EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS

Nr. 134/14/COL

(2014. gada 26. marts),

ar ko 95. reizi groza procesuālo un materiālo tiesību noteikumus valsts atbalsta jomā, ieviešot jaunas pamatnostādnes par valsts atbalstu filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem (“2014. gada pamatnostādnes par filmām un audiovizuālajiem darbiem”)

EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE (“IESTĀDE”),

ŅEMOT vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) un jo īpaši tā 61.–63. pantu un 26. protokolu,

ŅEMOT vērā nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (“Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīgums”) un jo īpaši 24. pantu un 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu,

tā kā:

Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 24. pantu Iestāde īsteno EEZ līguma noteikumus par valsts atbalstu.

Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu Iestāde sniedz paziņojumus vai izdod pamatnostādnes par EEZ līgumā regulētajiem jautājumiem, ja šis Līgums vai Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīgums to skaidri paredz vai ja Iestāde to uzskata par nepieciešamu.

Eiropas Komisija 2013. gada 15. novembrī pieņēma paziņojumu par valsts atbalstu filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem, kurš stājās spēkā 2013. gada 16. novembrī (1).

Šis paziņojums attiecas arī uz Eiropas Ekonomikas zonu.

Eiropas Ekonomikas zonā jānodrošina EEZ valstu atbalsta noteikumu vienota piemērošana atbilstīgi viendabīguma mērķim, kas noteikts EEZ līguma 1. pantā.

Saskaņā ar EEZ līguma XV pielikumā iekļautās nodaļas “VISPĀRĪGA INFORMĀCIJA” II punktu Iestādei pēc apspriešanās ar Komisiju jāpieņem tiesību akti atbilstoši Eiropas Komisijas pieņemtajiem tiesību aktiem.

APSPRIEDUSIES ar Eiropas Komisiju,

APSPRIEDUSIES ar EBTA valstīm, sūtot 2014. gada 13. februārī vēstuli par šo jautājumu,

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Valsts atbalsta pamatnostādnes groza, ieviešot jaunas pamatnostādnes par valsts atbalstu filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem (“2014. gada pamatnostādnes par filmām un audiovizuālajiem darbiem”).

Jaunās pamatnostādnes pievienotas pielikumā un ir šā lēmuma neatņemama sastāvdaļa.

2. pants

Autentisks ir tikai lēmuma teksts angļu valodā.

(1) OV C 332, 15.11.2013., 1. lpp.

PIELIKUMS

IV DAĻA. NOZAREI RAKSTURĪGIE NOTEIKUMI

Valsts atbalsts filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem (1)

(“2014. gada pamatnostādnes par filmām un audiovizuālajiem darbiem”)

1. IEVADS

1. Audiovizuālajiem darbiem, jo īpaši filmām, ir svarīga loma Eiropas identitāšu veidošanā. Tie atspoguļo Eiropas Ekonomikas zonas (“EEZ”) valstu un reģionu kultūru daudzveidību, dažādās tradīcijas un vēsturiskos aspektus. Audiovizuālie darbi ir gan ekonomikas preces, kas sniedz nozīmīgas iespējas labklājības un nodarbinātības nodrošināšanai, gan kultūras vērtības, kas atspoguļo un veido mūsu sabiedrības.

2. Audiovizuālo darbu vidū filmas ir īpaši svarīgas to producēšanas izmaksu un kultūras nozīmīguma dēļ. Filmu producēšanai atvēlētais budžets ir ievērojami lielāks nekā budžets, kas paredzēts cita veida audiovizuālā satura darbiem, turklāt tās biežāk ir starptautiski kopražojumi, un tām ir lielāks izmantošanas ilgums. Filmu jomā jo īpaši sīvu konkurenci rada valstis ārpus Eiropas. No otras puses, Eiropas audiovizuālie darbi tiek maz izplatīti ārpus to izcelsmes valsts.

3. Šo ierobežoto izplatīšanu nosaka Eiropas audiovizuālās nozares sadrumstalotība valstu vai pat reģionālajos tirgos. Lai gan tas ir saistīts ar Eiropas kultūru un valodu daudzveidību, vietējo vērtību princips ir iestrādāts arī valsts atbalstā Eiropas audiovizuālajiem darbiem, kuru ar valstu, reģionālo un vietējo finansējuma shēmu palīdzību sniedz daudziem maziem producēšanas uzņēmumiem.

4. Ir izplatīts uzskats, ka atbalsts ir svarīgs, lai atbalstītu Eiropas audiovizuālo darbu producēšanu. Filmu ražotājiem ir grūtības saņemt pietiekamu sākotnējo komerciālo atbalstu, lai izveidotu tādu finansējuma paketi, kas ļauj īstenot producēšanas projektus. Ar šiem uzņēmumiem un projektiem saistītais augsta līmeņa risks, kā arī šķietamais šīs nozares rentabilitātes trūkums padara šo nozari atkarīgu no valsts atbalsta. Ja šo nozari atstātu tikai tirgus spēku ziņā, daudzas filmas nekad netiktu uzņemtas, ņemot vērā nepieciešamos lielos ieguldījumus un Eiropas audiovizuālo darbu ierobežoto skatītāju loku. Šajā situācijā EBTA Uzraudzības iestādei (“Iestāde”) un EEZ valstīm ir svarīga loma audiovizuālo projektu veicināšanā, lai nodrošinātu kultūras un radošo spēju izpausmes iespējas, tādējādi atspoguļojot Eiropas kultūras dažādību un bagātību.

5. Eiropas Savienības atbalsta programma Media (2), kas paredzēta filmu, televīzijas raidījumu un jauno plašsaziņas līdzekļu nozarei, piedāvā dažādas finansēšanas shēmas, kas paredzētas dažādām audiovizuālās nozares jomām, tostarp shēmas, kas paredzētas producentiem, izplatītājiem, tirdzniecības aģentiem, mācību kursu rīkotājiem, jauno digitālo tehnoloģiju operatoriem, “video pēc pieprasījuma” platformu operatoriem, demonstrētājiem un festivālu, gadatirgu un veicināšanas pasākumu rīkotajiem. Tā sekmē Eiropas filmu apriti un veicināšanu, īpašu uzsvaru liekot uz Eiropas valstu kopražojuma filmām. Šie pasākumi tiks turpināti Media apakšprogrammā Radošās Eiropas ietvaros – jaunā Eiropas atbalsta programma kultūras un radošajām nozarēm.

2. KĀPĒC JĀKONTROLĒ VALSTS ATBALSTS, KO PIEŠĶIR FILMĀM UN CITIEM AUDIOVIZUĀLAJIEM DARBIEM?

6. EEZ valstis ir īstenojušas dažādus atbalsta pasākumus filmu, televīzijas raidījumu un citu audiovizuālo darbu producēšanai. EEZ valstis filmu atbalstam ik gadu tērē ievērojamas summas ar valsts līmeņa, reģionālu un vietēju atbalsta shēmu starpniecību. Šo pasākumu pamatā ir gan kultūras, gan ekonomikas apsvērumi. To galvenais kultūras mērķis ir nodrošināt, ka nacionālā un reģionālā kultūra un radošais potenciāls rod izpausmi tādos audiovizuālajos medijos kā filmas un televīzija. No otras puses, to mērķis ir radīt darbības “kritisko masu”, lai nodrošinātu dinamiku nozares attīstībai un konsolidācijai, veidojot stabilus producēšanas uzņēmumus un prasmju un pieredzes pastāvīgu bāzi.

7. Pateicoties šim atbalstam, Eiropa ir kļuvusi par vienu no lielākajām filmu veidotājām pasaulē. Eiropas audiovizuālā tirgus vērtība kino izklaides jomā 2012. gadā tika lēsta EUR 17 miljardu apmērā (3). EEZ audiovizuālajā nozarē strādā daudz darba ņēmēju (4).

8. Tādējādi filmu producēšanai un izplatīšanai ir ne tikai kultūras vērtība, bet arī būtiska saimnieciskās darbības veida nozīme. Turklāt filmu producētāji darbojas starptautiskā līmenī un audiovizuālos darbus izplata starptautiskā tirgū. Tas nozīmē, ka šāds atbalsts, kas izpaužas kā dotācijas, nodokļu atvieglojumi vai citāds finansiālais atbalsts, var ietekmēt EEZ valstu savstarpējo tirdzniecību. Producētājiem un audiovizuālajiem darbiem, kas saņem šādu atbalstu, visticamāk, rodas finansiālas un tātad arī konkurences priekšrocības, salīdzinot ar tiem, kas šādu atbalstu nesaņem. Līdz ar to šāds atbalsts var kropļot konkurenci un tikt atzīts par valsts atbalstu saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) 61. panta 1. punktu. Saskaņā ar EEZ līguma 62. pantu Iestādei ir jānovērtē audiovizuālajai nozarei piešķirtā atbalsta saderība ar EEZ tirgu gluži tāpat, kā tai ir pienākums šādu pārbaudi veikt citu nozaru valsts atbalsta pasākumiem.

9. Saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 1. punktu ir aizliegts atbalsts, ko piešķir valsts vai ko piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un iespaido tirdzniecību starp EEZ valstīm. Tomēr Iestāde dažus valsts atbalsta veidus var atbrīvot no šā aizlieguma. Viens no šiem izņēmumiem ir EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunkts attiecībā uz atbalstu konkrētu saimniecisko darbību attīstības veicināšanai, ja šādam atbalstam nav tāda nelabvēlīga iespaida uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā kopīgām interesēm.

10. EEZ līguma 31. protokola 13. pantā tiek atzīta vajadzība pastiprināt sadarbību kultūras jomā. EEZ līgumā nav ietverts “kultūras atbrīvojums” līdzīgi tam, kāds ietverts LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunktā, kas atbalstam, kurš piešķirts kultūras veicināšanai, paredz īpašu iespēju atbrīvojumam no LESD 107. panta 1. punktā paredzētā vispārējā nesaderības principa. Tomēr Iestāde uzskata, ka saskaņā ar tās pastāvīgo praksi (5) atbalsta pasākumus filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem var apstiprināt kultūras apsvērumu dēļ, balstoties uz EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Veicot novērtējumu, Iestāde piemēros tos pašus kritērijus, ko piemēro Eiropas Komisija LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunkta nolūkā.

11. Audiovizuālo darbu atbalsts veicina Eiropas filmu un audiovizuālās nozares vidēja termiņa un ilgtermiņa ilgtspēju visās EEZ valstīs un palielina Eiropas skatītājiem pieejamo darbu daudzveidību kultūras ziņā.

12. Būdamas UNESCO Konvencijas par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu dalībnieces, Norvēģija un Islande ir apņēmušās iestrādāt kultūras dimensiju kā būtisku elementu savās politikas jomās (6).

3. ATTĪSTĪBA KOPŠ 2001. GADA

13. Filmu un citu audiovizuālo darbu producēšanai paredzētā valsts atbalsta novērtēšanas kritērijus Eiropas Komisija noteica 2001. gada paziņojumā par kinematogrāfiju (7). Šo kritēriju piemērošanas termiņu pagarināja 2004. (8), 2007. (9) un 2009. gadā (10), un tie zaudēja spēku 2012. gada 31. decembrī. Iestādes pamatnostādnes par valsts atbalstu kinematogrāfijas un citiem audiovizuālajiem darbiem (“Iestādes 2008. gada pamatnostādnes”) sākotnēji bija noteiktas 2008. gadā un bija balstītas uz iepriekš minētajiem Eiropas Komisijas 2001., 2004. un 2007. gada paziņojumiem (11). Šīs pamatnostādnes atbilst 2001. gada paziņojuma un Iestādes 2008. gada pamatnostādņu galvenajai ievirzei, tomēr ņemot vērā vairākas kopš 2001. gada novērotās tendences.

14. Atbalsta shēmas, kuras Komisija un Iestāde ir apstiprinājušas, kopš stājās spēkā 2001. gada noteikumi, liecina, ka EEZ valstis izmanto ļoti dažādus atbalsta mehānismus un nosacījumus. Vairumā shēmu ir izmantots modelis, kuram bija izstrādāti 2001. gada vērtēšanas kritēriji, proti, dotācijas piešķir konkrētu filmu producēšanai un maksimālo atbalstu nosaka procentuālā izteiksmē no atbalsta saņēmēja producēšanas budžeta. Tomēr arvien vairāk EEZ valstu ir īstenojušas shēmas, kurās atbalsta summa ir izteikta procentos no tikai piešķīrējā EEZ valstī veiktās producēšanas darbības izdevumiem. Šajās shēmās atbalsts bieži izpaužas kā nodokļu samazinājums vai arī tiek automātiski piemērots filmām, kuras atbilst noteiktiem kritērijiem pretendēšanai uz atbalstu. Pretstatā filmu fondiem, no kuriem, pamatojoties uz pieteikumu, piešķir individuālu atbalstu konkrētām filmām, minētās automātiskās piemērošanas shēmas filmu producētājiem dod iespēju jau filmas plānošanas un izstrādes posmā rēķināties ar konkrētu prognozējamu summu.

15. Atbalstāmo darbību spektra ziņā jānorāda, ka dažas EEZ valstis piešķir atbalstu arī darbībām ārpus filmu producēšanas. Tas ietver atbalstu filmu izplatīšanai vai kinoteātriem, piemēram, lai atbalstītu lauku kinoteātrus vai nekomerciālos kinoteātrus vai lai segtu to renovācijas un modernizācijas izmaksas, tostarp saistībā ar pāreju uz digitālajiem projektoriem. Dažas EEZ valstis atbalsta audiovizuālos projektus, kas ir plašāki par filmu un TV programmu tradicionālo koncepciju, jo īpaši tādus interaktīvos produktus kā “starpmediji” (transmedia) vai spēles. Šajos gadījumos Komisija un Iestāde, izvērtējot tām paziņotā atbalsta nepieciešamību, samērīgumu un piemērotību, kā atsauci izmantoja paziņojumā par kinematogrāfiju un Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs noteiktos kritērijus. Ir novērots, ka EEZ valstis, savstarpēji arvien vairāk konkurējot, izmanto valsts atbalstu ieguldījumu piesaistei no ārpussavienības valstu lielajiem filmu producēšanas uzņēmumiem. Šie jautājumi nebija aplūkoti ne 2001. gada paziņojumā, ne Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs.

16. Jau 2001. gada paziņojumā bija minēts, ka Komisija pārskatīs šīs nozares izdevumu teritoriālo saistību maksimālo līmeni, kas atļauts saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem. Izdevumu teritoriālās saistības filmu finansēšanas shēmās ir saistības, saskaņā ar kurām atbalstāmās filmas budžeta noteiktai daļai ir jābūt izlietotai EEZ valstī, kura piešķir atbalstu. Paziņojuma 2004. gada versijā bija atzīts, ka filmu finansēšanas shēmās paredzētās izdevumu teritoriālās saistības ir jautājums, kas vēl jāizvērtē, lai noteiktu saderību ar Līgumā paredzētajiem iekšējā tirgus principiem. Ir jāņem vērā arī kopš 2001. gada pieņemtā Tiesas un EBTA Tiesas judikatūra par iekšējā tirgus nozīmi saistībā ar preču un pakalpojumu izcelsmes noteikumiem (12).

17. Tādējādi, 2009. gadā pagarinot 2001. gada paziņojumā noteikto valsts atbalsta vērtēšanas kritēriju piemērošanu, Komisija norādīja, ka būs jāapsver šo norišu ietekme un jāpārskata vērtēšanas kritēriji.

4. KONKRĒTĀS IZMAIŅAS

18. Ar šīm pamatnostādnēm ir risināti iepriekš minētie jautājumi un tiek ieviesti grozījumi 2001. gada paziņojumā un Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs noteiktajos kritērijos. Konkrēti, šajās pamatnostādnēs valsts atbalsts tiek atļauts plašākam darbību lokam, ir uzsvērta subsidiaritātes principa nozīme kultūras politikā un pamatbrīvību ievērošana (EEZ līguma 4., 8., 28., 31., 36. un 40. pants), kopražojumu atbalstam pieļauta lielāka maksimālā intensitāte un paredzēta kinematogrāfijas mantojuma aizsardzība un tā pieejamība. Komisija un Iestāde uzskata, ka šīs izmaiņas ir vajadzīgas, ņemot vērā kopš 2001. gada notikušo attīstību, un tās Eiropas darbiem nākotnē palīdzēs kļūt konkurētspējīgākiem un ar izteiktāku Eiropas dimensiju.

4.1. DARBĪBAS JOMA

19. Attiecībā uz šo pamatnostādņu darbības jomā ietilpstošajām darbībām jāatzīmē, ka 2001. gada paziņojumā par kinematogrāfiju un Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs noteiktie valsts atbalsta kritēriji bija vērsti uz filmu producēšanu. Tomēr, kā minēts iepriekš, dažas EEZ valstis piedāvā atbalstu arī citām saistītām darbībām, piemēram, scenāriju rakstīšanai, izstrādei, filmu izplatīšanai vai filmu veicināšanai (tostarp filmu festivāliem). Mērķi aizsargāt un veicināt Eiropas kultūru daudzveidību ar audiovizuālajiem darbiem var sasniegt tikai tad, ja cilvēki šos darbus noskatās. Atbalstu piešķirot vienīgi producēšanai, rodas risks, ka tiek stimulēts audiovizuālo darbu piedāvājums, nenodrošinot, ka audiovizuālie darbi tiek pienācīgi izplatīti un veicināti. Tāpēc ir lietderīgi paredzēt, ka atbalsts var attiekties uz visiem filmu veidošanas aspektiem, sākot no darba koncepcijas un beidzot ar demonstrēšanu skatītājiem.

20. Attiecībā uz atbalstu kinoteātriem attiecīgās summas parasti ir salīdzinoši nelielas, tāpēc, piemēram, lauku un nekomerciālajiem kinoteātriem vajadzētu būt iespējai saņemt pietiekamu atbalstu saskaņā ar de minimis regulu (13). Tomēr, ja EEZ valsts spēj pamatot, ka nepieciešams lielāka apjoma atbalsts kinoteātriem, to novērtēs saskaņā ar šīm pamatnostādnēm kā atbalstu kultūras veicināšanai EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē. Atbalsts kinoteātriem veicina kultūru, jo kinoteātru galvenais mērķis ir izrādīt filmas, kas ir kultūras produkti.

21. Dažas EEZ valstis ir paredzējušas atbalstīt audiovizuālos projektus, kas ir plašāki par filmu un TV programmu tradicionālo koncepciju. “Starpmediju” vēstījumi (saukti arī par “daudzplatformu” vai “šķērsmediju” vēstījumiem) ir paņēmiens, ka stāstījumu pasniedz vairākās platformās un formātos, izmantojot digitālās tehnoloģijas, piemēram, filmas un spēles. Svarīgs aspekts ir tas, ka šie satura elementi ir savstarpēji savienoti (14). Tā kā starpmediju projekti ir nenovēršami saistīti ar filmu producēšanu, saskaņā ar šīm pamatnostādnēm filmu producēšanas komponents tiek uzskatīts par audiovizuālo darbu.

22. Savukārt spēles, kas tuvākajos gados varētu būt viens no plašsaziņas līdzekļu veidiem ar straujāko pieaugumu, ne vienmēr ir kvalificējamas kā audiovizuāli darbi vai kultūras produkti. Producēšanas, izplatīšanas, mārketinga un patēriņa ziņā spēles atšķiras no filmām. Tāpēc filmu producēšanai paredzētos noteikumus nevar automātiski piemērot spēlēm. Turklāt atšķirībā no filmu un televīzijas raidījumu nozares attiecībā uz spēlēm Komisijas un Iestādes rīcībā nav valsts atbalsta jomas lēmumu “kritiskās masas”. Tādējādi šīs pamatnostādnes neattiecas uz atbalstu, kas piešķirts spēlēm. Visus atbalsta pasākumus, kas paredzēti spēlēm un kuri neatbilst vispārējās grupu atbrīvojuma regulas (VGAR) (15) vai de minimis regulas nosacījumiem, arī turpmāk izskatīs katrā gadījumā atsevišķi. Ja varēs pierādīt kultūru veicinošu un izglītojošu spēļu atbalsta shēmu nepieciešamību, Iestāde pēc analoģijas piemēros šajās pamatnostādnēs noteiktos atbalsta intensitātes kritērijus.

4.2. KULTŪRAS KRITĒRIJS

23. Lai atbalsts audiovizuālajai nozarei būtu saderīgs ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, tam jāveicina kultūra, un kultūras darbību definēšana ir galvenokārt EEZ valstu kompetencē. Iestāde atzīst, ka, izvērtējot audiovizuālo darbu atbalsta shēmas, tās uzdevums ir vienīgi pārbaudīt, vai EEZ valstīm ir piemēroti un efektīvi pārbaudes mehānismi, kas ļauj novērst acīmredzamas kļūdas. To var panākt vai nu ar kultūras darbu atlases procedūru, ar kuru nosaka, kuriem audiovizuālajiem darbiem būtu jāpiešķir atbalsts, vai ar kultūras darbu profilu, kuram ir jāatbilst visiem audiovizuālajiem darbiem, par kuriem vēlas saņemt atbalstu. Saskaņā ar UNESCO 2005. gada Konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu (16) Iestāde atzīmē, ka tas, ka filma ir komerciāla, neliedz tai reizē būt par kultūras vērtību.

24. Valodu daudzveidība ir būtisks kultūru daudzveidības elements, tāpēc kādas EEZ valsts valodas vai valodu lietojuma aizsardzība un veicināšana ir uzskatāma arī par kultūras veicināšanu (17). Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas iedibināto judikatūru gan EEZ valsts valodas veicināšana (18), gan kultūrpolitika (19) var būt primārs vispārējas nozīmes apsvērums, kas attaisno pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežošanu. Tāpēc EEZ valstis kā atbalsta nosacījumu cita starpā var izvirzīt prasību, lai filma tiktu veidota noteiktā valodā, ja ir konstatēts, ka šī prasība ir nepieciešama un samērīga kultūras mērķa sasniegšanai audiovizuālajā nozarē, tostarp ar potenciālu veicināt attiecīgā reģiona sociālo, reliģisko, filozofisko vai valodas aspektu izpausmes brīvību. Apstāklis, ka šāds kritērijs praksē var radīt priekšrocības tiem kinematogrāfijas uzņēmumiem, kuri strādā konkrētajā valodā, uz kuru attiecas šis kritērijs, šķiet, ir izvirzītā mērķa neatņemama sastāvdaļa (20).

4.3. IZDEVUMU TERITORIĀLĀS SAISTĪBAS

25. Kopš Eiropas Komisija sāka izskatīt filmu atbalsta shēmas, īpaša uzmanība ir pievērsta atbalsta piešķīrēju iestāžu noteiktajām saistībām, ka filmu producētājiem noteikta filmas producēšanas budžeta daļa ir jāizlieto konkrētā teritorijā (tā dēvētās “izdevumu teritoriālās saistības”). Ar 2001. gada paziņojumu par kinematogrāfiju un Iestādes 2008. gada pamatnostādnēm EEZ valstīm bija atļauts pieprasīt, ka līdz 80 % no filmas budžeta ir jāizlieto to teritorijā. Shēmas, kurās atbalsta summa ir izteikta procentos no piešķīrējā EEZ valstī veiktās producēšanas darbības izdevumiem, jau pēc to būtības tiecas piesaistīt šai atbalsta piešķīrējai EEZ valstij pēc iespējas lielāku producēšanas darbību daļu un ietver sevī izdevumu teritorializācijas elementu. Šajās pamatnostādnēs ir jāņem vērā šie dažādie atbalsta shēmu veidi, kādi pašlaik tiek izmantoti.

26. Izdevumu teritoriālās saistības ierobežo iekšējo tirgu audiovizuālo darbu producēšanas jomā. Tāpēc Komisija bija pasūtījusi ārēju pētījumu par audiovizuālo darbu producēšanas teritoriālajiem nosacījumiem, kurš tika pabeigts 2008. gadā (21). Kā norādīts paziņojuma par kinematogrāfiju 2009. gada versijā, minētā pētījuma secinājumi kopumā bija neviennozīmīgi, proti, nebija iespējams noteikt, vai teritoriālās piesaistes nosacījumu pozitīvā ietekme pārsniedz negatīvo ietekmi.

27. Tomēr pētījumā bija konstatēts, ka filmu producēšanas izmaksas, šķiet, ir augstākas tajās valstīs, kurās piemēro teritoriālos nosacījumus. Šajā pētījumā secināts arī, ka teritoriālie nosacījumi var radīt šķēršļus kopražojumiem un samazināt to efektivitāti. Kopumā pētījumā bija konstatēts, ka visvairāk ierobežojošās izdevumu teritoriālās saistības nerada pietiekami lielu pozitīvo ietekmi, lai attaisnotu ierobežojumu pašreizējā līmeņa saglabāšanu. Turklāt netika arī pierādīts, ka šie nosacījumi būtu nepieciešami izvirzīto mērķu sasniegšanai.

28. Valsts līmeņa pasākums, ar kuru tiek ierobežota EEZ līgumā garantēto pamatbrīvību izmantošana, ir pieņemams tikai tad, ja ir izpildīti vairāki nosacījumi: pasākums atbilst primāriem vispārējas nozīmes apsvērumiem, garantē izvirzītā mērķa sasniegšanu un nepārsniedz tā sasniegšanai nepieciešamo (22). Filmu nozares specifiskās iezīmes, jo īpaši producēšanas darba izteiktā mobilitāte, un kultūru daudzveidības un valsts kultūras un valodas veicināšana var tikt uzskatīti par primāriem vispārējas nozīmes apsvērumiem, kas var attaisnot pamatbrīvību izmantošanas ierobežojumu. Tāpēc Iestāde joprojām atzīst, ka zināmā mērā šādi nosacījumi var būt nepieciešami, lai dalībvalstī vai reģionā, kas piešķir atbalstu, uzturētu filmu ražošanas infrastruktūras kritisko masu.

29. Ir ļoti maz EEZ valstu, kas izdevumu teritoriālās saistības nosaka 80 % apmērā no producēšanas budžeta, kā atļauts 2001. gada paziņojumā un Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs. Vairākas EEZ valstis savās shēmās vispār neparedz izdevumu teritoriālās saistības. Daudzās reģionālajās shēmās tiek noteikta atbalsta summa un prasīts, lai 100 % vai 150 % no šīs summas būtu izlietoti piešķīrējā EEZ valstī, taču neprecizējot noteikumus par izcelsmes valsti tiem pakalpojumiem, par kuriem slēdz apakšlīgumus, vai producēšanā izmantoto preču izcelsmi. Dažās shēmās ir paredzēts, ka atbalstu saņemošais producētājs līdz pat 20 % no producēšanas budžeta drīkst izlietot ārpus konkrētās EEZ valsts. Dažas EEZ valstis filmu atbalstu izsaka kā tikai vietējo izdevumu procentuālu daļu.

30. Izdevumu summai, uz kuru attiecas izdevumu teritoriālās saistības, būtu jābūt samērīgai ar EEZ valsts faktiskajām finansiālajām saistībām, nevis ar kopējo producēšanas budžetu. Tas ne vienmēr tā bija saistībā ar teritoriālo kritēriju, kas paredzēts 2001. gada paziņojumā (23) vai Iestādes 2008. gada pamatnostādnēs.

31. Pamatā pastāv divi atšķirīgi atbalsta mehānismi, ko EEZ valstis izmanto filmu producēšanas atbalsta piešķiršanā: atbalsts, ko piešķir, piemēram, ar atlases komisijas lēmumu, tiešo dotāciju veidā, piemēram, ko nosaka kā producēšanas budžeta procentuālu daļu, un atbalsts, ko piešķir un nosaka kā procentuālo daļu no piešķīrējā EEZ valstī veiktās producēšanas darbības izdevumiem (piemēram, nodokļu atvieglojumi).

32. Šā paziņojuma 48. punktā ir noteikti katram mehānismam piemērojamie robežlielumi, kurus nepārsniedzot Iestāde var piekrist, ka EEZ valsts ir noteikusi izdevumu teritoriālās saistības, kas var būt joprojām uzskatāmas par nepieciešamām un samērīgām kultūras mērķa sasniegšanai.

33. Attiecībā uz atbalstu dotāciju veidā izdevumu teritoriālo saistību maksimālais lielums jāierobežo 160 % apmērā no atbalsta summas. Tas atbilst līdzšinējam noteikumam par “80 % no producēšanas budžeta”, ja atbalsta intensitāte sasniedz 51. punkta 2. apakšpunktā noteikto vispārīgo robežlielumu, kas ir 50 % no producēšanas budžeta (24).

34. Attiecībā uz atbalstu, ko piešķir kā noteiktu procentuālo daļu no piešķīrējā EEZ valstī veiktās producēšanas darbības izdevumiem, ir stimuls attiecīgajā EEZ valstī izdot vairāk, lai saņemtu lielāku atbalstu. Nosakot, ka atbalstu var saņemt tikai par tām producēšanas darbībām, kas tiek veiktas atbalsta piešķīrējā EEZ valstī, tiek noteikts teritoriāls ierobežojums. Tādējādi, lai noteiktu robežlielumu, kas ir pielīdzināms dotāciju robežlielumam, maksimālais izdevumu apjoms, kuram var piemērot izdevumu teritoriālās saistības, ir noteikts 80 % apmērā no producēšanas budžeta.

35. Turklāt saskaņā ar jebkuru no abiem mehānismiem shēmā var būt atbilstības kritērijs, kas prasa, lai noteikts minimālais producēšanas darbības apjoms tiktu veikts piešķīrējas EEZ valsts teritorijā. Šis apjoms nedrīkst pārsniegt 50 % no producēšanas budžeta.

36. Jebkurā gadījumā EEZ valstīm nav nekāda pienākuma noteikt izdevumu teritoriālās saistības.

4.4. KONKURENCE PAR LIELO ĀRVALSTU FILMU PRODUCĒTĀJU PIESAISTI

37. Kopš 2001. gada vairākas EEZ valstis ir ieviesušas shēmas, kuru mērķis ir piesaistīt Eiropai augsta līmeņa projektus, pasaules mērogā konkurējot ar citām uzņemšanas vietām un infrastruktūru, piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Jaunzēlandē vai Austrālijā. Pirms jaunā Komisijas paziņojuma sagatavošanas notikušajā sabiedriskajā apspriešanā tika atzīts, ka šādi projekti ir nepieciešami, lai uzturētu kvalitatīvu audiovizuālo infrastruktūru, veicinātu augsta līmeņa kinostudiju, aprīkojuma un personāla izmantošanu un sekmētu tehnoloģiju, zinātības un īpašo zināšanu pārnesi. Ja ārvalstu producētāji daļēji izmantotu šo infrastruktūru, tas palīdzētu nodrošināt nepieciešamās jaudas, lai īstenotu augstas kvalitātes un profila projektus Eiropā.

38. Attiecībā uz iespējamo ietekmi uz Eiropas audiovizuālo nozari ārvalstu projektiem var būt ilgstoša ietekme, jo parasti tajos tiek plaši izmantota vietējā infrastruktūra un personāls. Kopumā tas var pozitīvi ietekmēt valstu audiovizuālo nozari. Turklāt jāpiemin, ka daudzas no filmām, kuras uzskata par lieliem ārpussavienības valstu projektiem, patiesībā ir kopražojumi, kuros piedalās arī Eiropas producētāji. Tādējādi šīs subsīdijas palīdzētu arī veicināt Eiropas audiovizuālos darbus un uzturēt infrastruktūru, kas dotu iespēju īstenot dalībvalstu projektus.

39. Tāpēc Iestāde uzskata, ka šādu atbalstu principā var uzskatīt par saderīgu ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu kā atbalstu kultūras veicināšanai, ievērojot tos pašus nosacījumus kā attiecībā uz atbalstu Eiropas projektiem. Tomēr, tā kā atbalsta summas vērienīgu starptautisko projektu gadījumā var būt ļoti lielas, Iestāde uzraudzīs šā veida atbalsta turpmāko attīstību, lai nodrošinātu, ka konkurence notiek, galvenokārt pamatojoties uz kvalitāti un cenām, nevis valsts atbalstu.

4.5. KOPRAžOJUMI

40. Tikai dažas Eiropas filmas tiek izplatītas ārpus teritorijas, kur tās radītas. Varbūtība, ka Eiropas filmu demonstrē vairākās EEZ valstīs, ir lielāka gadījumā, ja runa ir par kopražojumu, kurā iesaistīti vairāku valstu producētāji. Ņemot vērā to, kāda nozīme ir dažādu EEZ valstu producētāju sadarbībai, lai radītu tādus Eiropas darbus, kas tiek izrādīti vairākās EEZ valstīs, Iestāde uzskata, ka attiecībā uz kopražojumiem, kurus finansē vairāk nekā viena EEZ valsts un kuros piedalās producētāji vairāk nekā no vienas EEZ valsts, ir pamatoti pieļaut lielāku atbalsta intensitāti.

4.6. KINEMATOGRĀFIJAS MANTOJUMS

41. Iestāde uzskata, ka kultūras un izglītības apsvērumu dēļ filmas būtu jāapkopo un jāsaglabā un jānodrošina to pieejamība turpmākajām paaudzēm. Izglītības, jaunatnes, kultūras un sporta padomes 2010. gada 18. novembra secinājumos par Eiropas kinematogrāfisko mantojumu (25) ES dalībvalstis tika aicinātas nodrošināt, ka filmas, kuras ir saņēmušas valsts atbalstu, tiktu nodotas glabāšanā kādā kinematogrāfiskā mantojuma saglabāšanas iestādē (26) kopā ar visiem saistītajiem materiāliem, ja vien tas ir īstenojams, un šīm iestādēm būtu atbilstīgās tiesības attiecībā uz filmu un saistīto materiālu saglabāšanu un nekomerciālu izmantošanu kultūras vajadzībām.

42. Dažas ES dalībvalstis ir ieviesušas praksi, ka atbalsta pēdējo daļu tās samaksā pēc tam, kad kinematogrāfijas mantojuma saglabāšanas iestāde ir apliecinājusi, ka atbalstītā filma nodota glabāšanā. Šī ir izrādījusies efektīva pieeja, kā nodrošināt līgumā noteikto nodošanas saistību izpildi.

43. Atsevišķas ES dalībvalstis dotāciju līgumos ir ieviesušas arī noteikumus, lai kinematogrāfijas mantojuma saglabāšanas iestādes, pildot sabiedriskās nozīmes uzdevumus, varētu valsts finansētās filmas pēc noteikta laika izmantot konkrētiem mērķiem, ja vien tas netraucē filmas normālu izmantošanu.

44. Iestāde uzskata, ka arī EEZ valstīm būtu jāaicina un jāatbalsta producētāji iesniegt atbalstāmās filmas kopiju finansējošās iestādes izraudzītajā kinematogrāfijas mantojuma iestādē saglabāšanai, kā arī konkrētai nekomerciālai izmantošanai, kas saskaņota ar tiesību subjektu(-iem), ievērojot intelektuālā īpašuma tiesības un neskarot taisnīgas atlīdzības nodrošināšanu tiesību subjektam(-iem), kad pagājis dotāciju līgumā noteikts saskaņots laika posms, ja tas netraucē filmas normālu izmantošanu.

5. ATBALSTA SADERĪBAS NOVĒRTĒŠANA

45. Vērtējot filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem paredzēto atbalstu, Iestāde, pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, pārbauda: — pirmkārt, vai atbalsta shēmā ir ievērots “vispārējās likumības” princips, t. i., Iestādei ir jāpārbauda, vai shēma neietver noteikumus, kas būtu pretrunā EEZ līguma noteikumiem ar valsts atbalstu nesaistītās jomās, — otrkārt, vai shēma atbilst turpmāk norādītajiem konkrētajiem atbalsta saderības kritērijiem.

5.1. VISPĀRĒJĀ LIKUMĪBA

46. Iestādei vispirms ir jāpārliecinās par to, ka atbalsta pasākums atbilst “vispārējās likumības” principam, un jāpārbauda, vai attiecināmības nosacījumi un atbalsta piešķiršanas nosacījumi neietver noteikumus, kas ir pretrunā EEZ līgumam ar valsts atbalstu nesaistītās jomās. Iestādei jānodrošina cita starpā, ka ir ievēroti šādi principi: diskriminācijas aizliegums pēc pilsonības, preču brīva aprite, darba ņēmēju pārvietošanās brīvība, brīvība veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvība un kapitāla brīva aprite (EEZ līguma 4., 8., 28., 31., 36. un 40. pants). Gadījumos, kad noteikumi, kas ir pretrunā šiem principiem, nav nošķirami no shēmas darbības, Iestāde piemēro šos principus kopā ar konkurences noteikumu piemērošanu.

47. Atbilstoši iepriekš minētajiem principiem atbalsta shēmās nedrīkst, piemēram, atbalstu paredzēt tikai attiecīgās valsts pilsoņiem, pieprasīt, lai saņēmējiem būtu tādu attiecīgās valsts uzņēmumu statuss, kas dibināti saskaņā ar tās komerclikumu (uzņēmumiem, kas dibināti kādā no EEZ valstīm, bet darbojas citā valstī ar pastāvīgas filiāles vai pārstāvniecības starpniecību, jābūt tiesīgiem pretendēt uz atbalstu, turklāt prasība par pārstāvniecības statusu drīkst būt piemērojama tikai atbalsta izmaksāšanai), vai piespiest ārvalstu uzņēmumus, kuri sniedz filmu producēšanas pakalpojumus, attiecībā uz norīkotajiem darba ņēmējiem apiet noteikumus un nosacījumus, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 96/71/EK (27).

48. Ņemot vērā Eiropas filmu nozares specifiku, filmu producēšanas atbalsta shēmās var paredzēt: vai nu prasību, ka līdz pat 160 % no konkrēta audiovizuālā darba producēšanai piešķirtā atbalsta summas jāizlieto teritorijā, kurā atbalsts piešķirts, vai konkrēta audiovizuālā darba producēšanai piešķirtā atbalsta summas aprēķināšanu procentuāli no piešķīrējā EEZ valstī veiktās filmu producēšanas darbības izdevumiem, parasti gadījumā, ja atbalsta shēma paredz nodokļu atvieglojumus.

49. Abos gadījumos EEZ valstis var prasīt, ka, lai projekts varētu pretendēt uz atbalstu, noteikts minimālais producēšanas darbību apjoms jāveic to teritorijā. Tomēr šis apjoms nedrīkst pārsniegt 50 % no kopējā producēšanas budžeta. Turklāt teritoriālās piesaistes līmenis nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 80 % no kopējā producēšanas budžeta.

5.2. KONKRĒTIE KRITĒRIJI NOVĒRTĒJUMAM SASKAŅĀ AR EEZ LĪGUMA 61. PANTA 3. PUNKTA c) APAKŠPUNKTU

50. Mērķis, ko tiecas sasniegt ar Eiropas audiovizuālo darbu producēšanas un producēšanai un demonstrēšanai nepieciešamās infrastruktūras nodrošināšanas atbalstu, ir Eiropas kultūru identitātes veidošana un kultūru daudzveidības veicināšana. Tādējādi atbalsta mērķis ir kultūras veicināšana. Saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu šāds atbalsts var būt saderīgs ar EEZ līgumu. Uzņēmumi, kas darbojas filmu un TV raidījumu nozarē, var saņemt arī cita veida atbalstu, ko piešķir saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktu (piemēram, reģionālais atbalsts, atbalsts MVU, pētniecībai un izstrādei, apmācībai vai nodarbinātībai), atbalsta apvienošanas gadījumā ievērojot atbalsta maksimālo intensitāti.

51. Gadījumos, kad shēmas ir paredzētas, lai atbalstītu šajās pamatnostādnēs paredzēto audiovizuālo darbu scenāriju rakstīšanu, izstrādi, producēšanu, izplatīšanu un veicināšanu, Iestāde, novērtējot, vai shēma ir saderīga ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu, attiecībā uz atbalstāmo audiovizuālo darbu ņems vērā turpmāk norādītos kritērijus: 1) atbalsts ir paredzēts kultūras vērtību radīšanai. Katra EEZ valsts atbilstoši šīs valsts kritērijiem pārliecinās, ka atbalstāmā projekta saturam ir kultūras vērtība. To panāk ar efektīvu pārbaudi, kas ļauj novērst acīmredzamas kļūdas: vai nu veicot filmu projektu atlasi, piemēram, ar ekspertu grupas vai personas, kam uzticēts veikt atlasi, palīdzību, vai, ja šāda atlases procedūra nav paredzēta, izveidojot sarakstu ar kultūras kritērijiem, saskaņā ar kuriem tiks pārbaudīts katrs audiovizuālais darbs; 2) atbalsta intensitāte principā nedrīkst pārsniegt 50 % no producēšanas budžeta, lai saglabātos stimuli normālām komerciālām iniciatīvām. Kopražojumiem, kurus finansē vairāk nekā viena EEZ valsts un kuros piedalās producētāji vairāk nekā no vienas EEZ valsts, atbalsta intensitāte drīkst būt līdz 60 % no producēšanas budžeta. Šie ierobežojumi neattiecas uz sarežģītiem audiovizuālajiem darbiem (28) un kopražojumiem, kuros piedalās valstis no ESAO Attīstības atbalsta komitejas saraksta (29). Šajā kontekstā par sarežģītiem audiovizuālajiem darbiem var uzskatīt filmas, kuru vienīgā oriģinālversija ir tādu EEZ valstu oficiālajā valodā, kurām ir ierobežota teritorija, iedzīvotāju skaits vai valodas lietošanas areāls; 3) atbalsts scenāriju rakstīšanai vai izstrādei principā nav ierobežots. Taču, ja attiecīgais scenārijs vai projekts pārtop filmā, scenārija rakstīšanas un izstrādes izmaksas tiek attiecīgi ietvertas producēšanas budžetā un ņemtas vērā, aprēķinot audiovizuālā darba maksimālo atbalsta intensitāti saskaņā ar 2. apakšpunktu; 4) izplatīšanas un veicināšanas izmaksas attiecībā uz audiovizuālajiem darbiem, par kuriem var saņemt producēšanas atbalstu, var tikt atbalstītas, piemērojot tādu pašu atbalsta intensitāti, kāda piemērojama to producēšanai; 5) izņemot atbalstu scenāriju rakstīšanai, izstrādei, izplatīšanai un veicināšanai, atbalsts specifiskām producēšanas darbībām nav atļauts. Tas nozīmē, ka atbalsts nedrīkst būt paredzēts vienīgi atsevišķiem producēšanas procesa ķēdes posmiem. Konkrēta audiovizuālā darba producēšanai piešķirtais atbalsts būtu jāieskaita darba kopējā budžetā. Producētājam būtu jābūt iespējai brīvi izvēlēties tos budžeta posteņus, kuru izdevumi tiks izmantoti citās EEZ valstīs. Tā mērķis ir nodrošināt, ka atbalstam ir neitrāla stimulējošā ietekme. Paredzot atbalstu konkrētiem filmu budžeta posteņiem, šāds atbalsts var nozīmēt, ka valsts protežē nozares, kas nodrošina atbalstāmajos posteņos paredzētās darbības, un tas būtu pretrunā EEZ līguma noteikumiem; 6) EEZ valstīm būtu jāaicina un jāatbalsta producētāji iesniegt atbalstāmās filmas kopiju finansējošās iestādes izraudzītajā kinematogrāfijas mantojuma iestādē saglabāšanai, kā arī konkrētai nekomerciālai izmantošanai, kas saskaņota ar tiesību subjektu(-iem), ievērojot intelektuālā īpašuma tiesības un neskarot taisnīgas atlīdzības nodrošināšanu tiesību subjektam(-iem), kad pagājis dotāciju līgumā noteikts saskaņots laika posms, ja tas netraucē filmas normālu izmantošanu; 7) atbalstu piešķir pārredzamā veidā. EEZ valstīm vienā tīmekļa vietnē vai vienā tīmekļa vietnē, kas izgūst informāciju no vairākām tīmekļa vietnēm, jāpublicē vismaz šāda informācija: apstiprinātās atbalsta shēmas un tās īstenošanas noteikumu pilns teksts, atbalsta saņēmēja vārds un uzvārds vai nosaukums, atbalstāmā pasākuma vai projekta nosaukums un veids, atbalsta summa un atbalsta intensitāte procentos no atbalstāmā pasākuma vai projekta kopējā budžeta. Šī informācija jāpublicē internetā pēc atbalsta piešķiršanas lēmuma pieņemšanas, jāsaglabā vismaz 10 gadus, un tai ir jābūt neierobežoti pieejamai sabiedrībai (30).

52. Atbalstu kinoteātru modernizācijai, tostarp to digitalizācijai, var sniegt, ja EEZ valstis spēj motivēt šāda atbalsta nepieciešamību, samērīgumu un piemērotību. Uz šā pamata Iestāde izvērtēs, vai shēma ir saderīga ar EEZ līguma 61. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

53. Nosakot, vai ir ievērota atbalsta maksimālā intensitāte, ņem vērā atbalstāmajam pasākumam vai projektam piešķirtā EEZ valstu valsts atbalsta pasākumu kopsummu neatkarīgi no tā, vai atbalsts finansēts no vietējiem, reģionālajiem, valsts vai ES līdzekļiem. Tomēr finansējumu, ko nepastarpināti sniedz no tādām ES programmām kā Media, piešķiršanas lēmuma procesā neiesaistot EEZ valstis, neuzskata par valsts līdzekļiem. Tāpēc, vērtējot atbalsta maksimālo robežu ievērošanu, atbalstu no šīm programmām neņem vērā.

6. ATTIECĪGIE PASĀKUMI

54. Kā attiecīgus pasākumus EEZ līguma 62. panta 1. punkta nozīmē Iestāde ierosina EEZ valstīm to spēkā esošās shēmas filmu finansēšanas jomā saskaņot ar šīm pamatnostādnēm divu gadu laikā no tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā. EEZ valstīm viena mēneša laikā no šo pamatnostādņu publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī jāapstiprina Iestādei, ka tās piekrīt attiecīgajiem ierosinātajiem pasākumiem. Ja atbilde netiks saņemta, Iestāde uzskatīs, ka attiecīgā EEZ valsts nepiekrīt.

7. PIEMĒROŠANA

55. Iestāde šajās pamatnostādnēs izklāstītos principus piemēros no 2014. gada 1. aprīļa.

56. Iestāde piemēros šīs pamatnostādnes visiem tai paziņotajiem atbalsta pasākumiem, par kuriem tai būs jāpieņem lēmums pēc 2014. gada 1. aprīļa, pat ja par attiecīgajiem atbalsta pasākumiem paziņots pirms minētā datuma.

57. Iestāde pārbaudīs jebkura tāda atbalsta saderību ar EEZ līgumu, kas piešķirts bez tās atļaujas un tāpēc pārkāpjot 3. protokola I daļas 1. panta 3. punktu nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, pamatojoties uz: a) šīm pamatnostādnēm, ja šāds atbalsts daļēji vai pilnībā piešķirts pēc šo pamatnostādņu publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā; b) visos pārējos gadījumos – Iestādes 2008. gada pamatnostādnēm.

(1) Šīs pamatnostādnes atbilst Eiropas Komisijas paziņojumam par valsts atbalstu filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem (OV C 332, 15.11.2013., 1. lpp.).

(2) EBTA valstis ir programmas Media pilntiesīgas dalībnieces.

(3) PWC Global Entertainment and Media Outlook 2013-2017. http://www.pwc.com/gx/en/global-entertainment-media-outlook/segment-insights/filmed-entertainment.jhtml

(4) KEA European Affairs pētījums Multi-Territory Licensing of Audiovisual Works in the European Union, nobeiguma ziņojums, kas sagatavots Eiropas Komisijai, Informācijas sabiedrības un saziņas līdzekļu ģenerāldirektorātam, 2010. gada oktobris, 21. lpp. http://www.keanet.eu/docs/mtl%20-%20full%20report%20en.pdf

(5) Norvēģija: 2002. gada 20. februāra Lēmums Nr. 32/02/COL, 2002. gada 18. septembra Lēmums Nr. 169/02/COL, 2003. gada 29. oktobra Lēmums Nr. 186/03/COL, 2005. gada 15. jūlija Lēmums Nr. 179/05/COL, 2006. gada 14. novembra Lēmums Nr. 342/06/COL, 2008. gada 2. jūlija Lēmums Nr. 430/08/COL, 2008. gada 10. decembra Lēmums Nr. 774/08/COL, 2009. gada 1. jūlija Lēmums Nr. 289/09/COL, kā arī 2009. gada 31. marta Lēmums Nr. 180/09/COL; Islande: 1999. gada 4. jūnija Lēmums Nr. 114/99/COL, 2000. gada 18. decembra Lēmums Nr. 380/00/COL, 2006. gada 13. decembra Lēmums Nr. 390/06/COL, 2009. gada 10. jūnija Lēmums Nr. 255/09/COL un 2012. gada 4. jūlija Lēmums Nr. 262/12/COL; Lihtenšteina: 2000. gada 27. septembra Lēmums Nr. 192/00/COL, 2006. gada 20. septembra Lēmums Nr. 267/06/COL un 2011. gada 14. decembra Lēmums Nr. 395/11/COL.

(6) Tomēr Lihtenšteinas Firstiste nav UNESCO Konvencijas par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu dalībniece.

(7) Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par atsevišķiem juridiskajiem aspektiem attiecībā uz kinematogrāfijas un citiem audiovizuālajiem darbiem (OV C 43, 16.2.2002., 6. lpp.).

(8) OV C 123, 30.4.2004., 1. lpp.

(9) OV C 134, 16.6.2007., 5. lpp.

(10) OV C 31, 7.2.2009., 1. lpp.

(11) Valsts atbalsta pamatnostādņu atjauninātā versija ir publicēta Iestādes tīmekļa vietnē: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/. Valsts atbalsta pamatnostādņu VII daļā izklāstīti nozarei specifiski noteikumi par valsts atbalstu kinematogrāfijas un citiem audiovizuālajiem darbiem (OV L 105, 21.4.2011., 32. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 23, 21.4.2011., 1. lpp.).

(12) Jo īpaši Tiesas 2005. gada 10. marta spriedums lietā C-39/04 Laboratoires Fournier (Krājums 2005, I-2057. lpp.).

(13) Komisijas 2006. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 1998/2006 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 379, 28.12.2006., 5. lpp.), kas kā 1.ea punkts iekļauta EEZ līguma XV pielikumā ar Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 29/2007 (OV L 209, 9.8.2007., 52. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 38, 9.8.2007., 34. lpp.), kurš stājās spēkā 2007. gada 28. aprīlī. Šī regula ir aizstāta ar Komisijas 2013. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1407/2013 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 352, 24.12.2013., 1. lpp.). Regula jāiekļauj EEZ līgumā.

(14) Nejaukt ar tradicionālajām daudzplatformu mediju franšīzēm, turpinājumiem vai adaptācijām.

(15) Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (OV L 214, 9.8.2008., 3. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2013. gada 29. novembra Regulu (ES) Nr. 1224/2013 attiecībā uz tās piemērošanas termiņu (OV L 320, 30.11.2013., 22. lpp.), kas kā 1.j punkts iekļauta EEZ līguma XV pielikumā ar Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 29/2014 (vēl nav publicēts OV vai EEZ papildinājumā), kurš stājās spēkā 2014. gada 15. februārī.

(16) Konvencijas 4. panta 4. punktā ir noteikts: “Kultūras darbības, preces un pakalpojumi ir darbības, preces un pakalpojumi, ar kuriem īsteno vai pauž kultūras izpausmes neatkarīgi no to iespējamās tirdzniecības vērtības. Kultūras darbība pati par sevi var būt galamērķis vai arī veicināt kultūras preču vai pakalpojumu radīšanu.”

(17) Tiesas 2009. gada 5. marta spriedums lietā C-222/07 UTECA, 27.–33. punkts.

(18) Tiesas 2007. gada 13. decembra spriedums lietā C-250/06 United Pan-Europe Communications Belgium, 43. punkts.

(19) Tiesas 1999. gada 28. oktobra spriedums lietā C-6/98 ARD, 50. punkts.

(20) Tiesas 2009. gada 5. marta spriedums lietā C-222/07 UTECA, 34., 36. punkts.

(21) 2008. gada pētījums par ietekmi uz ekonomiku un kultūru, jo īpaši uz kopražojumiem, ko rada filmu un audiovizuālo darbu ražošanai paredzētu valsts atbalsta shēmu klauzulas par teritoriālo piesaisti. http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/library/studies/territ/final_rep.pdf

(22) Spriedums lietā C-222/07 UTECA, 25. punkts.

(23) Piemēram, producents, kurš veido 10 miljonu euro liela budžeta filmu, piesakās atbalstam no shēmas, kura piedāvā ne vairāk kā vienu miljonu euro par filmu. Nav samērīgi šo filmu izslēgt no minētās shēmas, pamatojoties uz to, ka ražotājs neplāno vismaz astoņus miljonus euro no ražošanas budžeta izlietot tās valsts teritorijā, kura piedāvā atbalstu.

(24) Piemēram, producents, kurš veido 10 miljonu euro liela budžeta filmu, piesakās atbalstam no shēmas, kura piedāvā ne vairāk kā vienu miljonu euro par filmu. Producētājam tikai 1,6 miljoni euro no producēšanas budžeta jāizlieto tās valsts teritorijā, kura piedāvā atbalstu. Tomēr, ja filmas budžets būtu divi miljoni euro un producētājs saņemtu maksimāli iespējamo atbalsta summu, tam uzliktās izdevumu teritoriālās saistības būtu 80 % apmērā no producēšanas budžeta.

(25) OV C 324, 1.12.2010., 1. lpp.

(26) Dalībvalstis ir noteikušas kinematogrāfijas mantojuma saglabāšanas iestādes, kuru uzdevums ir kultūras un izglītības nolūkos apkopot, saglabāt un darīt pieejamu kinematogrāfijas mantojumu.

(27) Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV L 18, 21.1.1997., 1. lpp.), kas kā 30. punkts iekļauta EEZ līguma XVIII pielikumā ar Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 37/98 (OV L 310, 19.11.1998., 25. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 48, 19.11.1998., 260. lpp.), kurš stājās spēkā 1998. gada 1. maijā.

(28) Piemēram, īsfilmas, režisoru pirmās un otrās filmas, dokumentālās filmas vai mazbudžeta darbi un citādā ziņā komerciāli sarežģīti darbi. Saskaņā ar subsidiaritātes principu katras EEZ valsts pienākums ir noteikt sarežģītas filmas definīciju atbilstīgi valsts parametriem.

(29) Attīstības atbalsta komitejas sarakstā ir uzskaitītas visas valstis un teritorijas, kuras var saņemt oficiālo attīstības palīdzību. Tās ir valstis ar zemiem un vidējiem ienākumiem, pamatojoties uz nacionālo kopienākumu (NKI) uz vienu iedzīvotāju, saskaņā ar Pasaules Bankas publicētajiem datiem, izņemot G8 valstis, ES dalībvalstis un valstis, attiecībā uz kurām skaidri noteikts datums, kad tās pievienosies ES. Šajā sarakstā ir iekļautas arī visas vismazāk attīstītās valstis (VAV), ko noteikusi Apvienoto Nāciju Organizācija. Skatīt: http://www.oecd.org/document/45/0,3746,en_2649_34447_2093101_1_1_1_1,00.html. Jāatzīmē, ka tikai Norvēģija un Islande ir DAC dalībnieces un tādējādi ievēro DAC pamatnostādnes un atsauces dokumentus, formulējot valsts sadarbības politiku attīstības jomā.

(30) Šī informācija būtu regulāri jāatjaunina (piemēram, ik pēc sešiem mēnešiem), un tai ir jābūt pieejamai neekskluzīvā formātā.