bija kļuvis par duopolu tirgu, kurā Mesta AS ieņēma dominējošu stāvokli. Iestādei jāpārbauda, vai ar attiecīgajiem pasākumiem uzņēmumam nav piešķirta priekšrocība, kuras sekas ir tirgus darbības traucējumi.

Runājot par aktīvu novērtējumu, Thommessen norāda, ka Iestādei šis gadījums jāpārbauda neatkarīgi no tā, vai sākuma bilance atbilst Norvēģijas grāmatvedības un uzņēmumu noteikumiem. Šajā sakarā Thommessen norāda, ka Norvēģijas Likumā par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību ir iekļauts noteikums, kas paredz, ka akciju kapitāla ieguldījuma novērtējums nedrīkst pārsniegt tā patieso vērtību. Tomēr, ja par pārmērīgi augstu novērtējumu Direktoru valdei var nākties atbildēt, par novērtējumu, kas ir zemāks par patieso vērtību, atbildība nav paredzēta. Tāpēc Thommessen uzskata, ka būtu jāveic atsevišķs neatkarīgs ekspertu novērtējums, lai noskaidrotu, vai noteiktā aktīvu vērtība atbilst tirgus vērtībai.

Thommessen piekrīt, ka aktīvu vērtība būtu jānosaka, pamatojoties uz funkcionējoša uzņēmuma patieso vērtību, un ka vērtēšanā varētu izmantot diskontētās naudas plūsmas analīzi. Saskaņā ar Norvēģijas Grāmatvedības likuma 4. panta 2. punktu analīze jāveic saskaņā ar “iespējami precīzākā novērtējuma” principu. Tomēr Thommessen norāda, ka Norvēģijas iestāžu iesniegtās aplēses nav veiktas saskaņā ar šo principu, bet pamatojas uz vienpusējiem argumentiem, lai samazinātu aktīvu vērtību. Pirmkārt, lai gan bija atzītas diskontētās naudas plūsmas analīzes iekšējās neskaidrības, nosakot atsevišķu aktīvu patieso vērtību, izrādījās, ka faktiskā vērtība ir ievērojami lielāka, tātad diskontētās naudas plūsmas analīzes rezultātiem vajadzēja piemērot pozitīvu korekciju. Otrkārt, ar diskontētās naudas plūsmas analīzi noteiktā uzņēmuma galīgā vērtība bija NOK 900 miljonu, bet tai piemēroja negatīvu korekciju, jo naudas plūsmai 2003.–2012. gadā bija noteikta negatīva vērtība NOK 300 miljonu apmērā. Thommessen apgalvo, ka ar Mesta AS izveidi un paredzamo darbību saistītās neskaidrības bija pārspīlētas un to mērķis bija aktīvu patiesās vērtības negatīva korekcija. Treškārt, saskaņā ar ārēju novērtējumu 18 iekārtu grupu vērtība bija NOK 424 miljoni. Šī summa ievērojami pārsniedz NOK 148 miljonus, kas bija iegūti, novērtējot daudz vairāk iekārtu – 37 iekārtu grupas. Thommessen norāda, ka nav skaidrs, kāpēc Mesta AS iekārtu (kuru skaits pārsniedz Veidekke ASA iekārtu skaitu) noteiktā tirgus cena ir zemāka nekā Veidekke ASA iekārtu cena. Iestādes uzdevums būtu to noskaidrot. Visbeidzot, Thommessen šķiet neparasti, ka funkcionējoša uzņēmuma patiesajā vērtībā nav iekļautas nekādas nemateriālās vērtības.

Papildinot iepriekš teikto, Thommessen norāda, ka negatīvās korekcijas, samazinot iekārtu vērtību par NOK 200 miljoniem un nekustamo īpašumu vērtību par NOK 50 miljoniem (t. i., starpību starp NOK 331 miljonu un NOK 281 miljonu), ir saistītas ar priekšrocībām, jo zemāks aktīvu novērtējums nozīmē zemāku amortizācijas vērtību, līdz ar to palielinās pamatdarbības ienākumi. Pamatdarbības papildu ienākumi ir valsts atbalsts. Turklāt, jo augstāks ir aktīvu novērtējums, jo augstākai vajadzētu būt peļņas normai. Tāpēc zemāks aktīvu novērtējums nozīmē, ka Norvēģijas iestāžu gada peļņa ir pārāk zema, un šīs peļņas un saskaņā ar pareizu novērtējumu gūtās peļņas starpība ir uzskatāma par valsts atbalstu.

Runājot par pārejas līgumiem, Thommessen atzinīgi vērtē to, ka Norvēģijas iestādes atzīst tirgus cenas (t. i., publisko konkursu cenas) un ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu nodošanas cenas starpību, kas ir aptuveni NOK 2 miljardi (119). Attiecībā uz Norvēģijas iestāžu apgalvojumu, ka aprēķinātie līgumu bruto ieņēmumi ir daļa no sākuma bilances un to tirgus vērtība nav jānosaka, Thommessen norāda, ka diskontētās naudas plūsmas analīzē ir nepareizi pieņemts, ka līgumi ir nodoti par tirgus vērtību (120). Apgalvojot, ka 2003. gada 1. janvārī nepastāvēja tirgus cena un ticami tirgus cenas rādītāji, Norvēģijas iestādes neņem vērā eksperimentālo līgumu cenas, tirgus cenas līdzīgos citu Ziemeļvalstu tirgos un 2003. gadā un turpmākajos gados izsludināto publisko konkursu tirgus cenas.

Tātad Mesta AS piešķirto kompensāciju neizdevīga strukturāla stāvokļa novēršanai veidoja pārstrukturēšanas finansējums NOK 993,6 miljonu apmērā, skaidras naudas ieguldījumi NOK 1 600 miljonu apmērā un pārmērīgas cenas par Mesta AS nodotajiem pārejas līgumiem. Mesta AS ir piešķirta divkārša kompensācija par vienām un tām pašām pārstrukturēšanas izmaksām. Norvēģijas iestādes bija informētas par to, ka tirgus cena ir par 25–30 % zemāka nekā Ražošanas departamenta un Valsts autoceļu pārvaldes saskaņotā iekšējā cena – tieši zemākas cenas ir tirgus liberalizācijas iemesls. Jāatceras, ka 2000. gada decembrī publicētā Valsts autoceļu pārvaldes ziņojumā ir konstatēts, ka Ražošanas departamenta cenas ir daudz augstākas nekā cenas līdzīgiem līgumiem, ko noslēguši privāti uzņēmēji. Tāpēc Thommessen uzskata, ka tirgus cena bija pienācīgi atspoguļota dokumentos. Visbeidzot, Thommessen norāda, ka gadījumā, ja tirgus cena būtu jānosaka, pamatojoties uz Mesta AS izmaksām, būtu jāņem vērā Mesta AS izmaksu bāze pēc pārstrukturēšanas pasākumu izmaksu segšanas, t. i., Mesta AS kā “konkurētspējīga” uzņēmuma izmaksu bāze atšķirībā no uzņēmuma, kas saņēmis (vai saņems) pārstrukturēšanas izmaksu kompensāciju. Thommessen norāda, ka, ņemot vērā Mesta AS kā konkurētspējīga uzņēmuma izmaksu bāzi, Mesta AS ir saņēmis pārmērīgu kompensāciju aptuveni NOK 181 miljona apmērā (tā ir līgumu nodošanas cenu un turpmāko konkursu cenu starpība).

3.3. SCHJØDT

Advokātu firma Schjødt, kas iesniegusi piezīmes anonīma sūdzības iesniedzēja vārdā, attiecībā uz pārstrukturēšanas pasākumiem norāda, ka finansējums, kuru piešķir, lai saglabātu ar civildienesta ierēdņu statusu saistītas priekšrocības, nav uzskatāms par valsts atbalstu, ja to piešķir atsevišķām personām, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un ja tas nerada priekšrocības dažiem uzņēmumiem. Turpretī finansējums, ko piešķir, lai nodrošinātu darbiniekiem priekšrocības, kas ir daļa no uzņēmumu parastā finanšu sloga, ir valsts atbalsts. Tātad jānoskaidro, ko var uzskatīt par uzņēmumu parasto finanšu slogu. Schjødt norāda, ka priekšrocības ir uzskatāmas par valsts atbalstu tikai tiktāl, ciktāl tās pārsniedz priekšrocības, kas darbiniekiem tiktu piedāvātas tirgus apstākļos. Saskaņā ar spriedumu Combus lietā (kas nav pārsūdzēts) tiešas kompensācijas darbiniekiem, kas piekrīt atteikties no civildienesta ierēdņu statusa, nav uzskatāmas par valsts atbalstu uzņēmumam (121). Tomēr Combus spriedumu pieņēma laikā, kad neizdevīga strukturāla stāvokļa jēdziens nebija skaidrs, turklāt nav zināms, vai situācija uzņēmumos Mesta AS un Combus bija līdzīga, tāpēc nevar apgalvot, ka Combus lieta šajā gadījumā ir ticams precedents.

Schjødt norāda, ka kompensācijas darbiniekiem par pārcelšanos, pārvietošanos no dzīvesvietas uz darbavietu, pārcelšanos uz jauniem atbalsta un uzturēšanas birojiem utt. ir uzskatāmas par valsts atbalstu, ko visticamāk nevar atzīt par saderīgu. Arī ar iekārtu atjaunošanu saistītas izmaksas nevar kompensēt un vienlaikus uzskatīt par aktīviem ar negatīvu vērtību.

Schjødt nepiekrīt viedoklim, ka pārstrukturēšanas atbalstu Mesta AS varētu uzskatīt par saderīgu, atsaucoties uz Pamatnostādnēm par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai. Mesta AS un tā priekšgājējs nebija un nav grūtībās nonākuši uzņēmumi šo pamatnostādņu izpratnē, kuras turklāt nav piemērojamas jauniem uzņēmumiem, kas izveidoti reorganizācijas rezultātā.

Runājot par aktīvu novērtējumu, Schjødt norāda, ka būtu jāveic neatkarīgs novērtējums, lai pārliecinātos, vai apgalvojums, ka aktīvu vērtība ir pazemināta, atbilst patiesībai. Pazemināta aktīvu vērtība un skaidras naudas ieguldījums NOK 1 600 miljonu apmērā varētu radīt pamatkapitāla un aktīvu kopsummas attiecību, kas pārsniedz attiecību, kura būtu iegūta, pienācīgi piemērojot tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principu. Vienlaikus būtu jāpārbauda arī, vai Norvēģijas iestādes nav atteikušās no ieguldītajiem līdzekļiem atbilstošas peļņas normas.

Attiecībā uz pārejas līgumiem Schjødt norāda, ka saskaņā ar Norvēģijas iestāžu argumentiem i) līgumi bija jānodod par tirgus cenu, lai to nodošana nebūtu saistīta ar valsts atbalstu, un ii) iestāžu rīcība jāvērtē, pamatojoties uz konkrētajā laikā pieejamo informāciju, bet tas nozīmē, ka vēlāk iegūti pierādījumi (kas liecina, ka pārejas līgumu cenas pārsniedza tirgus cenas) nav ņemami vērā (122). Tomēr Schjødt norāda, ka post factum pierādījumus var ņemt vērā tiktāl, ciktāl tie tikai apstiprina konkrētajā laikā pieejamo informāciju. Norvēģijas iestādes bija informētas par to, ka Mesta AS nodoto līgumu cenas visticamāk pārsniedz tirgus cenas. Jāievēro, ka reorganizācijas mērķis bija palielināt uzņēmuma darbības efektivitāti un panākt vislabvēlīgāko izmaksu un kvalitātes apvienojumu (123). Saskaņā ar 2001. gadā publicētu Statskonsult ziņojumu Oslo pašvaldība no 1996. gada ir atvērusi ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas jomu konkurencei, kuras ietekmē ekspluatācijas un uzturēšanas cenas ir samazinājušās par 20 %. Visbeidzot, arī Valsts autoceļu pārvaldes 2001. gadā publicētajā ziņojumā ir konstatēts, ka privātiem uzņēmējiem piešķirtie ekspluatācijas un uzturēšanas līgumi ir izrādījušies konkurētspējīgāki nekā Ražošanas departamenta līgumi.

Norvēģijas iestādes nerīkojās saskaņā ar to rīcībā esošo informāciju, tās neņēma vērā iepriekšējo pieredzi un nodeva līgumus par cenām, kas pārsniedza tirgus cenas. Schjødt norāda, ka Norvēģijas iestādes nedrīkstēja ignorēt šo informāciju. Iestādes bez grūtībām būtu varējušas piemērot līgumu portfelim vispārēju samazinājuma koeficientu. Schjødt turklāt norāda, ka pārmērīgi augstu cenu apstiprināšana nebija pieļaujama, jo Mesta AS jau bija saņēmis kompensācijas par pārstrukturēšanas pasākumiem un līgumu cenu pamatā nebija publisku konkursu cenas, turklāt nebija paredzētas korekcijas procedūras. Tāpēc Mesta AS un Destia lieta (124) nav salīdzināmas.

Norvēģijas iestādes atkārtoti apgalvo, ka ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas tirgū nebija privātu uzņēmumu, lai gan saskaņā ar St. prp. nr. 1 (2001–2002) 30 % ekspluatācijas un uzturēšanas darbu ir izsolīti konkurējošiem tirgus dalībniekiem. Turklāt iepriekš minētajā Statskonsult ziņojumā teikts, ka 2000. gadā lielāko daļu ekspluatācijas un uzturēšanas darbu veica Valsts autoceļu pārvalde, tomēr 28 % darbu izsolīja tirgū. Runājot par prasmēm, kas Valsts autoceļu pārvaldei bija jāapgūst, lai tā varētu izsolīt darbus konkursos, Schjødt norāda, ka Valsts autoceļu pārvalde bija izmantojusi šīs prasmes ar Ražošanas departamentu noslēgto ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu (“funksjonsavtale”) kontekstā, tāpēc līdz 2003. gadam tās, jādomā, bija apgūtas. Iestādes nav paskaidrojušas, kā ar darbu izsolīšanu tirgus dalībniekiem saistītās prasmes atšķiras no prasmēm, ko Valsts autoceļu pārvalde izmantoja ar Ražošanas departamentu noslēgto līgumu kontekstā.

Visbeidzot, pievēršoties dokumentu noformēšanas nodevai, Schjødt norāda, ka atbrīvojums uzskatāms par ekonomisku priekšrocību uzņēmumam Mesta AS un ka nepārtrauktības princips nav piemērojams, jo nav notikusi faktiska īpašumtiesību nodošana. Fakti Mesta AS un Entra lietā ir līdzīgi, tāpēc – tāpat kā Entra lietā – Mesta AS piešķirtās priekšrocības ir valsts atbalsts. Tā kā nekustamo īpašumu vērtībai sākuma bilancē ir piemērota negatīva korekcija, to nevar izmantot par pamatu atbalsta summas aprēķināšanai; atbalsta summa jānosaka, pamatojoties uz nodoto nekustamo īpašumu tirgus vērtību.

3.4. WIERSHOLM – SKANSKA

Advokātu firma Wiersholm ir iesniegusi piezīmes Skanska vārdā.

Wiersholm norāda, ka, nosakot peļņas normu, kuras pamatā ir zemāk par tirgus vērtību novērtēti aktīvi, nav ievērots tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja princips. Wiersholm uzsver, ka – kā norādījusi Iestāde – attiecībā uz pamatlīdzekļu vērtību pastāv daudz neskaidrību, un uzskata, ka Norvēģijas iestādes nav ievērojušas tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principu. Norvēģijas iestādes nav paskaidrojušas ne to, kāpēc faktiskās vērtības ārējs novērtējums nav veikts visām (bet tikai 18 no 55) iekārtu grupām, ne arī to, kāpēc dažādu iekārtu grupu vērtēšanā izmantotas atšķirīgas metodes. Wiersholm uzskata, ka jāveic neatkarīgs novērtējums. Ņemot vērā šajā lietā iesaistītās summas, nevar tieši piemērot Komisijas lēmumā Destia lietā pieņemto doktrīnu, saskaņā ar kuru aktīvu nodošana pēc to uzskaites vērtības nav valsts atbalsts (t. s. “uzskaites vērtības doktrīnu”) (125). Wiersholm atsaucas uz Iestādes lēmumu Arcus lietā (126) par valsts monopoluzņēmuma ražošanas iekārtu un citu aktīvu nodošanu Arcus uzņēmumu grupai. Arcus lietā Iestāde konstatēja, ka nodotie aktīvi bija novērtēti par NOK 264 miljoniem zemāk par to tirgus vērtību un ka valsts nesaņēma tāda paša apmēra kompensāciju. Darījums nozīmēja, ka Arcus uzņēmumu grupa saņēma tāda paša apmēra valsts atbalstu. Šis lēmums liecina, ka Mesta AS lietā jāveic aktīvu novērtējuma rūpīga pārbaude.

Runājot par pārejas līgumiem, Wiersholm atsaucas uz Iestādes Lēmumu par procedūras sākšanu, saskaņā ar kuru par tirgus vērtību zemāka līgumu cena nozīmē, ka pakalpojumu sniedzējs bauda ekonomisku priekšrocību. Saskaņā ar Wiersholm teikto, Norvēģijas iestādes uzskata, ka nav tik būtiski, vai līgumus uzņēmumam Mesta AS nodeva par tirgus cenu. Galvenais ir tas, ka līgumu bruto ieņēmumi ir iekļauti naudas plūsmas analīzē un ņemti vērā Mesta AS sākuma bilancē kā ieguldījumi natūrā. Taču Norvēģijas iestādes apgalvo arī, ka pārejas līgumi veidoja tikai nelielu daļu no aktīvu vērtības. Wiersholm norāda, ka iestādes nevar neņemt vērā to, ka tirgus cena jānosaka, atsaucoties uz diskontētās naudas plūsmas analīzē iekļautajiem bruto ieņēmumiem. Komisija Lēmumā par procedūras sākšanu Destia lietā ir skaidri noteikusi, ka cenas palielinājums ir valsts atbalsts: “Tas sniedz Tieliikelaitos [Destia] ekonomisku priekšrocību, kas tiek finansēta no valsts līdzekļiem – Tieliikelaitos saņem no valsts vairāk naudas nekā par līdzvērtīgu pakalpojumu saņemtu parasts tirgus uzņēmums” (127).

Skanska nepiekrīt Norvēģijas iestāžu apgalvojumam, ka Mesta AS izveides laikā tirgus cenas nebija. Tirgus cena pastāvēja jau eksperimentālo līgumu izsoles laikā, un Lēmumā par procedūras sākšanu minētajā Veidekke ASA analīzē ir skaidri norādīta līgumu nodošanas cenu un to pašu līgumu konkursa kārtībā noteikto cenu starpība. Prognozētais turpmākais cenu samazinājums nenozīmē, ka cenas, par kurām līgumus nodeva Mesta AS, nebija saistītas ar ekonomisku priekšrocību. Iestādes cenšas pamatot cenu politiku, apgalvojot, ka 2003.–2006. gadā tirgus nebija pilnīgi atvērts konkurencei. Tomēr Mesta AS guva labumu no pārmērīgi augstu novērtētajiem līgumiem, kas tirgus atvēršanas laikā joprojām bija spēkā. Pārejas periodā Mesta AS vidējais cenu līmenis ir paaugstinājies, kamēr Skanska vidējais cenu līmenis ir bijis stabils. To rāda analīze, kurā aplūkoti gan būvniecības, gan ekspluatācijas un uzturēšanas līgumi laikposmā no 2002. gada 1. augusta līdz 2008. gada 1. februārim. Cenu attīstības analīze liecina, ka Mesta AS vidējās cenas, kas bija par 20 % zemākas nekā Skanska cenas, ir palielinājušās, pārsniedzot Skanska cenu līmeni. Tas liecina, ka Mesta AS nodotie līgumi bija saistīti ar ekonomisku priekšrocību, kas uzskatāma par valsts atbalstu.

4. NORVĒĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES

4.1. PĀRSTRUKTURĒŠANAS UN REORGANIZĀCIJAS PASĀKUMI

Norvēģijas iestādes apgalvo, ka pārstrukturēšanas pasākumu valsts finansējums nav saistīts ar valsts atbalstu.

Norvēģijas iestādes norāda, ka 2003. gada 1. janvārī izveidotais uzņēmums Mesta AS daudzējādā ziņā atradās neizdevīgā stāvoklī, jo Ražošanas departaments bija valsts pārvaldes struktūra un tā darbiniekiem bija civildienesta ierēdņu statuss. Neizdevīgo stāvokli radīja tas, ka darbā uz Mesta AS pārcēla pārmērīgi lielu skaitu darbinieku (1 700), kuriem pārejas periodā saglabāja civildienesta ierēdņu pensiju tiesības (vai alternatīvas tiesības). Pārejas periodā Mesta AS sedza ar šo tiesību saglabāšanu saistītās papildu izmaksas (128). Finansējumu Mesta AS pārstrukturēšanas pasākumiem valsts piešķīra, lai jaunizveidotajam uzņēmumam kompensētu ar komercdarbību nesaistītas izmaksas, kādu nav tā konkurentiem, piemēram, ar civildienesta ierēdņu pensiju tiesībām saistītās papildu izmaksas. Norvēģijas iestādes uzskata, ka šīs (kompensējamās) izmaksas izriet no saistībām, kas radušās tāpēc, ka Ražošanas departaments bija valsts pārvaldes struktūra, līdz ar to tās ir valsts saistības. Tātad šo izmaksu kompensēšana nav uzskatāma par ekonomisku priekšrocību uzņēmumam Mesta AS.

Norvēģijas iestādes turklāt norāda, ka tāds pats rezultāts būtu sasniegts, ja attiecīgie pārstrukturēšanas pasākumi būtu veikti pirms Ražošanas departamenta pārveidošanas par Mesta AS. Taču tas būtu prasījis vairāk laika un līdzekļu un aizkavējis tirgus liberalizācijas procesu. Šajā kontekstā Norvēģijas iestādes atzīmē, ka gadījumā, ja pārstrukturēšanas pasākumi būtu veikti pirms Ražošanas departamenta pārveidošanas, tie nebūtu saistīti ar valsts atbalstu un neatkarīgi no pasākumu veikšanas laika – pirms vai pēc pārveidošanas – to summārā ietekme uz Mesta AS būtu vienāda. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli tas, ka alternatīvo pieeju nevarētu uzskatīt par valsts atbalstu, apliecina, ka pārstrukturēšanas izmaksu kompensēšana nerada Mesta AS ekonomisku priekšrocību.

Lai pamatotu savu viedokli, Norvēģijas iestādes atsaucas uz Pirmās instances tiesas spriedumu Combus lietā, kurā atzīts, ka kompensācija par pasākumiem, lai novērstu neizdevīgu strukturālu stāvokli, nav uzskatāma par valsts atbalstu (129). Toreiz Dānijas valdība bija samaksājusi DKK 100 miljonu civildienesta ierēdņiem, kas, pārejot darbā uz Combus, piekrita atteikties no civildienesta ierēdņa statusa (un ar to saistītajām tiesībām). Norvēģijas iestādes turklāt norāda, ka saskaņā ar Pirmās instances tiesas spriedumu Dānijas valdība varēja iegūt to pašu rezultātu, nepārceļot ierēdņus darbā uz Combus:“… Dānijas valdība būtu varējusi panākt tādu pašu rezultātu, norīkojot ierēdņus darbā citā valsts budžeta iestādē un nemaksājot īpašu atlīdzību, tādējādi dodot Combus iespēju uzreiz pieņemt citus darbiniekus uz līguma pamata atbilstoši privāttiesībām” (130).

Norvēģijas iestādes apgalvo, ka saskaņā ar spriedumu Combus lietā izšķiroša nozīme ir atbildei uz jautājumu, vai kompensācija “samazina uzņēmuma budžetā parasti iekļaujamas izmaksas. Šāda kompensācija ir uzskatāma par ekonomisku priekšrocību, ko saņemošais uzņēmums nebūtu ieguvis parastos tirgus apstākļos”. Iestādes uzskata, ka, pamatojoties uz šo formulējumu, var piemērot pieeju, saskaņā ar kuru jānošķir “izmaksas, kas radušās saistībā ar uzņēmuma parasto darbību, un uzņēmumam uzliktas izmaksas, kuras nav radušās saistībā ar uzņēmuma parasto budžetu”. Iestādes uzskata, ka uzņēmumam uzliktu izmaksu atlīdzināšana nav uzskatāma par ekonomisku priekšrocību, jo tā vienkārši palīdz kompensēt neizdevīgu strukturālu stāvokli, kādā neatrodas uzņēmuma konkurenti.

Neatkarīgi no iepriekš teiktā, Norvēģijas iestādes norāda – ja ieguldījumam natūrā pieskaita finanšu saistības, uzņēmuma kopējā neto vērtība samazinās, un īpašumtiesību nodevējs tādējādi var kompensēt šīs finanšu saistības, lai tās neitralizētu. Mesta AS piešķirtajā ieguldījumā natūrā ietilpa virkne komercdarbībai nepiemērotu elementu, kas radīja uzņēmumam neizdevīgu stāvokli. Iestādes nav samazinājušas vērtību ieguldījumam natūrā; tās ir saglabājušas tā sākotnējo vērtību un kompensējušas pārstrukturēšanas pasākumu dēļ radušos neizdevīgo stāvokli.

Lai pamatotu apgalvojumu, ka finanšu saistības neietekmēja vērtību ieguldījumam natūrā (un ka tāpēc iestādēm bija jākompensē šo saistību negatīvā ietekme), Norvēģijas iestādes atsaucas uz Mesta AS pašreizējās neto vērtības aprēķinu un pamatkapitālu. Tās norāda, ka Deloitte & Touche2002. gada 12. decembra ziņojumā (131) ir teikts: “[Pārstrukturēšanas] izmaksas aprēķina, ņemot vērā pastāvošos darbinieku skaita samazināšanas plānus un pastāvošās algu saistības. Uzņēmums pārņem pastāvošos darba līgumus, un tam jāsedz attiecīgās izmaksas, bet šīs izmaksas izriet no valsts saistībām, tāpēc tās sedz, izmantojot 2003., 2004. un 2005. gada budžeta apropriācijas.” Un: “Uzņēmuma pārstrukturēšana ir saistīta ar izmaksām, kuras jāuzlūko kā neatbilstība laikā, kas nāk līdzi bijušajai valsts struktūrai, un kuras uzņēmuma izveides laikā jau ir radušās. Uzņēmums pārņem pastāvošos darba līgumus, un tam jāsedz attiecīgās izmaksas, bet šīs izmaksas ir radījušas valsts saistības, tāpēc tās sedz, izmantojot 2003., 2004. un 2005. gada budžeta apropriācijas”. Deloitte & Touche arī norāda, ka šā iemesla dēļ valsts piešķīra finansējumu Mesta AS, lai trīs gados, veicot regulāras iemaksas, segtu pārstrukturēšanas izmaksas (kas nebija iekļautas sākuma bilancē).

Norvēģijas iestādes uzskata, ka uzņēmuma īpašniekam jāspēj kompensēt neizdevīgu stāvokli tādā pašā mērā, kā to būtu vēlējies privāts pircējs, ja Ražošanas departamenta pārdošanā nebūtu jāievēro valsts atbalsta noteikumi. Ja Ražošanas departaments būtu pārdots, tā pircējs būtu konstatējis, ka uzņēmuma struktūra nav piemērota komercdarbībai, un būtu i) pieprasījis neizdevīgajam stāvoklim atbilstošu pirkuma cenas samazinājumu vai ii) pieprasījis, lai pārdevējs (t. i., iestādes) sedz izmaksas, ko radītu uzņēmuma sakārtošana komercdarbības veikšanai.

a) Priekšlaicīga pensionēšanās, civildienesta ierēdņu pensiju tiesību saglabāšana un tiesību uz īpašu pensionēšanās vecumu saglabāšana

Norvēģijas iestādes atgādina, ka Mesta AS piedāvāja darbiniekiem priekšlaicīgas pensionēšanās iespēju, lai samazinātu civildienesta ierēdņu skaitu. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli apgalvojums, ka tādējādi Mesta AS guva labumu no šo darbinieku nodarbināšanas, nesedzot visas viņu darba līgumos paredzētās izmaksas, ir kļūdains. Šo darbinieku turpmāka nodarbināšana valstij būtu izmaksājusi dārgāk nekā pārcelšana darbā uz Mesta AS, atlīdzinot uzņēmumam ar priekšlaicīgas pensionēšanās shēmu saistītās izmaksas (132). Tāpēc ar priekšlaicīgu pensionēšanos saistītās kompensācijas neietilpst EEZ līguma 61. panta 1. punkta darbības jomā.

Norvēģijas iestādes norāda, ka kompensācijas civildienesta ierēdņu pensiju tiesību saglabāšanai ir tieši saistītas ar šo darbinieku agrāko civildienesta ierēdņu statusu, tāpēc to nodrošināšana jāuzskata par Norvēģijas iestāžu pienākumu. Tas pats attiecas uz īpaša pensionēšanās vecuma shēmas saglabāšanu (Ražošanas departamentā dažiem darbiniekiem bija tiesības izmantot šo shēmu). Abos gadījumos kompensācija ir segusi tikai starpību starp civildienesta ierēdņu pensiju vai īpaša pensionēšanās vecuma shēmas papildu izmaksām, no vienas puses, un parastas pensiju shēmas izmaksām, no otras puses. Mesta AS konkurentiem attiecībā uz saviem darbiniekiem nav bijis uzlikts šāds pienākums, tāpēc šo pasākumu kompensēšana nav saistīta ar valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta izpratnē.

b) Pārcelšanās uz jauniem birojiem, pārcelšanās uz jauniem atbalsta un uzturēšanas birojiem, arhīvu pārvietošana, pārcelšanās

Ar pārcelšanos uz jauniem birojiem saistītās izmaksas radās nevis Mesta AS darbību dēļ, bet Ražošanas departamenta ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ. Arī ar pārcelšanos uz jauniem atbalsta un uzturēšanas birojiem saistītās izmaksas bija radušās pirms Mesta AS izveides veiktu darbību dēļ, tāpēc tās nevar uzskatīt par uzņēmuma budžetā parasti iekļaujamām izmaksām, bet drīzāk par izmaksām, kas izriet no valsts saistībām. To pašu var teikt par arhīvu pārvietošanas izmaksām. Pretēji Lēmumā par procedūras sākšanu paustajam Iestādes viedoklim, tas pats attiecas arī uz to Ražošanas departamenta darbinieku pārcelšanās izmaksām, kuriem bija jāmaina dzīvesvieta, lai varētu sākt darbu Mesta AS jaunajās telpās. Šajā sakarā Norvēģijas iestādes turklāt norāda, ka uzņēmumam bija jāstimulē galvenie darbinieki, lai mazinātu risku, ka šie darbinieki iesniegs atlūgumu. Visbeidzot, ar pārvietošanos no dzīvesvietas uz darbavietu saistītās izmaksas, ko galvenajiem darbiniekiem atlīdzināja divus gadus (t. i., līdz 2005. gada 1. janvārim), lai šie darbinieki neaizietu no Mesta AS, arī bija radušās Ražošanas departamenta darbību dēļ.

c) Secinājumi un argumenti attiecībā uz saderību

Pamatojoties uz iepriekš teikto, Norvēģijas iestādes secina, ka neviens no pasākumiem, kuriem piešķirts pārstrukturēšanas finansējums, nav saistīts ar ekonomiskām priekšrocībām uzņēmumam Mesta AS. Ņemot vērā, ka pārstrukturēšanas izmaksu segšanai valsts Mesta AS ir piešķīrusi tikai NOK 993,6 miljonus (lai gan aplēstās kopējās pārstrukturēšanas izmaksas sasniedz NOK 1 097,8 miljonus), Mesta AS faktiski nav saņēmis kompensāciju par izmaksām aptuveni NOK 104,2 miljonu apmērā (133).

Ja Iestāde tomēr secinātu, ka pārstrukturēšanas pasākumi ir saistīti ar valsts atbalstu, Norvēģijas iestādes uzskata, ka atbalsts būtu saderīgs saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo i) pasākumu mērķis atbilst visas Eiropas interesēm, ii) Mesta AS pārstrukturēšana bija jāveic, lai sasniegtu šo mērķi, un iii) atbalsts nepasliktina tirdzniecības apstākļus tiktāl, ka tie būtu pretrunā kopējām interesēm.

Runājot par visas Eiropas interesēm, Norvēģijas iestādes norāda, ka tirgus atvēršana konkurencei ir Kopienas mērķis visas Eiropas interesēs (134). Šajā gadījumā valsts uzņēmums, kas vienlīdzīgā darbības vidē varētu konkurēt ar tirgus jaunpienācējiem, bija jāizveido, lai attiecīgo tirgu atvērtu konkurencei. Norvēģijas iestādes atgādina, ka valstu iestādes var brīvi lemt par tirgus atvēršanas veidu. Iestādes turklāt norāda, ka ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas tirgus atvēršana konkurencei ietekmē konkurenci labvēlīgāk nekā alternatīvi risinājumi – piemēram, šo pakalpojumu atstāšana valsts pārziņā vai daļēja tirgus atvēršana.

Visbeidzot, novērtējot ietekmi uz konkurenci, jāņem vērā ceļu ekspluatācijas un uzturēšanas darbību vispārējā ekonomiskā ietekme. Salīdzinājumā ar tā konkurentiem jaunizveidotajam uzņēmumam Mesta AS bija neizdevīgs strukturāls stāvoklis. Mesta AS ekonomiskais stāvoklis nebija salīdzināms ar konkurējošo uzņēmumu stāvokli, jo Mesta AS bija jāpārņem agrākā valsts Ražošanas departamenta finanšu slogs. Tāpēc, analizējot ietekmi uz konkurenci, jāņem vērā EEZ 125. pantā minētais neitralitātes princips. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli tas nozīmē, ka Mesta AS neizdevīgā strukturālā stāvokļa kompensēšana, lai izveidotu komerciāli pielāgotu uzņēmumu, jāatzīst par pieņemamu. Iestādes piebilst, ka atbalsts pārstrukturēšanas pasākumiem bija ierobežots līdz tirgus atvēršanai vajadzīgajam apmēram. Visbeidzot, šis process nav pasliktinājis tirdzniecības apstākļus tiktāl, ka tie būtu pretrunā kopējām interesēm.

4.2. PĀREJAS LĪGUMI

Norvēģijas iestādes norāda, ka cenas, par kurām būvniecības un ekspluatācijas un uzturēšanas līgumus nodeva Mesta AS, bija tādas pašas kā cenas, ko izmantoja, lai ar diskontētās naudas plūsmas metodi noteiktu šo līgumu ieņēmumus. Tātad līgumi kā aktīvi ietilpa uzņēmuma kopējā vērtībā, kas savukārt veidoja daļu no ieguldījumiem natūrā. Tāpēc līgumi kā daļa no ieguldījumiem natūrā nav uzskatāmi par valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta izpratnē. Līdz ar to nav jāvērtē, vai līgumus uzņēmumam Mesta AS nodeva par tirgus cenu.

Katrā ziņā Norvēģijas iestādes vērš uzmanību uz to, ka saskaņā ar iekšējām pamatnostādnēm būvniecības līgumu nodošanas cenas atbilst publisku konkursu cenu līmenim.

Ekspluatācijas un uzturēšanas līgumiem 2003. gada 1. janvārī nebija tirgus cenas vai ticama avota, kurā būtu norādīta tirgus cena, jo visus ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumus sniedza Ražošanas departaments (135). Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli ekspluatācijas un uzturēšanas darbu tirgu konkurencei atvēra nevis 2003. gada 1. janvārī, bet tikai 2003. gada 1. septembrī (un tikai daļēji) (136). Līdz 2003. gada 1. janvārim visi valsts autoceļu tīkla ekspluatācijas un uzturēšanas darbi bija Valsts autoceļu pārvaldes pārziņā. Tā kā 2003. gada 1. janvārī nepastāvēja attiecīgo pakalpojumu tirgus, vienīgā iespēja bija nodot pārejas līgumus par Ražošanas departamenta agrāk noteiktajām izmaksu cenām. Nekādi trešo pušu apsvērumi šo viedokli neietekmē.

Turklāt Norvēģijas iestādes apgalvo, ka (attīstīts) tirgus nepastāvēja, jo 2003. gada 1. janvārī privāti uzņēmumi nebija gatavi sniegt attiecīgos ceļu drošības uzturēšanas pakalpojumus (137). Tāpēc vispārējās interesēs bija labāk ekspluatācijas un uzturēšanas pakalpojumu tirgu atvērt pakāpeniski. Pakāpeniska tirgus atvēršana ļautu racionāli sadalīt līgumus, jo uzņēmumiem nebūtu jāgatavo priekšlikumi visa līgumu portfeļa izsolei vienā dienā. Pakāpeniska tirgus atvēršana turklāt ļautu uzņēmumiem pārejas periodā pakāpeniski apgūt pakalpojumu sniegšanai vajadzīgās prasmes un līdz ar to attīstīt tirgu (138). Visbeidzot, pakāpeniska tirgus atvēršana būtu vieglāk administrējama un ļautu Valsts autoceļu pārvaldei apgūt ar attiecīgo pakalpojumu iepirkšanu saistītās prasmes (139). Norvēģijas iestādes norāda, ka šo pieeju apstiprina sagatavošanas juridiskie dokumenti, kuros uzsvērts, ka minēto faktoru dēļ tirgus 2003. gada 1. janvārī vēl nebija gatavs konkurencei (140).

Ja Iestāde secinātu, ka tirgus dalībnieki spēja nodrošināt attiecīgos pakalpojumus, Norvēģijas iestādes apgalvo, ka nebija ticamu avotu, kuros būtu norādītas zemākas cenas, nekā pārejas līgumos noteiktās cenas. Piecu eksperimentālo līgumu cenas nevarēja izmantot kā atsauces cenas, jo šos līgumus izmantoja Valsts autoceļu pārvaldes “profesionālisma” paaugstināšanai. Šajā procesā ietilpa ekspluatācijas un uzturēšanas parauglīguma sagatavošana, kurš bija jāpārbauda praksē, izmantojot iekšējus ekspluatācijas un uzturēšanas līgumus (141), un pieci eksperimentālie līgumi (142), kas ļāva Valsts autoceļu pārvaldei iegūt “līgumslēdzējas iestādes” pieredzi. Tādējādi eksperimentālo līgumu mērķis nebija tirgus pārbaude, lai noteiktu līgumu tirgus cenu.

Turklāt saistībā ar eksperimentālajiem līgumiem iesniegtie cenu piedāvājumi ievērojami atšķīrās (piemēram, par Våler/Åsnes līgumu augstākā piedāvātā cena bija NOK 63 miljoni, bet zemākā – NOK 30,4 miljoni). Šādas atšķirības liecina par to, ka tirgus nebija attīstīts un tāpēc piedāvātās cenas nevarēja būt ticams cenu līmeņa rādītājs (143). Turklāt, tā kā eksperimentālie līgumi aptver mazāk nekā 2 % no kopējā autoceļu tīkla (1 000 no kopumā 54 000 kilometru), tie attiecas uz nelielu ģeogrāfisku teritoriju. Turklāt eksperimentālajos līgumos paredzētajos pienākumos ietilpa papildu darbi (144). Kā piemēru var minēt Bærum līgumu, ko par sākotnējo līgumcenu NOK 74 940 323 ieguva Selmer ASA. Taču papildu darbi nozīmēja, ka šai cenai jāpieskaita NOK 18 726 793, tādējādi līgumcena pieauga par 25 %. Papildu darbu apjoms eksperimentālajā posmā liecina, ka Valsts autoceļu pārvalde bija kļūdaini aprēķinājusi ekspluatācijas un uzturēšanas līgumdarbu apjomu. Tomēr šādi papildu darbi bija iekļauti Mesta AS nodotajos pārejas līgumos. Šajā sakarā iestādes atgādina Ziņojumu Nr. 118, kura autori neiesaka salīdzināt Bærum līguma kontekstā iegūto pieredzi ar citiem līgumiem (145). Tāpēc saskaņā ar Norvēģijas iestāžu viedokli eksperimentālo līgumu cenas nevarēja izmantot kā ticamus tirgus cenu rādītājus.

Neatkarīgi no iepriekš teiktā, Norvēģijas iestādes iebilst pret Lēmumā par procedūras sākšanu minēto domu (ko atkārto Veidekke ASA), ka 2003. gadā publiskos konkursos piedāvātās pirmās ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu grupas cenu līmeni varētu uzskatīt par reprezentatīvu, nosakot pārējo ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumu cenas. Norvēģijas iestādes uzskata, ka šis cenu līmenis nav ticams, jo ekspluatācijas un uzturēšanas līgumu tirgus arī pašlaik nav attīstīts tādā ziņā, ka nav iespējams paredzēt publiskā iepirkuma procedūru rezultātus. To apliecina līgumu izsolēs piedāvāto augstāko un zemāko cenu ievērojamās atšķirības. Mazākā cenu starpība ir bijusi 2 %, bet lielākā –113 %. Tas nav pietiekams pamats, lai noteiktu tirgus cenas. Norvēģijas iestādes šaubās, vai tirgus cenu var noteikt, pamatojoties uz neattīstītā tirgū piedāvāto zemāko cenu. Norvēģijas iestādes uzskata, ka pārejas līgumu cenu līmenis nepārsniedza “cenas, kas pārejas līgumu nodošanas laikā bija uzskatāmas par ilgtspējīgām tirgus cenām …”. Katrā ziņā novērtējuma pamatā jābūt faktiem, kas bija pieejami uzņēmuma izveides laikā.

Ja Iestāde secinātu, ka Mesta AS nodoto līgumu cenas tomēr ir saistītas ar valsts atbalstu, Norvēģijas iestādes uzskata, ka atbalsts būtu saderīgs ar EEZ līguma darbību saskaņā ar 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu vai 59. panta 2. punktu.

Attiecībā uz 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu Norvēģijas iestādes norāda, ka Mesta AS izveidoja, lai monopolizētu tirgu atvērtu brīvai konkurencei un četru gadu pārejas periodā izveidotu ilgtspējīgu tirgu (146). Pakāpeniska tirgus atvēršana bija nepieciešama, lai garantētu valsts ceļu drošu ekspluatāciju un uzturēšanu. Kā jau teikts, sagatavošanas juridiskie dokumenti apstiprina, ka bija jāuzlabo Valsts autoceļu pārvaldes prasmes (jo tās pieredze pakalpojumu iepirkšanas un attiecīgu līgumpamatotu saistību kontroles jomā bija ierobežota) (147). Arī tirgus dalībniekiem vajadzēja laiku, lai pielāgotos un spētu pildīt attiecīgos pienākumus. Publisko konkursu skaita pakāpeniska palielināšana ļautu uzņēmumiem iegūt kompetenci un pareizi ieguldīt ar ceļu ekspluatāciju un uzturēšanu saistītos līdzekļus. Kā jau teikts, pakāpeniska tirgus atvēršana ļauj racionāli sadalīt līgumus, bet tas nebūtu iespējams, ja visus līgumus izsolītu vienlaikus (148). Par ceļu drošības uzturēšanu bija paredzēts gādāt, sākumā rīkojot konkursus par vienkāršākajiem līgumiem un kā pēdējos atstājot sarežģītākos līgumus (kas aptvēra teritorijas ar bargu klimatu un mainīgiem laikapstākļiem). Visbeidzot, Norvēģijas iestādes norāda, ka finansējuma piešķiršana Mesta AS, lai segtu pārejas līgumu izmaksas, bija likumīga. Būtu nepamatoti uzlikt Mesta AS pienākumu sniegt pakalpojumus saskaņā ar pārejas līgumiem, nesedzot izmaksas, kas Mesta AS bija augstākas nekā konkurentiem (149).

Ar pārejas līgumiem saistītais atbalsts bija samērīgs, jo tā ilgums bija ierobežots līdz četriem gadiem un līgumus nodeva par fiksētu cenu, kas rosina palielināt ražīgumu. Turklāt, ievērojot, ka Mesta AS rentabilitāte pirmajos trīs darbības gados bija ievērojami augstāka, nekā plānots, Norvēģijas iestādes 2007. gadā lika skaidri saprast, ka nepiešķirs papildu finansējumu Mesta AS pārstrukturēšanas pasākumiem. Tas apliecina, ka iestādes uzraudzīja Mesta AS darbību, lai nepieļautu pārmērīgu kompensāciju.

Pamatojoties uz iepriekš teikto, iestādes norāda, ka ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumi bija nepieciešami, lai “panāktu pilnvērtīgu tirgus atvēršanu un godīgu konkurenci”. Iestādes atsaucas uz Komisijas lēmumu Destia lietā, kurā Komisija ir atzinusi, ka Somijas ceļu pakalpojumu tirgus atvēršana konkurencei ir pozitīvs attīstības mērķis un svarīgs Kopienas politikas mērķis (150). Ievērojot, ka Mesta AS reorganizācijai ir tāds pats mērķis, Norvēģijas iestādes norāda, ka apsvērumi Destia lietā ir attiecināmi arī uz šo lietu. Pārejas līgumi nav nepamatoti nostiprinājuši Mesta AS stāvokli. Izvēlētā pieeja bija nepieciešama un samērīga, lai panāktu tirgus atvēršanu.

Attiecībā uz 59. panta 2. punktu Norvēģijas iestādes norāda, ka, pārņemot ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumus, Mesta AS bija jāpilda līgumos paredzētās sabiedrisko pakalpojumu saistības (līgumos bija norādīti sniedzamie pakalpojumi, to ģeogrāfiskais pārklājums, biežums un ilgums). Saskaņā ar Valsts atbalsta pamatnostādnēm attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, valsts īpašumtiesībām uz uzņēmumiem un atbalstu publiskiem uzņēmumiem (turpmāk “Pamatnostādnes attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu”) kompensācijas apmērs nepārsniedz izmaksu segšanai vajadzīgo summu, ņemot vērā saprātīgu peļņu (151). Saskaņā ar 8. punktu Pamatnostādnēs attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu valsts iestādēm ir plaša rīcības brīvība, lai noteiktu, kādus pakalpojumus tās uzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem.

Pamatojoties uz iepriekš teikto, Norvēģijas iestādes norāda, ka ekspluatācijas un uzturēšanas pārejas līgumos bija iekļauti pienākumi, kurus tirgus tolaik nespēja pietiekami nodrošināt, lai garantētu pienācīgu ceļu drošību, tāpēc tos uzticēja Mesta AS. Sagatavošanas juridiskajos dokumentos noteikts, ka ceļu drošība jāgarantē gan tirgus atvēršanas laikā, gan vēlāk. Mesta AS bija labākais veids, lai nodrošinātu ceļu drošības uzturēšanu, par ko atbild valsts iestādes. Mesta AS nevarēja atteikties no iestāžu uzliktā pienākuma – uzņēmumam bija jāpilda pārejas līgumos paredzētās pakalpojumu sniegšanas juridiskās saistības.

4.3. ATBRĪVOJUMS NO DOKUMENTU NOFORMĒŠANAS NODEVAS

Norvēģijas iestādes norāda, ka atbrīvojums no dokumentu noformēšanas nodevas un reģistrācijas maksas nav uzskatāms par ekonomisku priekšrocību uzņēmumam Mesta AS, jo ieguldījumu natūrā (sākuma bilancē) novērtēja, pamatojoties uz pieņēmumu, ka Mesta AS šos maksājumus neveiks. Tāpēc atbrīvojums neietekmēja ne Mesta AS stabilitāti, ne kapitāla struktūru, ne novērtējuma kopējos rezultātus. Ja atbrīvojumu nevarētu piešķirt, nodevu maksājumi būtu kompensēti ar atbilstošu skaidras naudas ieguldījumu, kas veidotu daļu no Mesta AS pamatkapitāla. Rezultāts būtu tāds pats kā tad, ja atbrīvojums nebūtu piešķirts. Iestādēm turklāt šķiet, ka