Lietas materiāls Nr.3 -10/0262/1 -2015 
Lietas arhīva Nr. CA -3506 -15/25 
LĒMUMS  
   
2015.gada 21.oktobrī  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija šā dā sastāvā: 
tiesnese -referente  L.Volberga, tiesneši G.Ozoliņa un 
M.Sviķis,  
 
Rīgā, Brīvības bulvārī 34, rakstveida procesā, izskatīja lietas materiālus /pers.A/ 
Eiropas procedūras   mazas apmēra prasībā pret /pers.B/ par parāda piedziņu, sakarā 
ar /pers.A/ blakus sūdzību par Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas  tiesneses  
2015.gada 1.jūnija lēmumu un  
konstatēja:  
  
2015.gada 25.maijā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā saņemta 
/pers.A/  Eiropas procedūras maza apmēra prasība pret /pers.B/ par parāda piedziņu.  
Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 1.jūnija 
lēmumu prasības pieteikumu atteikts pieņemt.  
Lēmumā norādīts, ka saskaņā ar Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas 
6.punktu, tiesnesis atsakās pieņemt prasības pieteikumu, ja lieta nav piekritīga šai 
tiesai.  
Tāpat lēmumā no rādīts, ka prasības pieteikumā kā atbildētājas /pers.B/ 
dzīvesvietas adrese ir norādīta /adrese/ , Apvienotajā Karalistē, bet prasītāja vēlas 
iesniegt prasību Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā, pamatojoties uz 
saistības izpildes vietas nosacījumu . 
Pirmās instances tiesas tiesnese atzinusi, ka, izskatot jautājumu par prasības 
pieteikuma pieņemšanu izskatīšanai Latvijas Republikas tiesā, piemērojama Eiropas 
Padomes 2000.gada 22.decembra regula (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un 
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” (turpmāk arī – Brisel es I 
regula), kas arī nosaka jurisdikciju konkrētā prasības pieteikuma gadījumā.  
Lēmumā norādīts, ka  Brisel es I regulas 2 .panta pirmais punkts, nosaka,  ka 
saskaņā ar šo regulu, personas, kuru dom icils ir kādā dalībvalstī, neatkarīgi no viņu 
pilsonības, var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā. Šīs pašas regulas 3.panta pirmais 

2 punkts norāda, ka personas, kuru domicils ir kādā no dalībvalstīm, var iesūdzēt citas 
dalībvalsts tiesā, vienīgi izmantoj ot šīs nodaļas 2. līdz 7.iedaļā noteiktās normas.  
Tiesas u  ieskatā  prasības pieteikuma iesniedzēja nepamatoti atsaukusies uz Brisel es 
I regulas 5.panta pirmā punkta “a” apakšpunktu, kas noteic, ka personu, kuras 
domicils ir kādā dalībvalstī, citā dalībva lstī var iesūdzēt – lietās, kas attiecas uz 
līgumiem – attiecīgās saistības izpildes vietas tiesā, jo attiecīgi Regulas 5.panta pirmā 
punkta “b” apakšpunkts paredz, ka šajā noteikumā mērķiem un ja vien nepastāv 
citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpil des vieta ir preču iegādes gadījumā – vieta 
dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu preces tika piegādātas vai bija jāpiegādā; 
pakalpojumu sniegšanas gadījumā – vieta dalībvalstī, kurā saskaņā ar līgumu 
pakalpojums tika sniegts vai bija jāsniedz.  
Tiesas ieskatā , 2008.gada 16.novembra Aizdevuma līguma 2.punktā noteiktais, 
ka aizdevums atmaksājams uz aizdevējas bankas kontu LV08NDEA0000080011925, 
nenorāda uz Brisel es I regulas 5.pantā noteikto īpašo jurisdikciju, jo nav atzīstama ne 
par preču piegādes, ne pakalpoj umu sniegšanas vietu. Līdz ar to no prasības 
pieteikumam pievienotajiem pierādījumiem un 2008.gada 16.novembra Aizdevuma 
līguma 2.punkta neizriet, ka konkrētajā saistībā puses būtu vienojušās par noteiktu 
saistību izpildes vietu.  
Tiesa atzina, ka prasība c eļama saskaņā ar Brisel es I regulas 2.panta pirmo 
punktu, Apvienotās Karalistes tiesā, tas ir, pēc atbildētājas domicila. Bez tam 
pieteikuma iesniedzēja prasības pieteikumā nav norādījusi un tiesa nekonstatēja citu 
pamatojumu tam, ka konkrētais prasības pi eteikums būtu piekritīgs Rīgas pilsētas 
Vidzemes priekšpilsētas tiesai.  
Blakus sūdzību par Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 
1.jūnija lēmumu iesniedza /pers.A/ , pārsūdzot to pilnā apmērā (l.l. 20 -21). 
Iesniedzēja norāda, ka tiesa, lem jot jautājumu par lietas piekritību tiesai, ir 
piemērojusi spēkā neesošu Eiropas Padomes Regulu (EK) Nr.44/2001 ( Brisel e I 
regulu), jo kopš 2015.gada 10.janvāra piemērojama ir Eiropas Parlamenta un 
Padomes Regula (ES) Nr.1215/2012 (turpmāk arī - Brisel e Ibis regula).  
Uzskata, ka prasībai piemērojams Brisel es Ibis regulas 7.panta pirmā punkta „a” 
apakšpunkts, kas noteic, ka personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt 
citā dalībvalstī lietās, kas attiecas uz līgumiem - attiecīgās saistības izpilde s vietas 
tiesās.  
Iesniedzēja nepiekrīt tiesas uzskatam, ka aizdevuma atmaksa uz bankas kontu, 
kas atvērts Latvijas Republikā reģistrētā kredītiestādē, Latvija nebūtu uzskatāma par 
saistību izpildes vietu. Norāda, ka aizdevuma līgums ir slēgts Latvijā un La tvija 
saprotama arī kā saistību izpildes vieta. Atsaucās uz Civillikuma 1823.panta 
nosacījumu, ka naudas parādi, ja nav norunāts citādi, samaksājami kreditoram tur, kur 
līguma izpildīšanas laikā ir viņa dzīves vieta, līdz ar to prasība būtu jāizskata Latvi jas 
tiesā.  
Atsaucoties uz juridisko literatūru, iesniedzēja norāda, ka ir iespējama arī netieša 
pušu piekrišana jurisdikcijas izvēlei, ja vien atbildētājs neierodas tiesā, lai apstrīdētu 
3 jurisdikciju. Uzskata, ka no Aizdevuma līguma tieši neizriet jurisdik cija, tādēļ tiesai 
būtu jāpiemēro iepriekš minētais Civillikuma 1823.pants, konstatējot, ka saistību 
izpildes vieta ir Latvija un prasība jāpieņem izskatīšanai Rīgas pilsētas Vidzemes 
priekšpilsētas tiesā.  
  
Motīvu daļa.  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija, pārbaudījusi lietas materiālus un 
izvērtējusi blakus sūdzībā norādītos argumentus atzīst, ka   pirmās instances tiesas 
tiesneses  lēmums ir atceļams un jautājums nododams jaunai izskatīšanai tiesai,  kura 
lēmu mu ir pieņēmusi.  
Tiesu kolēģija atzīst par pamatotu blakus sūdzībā minēto argumentu,  ka pirmās 
instances tiesai, izlemjot jautājumu par prasības pieņemšanu, vajadzēja  piemērot  
nevis  Padomes  2000.gada 22.decembra  regulu (EK) nr. 44/.100, bet gan Eiro pas 
parlamenta un padomes 2012.gada 12.decembra regulu  (ES) nr. 1215/2012 ( Brisel es 
Ibis regula), jo    regula nr. 44/2001   ir atcelta.  
Tomēr Civillietu tiesu kolēģija vērš iesniedzējas uzmanību uz Brisel e Ibis 
regulas 80.pantu, kura otrais teikums notei c, ka atsauces uz atcelto regulu ( Brisel e I 
regulu) uzskata par atsaucēm uz šo regulu ( Brisel e Ibis regulu) un tās lasa saskaņā ar 
atbilstības tabulu III pielikumā. No Brisel es Ibis regulas III pielikuma tabulas 
redzams, ka gan tiesas, gan iesniedzējas ies katā piemērojamo normu starpā 
konstatējama atbilstība. Brisel e I regulas 2.pants atbilst Brisel e Ibis regulas 4.pantam, 
Brisel e I regulas 3.pants - Brisel e Ibis 5.pantam, bet Brisel e I regulas 5.panta pirmais 
punkts - Brisel e Ibis regulas 7.panta pirmajam pu nktam.  
  
Lai noskaidrotu, kuras valsts tiesai ir piekritīga iesniegtā prasība, jāizvērtē, vai ir 
piemērojami Brisel e Ibis regulas 4.panta pirmā punkta vispārīgās jurisdikcijas 
noteikums, ka personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt minētās  
dalībvalsts tiesā neatkarīgo no viņu pilsonības, vai arī piemērojams Brisel e Ibis 
regulas 7.panta pirmā punkta „a” apakšpunkta noteikums par īpašo jurisdikciju, ka 
personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī lietās, kas 
attiecas uz līgumiem - pēc saistības izpildes vietas.  
Tiesas ieskatā, vērā ņemams būtu Brisel e Ibis regulas 16.apsvērums, kas noteic, 
ka papildus atbildētāja domicilam vajadzētu būt alternatīviem jurisdikcijas 
pamatojumiem, kuru pamatā ir cieša saistība starp t iesu un lietu vai kuru nolūks ir 
veicināt pareizu tiesvedības norisi.  
Saskaņā ar  minētās Regulas  7.panta pirmās daļas nosacījumiem personu, kuras  
domicils  ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt  citā  dalībvalstī:  a) lietās, kas attiecas uz 
līgumiem  - attiecīgās saistības  izpildes  vietas tiesās; b) šā  noteikuma mērķim un, ja 
vien nepastāv  citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes vieta ir:     
• preču piegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu preces 
piegādāja  vai tās būtu bijis  jāpiegādā;  
4 • pakalpojumu  sniegšanas vietā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu 
pakalpojumu sniedza  vai tas būtu bijis  jāsniedz.  
Minētās Regulas  1.punkta c) apakšpunkts nosaka, ja nepiemēro  b) 
apakšpunktu, tad piemēro  a) apakšpunktu.  
 Tiesu kolēģ ija atzīst par nepamatotu pirmās instances tiesas tiesneses 
secinājumu, ka Aizdevuma līguma 2.punktā noteiktais, ka aizdevums iemaksājams 
aizdevējas  bankas kontā LV08NDEA00000800925, nenorāda uz  īpašo jurisdikciju, 
jo  nav  atzīstams ne par preču piegāde s  vai pakalpojumu  sniegšanas vietu.  
 Kā tas norādīts   prasītājas blakus sūdzībā, prasītājas prasība izriet no 2008.gada 
16.decembra Aizdevuma līguma (l.l.  15).  
No lietas materiālos  esošā Aizdevuma līguma redzams, ka  tas noslēgts 
2008.gada 16.novembrī   starp /pers.A/ kā aizdevēju un /pers.B/ kā aizņēmēju. 
Saskaņā  ar  minēto aizdevuma līgumu aizdevēja   aizdod aizņēmējai  Ls 1000,00 uz 
laiku  līdz  2009.gada 1.novembrim.  
  No Aizdevuma līguma  2.punkta nosacījumiem izriet, ka aizdevuma  summa 
aizdevēja i  līdz   2008.gada 19.novembrim ieskaitot jāpārskaita uz aizņēmējas  kontu 
Nordea Bank Finland  Plc Latvijas filiālē.  No minētā punkta nosacījumiem izriet,  ka 
aizņēmēja  apņēmusies aizdevumu atmaksāt,  pārskaitot to uz aizdevējas kontu šajā 
pat   bankā.  
No minētā Aizdevuma līguma redzams, ka  uz tā noslēgšanas brīdi  atbildētājas 
/pers.B/ dzīvesvieta ir bijusi /adrese A/ . 
 No lietas materiālos esošās  Pilsonības un migrācijas  lietu pārvaldes Iedzīvotāju 
reģistra  departamenta 2014.gada 1.aprīļa  izziņas  (l.l. 15) izriet, ka atbildētāja savu 
dzīvesvietu  Apvienotajā Karalistē  ir norādījusi tikai  2013.gada 23.jūlijā.   
Tā kā uz  Aizdevuma līguma noslēgšanas brīdi atbildētājas dzīvesvieta ir bijusi 
Latvijas Republikā un minētā Aizdevuma līguma noteikumi p aredz aizdevumu 
pārskaitīt uz atbildētājas kontu   Nordea Bank Finland Plc Latvijas filiālē un arī 
aizdevuma atmaksa veicama  uz aizdevējas kontu, kas atrodas bankā Latvijas 
Republikā, tiesu kolēģija atzīst,  ka saistību, kas izriet no  Aizdevuma līguma, 
izpildes vieta ir Latvijas Republikā.  
Pie šādiem apstākļiem tiesu kolēģija atzīst, ka konkrētajā gadījumā piemērojama 
īpašā jurisdikcija, t.i.  tiesai  jāpiemēro   Brisel es Ibis regulas  7.panta pirmās daļas c) 
apakšpunkta    un a) apakšpunkta nosacījumi, l īdz ar ko minētā prasība ir piekritīga  
Latvijas jurisdikcijas tiesai.  
Ņemot vērā  visu augstākminēto, Civillietu tiesu kolēģija  atzīst, ka  pirmās 
instances tiesa  nav devusi pareizi novērtējumu attiecībā uz  no Aizdevuma līguma 
izrietošo saistību izpild es vietu, līdz   ar ko nepamatoti atteikusies  pieņemt prasības 
pieteikumu.  
Pie šādiem apstākļiem tiesu kolēģija atzīst, ka pirmās instances tiesas tiesneses 
lēmums ir atceļams, un jautājums nododams  jaunai izskatīšanai tiesai, kura lēmumu 
pieņēmusi.  
5 Pamatojoties uz Civilprocesa likuma    447.panta pirmo daļu,     447.1 panta 
pirmo daļu,  448.panta pirmās daļas  2.punktu,  449.panta  pirmo  daļu,   Civillietu 
tiesu kolēģija  
                                                      n o l ē m a: 
  
  Atcelt Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 
1.jūnija  lēmumu,  ar kuru  tika atteikts pieņemt  /pers.A/ prasību pret  /pers.B/ par 
parāda piedziņu, un nodot jautājumu jaunai izskatīšanai tiesai, kura lēmumu 
pieņēmusi.   
Lēmums  nav pārsūdzams  un  tas stājas likumīgā  spēkā tā pieņemšanas  brīdī.  
  
  
Tiesnese                                                   /personīgais paraksts/                  L.Volberga  
  
Tiesneši                                                   /personīgais paraksts/                   G.Ozoliņa   
          
                                                                            /personīgais paraksts/                   M.Sviķis