Lieta Nr. 3 – 10/0278/5  
CA – 1613 – 15/11  
LĒMUMS  
  
Rīgā, 2015.gada 21.maijā Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu 
kolēģija šādā sastāvā: tiesnese – referente Dzintra Balta, tiesneses Ilze Celmiņa, Daiga Vilsone, 
izskatīja rakstveida procesā SIA „knowledgeprice.com” blakus sūdzību par Latgales priekšpilsētas  
tiesas tiesneses 2015.gada 25.februāra lēmumu, ar kuru atteikts pieņemt izskatīšanai prasības 
pieteikumu pret Intsure Technology Solutions BV.  
 
 
Aprakstošā daļa  
[1] Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesā 2014.gada 3.novembrī saņemts SIA 
„knowledgepr ice.com” (turpmāk – prasītāja) prasības pieteikums, kurā, pamatojoties uz 
Civilprocesa likuma 1.pantu, 30.panta pirmo daļu, 31.1pantu, 34.panta pirmās daļas e) punktu,  
41.panta pirmo daļu, 44.pantu, 56.2pantu, 128.pantu, 129.pantu, 130.pantu, 131.panta pir mās daļas 
1.punktu, 195.pantu, Padomes 2000.gada 22.decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001  par jurisdikciju un 
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk tekstā – Regula Nr. 44/2001 ) 
5.panta pirmo daļu un 23.pantu, Eiropas Parlamenta un Pa domes 2008.gada 17.jūnija Regulas (EK) 
Nr.593/2008 (turpmāk tekstā – Regula Nr.593/2008) 3.panta pirmo daļu, Civillikuma 1.pantu, 
1402.pantu, 1427.pantu, 1428.pantu, 1432.pantu, 1470.pantu, 1587.pantu, 1590.pantu, 1652.pantu, 
1668.3pantu, 1652.pantu, 1716. pantu, 1753.pantu, 1759.pantu, 1765.pantu, 2212.pantu, 2213.pantu, 
2223.pantu, 2228.pantu, Komerclikuma 391.pantu, lūgts tiesu:  
atzīt 2013.gada 1.jūnija sadarbības līgumu, kas ir noslēgts starp prasītāju un Intsure 
Technology Solutions BV (turpmāk –ITS jeb  atbildētājs), par tiesīgi noslēgtu un spēkā esošu kopš  
2013.gada 11.jūnija; piedzīt no atbildētāja par labu prasītājai parādu EUR 152342,86, līgumsodu 
par laika posmu  
līdz 2014.gada 6.oktobrim EUR 10292,01 un likumiskos nokavējuma procentus par laika peri odu 
līdz 2014.gada 6.oktobrim EUR 5107,86, kopā – EUR 167742,73, nosakot tiesības saņemt 
likumiskos procentus no kopējās piedzītās pamatparāda summas par laiku no sprieduma spēkā 
stāšanās dienas līdz sprieduma izpildei;  

2 piedzīt no atbildētāja par labu prasītājai visus tiesāšanās izdevumus to faktiskajā apmērā. 
Prasība pamatota ar tālāk minēto.  
[1.2] Kopš 2011.gada prasītāja sniedz informācijas tehnoloģiju pakalpojumus, kas ietver 
datorprogrammu izstrādi, programmēšanu, projektu vadību, konsultēšanas un cita veida 
pakalpojumus Nīderlandes Karalistē reģistrētai sabiedrībai ITS.  
[1.3] 2013.gada 11.jūnijā puses noslēdza rakstveida līgumu par pakalpojumu sniegšanu. 
Līgums noslēgts rakstveidā: pušu pārstāvji tikšanās laikā vienojās par līguma saturu un atbilst oši 
pušu saziņas formas praksei, ar elektroniskiem līdzekļiem – pa e-pastu, apmainoties ar līguma 
teksta redakciju, paliekoši reģistrēja vienošanos par līgumu un līguma redakciju.  
Prasītāja atsaucas uz līguma punktiem, saskaņā ar kuriem notikusi pušu sadar bība, tai skaitā, 
norāda, ka atbildētāja pārstāvis, kas sazinās par līguma izpildi, ir /pers.A/ , epasts: /e-pasts/ , bet 
prasītāja pārstāvis ir /pers.B/ , epasts: /e-pasts/  un šiem pārstāvjiem ir tiesības apstiprināt vai noraidīt 
jebkuru darba uzdevumu, to izm aiņas vai paziņojumus par pieņemšanu.  
[1.4] Saziņa ar elektronisko līdzekļu starpniecību izmantota kā galvenais saziņas veids pušu 
darījuma attiecību ietvaros, līdz ar ko līguma noslēgšana, izmantojot šādu saziņas formu, ir 
atzīstama par abu pušu skaidri izteiktu akceptu līguma noteikumiem. Prasītāja izteikusi atsauces uz 
Civillikuma un Komerclikuma noteikumiem, kas prasītājas ieskatā apliecina līguma noslēgšanu 
rakstveidā un tā spēkā esamību.  
[1. 5.] Līguma 13.1.punktā puses vienojušās, ka līgumam un pušu att iecībām, kas izriet 
no līguma, piemērojami Latvijas likumi. Šāda vienošanās atbilst arī Regulas Nr.593/2008 3.panta 
pirmajai daļai, kas nostiprina līguma pušu tiesības brīvi vienoties par līgumam piemērojamiem 
tiesību aktiem.  
[1.6] 2014.gada martā ITS pārtraukus i pildīt savas saistības un kopumā nav 
apmaksājusi astoņus rēķinus par kopējo summu EUR 152342,86. No līguma izrietošos 
rēķinus atbildētājs pieņēmis. Iebildumi par pakalpojumu kvalitāti un apjomu nav izteikti un 
pamatojoties uz līgumu, prasītājai ir tiesīb as saņemt samaksu par pakalpojumiem, kā arī 
saņemt no līguma izrietošo līgumsodu un likumiskos nokavējuma procentus.  
[1.7] Saskaņā ar līguma 13.2.punktu, jebkuri strīdi, domstarpības vai prasības, kas 
rodas nolīguma vai kas saistīti ar līgumu vai tā pielikumiem,  vai saistībā ar to pārkāpumu, 
izbeigšanu vai spēkā neesamību tiek atrisināti Latvijas Republikas tiesā.  
Prasītāja atsaucas uz Regulas Nr. 44/2001  23.panta pirmo un otro daļu un norāda, ka līgums 
starp pusēm noslēgts tieši ar elektronisko līdzekļu starpniec ību, kas atzīstama par rakstisku 
vienošanos par strīdu piekritību Latvijas Republikas tiesām. Līgumisko piekritību Latvijas 
Republikas tiesām pamato arī Civilprocesa likuma 30.panta pirmās daļas noteikumi.  
[1.8] Piekritība Latvijas Republikas tiesai papildus izr iet arī no konkrēto tiesisko 
attiecībupiekritības – saskaņā ar Regulas 44/2001  5.panta pirmās daļas a un b apakšpunktu. 
3 Attiecīgās saistības izpilde – samaksas veikšana par sniegtajiem pakalpojumiem – izpildāma 
Latvijas Republikā, veicot samaksu prasītājai  kā Latvijas Republikā reģistrētai juridiskai 
personai.  
[1.9] Piekritību Latvijas Republikas tiesām konkrētajā gadījumā ir atzinusi arī 
NīderlandesKaralistes (atbildētāja domicila adreses valsts) tiesa. Nīderlandes tiesa, izskatot 
un apmierinot prasītājas iesnie gtos lūgumus par prasības nodrošinājuma piemērošanu pret 
atbildētāju, noteiktā termiņā prasītājai uzlikusi par pienākumu celt pamatprasību līgumiski 
piekritīgajā Latvijas Republikas tiesā.  
[1.10]  Puses nav vienojušās par konkrētu Latvijas pirmās instances tiesu u n 
Civilprocesa likuma piekritības noteikumi neparedz, kurā Latvijas tiesā ir ceļama prasība, 
tādēļ saskaņā ar  
Civilprocesa likuma 31.1pantu prasītāja izvēlējusies celt prasību Rīgas pilsētas Latgales 
priekšpilsētas tiesā.  
[2] Ar Rīgas pilsētas Latgales priekšp ilsētas tiesas tiesneses 2014.gada 10.novembra 
lēmumu prasības pieteikumu atteikts pieņemt.  
[3] 2014.gada 10.novembra lēmums atcelts ar Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu 
kolēģijas 2015.gada 19.janvāra lēmumu un jautājums nodots jaunai izskatīšanai.  
[4] Ar Rīga s pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 23.janvāra 
lēmumuprasības pieteikums atstāts bez virzības un noteikts termiņš trūkumu novēršanai līdz 
2015.gada 23.februārim.  
[5] No prasītājas 2015.gada 9.februārī saņemts iesniegums par trūkumu no vēršanu, kurā 
lūgtpieņemt prasības pieteikumu, pamatojoties uz šādiem argumentiem:  
[5.1] kopš 2011.gada prasītājs atbildētājam, kas reģistrēts Nīderlandes Karalistē, 
sniedzainterneta tehnoloģiju pakalpojumus, kas izpaudās kā programmatūras izstrāde (t.i., 
progra mmēšana), programmatūras testēšana, programmatūras izstrādes vadība un ar to 
saistītie administratīvie darbi, un ar programmatūras izstrādi saistītā datu analīze;  
[5.2] darbu izpildi cita starpā apliecina izdrukas no prasītāja uzturētās un vestās 
laikauzskaites sistēmas, un tie tika veikti Latvijā;  
[5.3] darba izpildi Latvijā apliecina prasītāja noslēgtais darba līgums ar Edgaru 
Dūviņu,telpu nomas līgums un starp prasītāju un piesaistīto pakalpojumu sniedzēju SIA 
„Galeo Consulting” noslēgtais pakalpojumu līgums.  
[5.4] Minētais apliecina, ka prasītāja, sniedzot atbildētājam pakalpojumus, atradās 
Latvijā,tādēļ par pakalpojuma vietu ir uzskatāma Latvija. Šāds apgalvojumus un 
interpretācija ir atbilstoša Eiropas Savienības Tiesas (turpmāk – EST) praksei lietās par 
tiesas ju risdikcijas noteikšanu.  
4 2010.gada 11.marta spriedumā lietā Nr.C -19/09 EST atzina, ka galvenā pakalpojumu 
sniegšanas vieta ir jāizsecina, cik vien iespējams, no paša līguma noteikumiem. Tātad tirdzniecības 
pārstāvja līguma gadījumā, pamatojoties uz šo līgu mu, jāidentificē vieta, kurā pārstāvim 
pilnvarotāja vārdā galvenokārt ir jāveic savs darbs, kurā it īpaši ietilpst viņam uzticēto darījumu 
sagatavošana, apspriešana un, vajadzības gadījumā, noslēgšana. Savukārt, ja līguma noteikumi 
neļauj konstatēt galveno  pakalpojumu sniegšanas vietu vai nu tāpēc, ka tajos paredzētas vairākas 
piegādes vietas, vai arī tāpēc, ka tajos nav skaidri paredzēta neviena konkrēta piegādes vieta, bet 
pārstāvis šādus pakalpojumus jau ir sniedzis, tad pakārtoti ir jāņem vērā vieta, ku rā viņš galvenokārt 
veicis savas līguma izpildes darbības ar nosacījumu, ka pakalpojumu sniegšana tādā vietā nav 
pretrunā līguma noteikumos paustajai pušu gribai. Šajā nolūkā var ņemt vērā lietas faktiskos 
apstākļus, it īpaši šajās vietās pavadīto laiku un  tajās veikto darbību nozīmi. Izraudzītajai valsts 
tiesai ir jānosaka, vai tai ir jurisdikcija, ņemot vērā pierādījumus, kas tai ir iesniegti (skatīt EST 
2010.gada 11.marta sprieduma lietā Nr.C -19/09 38. un 40.paragrāfu).  
[6] Ar Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 25.februāra 
lēmumuprasības pieteikumu atteikts pieņemt izskatīšanai pamatojoties uz tālāk norādītiem 
motīviem.  
[6.1] No prasības pieteikuma satura secināms un par to nav strīda, ka prasītāja 
juridiskāadrese (domicils) ir Latvijā, bet atbildētāja – Nīderlandē, un konkrētais strīds ir 
uzskatāms par pārrobežu strīdu atbilstoši Eiropas Savienības tiesību normām. Tādejādi 
konkrētajā lietā strīda piekritība ir nosakāma pamatojoties uz Padomes Regulu ( EK) 
Nr.44/2001  par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 
(turpmāk – Regula).  
Regulas preambulas vienpadsmitajā apsvērumā noteikts: „ Jurisdikcijas normām jābūt ļoti 
skaidri nosakāmām, un tām jābalstās uz principu, ka juri sdikcijas pamatā parasti ir atbildētāja 
domicils un jurisdikcijai vienmēr ir jābūt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri 
noteiktās situācijās, kurās tiesas prāvas priekšmets vai pušu autonomija garantē citu sasaistes 
faktoru .” 
Proti, izņēmums  no šīs vispārējās normas ir tikai šajā regulā paredzētās īpašās jurisdikcijas 
normas, kas piemērojamas ierobežotā skaitā gadījumu, kuros atbildētājs atkarībā no situācijas ir 
jāsauc vai var tikt saukts pie atbildības citas dalībvalsts tiesā (sk. arī Regul as Nr. 44/2001  
12.apsvērumu, kā arī EST 2006.gada 13.jūlija spriedumu lietā C -103/05 Reisch Montage,  
22.punktu un tajā minēto judikatūru).  
Regulas 2.panta 1.punktā, kas ietilpst regulas II nodaļas 1.iedaļā ar nosaukumu “Vispārīgie 
noteikumi”, ir noteikts: „ Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, 
neatkarīgi no viņu pilsonības var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā. ” 
5 Regulas 3.panta 1.punktā, kas ietilpst tajā pašā 1.iedaļā, ir noteikts: „ Personas, kuru 
domicils ir kādā no dalībval stīm, var iesūdzēt citas dalībvalsts tiesā, vienīgi izmantojot šīs nodaļas  
2. līdz 7. iedaļā noteiktās normas. ” 
Saskaņā ar Regulas 5.pantu, kas ietilpst regulas II nodaļas 2.iedaļā ar nosaukumu „Īpašā 
jurisdikcija”: „ Personu, kuras domicils ir kādā dalībva lstī, citā dalībvalstī var iesūdzēt: 1) a) lietās, 
kas attiecas uz līgumiem, attiecīgās saistības izpildes vietas tiesā; b) šajā noteikumā un ja vien nav 
citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes vieta ir: – preču tirgošanas gadījumā, vieta kādā 
dalībvalstī, kurā saskaņā ar līgumu preces piegādāja vai tās būtu bijis jāpiegādā, – pakalpojumu 
sniegšanas gadījumā, vieta kādā dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu pakalpojumu sniedza vai tas 
būtu bijis jāsniedz; c) ja nepiemēro b) apakšpunktu, tad piemēro a)  apakšpunktu; [..]. ” 
No minētā izriet, ka primāri jurisdikcija ir nosakāma pēc atbildētāja domicila un tikai 
izņēmuma gadījumā vai noteiktā situācijā vērā ņemami citi sasaistes faktori.  
[6.2] Kā jau tika norādīts Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģi jas 2015.gada 9.janvāra 
lēmumā tad „ pati prasītāja, piesakot prasījumu atzīt līgumu par noslēgtu, atzinusi, ka par līguma 
noslēgšanu ir strīds. Savukārt, ja par līguma (kurā cita starpā ir ietverti strīdu izskatīšanas 
piekritības noteikumi) noslēgšanu past āv strīds, nav iespējams vadīties no līgumā ietvertās 
piekritības. ” 
Tādējādi dotajā gadījumā nav pamatots prasības pieteikumā norādītais prasītāja arguments, 
ka nosakāma līgumiskā piekritība, jo lietas ierosināšanas stadijā nevar secināt un atzīt, ka puses  
pielīgušas lietas piekritību Latvijas tiesai.  
[6.3] Prasītāja pamato piekritību ar Regulas 5.panta 1.punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu, 
jo pakalpojuma sniegšanas vieta ir bijusi Latvijā.  
Kā izriet no prasības pieteikuma satura, tad prasītājs sniedza pa kalpojumus atbildētājam, ko 
apliecina prasītāja darba un laika uzskaites sistēmas izdrukas.  
Kā secināms no darba un laika uzskaites izdrukām un rēķinos norādītās informācijas, tad 
pakalpojumi atbildētājam ir sniegti arī citās dalībvalstīs (piem., Apvienota jā Karalistē, Londonā) un 
ir segti ceļa izdevumi. No kā izriet, ka pakalpojumu sniegšana nav saistīta ar prasītāja atrašanās 
vietu.  
Kļūdains ir prasītāja apgalvojums, ka piekritības noteikšanai ir ņemami vērā apstākļi, ka 
prasītājs ir noslēdzis darba līgum u ar fizisku personu un piesaistījis citus uzņēmējus. Minētie 
apstākļi pamato to, ka prasītājs Latvijā nodarbojas ar komercdarbību, tomēr norādītie apstākļi nav 
attiecināmi uz pakalpojuma sniegšanas vietu.  
Nodoms noslēgt līgumu arī bija plānots Amsterdamā,  Nīderlandē, ko apliecina pušu 
iesniegtā sarakste.  
Kā redzams no pievienotajiem rēķiniem tad gan prasītājs, gan atbildētājs ir nodokļu 
maksātājs, rēķinos nav piemērota nodokļu likme un rēķini atbildētājam ir nosūtīti uz tās reģistrēto 
6 adresi Nīderlandē. Savukārt Pievienotās vērtības nodokļa likuma 19.pantā ir noteikti pakalpojuma 
sniegšanas vietas noteikšanas vispārīgie noteikumi, proti, minētā panta pirmā daļā noteikts – ja 
pakalpojums tiek sniegts nodokļa maksātājam, pakalpojuma snieg šanas vieta, ja šajā likumā nav 
noteikts citādi, ir: 1) pakalpojuma saņēmēja saimnieciskās darbības mītnes vieta; [..] . 
Bez tam, prasītājs ir vērsies Nīderlandes Karalistes tiesā, t.i., pēc atbildētāja reģistrācijas  
vietas, ar lūgumu par prasības nodrošinā šanu pirms prasības celšanas, ko tiesa ir apmierinājusi.  
[6.4] Regulas galvenie principi attiecībā uz jurisdikciju ir atbildētāja domicils, jo atbildētājs 
ir atzīstams par vājāko pusi. Prasītāja priekšrocība ir tā, ka tādējādi tiek būtiski atvieglota nolēm uma 
izpilde.  
Ņemot vērā paredzamības mērķi, ko likumdevējs ir noteicis Regulas preambulas 
vienpadsmitajā apsvērumā, un Regulas 5.panta 1.punkta b) apakšpunktā otrā ievilkuma 
formulējumu, tiesnese atzīst, ka piekritība ir nosakāma pēc atbildētāja domicila, jo ar lietā 
iesniegtajiem pierādījumiem rēķiniem un saraksti ir pamatota atbildētāja darbības vieta, 
pakalpojuma saņemšanas vieta un iespējamā līguma noslēgšanas vieta Nīderlandē.  
[6.5] Ievērojot minēto, ir piemērojami Civilprocesa likuma 132.panta pirmās 6.punkta 
noteiktumi, proti, ka tiesnesis atsakās pieņemt prasības pieteikumu, ja lieta nav piekritīga šai tiesai.  
[7] SIA „knowledgeprice.com” iesniegusi blakus sūdzību par 2015.gada 25.februāra 
lēmumu, kurā pamatojoties uz Civilprocesa likuma 1.panta pirmo d aļu, 34.panta piekto daļu, 
127.panta pirmo daļu, 132.panta trešo daļu, 441.panta pirmo daļu, 442.panta pirmo daļu, 443.pantu, 
444.panta pirmo daļu, 448.panta pirmās daļas 3.punktu, lūdz pārsūdzēto lēmumu atcelt pilnīgi un 
izlemt jautājumu pēc būtības, pieņ emt prasības pieteikumu un ierosināt civillietu.  
Prasītāja uzskata, ka ņemot vērā tālāk norādītos blakus sūdzībā minētos faktiskos un 
tiesiskos apstākļus kopsakarā ar piemērojamajām procesuālo un materiālo tiesību normām, strīda 
izskatīšana ir piekritīga R īgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesai.  
[7.1] Izpildot Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģijas 2015.gada 9.janvāra 
lēmumu,jautājuma izskatīšana tika nodota tai pašai tiesnesei, kas jau bija pieņēmusi 
2014.gada 10.oktobra lēmumu. Tiesnese atkārtoti i zlēma jautājumu par prasības pieteikuma 
pieņemšanu un šāda rīcība ir pretēja likuma „Par tiesu varu” 15.pantā un Civilprocesa 
likuma 18.pantā noteiktajam aizliegumam tiesnesim piedalīties lietas atkārtotā izskatīšanā 
un Latvijas tiesnešu ētikas kodeksā un Bangaloras tiesnešu ētikas principos nostiprinātajiem 
objektivitātes un taisnīguma principiem.  
Tiesību literatūrā atzīts, ka ne tikai no tiesiskā, bet īpaši no ētikas viedokļa būtu 
nepieļaujami, ja tiesnesis, kurš izspriedis lietu zemākā instancē, pēc tam piedalītos tās izskatīšanā 
augstākās instancēs, jo tādā veidā viņš pārbaudītu pats savu darbu  (Bukovskis V. Civilprocesa 
mācību grāmata. Rīga: Autora izdevums, 1933, 186.lpp.).  
Viss minētais ir tieši piemērojams konkrētajā situācijā, tai skaitā, pamatojoti es uz analoģiju.  
7 [7.2] Lēmumā nepamatoti norādīts, ka ir piemērojami Civilprocesa likuma 
132.panta pirmāsdaļas 6.punkta noteikumi.  
[7.3] Tiesa nepamatoti uzskatījusi, ka piekritība jānosaka atbilstoši Pievienotās 
vērtībasnodokļa likuma normām.  
EST praksē noteikts, ka tiesību normas jurisdikcijas noteikšanai veido noteiktu atsevišķu 
regulējumu, uz ko nevar attiecināt citas nozares, piemēram, nodokļu tiesību regulējumu (EST 
2009.gada 23.aprīļa spriedums lietā C – 533/07). Pretēja pieeja nenodrošina Eiropas Savienības 
tiesību efektīvu piemērošanu.  
EST 2006.gada 13.jūlija spriedumā lietā C – 295/04 tiesa atzina, [..] iztrūkstot Kopienu 
tiesiskajam regulējumam, katras dalībvalsts tiesību sistēmas ziņā ir noteikt tiesvedības procesuālos 
noteikumus, kam jānodrošina tiesību, ku ras tiesību dalībniekiem piešķir Kopienu tiesības, 
aizsardzību, ar nosacījumu, ka šajos noteikumos tiek ievērots līdzvērtības princips un efektivitātes 
princips . 
[7.4] Civilprocesa likuma 5.panta trešajā daļā noteikts, ja attiecīgo tiesību 
jautājumu regulē ES tiesību normas, kas ir tieši piemērojamas Latvijā, Latvijas likumu 
piemēro, ciktāl to pieļauj ES tiesību normas . Arī tiesību doktrīnā norādīts, ka, nosakot 
pārrobežu civillietu un komerclietu piekritību, Latvijas tiesām jāvadās no ES regulām, 
ņemot vērā šā du noteikumu: ja attiecīgo jautājumu regulē ES normas, kas tieši 
piemērojamas Latvijā (regulas ir tieši piemērojamas), tad Latvijas likumus piemēro tiktāl, 
ciktāl to pieļauj tiesību normas . (Civilprocesa likuma komentāri. I daļa (1. -18.nodaļa). 
Autoru kole ktīvs. - Rīga: Tiesu namu aģentūra, 2011, 83.lpp.)  
[7.5] Regulas Nr. 44/2001  1.panta 1.punktā noteikts, ka Regulu piemēro civillietās 
unkomerclietās neatkarīgi no tiesas iestādes būtības. Ņemot vērā, ka atbildētāja domicils ir 
citā ES dalībvalstī (Nīderlande) un  starp pusēm ir civiltiesisks strīds, piemērojama Regula 
Nr.44/2001 . 
[7.6] Blakus sūdzības iesniedzēja atsaucas uz Regulas Nr. 44/2001  23.panta pirmo 
un otrodaļu. Pauž uzskatu, ka 2013.gada 11.jūnijā starp pusēm noslēgts rakstveida līgums 
par pakalpojumu sniegšan u. Līgums noslēgts rakstveidā, pušu pārstāvjiem tikšanās laikā 
vienojoties par līguma saturu, un atbilstoši pušu starpā izveidotajai saziņas formas praksei, 
ar elektronisko pastu apmainoties ar līguma teksta redakciju, tādējādi paliekošā veidā 
reģistrējot vienošanos par līgumu un tā redakciju. Pēc līguma noslēgšanas sadarbība notika 
atbilstoši līguma noteikumiem.  
[7.7] 2013.gada 11.jūnija līguma 13.2.punktā noteikts, ka jebkuri strīdi, 
domstarpības vai prasības, kas rodas no līguma vai kas saistītas ar līgumu vai  tā 
pielikumiem, vai saistībā ar to pārkāpumu, izbeigšanu vai spēkā esamību tiek atrisināti 
Latvijas Republikas tiesā. Minētais apliecina, ka puses atbilstoši Regulas 44/2001  23.panta 
8 pirmās daļas noteikumiem rakstveidā vienojušās par strīdu piekritību Lat vijas Republikas 
tiesai. Līgumisko piekritību Latvijas tiesām pamato arī Civilprocesa likuma 30.panta pirmās 
daļas noteikumi.  
Tiesa nepamatoti konstatējusi, ka prasītāja piesakot prasījumu atzīt līgumu par noslēgtu 
atzinusi, ka par līguma noslēgšanu pastāv  strīds. Iesniegtie pierādījumi apliecina, ka nepastāv strīds 
par līguma noslēgšanu, jo puses šo līgumu pildījušas – prasītāja ir sniegusi pakalpojumus saskaņā ar 
līguma noteikumiem, savukārt atbildētājs  nav sniedzis iebildumus par to, ka līgums nebūtu 
noslēgts.  
[7.8] Piekritība Latvijas Republikas tiesai papildus, bet ne izšķiroši izriet arī no 
piekritībassaskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem (likumiskā piekritība) – saskaņā ar  
Regulas 44/2001  
5.panta pirmās daļas a un b punktu. Jāņem vērā, ka saistības izpilde, par kuru iesniegta prasība, 
faktiski veikta Latvijā, cita starpā prasītājas darbiniekiem atrodoties prasītāja juridiskajā adresē 
Latvijā, kā arī samaksas veikšana par sniegtajiem pakalpojumiem ir izpildāma Latvijā.  
[7.9] Tiesa nepamatoti konstatējusi, k a pakalpojumu sniegšana nav saistīta ar 
prasītājaatrašanās vietu. Iesniegtie pierādījumi apliecina pakalpojumu sniegšanu Latvijā. 
Šāds apgalvojums un interpretācija ir atbilstoša EST praksei.  EST atzina, ka galvenā 
pakalpojumu sniegšanas vieta ir jāizseci na, cik vien iespējams, no paša līguma 
noteikumiem, kā arī [..] jāņem vērā vieta, kurā viņš galvenokārt veicis savas līguma izpildes 
darbības ar nosacījumu, ka pakalpojumu sniegšana tādā vietā nav pretrunā līguma 
noteikumos paustajai pušu gribai. Šajā nolū kā var ņemt vērā lietas faktiskos apstākļus, it 
īpaši šajās vietās pavadīto laiku un tajās veikto darbību nozīmi. Izraudzītajai valsts tiesai ir 
jānosaka, vai tai ir jurisdikcija, ņemot vērā pierādījumus, kas tai ir iesniegti  (sk. EST 
2010.gada 11.marta sp riedumā lietā Nr.C – 19/09 38. un 40 paragrāfu). Līdzīgas atziņas 
izdarītas EST spriedumā lietā Nr.C – 204/08 un lietā Nr.C – 437/00.  
[7.10]  Civilprocesa likuma 31.1pants noteic, ja saskaņā ar Latvijas Republikai 
saistošiem starptautiskiem līgumiem un Eiropas Sav ienības tiesību normām lieta ir 
piekritīga Latvijas tiesai, bet šā likuma piekritības noteikumi neparedz, kurā tiesā prasība 
ceļama, prasītājs var celt prasību jebkurā Latvijas tiesā pēc savas izvēles, ievērojot šā 
likuma 23. un 24.panta noteikumus . 
Puses nav vienojušas par konkrētu Latvijas pirmās instances tiesu un prasītāja izvēlējusies 
celt prasību Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesā.  
[7.11]  Piekritību Latvijas Republikas tiesām konkrētajā gadījumā jau atzinusi 
NīderlandesKaralistes (atbildētāja domi cila valsts) tiesa, kura izskatot un apmierinot 
prasītājas iesniegtos lūgumus par prasības nodrošinājuma piemērošanu pret atbildētāju, 
9 uzlikusi pienākumu prasītājai noteiktā termiņā pret atbildētāju celt pamatprasību līgumiski 
piekritīgajā Latvijas Republi kas tiesā.  
Tā kā Nīderlandes Karalistes tiesa jau ir atzinusi piekritību Latvijas Republikas tiesām, 
situācijā, kurā Latvijas tiesa nepieņem prasības pieteikumu, norādot, ka tā ceļama Nīderlandē, 
prasītājai faktiski nav iespējams aizsargāt savas aizskartās  tiesības tiesā un prasītāja tiek atstāta bez 
tiesas aizsardzības, bez jurisdikcijas.  
Personu tiesības uz tiesas aizsardzību ir nostiprinātas Civilprocesa likuma pirmajā pantā, 
Latvijas Republikas Satversmes 92.pantā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvī bu aizsardzības 
konvencijas 6. pantā. Minētās normas un tajās iekļautās tiesības pilnā mērā ir attiecināmas arī uz 
juridiskajām personām (Civilprocesa likuma komentāri. Trešais papildinātais izdevums. Autoru 
kolektīvs. – Rīga: Tiesu namu aģentūra, 2006, 11 .lpp.).  
Turklāt Augstākās tiesas Senāta Departamentu priekšsēdētāju sēdes 2009.gada 10.marta 
lēmumā lietā Nr.SKA – 170/2009 atzīts, ka personas tiesību uz pieeju tiesai nodrošināšana ir 
būtiskāka tiesiskā vērtība par precīzu kompetences sadalījuma ievēroša nu starp dažādām tiesām.  
Papildus Augstākās tiesas Senāta Departamentu priekšsēdētāju sēdes 2010.gada 17.septembra, 
2011.gada 25.februara lēmumā atzīts, ka tiesai jānodrošina pieeja tiesai un efektīva tiesību 
aizsardzība.  
[7.12] Tiesa lēmumā neprecīzi norā dījusi prasības priekšmetu un strīda priekšmetu, nav 
ņēmusi vērā, ka prasības pieteikumā iekļauts lūgums atzīt starp prasītāju un atbildētāju noslēgto 
2013.gada 1.jūnija sadarbības līgumu par tiesīgi noslēgtu un spēkā esošu kopš 2013.gada 11.jūnija.  
Ar lē mumā norādītiem secinājumiem, ka „lietas ierosināšanas stadijā nevar secināt un atzīt, 
ka puses pielīgušas lietas piekritību Latvijas tiesai” un ka „piekritība nosakāma pēc atbildētāja 
domicila”, tiesa nepamatoti un pretēji Civilprocesa likumā noteiktajai kārtībai, faktiski atzinusi, ka 
pušu noslēgtais līgums nav uzskatāms par tiesīgi noslēgtu un spēkā esošu, tiesa faktiski ir izskatījusi 
lietu pēc būtības un noraidījusi lūgumu atzīt 2013.gada 1.jūnija sadarbības līgumu par tiesīgi 
noslēgtu un spēkā esošu k opš 2013.gada 11.jūnija, kā arī tiesa ir faktiski izskatījusi lietu pēc būtības 
un atzinusi, ka prasītājas nodrošinātie pakalpojumi ir sniegti Nīderlandē.  
Augstākās tiesas Senāts lietā Nr.SKC – 270 ir atzinis, ka jautājums par prasības pamatotību 
izlemjams  tiesas sēdē, izskatot lietu pēc būtības. Minētajā lietā Augstākās tiesas Senāts ir 
apmierinājis blakus sūdzību par Rīgas apgabaltiesas lēmumu, norādot, ka faktiski Rīgas 
apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija pieņēmusi lēmumu, kas pamatots uz materiālo tiesību 
normām, bez tā, ka tiktu apspriesta šo normu piemērošana (LR Augstākās tiesas Apelācijas un 
kasācijas instances tiesu prakse blakus sūdzību izskatīšanā par tiesu lēmumiem, 2006/2007.gads, 
12.lpp.). Tāpat Augstākās tiesas Senāts lietā Nr.SKC – 622 a tzinis, ka prasības pamatotību 
pārbaudīt iespējams, noskaidrojot lietas apstākļus un pārbaudot pierādījumus tiesas sēdē, kas 
iespējams tikai tad, kad prasības pieteikums pieņemts izskatīšanai. Secināms, ka prasības tiesība 
10 (Civilprocesa likuma 132.pants) u n prasības pamatotība ir institūti, kurus nedrīkst sajaukt, izlemjot 
jautājumu par pieteikuma pieņemšanu vai nepieņemšanu tiesā. Prasības tiesība pati par sevi ir 
procesuāls jautājums, kas izlemjams, pieņemot prasību izskatīšanai tiesā pēc būtības. Prasība s 
pamats tiek pārbaudīts, kad lieta tiek izskatīta pēc būtības (LR Augstākās tiesas Apelācijas un 
kasācijas instances tiesu prakse blakus sūdzību izskatīšanā par tiesu lēmumiem, 2006/2007.gads, 
13.lpp.).  
 
Motīvu daļa  
[8] Pārbaudījusi lietā esošos pierādījumus,  Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka 
pārsūdzētaislēmums ir atceļams un jautājums izlemjams pēc būtības.  
[8.1] Civillietu tiesu kolēģija uzskata, ka jautājuma par prasības pieteikuma 
pieņemšanujaunas  izskatīšanas nodošana tai pašai tiesnesei, kas jau bija pieņēmusi 
2014.gada 10.oktobra lēmumu nevar būt pretēja taisnīguma principam, likuma „Par tiesu 
varu” 15.pantā un Civilprocesa likuma 18.pantā noteiktajam vai arī tiesnešu ētikas 
noteikumos nostiprin ātajam objektivitātes principam.  
[8.1.1] Likuma „Par tiesu varu” 15.panta pirmajā daļā paredzēts, ka tiesnesis, kas piedalījies 
lietas izskatīšanā, nevar piedalīties šīs lietas atkārtotā izskatīšanā . 
Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka ar lietas izskatīša nu tiek saprasta lietas izskatīšana pēc 
būtības. Tādēļ likumdevējs Civilprocesa likuma 18.pantā izsmeļoši paredzējis tos konkrētos 
gadījumus, kuros nav pieļaujama tiesneša dalība atkārtotā izskatīšanā.  
Civilprocesa likuma 18.panta pirmā daļa noteic: tiesne sis, kas piedalījies lietas izskatīšanā 
pirmās instances tiesā, nevar piedalīties šīs lietas izskatīšanā apelācijas vai kasācijas instances 
tiesā, kā arī jaunā lietas izskatīšanā pirmās instances tiesā, ja ir atcelts spriedums vai lēmums par 
tiesvedības iz beigšanu vai prasības atstāšanu bez izskatīšanas, kas sastādīts, viņam piedaloties ; 
saskaņā ar minētās normas otro daļu, tiesnesis, kas piedalījies lietas izskatīšanā apelācijas vai 
kasācijas instances tiesā, nevar piedalīties šīs lietas izskatīšanā pirmās  instances tiesā vai 
apelācijas instances tiesā . 
Nepieļaujamība piedalīties augstākas instances tiesā tādas lietas izskatīšanā, kuras 
izskatīšanā tiesnesis piedalījies pirmajā instancē, ir saistītā ar nepieļaujamību pārvērtēt pašam savu 
darbu. Taču šāds ga dījums konkrētajā lietā nepastāv.  
Blakus sūdzībā norādītais citāts no tiesību literatūras nav attiecināms uz konkrēto gadījumu, 
jo pirmās instances tiesas tiesnese no jauna lemjot to pašu jautājumu, neveica sava darba pārbaudi.  
Civillietu tiesu kolēģija ne saskata pamatu uzskatam, ka tiesnesis pirmajā instancē nedrīkst 
lemt atkārtoti ikvienu jautājumu, kas nodots jaunai izskatīšanai, jo tas ir pretrunā ar likumdevēja 
norādītajiem konkrētajiem gadījumiem, kuros jauna izskatīšana ir nepieļaujama, tas ir, ja at celti šādi 
11 nolēmumi, kas sastādīti tiesnesim piedaloties: 1) spriedums, 2) lēmums par tiesvedības izbeigšanu, 
3) lēmums par prasības atstāšanu bez izskatīšanas.  
Civillietu tiesu kolēģija konstatē, ka šajā lietā attiecībā uz pirmās instances tiesas tiesnesi  
nepastāv neviens no Civilprocesa likuma 18.pantā paredzētajiem gadījumiem, jo atceltais 2014.gada 
10.oktobra lēmums bija par atteikumu pieņemt prasības pieteikumu un  izlemjamais jautājums ir par 
prasības pieteikuma pieņemšanu.  
 [8.1.2] Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka arī nepieciešamība ievērot objektivitātes principu 
nerada pamatu uzskatīt, ka pirmās instances tiesnese nedrīkstēja jautājumu izskatīt no jauna 
atkārtoti.  
Konkrētajā lietā likumā paredzētie gadījumi, kuros nav pieļaujams piedalīties izs katīšanā 
nepastāv, bet citi apstākļi, izņemot to, ka tiesnese jautājumu jau bija lēmusi, kas varētu radīt šaubas 
par objektivitāti Civilprocesa likuma 19.panta pirmās daļas 4.punkta izpratnē nav tikuši norādīti.  
Tiesas objektivitāti var analizēt no diviem aspektiem, proti, pēc subjektīvā kritērija – 
tiesneša personiskā pārliecība attiecībā uz konkrēto lietu – un pēc objektīvā kritērija – vai ir 
pietiekamas garantijas, ka ir izslēgtas jebkādas leģitīmas šaubas par tiesneša objektivitāti (sk., 
piemēram, ECT 1 997.gada 25.februāra sprieduma lietā „Findlay pret Lielbritāniju” 73.punktu; 
1982.gada 1.oktobra sprieduma lietā „Piersack pret Beļģiju” 30.punktu).  
Tā kā pirmās instances tiesas tiesnese nav atstatījusies no atkārtotas jautājuma izskatīšanas, 
civillietu t iesu kolēģijai ir pamats uzskatīt, ka tiesnese personiski ir bijusi pārliecināta par iespēju 
jautājumu izskatīt objektīvi.  
Tiesnešu ētikas komisija jau vairākkārt ir uzsvērusi, ka vērtējot atstatīt vai neatstatīt sevi no 
lietas izskatīšanas, tiesnesim būti ski ir apsvērt, kā konkrētos apstākļus vērtētu neatkarīgs novērotājs, 
kas ir informēts un saprātīgs sabiedrības loceklis (sk. 2008.gada 1.augusta skaidrojumu, 2009.gada 
12.jūnija skaidrojumu, 2010.gada 29.oktobra skaidrojumu, 2011.gada 1.jūlija skaidrojumu ). 
Lai šaubītos par tiesneša objektivitāti, faktiem par to ir jābūt objektīvi pamatotiem, turklāt 
tie jāvērtē katrā gadījumā atsevišķi, ņemot vērā konkrēto apstākļu raksturu, apjomu, nozīmīgumu.  
Tiesnešu ētikas komisija norādījusi: „ Galvenais kritērijs jau tājumā par sevis atstatīšanu no 
lietas izskatīšanas ir tiesneša kā nobriedušas un no nepamatotiem aizspriedumiem brīvas 
personības subjektīvais uzskats par spēju konkrēto lietu spriest objektīvi, kurš, nepastāvot 
pamatotiem pretargumentiem, sabiedrībai ir jāciena un jārespektē. Turklāt, kā izriet no Tiesnešu 
uzvedības Bangaloras principu 2.3.punkta, prezumējams, ka tiesneša atstatīšana no lietas 
izskatīšanas vienmēr ir ārkārtas, nevis ikdienišķa situācija. Šādas ārkārtas situācijas iemesliem arī, 
raugoties no neatkarīga novērotāja perspektīvas, ir jābūt pamatotiem ” (sk.2011.gada 1.jūlija 
lēmumu).  
12 Konkrētajā gadījumā atbilstoši Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģijas 2015.gada 
19.janvāra lēmuma motīviem, pirmās instances 2014.gada 10.novembra lēmuma at celšana ir bijusi 
saistīta ar to, ka pirmās instances tiesneses lēmuma motīvu daļā nebija atspoguļots pierādījumu un 
prasītāja norādīto argumentu vērtējums.  
Civillietu tiesu kolēģija konstatē, ka, pieņemot 2015.gada 25.februāra lēmumu, tiesnese ir 
sniegusi  savu motivāciju par pierādījumiem un prasītāja argumentiem.  
Civillietu tiesu kolēģija uzskata, ka informētam un saprātīgam sabiedrības loceklim nerastos 
šaubas par tiesneša objektivitāti situācijā, kurā tiesnesis atbilstoši augstākas instances tiesas 
nolēmumam ir sniedzis vērtējumu tiem argumentiem, kuri iepriekš nebija guvuši atspoguļojumu 
tiesneša pieņemtā lēmuma motīvu daļā.  
Līdz ar to Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā faktu, ka tiesnese jautājumu jau bija lēmusi 
2014.gada 10.novembrī, nevar uzskatīt p ar tādu, kas radītu pamatotas šaubas par tiesneses 
objektivitāti.  
[8.2] Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā prasītāja nepamatoti izvirzījusi iebildumu par to, ka 
pirmās instances tiesas tiesnese izskatījusi lietu pēc būtības attiecībā uz prasījumu par līgum a 
atzīšanu par tiesiski noslēgtu un spēkā esošu.  
Līguma noslēgšanas pirmšķietama izvērtēšana šajā procesuālajā stadijā ir nepieciešama 
tiktāl, ciktāl šai brīdī var noskaidrot Regulas Nr. 44/2001  23.panta piemērošanas pamata esamību.  
Regulas  Nr.44/2001  23.panta pirmā un otrā daļa noteic, ja puses, no kurām vienai vai 
vairākām domicils ir kādā dalībvalstī, vienojas par kādas dalībvalsts tiesu( -ām), kurai( -ām) 
piekritīgi visi strīdi, kas radušies vai varētu rasties saistībā ar konkrētām tiesiskā m attiecībām, 
jurisdikcija ir šai tiesai vai tiesām. Tā ir izņēmuma jurisdikcija, ja vien puses nav vienojušās citādi. 
Šāda vienošanās, kas piešķir jurisdikciju, ir: a) rakstiski vai mutiski ar apliecinājumu rakstiski; vai 
b) tādā formā, kas atbilst pušu s tarpā izveidotajai praksei; vai c) starptautiskajā tirdzniecībā, tādā 
formā, kas atbilst praksei, par ko pusēm būtu vajadzējis zināt un ko konkrētajā tirdzniecībā 
iesaistītās attiecīgā līguma veida līgumslēdzējas puses šādā tirdzniecībā plaši pazīst un reg ulāri 
ievēro. Visi paziņojumi ar elektroniskiem līdzekļiem, kas paliekoši reģistrē vienošanos, ir līdzvērtīgi 
"rakstiskiem".  
Fakts, ka prasītāja izstādījusi rēķinus un atbildētājs tos apmaksājis, tiesu kolēģijas ieskatā 
var liecināt par to, ka puses ir pil dījušas mutisku līgumu par pakalpojumu sniegšanu, bet tas nevar 
tikt tulkots kā vienošanās par strīdu izšķiršanas piekritību.  
Civillietu tiesu kolēģija konstatē, ka prasības pieteikumam pievienotais 2013.gada 11.jūnija 
sadarbības līgums nesatur pušu pārstā vju parakstus.  
Tiesu kolēģija konstatē, ka prasības pieteikumam pievienotā e -pasta sarakste nesatur skaidru 
akceptu sadarbības līguma noteikumiem. E -pasta vēstulē 2013.gada 11.jūnijā prasītājas pārstāvis 
norādījis, ka ir sagatavojis līgumu un norādījis, ka  būtu labi, ja to parakstītu, no  2013.gada 
13 11.septembra un 2013.gada 2.oktobra e -pasta sūtījumiem redzams, ka prasītājas pārstāvis 
interesējas, kas notiek ar līgumu un izsaka jautājumu par iespēju parakstīt līgumu. Vēlākā sarakste 
(2014.gada 31.martā, 9.a prīlī,  28., 29., 30.aprīlī, 13., 16.maijā, 1.oktobrī) satur prasītājas pārstāvja 
lūgumu veikt samaksu un noteikt tikšanās datumu, informāciju par jaunāko nosūtīto rēķinu un 
neizpratni par anulēšanas vēstuli, liecina, ka pielikumā ir sūtīti 15., 16. un 17. , 18.nedēļas dati, ir 
ticis vaicāts par to, kad var sagaidīt maksājumus un sūtīts atgādinājums par kavētiem maksājumiem.  
  
Tiesu kolēģijas ieskatā šāda satura sarakste pirmšķietami nerada pamatu secināt, ka 
sadarbības līgums prasītājas iesniegtajā neparaks tītajā redakcijā ir uzskatāms par noslēgtu ar skaidru 
akceptu, tai skaitā, attiecībā uz jurisdikciju Regulas  Nr. 44/2001  23.panta izpratnē.  
Šāds pirmšķietams vērtējums neliedz tiesai tad, kad tiek saņemts atbildētāja viedoklis par 
jurisdikciju jeb tad, kad  tiek skatīta lieta pēc būtības, izvērtējot visus strīda izšķiršanā būtiskos 
faktus un pierādījumus, izdarīt citādus secinājumus par līguma noslēgšanu.  
Turklāt pirmās instances tiesas tiesneses 2014.gada 10.oktobra lēmumā ietvertos motīvus 
par prasībā norā dīto līgumisko piekritību Civillietu tiesu kolēģija savā 2015.gada 9.janvāra lēmumā 
bija atzinusi par pareiziem, pietiekamiem un tiem pievienojusies.  
Civillietu tiesu kolēģija secina, ka pati prasītāja, piesakot prasījumu atzīt līgumu par tiesīgi 
noslēgtu,  atzinusi, ka par līguma noslēgšanu ir strīds. Ja par līguma (kurā cita starpā ir ietverti strīdu 
izskatīšanas piekritības noteikumi) noslēgšanu pastāv strīds, nav iespējams vadīties no līgumā 
ietvertās piekritības.  
Vienlaikus civillietu tiesu kolēģija ņem  vērā, ka EST 2013. gada 14. novembra rīkojuma 
21.punktā lietā C – 469/12,  Krejci Lager & Umschlagbetriebs GmbH  pret Olbrich Transport und 
Logistik GmbH  atzinusi : „Jānorāda, ka atbilstīgi Tiesas judikatūrai prasītājs var vērsties līguma 
izpildes vietas ti esā arī tad, ja pusēm nav vienprātības par to, vai līgums, no kura izriet prasījums, 
ir noslēgts (saistībā ar Briseles konvenciju skat. 1982. gada 4. marta spriedumu lietā 38/81 Effer, 
Recueil, 825. lpp., 8. punkts) ”.  
[8.3] Saskaņā ar Civilprocesa likuma 5.panta trešo daļu, ja attiecīgo tiesību jautājumu 
regulē Eiropas Savienības tiesību normas, kas ir tieši piemērojamas Latvijā, Latvijas likumu 
piemēro, ciktāl to pieļauj Eiropas Savienības tiesību normas .  
Ievērojot minēto, tiesu kolēģija uzskata, ka tādā  pārrobežu strīdā, kāds pieteikts prasības 
pieteikumā, tiesas paziņojums par to, ka tai nav jurisdikcijas, jeb lēmums par atteikšanos pieņemt 
prasības pieteikumu, ir pamatojams ar Regulas Nr. 44/2001  noteikumiem, nevis Civilprocesa likuma 
noteikumiem, jo mi nētajā Regulā ir ietverti speciālie šādas atteikšanās pamati.  
[8.4] Civillietu tiesu kolēģija atzīst par pamatotu pirmās instances tiesas tiesneses 
secinājumu, ka vispārējs pamata kritērijs jurisdikcijai ir atbildētāja domicils. Tomēr atsaucoties uz  
Regul as Nr. 44/2001  preambulas 11.apsvērumu tiesnese nav pietiekamu vērību piešķīrusi 
14 12.apsvērumam, saskaņā ar kuru papildus atbildētāja domicilam vajadzētu būt alternatīvam 
jurisdikcijas pamatojumam, kura pamatā ir cieša saikne starp tiesu un lietu, lai veicin ātu pareizu 
tiesvedību.  
[8.5] EST 2013.gada 14.novembra rīkojumā lietā C – 469/12 Krejci Lager &  
Umschlagbetriebs GmbH  pret Olbrich Transport und Logistik GmbH  20.punktā norādījusi: 
„Vispirms jāatgādina, ka Regulas Nr. 44/2001  5. panta 1. punktā minēta īpa šas jurisdikcijas norma 
attiecībā uz lietām, kas attiecas uz līgumiem. Minētās īpašās jurisdikcijas piešķiršana, kuras izvēle 
ir atkarīga no atbildētāja iespējas un kura papildina jurisdikcijas normu, kas ir balstīta uz 
vispārēju kritēriju, ka jurisdikcija  ir atbildētāja domicila tiesai, ir motivēta ar to, ka dažos precīzi 
noteiktos gadījumos ir cieša sasaiste starp strīdu un tiesu, kam tas ir jāizskata (šajā ziņā skat. 2009. 
gada 9. jūlija spriedumu lietā C -204/08 Rehder, Krājums, I -6073. lpp., 32. punkts) ”. 
Konkrētajā gadījumā prasītāja konsekventi ir atsaukusies uz sasaisti ar Latviju kā 
pakalpojumu sniegšanas vietu.  
Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka pretēji pārsūdzētajā lēmumā izdarītajiem secinājumiem, 
lietā iesniegtie pierādījumi nerada pietiekamu pamatu secinājumam, ka kāda cita valsts (tajā skaitā 
atbildētāja domicila valsts) būtu pakalpojumu sniegšanas vieta jeb galvenā pakalpojumu sniegšanas 
vieta.  
Kā to atzinusi pirmās instances tiesas tiesnese, tad pakalpojumi atbildētājam ir sniegti arī  
citās dalībvalstīs, piemēram, Apvienotajā Karalistē, Londonā. Izdarot šo secinājumu, tiesnese ir 
atsaukusies uz darbinieka ceļa izdevumiem.  
Tiesu kolēģija konstatē, ka ceļa izdevumi ir norādīti prasītājas iesniegtajā izdrukā no laika 
uzskaites sistēmas, kurā mi nēts maršruts tikai attiecībā uz trim dienām 2014.gada 9., 10., 11.aprīlī 
vienam darbiniekam. Pārējās laika uzskaites sistēmas izdrukas nesatur norādes par maršrutiem. 
Tikai viens no astoņiem iesniegtajiem atbildētājam izstādītajiem rēķiniem satur ceļa izd evumu 
pozīciju, līdz ar ko tiesu kolēģijai ir pamats uzskatīt, ka darbs pakalpojumu sniegšanai ticis veikts 
Latvijā.  
EST ir atzinusi, ka Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001  par 
jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5.panta 1.punkta b) 
apakšpunkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka šis noteikums ir piemērojams gadījumā, ja 
pakalpojumi tiek sniegti vairākās dalībvalstīs; Regulas Nr. 44/2001  5.panta 1.punkta b) 
apakšpunkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pakalpojumi tiek sniegti 
vairākās dalībvalstīs, jurisdikcija izskatīt visas no līguma izrietošās prasības ir tai tiesai, kuras 
apgabalā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta  (sk. EST spriedumu lietā C – 19/09 Wood 
Floor Solutions Andreas Domberger ). 
Kamēr lietā nav tādu pierādījumu, kas nepārprotami apstiprinātu, ka galvenā pakalpojumu 
sniegšanas vieta ir citā valstī, nevis Latvijā, civillietu tiesu kolēģijas ieskatā nav pamata uzskatīt, ka 
15 nepastāvētu sasaiste starp strīdu un Latvijas tiesu Regulas Nr. 44/2001  5.panta pirmās daļas b 
apakšpunkta izpratnē.  
[8.6] Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka prasītāja nav sniegusi pietiekami skaidru informāciju 
par to, kur atbildētājs veicis darbību saistībā ar prasītājas pa kalpojumiem, kur un kā tas saņēmis tos 
pakalpojumus, kurus sniegšanai darbs veikts Latvijā. Konkrēta informācija nav ietverta arī 
prasītājas iesniegtajā neparakstītajā sadarbības līgumā, jo tajā vispārēji norādīts, ka pakalpojumi 
tiek sniegti atbilstoši da rba uzdevumam, arī atlīdzība notiek saskaņā ar darba uzdevumu. Tomēr 
tiesu kolēģija atzīst, ka tas nedrīkstētu būt šķērslis prasības pieņemšanai.  
Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā no Regulas 44/2001  noteikumiem izriet, ka tiesa var 
atteikties pieņemt liet u bez papildu pārbaudes tikai, ja tā konstatē Regulas 44/2001  22.panta 
izņēmuma jurisdikcijas pamatus. Visos citos gadījumos ir pieļaujams, ka atbildētājs varētu neiebilst 
pret jurisdikciju. Minētais secinājums izriet no Regulas 44/2001  24.panta saskaņā ar  kuru papildus 
jurisdikcijai, kas atvasināta no citiem šīs regulas noteikumiem, jurisdikcija ir tās dalībvalsts tiesai, 
kurā atbildētājs ierodas. Šo normu nepiemēro, ja atbildētājs ieradies, lai apstrīdētu jurisdikciju, vai 
citai tiesai ir izņēmuma jurisdi kcija saskaņā ar 22. pantu . 
Turklāt EST ir norādījusi, ka jurisdikcijas pārbaudē saskaņā ar Regulu Nr. 44/2001  nav 
jāveic plašs pierādījumu iegūšanas process par strīdīgajiem faktiem, nav jāveic lietas pārbaude pēc 
būtības, nav jāvērtē ne prasības pieņemam ību, ne tās pamatotību saskaņā ar valsts tiesību normām, 
bet vienīgi identificē piesaistes tiesas valstij punktus, kas pamato tās jurisdikciju atbilstoši šai 
tiesību normai. Tomēr tiesa, kurā celta prasība, var pārbaudīt savu starptautisko jurisdikciju, 
ņemot vērā visu tās rīcībā esošo informāciju, tostarp vajadzības gadījumā – atbildētāja izteiktos 
iebildumus  (sk. EST 2015.gada 28.janvāra sprieduma lietā C – 375/13 Kolassa   61., 62.,  
65.punktu).  
Līdz ar to jautājums par jurisdikciju ir apsverams arī tad, k ad lieta pieņemta tiesā. Minētā 
jautājuma apsvēršana pieņemtās lietās izriet arī no Regulas 44/2001  9.iedaļas noteikumiem.  
 [8.7] Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā konkrētajos apstākļos un atbilstoši Regulas 44/2001  
noteikumu jēgai un mērķim Latvijas ties ai nav pietiekams pamats nepieņemt lietu, kamēr atbildētājs 
nav apstrīdējis Latvijas jurisdikciju.  
Tiesu kolēģija atzīst, ka ar iepriekš minētajiem motīviem ir pietiekami, lai atzītu, ka 
pārsūdzētais lēmums ir atceļams un nav nepieciešams izvērtēt pārējos blakus sūdzības argumentus.  
[8.8] Saskaņā ar Civilprocesa likuma 31.1pantu, ja saskaņā ar Latvijas Republikai 
saistošiem starptautiskiem līgumiem un Eiropas Savienības tiesību normām lieta ir piekritīga 
Latvijas tiesai, bet Civilprocesa likuma piekritības noteikumi neparedz, kurā tiesā prasība ceļama, 
prasītājs var celt prasību jebkurā Latvijas tiesā pēc savas izvēles, ievērojot Civilprocesa likuma 23.  
un 24.panta noteikumus . 
Līdz ar to  prasītāja bija tiesīga izvēlēties tiesu, kurā celt prasību.  
16 [8.9] Civillietu tiesu kolēģija ņem vērā, ka jautājums par prasības pieteikuma pieņemšanu 
Latvijas tiesās tiek risināts kopš 2014.gada novembra. Tāpēc, lai jautājums tiktu atrisināts pēc 
iespējas saprātīgā termiņā, kādā tas iespējams pašreizējā procesuālajā stad ijā, tiesu kolēģijas ieskatā, 
pārsūdzētais lēmums ir atceļams, un jautājums ir izlemjams pēc būtības tiktāl, cik tas iespējams, 
ievērojot apgabaltiesas kompetenci, tas ir, atzīstot, ka prasītājas prasības pieteikums ir pieņemams 
un ierisināma civillieta.  
Ievērojot Civilprocesa likuma 131.panta pirmās daļas 1.punkta noteikumus prasības 
pieteikuma materiāli nododami pirmās instances tiesai lēmuma pieņemšanai par prasības 
pieteikuma pieņemšanu un lietas ierosināšanu.  
Civillietu tiesu kolēģija, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 230.pantu, 448.panta pirmās 
daļas 2.punktu,  
 
 
nolēma  
atcelt Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2015.gada 25.februāra lēmumu  
un prasības pieteikuma materiālus nodot pirmās instances tiesai lēmuma pieņemšanai par prasības 
pieteikuma pieņemšanu un lietas ierosināšanu.  
Lēmums nav pārsūdzams.  
Tiesneses                                 (paraksts)                                 Dz.Balta  
                                                (paraksts)                                 I.Celmiņa  
                                                (paraksts)                                 D.Vilsone