Lieta Nr.C30171108  
Arhīva Nr. CA -0505 -14/21  
LĒMUMS  
2014.gada 25.martā  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija šādā sastāvā: tiesneši L.Grauda, I.Ošiņa un Dz.Zvaigznekalna -Žagare,  
Rīgā, Brīvības bulvārī 34, izskatot Kultūras ministrijas pieteikumu par prasības nodrošināšanu lietā Latvijas Republikas 
Kultūras ministrijas prasībā pret akciju sabiedrību „Rīgas kinostudija” par mantisko autortiesību atzīšanu uz LPSR 
valsts uzņēmumā „Rī gas kinostudija” uzņemtajām 973 filmām (saskaņā ar pielikumu Nr.1), kas tapušas laikā no 
1964.gada līdz 1990.gada 04.maijam, trešo personu Latvijas Kinematogrāfistu savienības un fizisko personu: /pers.A/ , 
/pers.B/ , /pers.C/ , /pers.D/ , /pers.E/ , /pers.F/ , /pers.G/ , /pers.H/ , /pers.J/ , /pers.K/ , /pers.L/ , /pers.M/ , /pers.N/ , /pers.O/ , 
/pers.P/ , /pers.R/ , /pers.S/ , /pers.T/ , /pers.V/ , /pers.Z/ , /pers.Ž/ , /pers.U/ , /pers.Ū/ , /pers.Ā/ , 
/pers.Č/ , /pers.Ē/ , /pers.Ģ/ , /pers.Ķ/ , /pers.Ļ/ , /pers.Ņ/ , /pers.Š/ , 
/pers. Q/, /pers.X/ , /pers.Y/ , /pers.I/ , /pers.Ī/ , /pers.W/ , /pers.AA/ , /pers.AB/ , /pers.AC/ , /pers.AD/ , /pers.AE/ , /pers.AG/ , 
/pers.AH/  prasībā atzīt filmu autoriem neatsavināmās un mantiskās tiesības uz viņu LPSR valsts uzņēmumā „Rīgas 
kinostudija” radītajiem darbiem, sakarā ar akciju sabiedrības „Rīgas kinostudija” apelācijas sūdzību par Rīgas pilsētas 
Vidzemes priekšpilsētas tiesas 201 3.gada 13.jūnija spriedumu.  
  
  
Aprakstošā daļa  
  
[1] 2007.gada 12.decembrī un 2008.gada 31.janvārī Kultūras ministrija cēlaprasību ar tās papildinājumiem pret 
AS „Rīgas kinostudija” par autortiesību un blakustiesību pārkāpumiem, lūdzot atzīt, ka AS„Rīgas  kinostudija” 
prettiesīgi uzdodoties par Latvijas valstij piederošo filmu autortiesību īpašnieku un noslēdzot 2007.gada 1.oktobra 
līgumu Nr.01/10 -1 ar „Voxell Aps” par ekskluzīvās izplatīšanas tiesību piešķiršanu, ir pārkāpusi Latvijas valsts 
autortiesības  un blakustiesības uz filmām, kas tika uzņemtas Valsts Rīgas kinostudijā laika posmā no 1964.gada 
1.jūnija līdz 1990.gada 4.maijam un aizliegt AS „Rīgas kinostudija”  izmantot filmas, kas tika uzņemtas Valsts Rīgas 
kinostudijā laika posmā no 1964.gada 1.jū nija līdz 1990.gada 4.maijam, kuru autortiesības un blakustiesības (tai skaitā 
ekskluzīvās izplatīšanas tiesības) pieder Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā un kuru izplatīšanas tiesības 
nav saņēmusi AS „Rīgas kinostudija”. 2008.gada 16.jūnijā  saņemti prasības pieteikuma precizējumi, lūdzot atzīt, ka AS 
„Rīgas kinostudija” prettiesīgi uzdodoties par Rīgas kinostudijā laika posmā no 1964.gada 1.jūnija līdz 1990.gada 
4.maijam uzņemto filmu autortiesību īpašnieku un noslēdzot 2007.gada 1.oktobra l īgumu Nr.01/10 -1 ar „Voxell Aps” 
par ekskluzīvās izplatīšanas tiesību piešķiršanu, ir aizskārusi Latvijas valsts mantiskās un personiskās autortiesības, kā 
arī blakustiesības uz filmām, kas tika uzņemtas Rīgas kinostudijā laika posmā no 1964.gada 1.jūnija līdz 1990.gada 
4.maijam un aizliegt AS „Rīgas kinostudija” publiskot, publicēt, publiski izpildīt, izplatīt, raidīt, retranslēt, padarīt 
pieejamas sabiedrībai pa vadiem vai citā veidā tādējādi, ka tām var piekļūt individuāli izraudzītā vietā un laikā, 
iznomāt, izīrēt vai publiski patapināt, tieši vai netieši, īslaicīgi vai pastāvīgi reproducēt, tulkot, aranžēt, dramatizēt, 
ekranizēt vai citādi pārveidot filmas, kas tika uzņemtas Valsts Rīgas kinostudijā laika posmā no 1964.gada 1.jūnija līdz 
1990.gada 4.mai jam. 2008.gada 29.jūlijā tiesā saņemti prasības pieteikuma papildinājumi, lūdzot piedzīt no AS „Rīgas 
kinostudija” zaudējumu atlīdzību Ls 29 517,77 apmērā.  
[2] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2013.gada 13.jūnija spriedumu Kultūras ministrijas 
prasībaapmierināta. Tiesa nosprieda:  
1. Atzīt Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā mantiskās autortiesības uz LPSR valsts uzņēmuma „Rīgas 
kinostudija” uzņemtajām 973 Filmām, kuras uzņemtas laikā no 1964. -1990.gada 4.maijam (saskaņā ar Pielikumu  Nr.1), 
ievērojot autoru (saskaņā ar Pielikumu Nr.2) - darba radītāju personiskās un mantiskās tiesības.  
2.Atzīt Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā tiesības publicēt, atveidot un izplatīt visos atļautos veidos 
Filmas (saskaņā ar Pielikumu Nr.1 ), kuras uzņemtas laikā no 1964. -1990.gada 4.maijam, ievērojot autoru (saskaņā ar 
Pielikumu Nr.2) - darba radītāju personiskās un mantiskās tiesības.  
3. atzīt Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā tiesības saņemt atlīdzību, ja kādu no Filmām (saska ņā 
arpielikumu Nr.1) izmanto citas personas, ievērojot autoru (saskaņā ar Pielikumu Nr.2) - darba radītāju personiskās un 
mantiskās tiesības.  

2 4. Atzīt Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā tiesības uz šādu Filmu (saskaņā ar pielikumu Nr.1) 
neaizska ramību, ievērojot autoru (saskaņā ar Pielikumu Nr.2) - darba radītāju personiskās un mantiskās tiesības.  
5. Atzīt Latvijas valstij LR Kultūras ministrijas personā tiesības Filmu (saskaņā ar Pielikumu Nr.1) oriģinālu vai 
tokopiju izplatīt; retranslēt pa kabeļi em; padarīt pieejamu sabiedrībai pa vadiem vai citādā veidā tādējādi, ka tiem var 
piekļūt individuāli izraudzītā vietā un individuāli izraudzītā laikā; nomāt, īrēt un publiski patapināt; tieši vai netieši, 
īslaicīgi vai pastāvīgi reproducēt Filmas (saskaņā  ar Pielikumu Nr.1), ievērojot autoru (saskaņā ar Pielikumu 
Nr.2)darba radītāju personiskās un mantiskās tiesības.  
6.Atzīt, ka akciju sabiedrība „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas numurs 50003021241, prettiesiski uzdodoties par Rīgas 
kinostudijā laika posm ā no 1964.gada 1.jūnija līdz 1990.gada 1.maijam uzņemto Filmu (saskaņā ar pielikumu Nr.1) 
autortiesību īpašnieku un noslēdzot 2007.gada 1.oktobra līgumu Nr.01/10 -1 ar „Voxell Aps” par ekskluzīvās 
izplatīšanas tiesību piešķiršanu, ir aizskārusi Latvijas val sts autortiesības uz Filmām (saskaņā ar Pielikumu Nr.1.) un 
autoru (saskaņā ar Pielikumu Nr.2) - darba radītāju personiskās un mantiskās tiesības.  
7.Atzīt, ka akciju sabiedrība „Rīgas kinostudija, reģistrācijas numurs 50003021241, prettiesiski uzdodoties pa r LPSR 
valsts uzņēmuma „Rīgas kinostudija” laika posmā no 1964.gada 1.jūnija līdz 1990.gada 1.maijam uzņemto Filmu 
(saskaņā ar Pielikumu Nr.1) autortiesību īpašnieku un noslēdzot 2007.gada 1.oktobra līgumu Nr.01/10 -1 ar „Voxell 
Aps” par ekskluzīvās izplatī šanas tiesību piešķiršanu, ir aizskārusi Latvijas valsts blakus tiesības uz Filmām (saskaņā ar 
Pielikumu Nr.1).  
8. Aizliegt akciju sabiedrībai „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas numurs 50003021241, jebkādā veidā publicēt, 
atveidotun izplatīt Filmas (saskaņā a r pielikumu Nr.1).  
9. Aizliegt akciju sabiedrībai „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas numurs 50003021241, publiskot, publicēt, 
publiskiizplatīt, izplatīt, raidīt, retranslēt; padarīt pieejamas sabiedrībai pa vadiem vai citādā veidā tādejādi, ka tām var  
piekļūt  individuāli izraudzītā vietā un individuāli izraudzītā laikā; iznomāt, izīrēt vai publiski patapināt; tieši vai netieši, 
īslaicīgi vai patstāvīgi reproducēt; tulkot; aranžēt; dramatizēt; ekranizēt vai citādi pārveidot  Filmas (saskaņā ar 
Pielikumu Nr.1).  
10. Piedzīt no akciju sabiedrības „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas numurs 50003021241, par labu Latvijas valstij 
LRKultūras ministrijas personā LVL 29 517,77 apmērā.  
11. Atzīt filmu (saskaņā ar Pielikumu Nr.1) autoriem (saskaņā ar Pielikumu Nr.2) neatsavināmās p ersoniskās 
unmantiskās tiesības uz viņu LPSR valsts uzņēmumā ,,Rīgas kinostudija” radītajiem darbiem - mākslas, 
dokumentālajām un animācijas Filmām (saskaņā ar pielikumu Nr.1), tiesības uz autorību; tiesības uz vārdu; tiesības uz 
darba neaizskaramību; ties ības uz pretdarbību jebkurai sava darba izkropļošanai, sagrozīšanai vai citādai pārveidošanai, 
kā arī tādai autora tiesību aizskaršanai, kas var kaitēt autora godam un cieņai; tiesības izmantot savu darbu jebkādā 
veidā, atļaut vai aizliegt tā izmantošanu, saņemt atlīdzību par atļauju izmantot savu darbu un par darba izmantošanu, 
saņemt atlīdzību par darba izmantošanu; saņemt atlīdzību no darba publiskā patapinājuma; saņemt atlīdzību no darba 
nomas; saņemt atlīdzību no iekasētās „nesēja atlīdzības”.  
Noraidīt  Latvijas Kinematogrāfistu savienības prasību daļā par LVL 29 517,77 piedziņu no AS „Rīgas kinostudija”, 
reģ. Nr. 50003021241.  
Piedzīt no AS „Rīgas kinostudija” reģ. Nr. 50003021241 par labu valstij tiesāšanās izdevumus - valsts nodeva LVL 
997,30 – par aut ortiesību atlīdzības piedziņu, LVL 550 - vienpadsmit nemantiskie prasījumi.  
[3] Par minēto spriedumu saņemta AS „Rīgas Kinostudija” apelācijas sūdzība. Lieta nosūtīta izskatīšanai 
Rīgasapgabaltiesai.  
[4] 2014.gada 20.martā Rīgas apgabaltiesā saņemts saņemts Kultūr as ministrijas pilnvarotā pārstāvja zvērināta 
advokāta Laura Lejas pieteikums par prasības nodrošinājumu, kurā lūgts apķīlāt AS „Rīgas kinostudija” kustamo 
mantu un skaidras naudas līdzekļus, naudas līdzekļus kredītiestādēs un citās finanšu institūcijās, k ā arī maksājumus, 
kuri pienākas no trešajām personām EUR 10 000 apmērā, kā Latvijā, tā arī ārpus Latvijas; aizliegt AS „Rīgas 
kinostudija” samazināt apķīlātās mantas vērtību un veikt darbības, kas tieši vai netieši samazina apķīlātās mantas 
vērtību.  
Pietei kumā norādīts, ka prasītājai ir pamats uzskatīt, ka tiesas sprieduma izpilde daļā par naudas piedziņu šajā lietā 
varētu būt apgrūtināta vai pat neiespējama, kā arī sakarā ar to, ka prasītājas prasījums daļā par naudas piedziņu ir 
uzskatāms par mantisku pra sījumu, prasītājai ir pamats lūgt tiesu piemērot prasības nodrošinājumu.  
Civilprocesa likuma 137.pants nosaka, ka gadījumā, ja ir pamats uzskatīt, ka tiesas sprieduma izpilde lietā varētu kļūt 
apgrūtināta vai neiespējama, tiesnesis pēc prasītāja motivēta p ieteikuma var pieņemt lēmumu par prasības 
nodrošināšanu mantiska rakstura prasībās.  
Celtā prasība daļā ir vērsta uz naudas līdzekļu Ls 29 517,77 apmērā piedziņu. Līdz ar to ir secināms, ka celtajai prasībai 
daļā ir mantisks raksturs, jo tā ir vērsta uz nau das piedziņu no atbildētājas. Tādējādi prasītāja ir tiesīga lūgt tiesu prasību 
nodrošināt.  
Civilprocesa likuma 140.panta pirmajā daļā noteikts, ka, izlemjot jautājumu par prasības nodrošināšanu, tiesnesis ņem 
vērā prasības pirmšķietamo ( prima facie ) formāl o juridisko pamatojumu.  
Prasība ir pirmšķietami juridiski pamatota, kas izriet no prasības pieteikumā norādītiem, ar rakstveida pierādījumiem 
pamatotiem faktiskiem un juridiskiem apstākļiem. No prasības pieteikumā norādītajiem apstākļiem ir secināms, ka to  
pierādīšanas gadījumā, prasības apmierināšanas iespējamība ir pirmšķietami lielāka par tās noraidīšanas iespējamību, 
un prasības pirmšķietamais formālais juridiskais pamatojums var norādīt uz nepieciešamību prasību nodrošināt. 
3 Saskaņā ar Satversmes tiesas  atziņām tiesnesim, lemjot par prasības nodrošināšanu, ir jāizvērtē pierādījumi par tiem 
apstākļiem, kas var radīt grūtības sprieduma izpildei (sk. Satversmes tiesas 2010.gada 30.marta spriedumu lietā Nr. 
2009 - 85-01, 20.2.punktu).  
Prasītāja uzskata, ka zemāk norādītie apstākļi un fakti dod pamatu uzskatam un kalpo kā pierādījums tam, ka sprieduma 
izpilde lietā var kļūt apgrūtināta vai pat neiespējama.  
Atbildētājai, saskaņā publiski pieejamu informāciju, 2012.gadā un 2013.gadā, maksātnespējas likuma ietva ros, kopā 5 
reizes ir uzsākti un izbeigti tiesiskās aizsardzības procesi:  
2012.gada 3.maijā ar Jelgavas tiesas nolēmumu ierosināts atbildētājas ārpustiesas tiesiskās aizsardzības process. Ar 
Jelgavas tiesas 2012.gada 18.maija nolēmumu civillietā     Nr. ?1 5220612, tas izbeigts;  
2012.gada 4.jūlijā ar Jelgavas tiesas nolēmumu ierosināts Atbildētājas tiesiskās aizsardzības process. Ar Jūrmalas tiesas  
2012.gada 25.septembra nolēmumu civillietā Nr. ?15251612, atbildētājas tiesiskās aizsardzības process izbeigts;  
2012.gada 9.oktobrī ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas nolēmumu ierosināts Atbildētājas ārpustiesas 
tiesiskās aizsardzības process. Ar 2012.gada 24.oktobra tiesas nolēmumu civillietā Nr. C30746812, tas izbeigts;  
2013.gada 5.februārī Rīgas pi lsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā ierosināts atbildētājas ārpustiesas tiesiskās 
aizsardzības process. 2013.gada 28.februārī atbildētājas ārpustiesas tiesiskās aizsardzības process civillietā Nr. 
C30407413, izbeigts;  
2013.gada 7.augustā ar Rīgas pilsētas  Vidzemes priekšpilsētas tiesas nolēmumu ierosināts atbildētājas tiesiskās 
aizsardzības process. Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2013.gada 11.novembra lēmumu civillietā Nr. 
C30577313, atbildētājas tiesiskās aizsardzības process tika izbeig ts. 
Tiesiskās aizsardzības process ir paredzēts, lai aizsargātu īslaicīgās finansiālās grūtībās nonākušu komersantu un 
samērotu komersanta un kreditoru intereses. Ņemot vērā to, ka atbildētāja pēdējo divu gadu laika veselas piecas reizes 
ir uzsākusi un izb eigusi tiesiskas aizsardzības procesus, ir skaidri redzams tas, ka atbildētājai ir finansiālas problēmas, 
kuras, pie tam, vairs nevar nosaukt par īslaicīgām. Līdz ar to nav šaubu, ka prasītājai pozitīva sprieduma gadījumā, 
sprieduma izpilde daļā par naudas  piedziņu būs vai nu apgrūtināta, vai arī neiespējama. Vēl jo vairāk, saskaņā ar Rīgas 
pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2013.gada 11.novembra lēmumu, pēdējais prasītājai zināmais atbildētājas 
tiesiskās aizsardzības process tika izbeigts tādēļ, ka at bildētāja tiesā nebija iesniegusi tiesiskās aizsardzības procesa 
pasākumu plānu, kas izstrādāts atbilstoši likumā noteiktajai kārtībai un saskaņots ar kreditoriem.  
Civilprocesa likuma 138.panta pirmajā daļā uzskaitīti Latvijas tiesās pieļaujamie prasības n odrošinājuma līdzekļi. Šī 
panta pirmās daļas 1.punkts paredz prasības nodrošinājuma līdzekli - kustamas mantas un skaidras naudas apķīlāšana, 
5.punkts paredz prasības nodrošinājuma līdzekli - aizliegumu atbildētājai veikt noteiktas darbības, 6.punkts pared z 
prasības nodrošinājuma līdzekli - to maksājumu apķīlāšanu, kuri pienākas no trešajām personām, tajā skaitā naudas 
līdzekļi kredītiestādēs un citās finanšu institūcijās.  
Izvērtējot lietas faktiskos apstākļus, prasītāja uzskata, ka šajā gadījumā attiecībā uz prasību daļā par naudas piedziņu ir 
jāpiemēro atbildētājas AS „Rīgas kinostudija” (i) kustamas mantas un skaidras naudas apķīlāšanu; (ii) naudas līdzekļu 
kredītiestādēs un citās finanšu institūcijās apķīlāšana, kā arī maksājumu, kuri pienākas no trešajā m personām, 
apķīlāšanu; (iii) aizliegumu samazināt apķīlātās mantas vērtību vai veikt darbības, kas tieši vai netieši samazina 
apķīlātās mantas vērtību.  
Šādi prasības nodrošinājuma līdzekļi var gādāt, lai atbildētāja mantiskais stāvoklis nepasliktinātos lī dz sprieduma 
izpildei, kā arī lai atbildētāja finanšu līdzekļi un manta nenonāktu citu personu rīcībā, tādejādi novedot pie sprieduma 
izpildes grūtībām.  
Vadoties no dispozivitātes principa civilprocesā, šobrīd prasītāja atzīst par nepieciešamu lūgt prasība s nodrošinājumu 
par summu, kas sniedzas līdz EUR 10 000.  
Prasītāja vēlas uzsvērt, ka prasības nodrošinājums ir vēršams ne vien pret atbildētājas mantu un finanšu resursiem 
Latvijā, bet arī ārpus Latvijas teritorijas. Šajā sakarā prasītāja vērš uzmanību, ka  Latvijas tiesai ir jurisdikcija pēc 
būtības skatīt konkrēto civiltiesisko strīdu daļā par zaudējumu piedziņu, tāpēc tiesai nav nekādu šķēršļu lemt par 
prasības nodrošinājumu piemērošanu Atbildētājas mantai un finanšu resursiem, kas atrodas ārpus Latvijas.  Šāds tiesas 
kompetences ierobežojums Latvijas tiesībās nav noteikts. Eiropas Savienības Padomes 2000.gada 22.decembra Regula 
(EK) Nr.44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk „ Brisel es I 
Regula”) noteik umi risina jautājumu, kā ir izpildāmi tiesu nolēmumi, kas pieņemti vienā jurisdikcijā, bet izpildāmi 
kādā citā jurisdikcijā, un arī šajā Eiropas Kopienas normatīvajā aktā nav noteikti šādi Latvijas tiesas kompetences 
ierobežojumi. Turklāt Eiropas Kopienu T iesa analizējot jautājumu par prasības nodrošināšanas jautājumiem ir atzinusi, 
ka 1968.gada 27.septembra Brisel es Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un 
komerclietās (turpmāk „ Brisel es Konvencija”) paredz, ka tiesa, kur ai ir jurisdikcija skatīt lietu pēc būtības ir tiesīga arī 
piemērot prasības nodrošinājumu bez jebkādiem papildus ierobežojumiem (sk. Eiropas Kopienu Tiesas 1998.gada 
17.novembra lēmumu lietā Van Uden Maritime BV (t/a Van Uden Africa Line) v Kommanditgesel lschaft in Firma  
Deco -Line (C-391/95) [1998] E.C.R. 1 -7091). Brisel es konvencijas interpretācija ir attiecināma arī uz Brisel es I 
Regulu, jo pēc būtības tā satur analoģisku tiesisko regulējumu, kas vienīgi ir izteikt atbilstošākā un piemērotākā 
Eiropas Sav ienības tiesību aktā. Tātad Latvijas tiesa nav ierobežota savā lēmumā nodrošināt prasību tādejādi, ka šī 
izpilde var notikt tikai Latvijas teritorijā.  
Tātad prasības nodrošinājuma līdzekļu vēršana uz mantu gan tiesas foruma valstī, gan ārpus tās nav nekas neparasts vai 
neordinārs. Jāuzsver, ka Anglijas tiesībās ir arī daudz efektīvāki līdzekļi ārvalsts atbildētāju mantas stāvokļa 
4 noskaidrošanai. Tā plašu rezonansi Latvijā ir guvusi ziņa, ka Anglijas tiesa ir uzlikusi par pienākumu kādam Latvijas 
pilsonim no dot zvērestu par saviem īpašumiem un aktīviem, kas ir efektīvs līdzeklis atbildētāja mantas sastāva 
apzināšanai. Diemžēl Latvijas tiesībās šāda juridiska konstrukcija nav ieviesta, kā rezultātā prasības nodrošinājumu 
līdzekļu pieprasījumu var adresēt uz vi spārīgiem, abstraktiem atbildētāju aktīviem, kuru saturu var noskaidrot vienīgi 
lēmuma izpildes stadijā.  
  
Motīvu daļa  
  
[5]Pārbaudot prasības pieteikumu, tā papildinājumus  un tam pievienotos dokumentus, tiesu kolēģija uzskata 
pieteikumu par prasības nodr ošināšanu par pamatotu un apmierināmu.  
Civilprocesa likuma 137.panta pirmā daļa nosaka, ka ja ir pamats uzskatīt, ka tiesas sprieduma izpilde lietā varētu kļūt 
apgrūtināta vai neiespējama, tiesa vai tiesnesis pēc prasītāja motivēta pieteikuma var pieņemt l ēmumu par prasības 
nodrošināšanu.  
No Civilprocesa likuma 137.panta pirmās daļas formulējuma izriet, ka likumdevējs prasības nodrošināšanu saista ar 
sprieduma izpildīšanas neiespējamību vai grūtībām izpildīt spriedumu prasības apmierināšanas gadījumā.  
Tādēj ādi, lemjot jautājumu par prasības nodrošināšanu, tiesai, ņemot vērā minētās tiesību normas imperatīvo raksturu, 
kas uzliek tiesai pienākumu veikt konkrētas darbības, jāizvērtē prasības pirmšķietamais formālais juridiskais 
pamatojums, kā arī jālemj jautāju ms Civilprocesa likuma noteiktā termiņā.  
Tiesību doktrīnā ir atzīts, ka prasības nodrošinājuma mērķis ir sekmēt iespējamā sprieduma izpildi (Bukovskis V. 
Civilprocesa mācību grāmata. Rīgā: 1933., 508.lpp.).  
Ņemot vērā minēto, secināms, ka prasības nodrošinājuma mērķis ir panākt sprieduma izpildes iespējamību, līdz ar to 
lemjot par prasības nodrošināšanu, ir jākonstatē, vai pastāv kādi apstākļi, kas liecinātu par sprieduma izpildes 
apgrūtinājumu vai neiespējamību.  
Saskaņā ar Civilprocesa likuma 140.p anta pirmo daļu, izlemjot jautājumu par prasības nodrošināšanu, Civillietu tiesu 
kolēģija ņem vērā prasības pirmšķietamo (prima facie) formālo juridisko pamatojumu, kas nozīmē, ka ir jākonstatē, ka 
prasības apmierināšanas iespējamība ir pirmšķietami lielāk a par tās noraidīšanas iespējamību.  
Konkrētajā gadījumā prasība ir celta par personisko un mantisko autortiesību aizsardzību, blakustiesību aizsardzību, kā 
arī zaudējumu atlīdzības piedziņu, kas ir mantiska rakstura prasījums.  
Civillietu tiesu kolēģija pra sītājas pieteikuma motīvus, ka 2012. un 2013.gadā, maksātnespējas likuma ietvaros, AS 
„Rīgas Kinostudija” kopā piecas reizes ir uzsākti un izbeigti tiesiskās aizsardzības procesi, kas liecina, ka atbildētājai ir  
finansiālas problēmas, vērtē kā pamatotus, l ai secinātu, ka pie minētajiem apstākļiem tiesas sprieduma izpilde lietā daļā 
par piedziņu varētu kļūt apgrūtināta vai neiespējama.  
Tai pat laikā Civillietu tiesu kolēģija norāda, ka prasības nodrošinājums tā nopietno seku dēļ pēc savas būtības ir 
izņēmuma  līdzeklis, kurā tiesnesim ir jāizvērtē nepieciešamības un pamatojuma balanss, kas konkrētajā gadījumā tiek 
ievērots, ņemot vērā prasītājas lūgto prasības nodrošinājuma apmēru 10 000 euro robežās.  
Tāpat Civillietu tiesu kolēģija, ņemot vērā Eiropas Savienī bas Padomes 2000.gada 22.decembra Regulu (EK)  
Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” un Eiropas Kopienu Tiesas  
1998.gada 17.novembra lēmumu lietā Van Uden Maritime BV (t/a Van Uden Africa Line) v Kommandi tgesellschaft in 
Firma Deco -Line (C-391/95) [1998] E.C.R. 1 -7091), atzīst par pamatotu prasības nodrošināšanu, izmantojot prasītājas 
pārstāvja norādīto Civilprocesa likuma 138.panta pirmās daļas 1., 2., 3., 5., un 6.punktā minētos prasības 
nodrošinājuma lī dzekļus, piemērojot naudas līdzekļu apķīlāšanu ne tika Latvijā, bet arī ārpus Latvijas.  
  
Rezolutīvā daļa  
  
Pamatojoties uz iepriekš minēto un vadoties no Civilprocesa likuma 137., 140., 141.pantiem, Eiropas Savienības  
Padomes 2000.gada 22.decembra Regulu (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās  
un komerclietās”, Civillietu tiesu kolēģija 
nolēma  
  
apmierināt Kultūras ministrijas pieteikumu par prasības nodrošināšanu.  
Kultūras ministrijas prasības nodrošināšanai 10 000 euro apmērā:  
1. apķīlāt akciju sabiedrības „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas Nr. 50003021241, kustamo mantu un skaidras 
naudas līdzekļus, naudas līdzekļus kredītiestādēs un citās finanšu institūcijās, kā arī maksājumus, kuri pienākas 
no trešajām personām, kā  Latvijā, tā arī ārpus Latvijas;   
2. aizliegt akciju sabiedrībai „Rīgas kinostudija”, reģistrācijas Nr. 50003021241, samazināt apķīlātās mantas 
vērtību un veikt darbības, kas tieši vai netieši samazina apķīlātās mantas vērtību.   
Lēmums ir izpildāms nekavējoties.  
Lēmums nav pārsūdzams.  
 Tiesnese                                (paraksts)                                             
L.Grauda  
5  Tiesnese                                (paraksts)                                             
I.Ošiņa  
  
Tiesnese                                 (paraksts)                                             Dz.Zvaigznekalna -Žagare