Lietas Nr. C17103315  
Lietas arhīva Nr. CA -2703 -15/21  
LĒMUMS  
   
2015.gada 9.jūlijā  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija šādā sastāvā: 
tiesas sēdes priekšsēdētāja tiesnese L.Grauda,  
tiesneses M.Ābele un L.Volberga,  
ar sekretāri L.Čeveri,  
piedaloties sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” pārstāvim /pers.A/  
un slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” pārstāvim zvērinātam advokātam 
N.Dinsbergam, atklātā tiesas sēdē Rīgā, Brīvības bulvārī 34, izskatīja civillietu 
slēgtas akciju sabiedrīb as „Ina Trade” pieteikumā pret sabiedrību ar ierobežotu 
atbildību „L -T OIL” par ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu un izpildīšanu, sakarā ar 
sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” blakus sūdzību par Jūrmalas pilsētas 
tiesas tiesneses 2015.gada 11.mai ja lēmumu.  
  
Aprakstošā daļa  
       
[1] 2015.gada 30.aprīlī Jūrmalas pilsētas tiesā ierosināta civillieta slēgtas 
akciju sabiedrības „Ina Trade” pieteikumā pret sabiedrību ar ierobežotu atbildību „LT 
OIL” par ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu un izpildīšanu.  
Pieteikumā norādīts, ka ar Lietuvas Republikas Apelācijas tiesas Civillietu 
nodaļas tiesnešu kolēģijas 2015.gada 19.janvāra spriedumu civillietā Nr.2A -
240186/2015 apmierināts daļēji slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” lūgums par 
pagaidu drošības līdzekļ iem, arestējot(apķīlājot) sabiedrības ar ierobežotu atbildību 
„L-T OIL” nekustamo un kustamo īpašumu, bet to neatrodot vai nosakot, ka 
nepietiek – arestējot (apķīlājot) sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” 
līdzekļus un īpašuma tiesības, nepārsnied zot EUR 24 177,38 un USD 390 559,24.  
  
[2] Ar Jūrmalas pilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 11.maija 
lēmumuapmierināts slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” pieteikums par Lietuvas 
Republikas apelācijas tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedumu atzīšanu un izpildī šanu 
Latvijas Republikā.  
Lēmumā konstatēts, ka pieteikumam pievienota 2015.gada 19.janvāra Lietuvas 
apelācijas tiesas sprieduma civillietā Nr.2A -240-186/2015 kopija, kas atbilst 
autentiskuma noteikšanas noteikumiem, kā arī 2000.gada 22.decembra Padomes 

2 Regulas (EK) Nr. 44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās” 54.pantā norādītā apliecība, ko 2015.gada 30.janvārī 
izsniegusi Lietuvas apelācijas tiesa, ietverot tajā izpildāmo lēmumu.  
Ar pieteikumam pievienoto 2015. gada 19.janvāra Lietuvas apelācijas tiesas 
spriedumu, civillietā Nr. 2A -240-186/2015, apmierināts daļēji slēgtas akciju 
sabiedrības „Ina Trade” lūgums par pagaidu drošības līdzekļiem, arestējot(apķīlājot) 
sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” nekus tamo un kustamo īpašumu, bet to 
neatrodot vai nosakot, ka nepietiek – arestējot (apķīlājot) sabiedrības ar ierobežotu 
atbildību „L -T OIL” līdzekļus un īpašuma tiesības, nepārsniedzot EUR 24 177,38 un 
USD 390 559,24 jeb EUR 348 060,99, kas konvertēta, atbil stoši Latvijas bankas 
noteiktajam valūtas kursam lēmuma taisīšanas dienā.  
Norādīts, ka no 2000.gada 22.decembra Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 
„Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” 
32.panta tieši neizriet, ka atz īšanai un izpildei būtu pakļaujami arī lēmumi prasības 
nodrošinājumu jautājumos, taču tulkojot 31. un 32.pantu sistēmiski, to var secināt.  
Ņemot vērā apstākli, ka ārvalsts tiesas sprieduma neatzīšanas pamatus noteic 
2000.gada 22.decembra Padomes Regulas (E K) Nr. 44/2001 „Par jurisdikciju un 
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” 34. un 35.pants, kas ir 
pārbaudāmi pārsūdzības procesā, tiesnese atzina, ka konkrētajā gadījumā nav pamata 
izvērtēt Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 637.p antā norādītos ārvalsts tiesas 
sprieduma neatzīšanas pamatus.  
Ievērojot minēto, tiesnese atzina, ka nepastāv šķēršļi, lai atzītu un izpildītu 
iesniegto tiesas nolēmumu.  
  
[3] Par minēto lēmumu sabiedrība ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” iesniedza 
blakus  sūdzību, lūdzot atcelt pilnībā Jūrmalas pilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 
11.maija lēmumu un noraidīt slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” pieteikumu par 
Lietuvas Republikas apelācijas tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedumu atzīšanu un 
izpildīšanu Latv ijas Republikā.  
Sabiedrība ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” uzskata, ka pirmās instances 
tiesas tiesnese šajā lietā nav piemērojusi atbilstošās tiesību normas un tādēļ nav 
konstatējusi, ka Lietuvas tiesas nolēmuma atzīšana un izpilde Latvijas Republikā na v 
pieļaujama.  
Lai gan tiesnese ir nedaudz vērtējusi, vai 2000.gada 22.decembra Padomes 
Regula (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās 
un komerclietās” (turpmāk arī — Regula Nr. 44/2011) no savas piemērošanas jomas 
neizslēdz dalībvalstu tiesu izdotos prasības nodrošinājuma lēmumus, tomēr tiesnese 
nav vērtējusi, vai vispār ir identificējama Regulas Nr. 44/2001 piemērošana 
apstākļos, kad strīds pēc būtības ir risināms šķīrējtiesā.  
Saskaņā ar Regulas Nr. 44/2011 1.panta 2.punkta d) apakšpunktu Regulu Nr. 
44/2001 nepiemēro attiecībā uz  lietām, kas risināmas šķīrējtiesa. Strīds starp 
sabiedrību ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” un slēgtu akciju sabiedrību „Ina Trade” 
pēc būtības ir skatījusi un spriedumu ir pieņēmusi Vilna s komercarbitrāžas tiesa, kas 
ir šķīrējtiesa.  
3 Prasības nodrošināšanas jautājums Regulā Nr. 44/2011 ir iekļauts ne jau pats 
par sevi, bet gan kopsakarā ar to, kādas tiesības ar to tiek nodrošinātas, jo prasības 
nodrošināšanas lēmums kalpo tikai cita tiesas  nolēmuma atbalstam un pats par sevi 
nav patstāvīgas darbības valsts tiesas nolēmums.  
Lietuvas tiesas nolēmums nodrošina tikai šķīrējtiesas nolēmuma iespējamo 
izpildi. Tā kā Regula Nr. 44/2011 nekādā mērā savai darbībai nepakļauj šķīrējtiesās 
izskatāmus s trīdus, tad tā nevar būt piemērojama arī gadījumos, kad ar tiesas 
nolēmumu tiek nodrošināta šķīrējtiesas nolēmuma izpilde.  
2000.gada 22.decembra Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 „Par jurisdikciju 
un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās ”, stājoties spēkā, 
pārņēma arī to jautājumu regulējumu, kas iepriekš bija atrunāti Brisel es 1968.gada 
27.septembra konvencijā „Par jurisdikciju un tiesas spriedumu izpildi civillietās un 
komerclietās” (turpmāk arī — Konvencija).  
Šo starptautisko aktu miji edarbība un pēctecība ir nostiprinātas Regulas Nr.  
44/2001 preambulā, kurā, cita starpā, norādīts, ka ciktāl Regula Nr. 44/2011 aizstāj 
Konvencijas noteikumus dalībvalstu starpā, visas norādes uz Konvenciju saprot kā 
norādes uz Regulu Nr. 44/2011.  
Atbilstoši minētajai pēctecībai starp Konvenciju un Regulu Nr. 44/2011 
Eiropas Savienības Tiesas spriedumi par Konvencijas piemērošanu ir ņemami vērā un 
ir attiecināmi arī uz Regulu Nr. 44/2011.  
Viedoklis, ka prasības nodrošināšanas jautājums Konvencijā ( tātad arī Regulā 
Nr.44/2011) ir iekļauts ne jau pats par sevi, bet gan kopsakarā ar to, kādas tiesības ar 
to tiek nodrošinātas, un līdz ar to uz Konvenciju (tātad arī uz Regulu Nr.44/2011) 
nevar atsaukties saistībā ar pagaidu vai drošības pasākumiem lietās , kuras tā neaptver, 
ir apstiprināts Eiropas Savienības Tiesas spriedumos.  
Norādīts, ka ģenerāladvokāts Damaso Ruisa -Harabo Kolomera ir atsaucies uz  
1979.gada 27.marta Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā 143/78 De Cavel 
(Recueil , 1055.lpp., 8.punkts ) un 1992.gada 26.marta Eiropas Savienības Tiesas 
spriedumu lietā C -261/90 Reichert un Kockler  (Recueil , 1-2149.lpp., 32.punkts).  
Pats ģenerāladvokāts Damaso Ruisa -Harabo Kolomera ir pilnībā pievienojies 
Eiropas Savienības Tiesas spriedumos izdarītiem secinājumiem attiecībā uz Brisel es 
konvencijas tiesību normu piemērojamības robežām. Savos 2004.gada 9.septembra 
secinājumos viņš norā dīja: „[..] Ņemot vērā, ka ar pagaidu vai drošības pasākumiem 
tiek nodrošinātas ļoti dažādas tiesības, tie Konvencijā tiek iekļauti nevis paši par sevi, 
bet gan atkarībā no tā, kādas tiesības ar tiem tiek nodrošinātas. Uz Konvenciju nevar 
atsaukties saistī bā ar pagaidu vai drošības pasākumiem lietās, kuras tā neaptver.”  
Tātad, ja ar tiesas lēmumu par prasības nodrošināšanu tiek nodrošinātas vienas 
puses tiesības saistībā ar šķīrējtiesas spriedumu, uz Regulu Nr. 44/2011 nevar 
atsaukties, jo šķīrējtiesās izs katāmie strīdi ir lieta, kuru Regula Nr. 44/2011 neaptver. 
Ir secināms, ka Regulas Nr. 44/2011 darbību nevar attiecināt uz Lietuvas tiesas 
nolēmumu, jo tas ir vērsts uz šķīrējtiesas sprieduma iespējamas izpildes 
nodrošināšanu.  
Konstatējot, ka Regula Nr. 4 4/2011 no savas piemērošanas jomas izslēdz tos 
gadījumus, kuri faktiski ir pakļauti šķīrējtiesai, kā arī šo jautājumu neregulē citi 
4 Eiropas Savienības akti, par ko lietā strīda nav, kas nozīmē, ka Latvijas likumu 
piemērošana netiek ierobežota, tad jautājum s par Lietuvas tiesas nolēmuma izpildi ir 
jārisina saskaņā ar Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 77.nodaļas „Ārvalstu 
tiesu nolēmumu atzīšana un izpildīšana” noteikumiem.  
Saskaņā ar Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 636.panta pirmo daļu 
ārvalst s tiesas spriedums šīs nodaļas izpratnē ir tikai vai nu ārvalsts tiesas pieņemts 
spriedums, ar kuru strīdus jautājums starp pusēm ir izspriests pēc būtības, vai nu 
ārvalsts tiesas apstiprināts izlīgums. Šajā gadījumā nav piemērojama 636.panta otrā 
daļa, ku ra runā par iestāžu nolēmumiem. Tā kā ar Lietuvas tiesas nolēmumu strīds 
nav izspriests pēc būtības, Lietuvas tiesas nolēmums nav atzīstams un izpildāms 
Latvijas Republikā.  
Turklāt no Lietuvas tiesas nolēmuma un no citiem lietas materiāliem var 
redzēt, ka  sabiedrībai ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” ir bijusi liegta iespēja 
aizstāvēt savas tiesības. Lietuvas tiesas nolēmums ticis pieņemts sēdē rakstveidā 
procesā, nepaziņojot par to sabiedrībai ar ierobežotu atbildību „L -T OIL”. Sabiedrība 
ar ierobežotu at bildību „L -T OIL”  vispār netika informēta par šāda jautājuma 
skatīšanu Lietuvas Republikas Apelācijas tiesā, uzzinot par to tikai saņemot Lietuvas 
tiesas nolēmumu. Turklāt sabiedrībai ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” nav 
iespējams pārsūdzēt Lietuvas ties as nolēmumu, jo tas nav pārsūdzams. Tādējādi 
pirmās instances tiesas tiesnesei bija jāpiemēro Latvijas Republikas Civilprocesa 
likuma 637.panta otrās daļas 3.punkts.  
Var konstatēt, ka pirmās instances tiesas tiesnese maldīgi atsaukusies uz 
Regulu Nr. 44/2 001, norādot tās piemērojamību šajā lietā, un nav balstījusies uz tieši 
piemērojamajām Latvijas Republikas Civilprocesa likuma normām, kā rezultātā 
prettiesiski ir lemts Lietuvas tiesas nolēmumu atzīt un izpildīt Latvijas Republikā.  
  
[4] Tiesas sēdē slēgt as akciju sabiedrības „Ina Trade” pārstāvis zvērināts 
advokāts Normunds Dinsbergs pieteikumu par ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu un 
izpildīšanu uzturēja, blakus sūdzību lūdza noraidīt.  
Sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” pārstāvis /pers.A/  pieteikumu 
neatzina, blakus sūdzību lūdza apmierināt.  
  
Motīvu daļa  
  
[5] Noklausoties slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” pārstāvja zvērināta  
advokāta Normunda Dinsberga un sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” 
pārstāvja /pers.A/  paskaidrojumus, pārbau dot un izvērtējot lietas materiālus, Rīgas 
apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija uzskata, ka Jūrmalas pilsētas tiesas tiesneses 
2015.gada 11.maija lēmums ir atceļams un jautājums par ārvalsts tiesas nolēmuma 
atzīšanu izlemjams pēc būtības.  
  
[6] Ar 2012.gada  12.decembra Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 
Nr. 1215/2012 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un 
komerclietās” (turpmāk – Regula Nr. 1215/2012) tika atcelta 2000.gada 22.decembra 
5 Padomes Regula (EK) Nr.44/2001 „Par jur isdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās” (turpmāk – Regula Nr. 44/2001).  
Saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 80.pantu atsauces uz atcelto regulu uzskata 
par atsaucēm uz šo regulu un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pi elikumā. 
Blakus sūdzībā pamatoti norādīts, ka Regulai Nr. 44/2001 stājoties spēkā, tika 
pārņemts tiesiskais regulējums, kurš bija nostiprināts Brisel es 1968.gada 
27.septembra konvencijā „Par jurisdikciju un tiesas spriedumu izpildi civillietās un 
komerclie tās” (turpmāk – Konvencija).  
Saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 81.pantu to piemēro no 2015.gada 
10.janvāra, savukārt procesiem, kuri uzsākti pirms 2015.gada 10.janvāra turpina 
piemērot Regulu Nr. 44/2001.  
Kā redzams no lietas materiāliem, tostarp, no Lietuvas Republikas Apelācijas 
tiesas 2015.gada 19.janvāra sprieduma, slēgtā akciju sabiedrība „Ina Trade” vērsusies 
Viļņas komercarbitrāžas tiesā ar prasību pret sabiedrību ar ierobežotu atbildību „L -T 
OIL” un Viļņas komercarbitrāžas tiesas spriedums tais īts pirms 2015.gada 10.janvāra.  
Vienlaicīgi norādams, ka Regula Nr. 44/2001 un Regula Nr. 1215/2012 
neizslēdz viena otru, bet darbojās vienotā harmoniskā sistēmā, ko Eiropas Savienības 
starptautisko privāttiesību speciālisti mēdz saukt par „ Brisel es regul ējumu”.  
Regulas Nr. 1215/2012 1.panta otrās daļas d) apakšpunkts paredz, ka šo regulu 
nepiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu. Identisks regulējums paredzēts Regulas Nr. 
44/2001 1.panta otrās daļas d) apakšpunktā.  
Līdz ar to Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā k onkrētajā gadījumā nav izšķirošas 
nozīmes tam, uz kuru no regulām atsaukties, jo tajās ietverts identisks noteikums, ka 
minētās regulas nepiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu. Turklāt atbilstoši Regulas Nr. 
1215/2012 80.pantam atsauces uz Regulu Nr. 44/2001 uz skata par atsaucēm uz 
Regulu Nr. 1215/2012.  
  
[7] Regulas Nr. 1215/2012 preambulas 12.apsvērumā ir norādīts, ka šī regula 
nebūtu jāpiemēro attiecībā uz šķīrējtiesu. Nekam šajā regulā nevajadzētu liegt 
dalībvalsts tiesām, kurās celta prasība par jautājumu, par kuru puses ir noslēgušas 
šķīrējtiesas līgumu, saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem aicināt puses vērsties 
šķīrējtiesā, apturēt vai izbeigt tiesvedību vai pārbaudīt, vai šķīrējtiesas līgums nav 
spēkā neesošs, nederīgs vai nav izpildāms.  
Uz dalībvalsts  tiesas nolēmumu par to, vai šķīrējtiesas līgums ir vai nav spēkā 
neesošs, nederīgs vai neizpildāms, nebūtu jāattiecina šīs regulas noteikumi par 
atzīšanu un izpildi neatkarīgi no tā, vai tiesa par šo jautājumu ir lēmusi kā par 
galveno jautājumu vai kā par  saistītu jautājumu. No otras puses, ja dalībvalsts tiesa, 
īstenojot jurisdikciju saskaņā ar šo regulu vai valsts tiesību aktiem, ir noteikusi, ka 
šķīrējtiesas līgums ir spēkā neesošs, nederīgs vai nav izpildāms, tam nebūtu jāliedz 
minētā tiesas sprieduma par lietas būtību atzīšana vai attiecīgi tā izpilde saskaņā ar šo 
regulu. Tam nevajadzētu skart dalībvalstu tiesu kompetenci lemt par šķīrējtiesas 
nolēmumu atzīšanu un izpildi saskaņā ar Konvenciju par ārvalstu šķīrējtiesu 
nolēmumu atzīšanu un izpildi, kas  pieņemta 1958.gada 10.jūnijā Ņujorkā 
(„1958.gada Ņujorkas konvencija”) un prevalē pār šīs regulas noteikumiem.  
6 Šī regula nebūtu jāpiemēro nevienai darbībai vai papildu procedūrai it īpaši 
saistībā ar šķīrējtiesas izveidi, šķīrējtiesnešu pilnvarām, šķīrējt iesas procedūras norisi 
vai jebkuriem citiem šādas procedūras aspektiem, ne arī jebkurai citai darbībai vai 
spriedumam saistībā ar šķīrējtiesas nolēmuma anulēšanu, pārskatīšanu, pārsūdzēšanu, 
atzīšanu un izpildi.  
Juridiskajā literatūrā kā pamatojums šķīrēj tiesas izņēmumam Brisel es 
regulējumā tiek minēta 1958.gada 10.jūnija Ņujorkas Konvencijas par ārvalstu 
šķīrējtiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu veiksmīgā darbība. Tiek atzīts, ka, lai 
neradītu kompetenču pārklāšanos, Regulas Nr. 44/2001 ( Brisel es I reg ulas) 
nosacījumus piemēro tikai attiecībā uz vispārējo jurisdikciju tiesu spriedumiem, 
savukārt šķīrējtiesu nolēmumu atzīšanu un izpildi regulē 1958.gada Ņujorkas 
konvencija.  ( skat. Krūmiņš T. Šķīrējtiesas izņēmums Brisel es režīmā. Jurista vārds.  
07.10.20 14. Nr.39 (841) ). 
Civillietu tiesu kolēģija pievienojas blakus sūdzības iesniedzējas viedoklim, ka 
Regulu Nr.44/2011 nevar piemērot saistībā ar pagaidu vai drošības pasākumiem 
lietās, kuras ir izslēgtas no Regulas Nr. 44/2001 materiāltiesiskas piemērošanas  
jomas. Līdz ar to attiecībā uz tiesas lēmumu par prasības nodrošināšanu, ar kuru tiek 
nodrošinātas vienas puses tiesības saistībā ar šķīrējtiesas spriedumu, uz Regulu Nr. 
44/2011 nevar atsaukties, jo šķīrējtiesās izskatāmie strīdi ir lietu kategorija, kur u 
neaptver Regula Nr. 44/2011.  
Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā blakus sūdzības iesniedzēja pamatoti 
atsaukusies uz ģenerāladvokāta Damaso Ruisa -Harabo Kolomera secinājumiem, 
kuros viņš norādīja: „20. [..] Ņemot vērā, ka ar pagaidu vai drošības pasākumie m tiek 
nodrošinātas ļoti dažādas tiesības, tie Konvencijā tiek iekļauti nevis paši par sevi, bet 
gan atkarībā no tā, kādas tiesības ar tiem tiek nodrošinātas. Uz Konvenciju nevar 
atsaukties saistībā ar pagaidu vai drošības pasākumiem lietās, kuras tā neapt ver.” 
(skat. Ģenerāladvokāta Damaso Ruisa -Harabo Kolomera (D?maso Ruiz –Jarabo 
Colomer) 2004.gada 9.septembra secinājumi lietā C ?104/03 St. Paul Dairy 
Industries NV pret Unibel Exser BVBA ). 
Ņemot vērā Regulas Nr. 44/2001 preambulā nostiprināto pēctecību sta rp 
Konvenciju un Regulu Nr. 44/2011 Eiropas Savienības Tiesas judikatūra, kā arī 
ģenerāladvokātu paustās atziņas par Konvencijas piemērošanu ir ņemami vērā, 
piemērojot Regulu Nr. 44/2011.  
  
[8] Ārvalstu tiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu nacionālajā lī menī regulē 
Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 77.nodaļa.  
Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 636.panta pirmā daļa noteic, ka 
ārvalsts tiesas nolēmums šīs nodaļas izpratnē ir ārvalsts tiesas pieņemts spriedums, ar 
kuru strīdus jautājums starp pusē m ir izspriests pēc būtības, kā arī ārvalsts tiesas 
apstiprināts izlīgums.  
Ārvalsts tiesas nolēmuma neatzīšanas pamati paredzēti Latvijas Republikas 
Civilprocesa likuma 637.panta otrajā daļā.  
Lietuvas Republikas Apelācijas tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedumā, 
atsaucoties uz Lietuvas Republikas Komercarbitrāžas likuma 50.panta trešo daļu, 
7 norādīts, ka Lietuvas Republikas Apelācijas tiesa no jauna neizskatīs apstrīdamajā 
arbitrāžas tiesas lēmum ā noteiktos faktiskos apstākļus.  
  
  
Līdz ar to Civillietu tiesu kolēģija secina, ka ar Lietuvas Republikas Apelācijas 
tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedumu, kuru slēgtā akciju sabiedrība „Ina Trade” 
lūdza atzīt un izpildīt Latvijas Republikā, starp slēgto akciju sabiedrību „Ina Trade” 
un sab iedrību ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” pastāvošais strīds netika izspriests 
pēc būtības.  
Lietuvas Republikas Apelācijas tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedums vērsts 
vienīgi uz pagaidu drošības līdzekļu piemērošanu, lai nodrošinātu Viļņas 
komersarbitrāž as tiesas sprieduma izpildi.  
Ņemot vērā to, ka ar Lietuvas Republikas Apelācijas tiesas 2015.gada 
19.janvāra spriedumu strīds starp slēgto akciju sabiedrību „Ina Trade” un sabiedrību 
ar ierobežotu atbildību „L -T OIL” netika izspriests pēc būtības, kā arī t o, ka Regula 
Nr. 44/2001 nav piemērojama attiecībā uz šķīrējtiesās izskatāmiem strīdiem, minētais 
nolēmums nav atzīstams par ārvalsts tiesas nolēmumu Latvijas Republikas 
Civilprocesa likuma 636.panta izpratnē un nav atzīstams un izpildāms Latvijas 
Republik ā Civilprocesa likuma 77.nodaļā un Regulā Nr. 44/2001 paredzētajā kārtībā. 
Ārvalstu šķīrējtiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu regulē Latvijas Republikas 
Civilprocesa likuma 78.nodaļa un 1958.gada 10.jūnija Ņujorkas Konvencijas par 
ārvalstu šķīrējtiesu n olēmumu atzīšanu un izpildīšanu.  
Pieteikums par Viļņas komercarbitrāžas tiesas sprieduma atzīšanu un 
izpildīšanu Latvijas Republikā ir iesniedzams un izlemjams Latvijas Republikas 
Civilprocesa likuma 78.nodaļā un 1958.gada 10.jūnija Ņujorkas Konvencijā 
paredzētajā kārtībā.  
Tajā paša laikā Civillietu tiesu kolēģija norāda, ka gadījumā, ja Lietuvas 
Republikas Apelācijas tiesas 2015.gada 19.janvāra spriedums būtu atzīstams un 
izpildāms Latvijas Republikā Civilprocesa likuma 77.nodaļā un Regulā Nr. 44/2001 
paredzētajā kārtībā, būtu jāņem vērā, ka minētais nolēmums pieņemts rakstveida 
procesā, nepaziņojot par to sabiedrībai ar ierobežotu atbildību „L -T OIL”.  
Līdz ar to būtu pamats konstatēt, ka sabiedrībai ar ierobežotu atbildību „L -T 
OIL” bijusi liegta iespēja a izstāvēt savas tiesības, kas saskaņā ar Latvijas Republikas 
Civilprocesa likuma 637.panta otrās daļas 3.punktu ir pastāvīgs ārvalsts tiesas 
nolēmuma neatzīšanas pamats.  
  
[9] Pie šādiem apstākļiem Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu 
kolēģijakonstatē, ka nepa stāv tiesiskais pamats apmierināt slēgtas akciju sabiedrības 
„Ina Trade” pieteikumu par Lietuvas apelācijas tiesas Civillietu nodaļas tiesnešu 
kolēģijas 2015.gada 19.janvāra sprieduma civillietā Nr.2A -240-186/2015 atzīšanu un 
izpildīšanu Latvijas Republikā . 
Līdz ar to saskaņā ar Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 642.panta 
pirmās daļas 2.punktu Jūrmalas pilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 11.maija lēmums 
atceļams pilnīgi un slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade” pieteikums par Lietuvas 
8 apelācijas tiesa s Civillietu nodaļas tiesnešu kolēģijas 2015.gada 19.janvāra sprieduma 
civillietā Nr.2A -240-186/2015 atzīšanu un izpildīšanu Latvijas Republikā ir 
noraidāms.  
  
[10] Saskaņā ar Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 641.panta pirmo 
daļuapgabaltiesas lēmumu par blakus sūdzību var pārsūdzēt Augstākajā tiesā, 
iesniedzot blakus sūdzību.  
Lietas dalībnieks, kura deklarētā dzīvesvieta, bet, ja tādas nav, — dzīvesvieta 
vai juridiskā adrese ir Latvijā, šā panta pirmajā daļā minēto blakus sūdzību var 
iesniegt 30 dienu lai kā no lēmuma noraksta izsniegšanas dienas, bet lietas dalībnieks, 
kura deklarētā dzīvesvieta, bet, ja tādas nav, — dzīvesvieta vai juridiskā adrese nav 
Latvijā, — 60 dienu laikā no lēmuma noraksta izsniegšanas dienas.  
  
  
  
Rezolutīvā daļa  
  
Pamatojoties u z Latvijas Republikas Civilprocesa likuma 447.panta trešo daļu 
641. – 643.pantu, Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija  
 
nolēma:  
  
apmierināt sabiedrības ar ierobežotu atbildību „L -T OIL”, reģistrācijas numurs 
40003826189, blakus sūdzību.  
Atcelt pilnīgi  Jūrmalas pilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 11.maija lēmumu.  
Noraidīt slēgtas akciju sabiedrības „Ina Trade”, reģistrācijas numurs 
302994417,  pieteikumu par Lietuvas Republikas Apelācijas tiesas Civillietu nodaļas 
tiesnešu kolēģijas 2015.gada 19. janvāra sprieduma civillietā Nr.2A -240-186/2015 
atzīšanu un izpildīšanu Latvijas Republikā.  
Lēmumu var pārsūdzēt Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu 
departamentā 30 dienu laikā no lēmuma noraksta izsniegšanas dienas lietas 
dalībnieks, kura dek larētā dzīvesvieta, bet, ja tādas nav – dzīvesvieta vai juridiskā 
adrese, ir Latvijā, un 60 dienu laikā no lēmuma noraksta izsniegšanas dienas lietas 
dalībnieks, kura dzīvesvieta vai juridiskā adrese nav Latvijā, iesniedzot blakus 
sūdzību Rīgas apgabalties ā. 
  
Tiesnese                                             (paraksts)                                L.Grauda  
  
Tiesnese                                             (paraksts)                                M.Ābele  
  
Tiesnese                                             (paraksts)                                L.Volberga