Lieta Nr. 3 -10/0262/1 -2015.g.  
LĒMUMS  
   
Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesnese A.Moļņika  
2015.gada 1.jūnijā izskatīja Rīgā, Abrenes ielā 3, /pers.A/  prasības pieteikumu pret /pers.B/  par 
parāda piedziņu, un  
  
konstatēja:  
  
205.gada 25.maijā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā saņemta /pers.A/  Eiropas 
procedūras maza apmēra prasība pret /pers.B/  par parāda piedziņu.  
Pārbaudījusi prasības pieteikumu un tam pievienotos dokumentus, tiesnese atzīst, ka ir pamats 
atteikt pieņemt prasības pieteikumu.  
Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas 6.punktā noteikts, ka tiesnesis atsakās pieņemt 
prasības pieteikumu, ja lieta nav piekritīga šai tiesai.  
Prasības pieteikumā norādīts, ka atbildētājas /pers.B/  dzīvesvieta ir /adrese/ Apvienotā 
Karaliste, bet prasītāja vēlas iesniegt prasību Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā pēc 
saistību izpildes vietas.  
Izskatot jautājumu par prasības pieteikuma pieņemšanu izskatīšanai Latvijas Republikā tiesā 
piemērojama Padomes 2000.gada 2 2.decembra regula (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un 
spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” (turpmāk arī – Brisel es I regula). Līdz ar 
to, tiesnese atzīst, ka jurisdikcija ir nosakāma saskaņā ar noteikumiem Padomes regulā (EK) 
Nr.44/2 001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās”.  
Regulas 2.panta pirmā daļa nosaka, ka saskaņā ar šo regulu, personas, kuru domicils ir kādā 
dalībvalstī, neatkarīgi no viņu pilsonības, var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts  tiesā.  
Regulas 3.panta pirmā daļa nosaka, ka personas, kuru domicils ir kādā no dalībvalstīm, var 
iesūdzēt citas dalībvalsts tiesā, vienīgi izmantojot šīs nodaļas 2. līdz 7.iedaļā noteiktās normas.  
Tiesas ieskatā prasītāja par prasības piekritību Rīgas p ilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesai 
nepamatoti atsaucas uz Regulas 5.panta pirmās daļas a) apakšpunktu, kas nosaka, ka personu, kuras 
domicils ir kādā dalībvalstī, citā dalībvalstī var iesūdzēt – lietās, kas attiecas uz līgumiem – 
attiecīgās saistības i zpildes vietas tiesā, jo attiecīgi Regulas 5.panta pirmās daļas b) apakšpunkts 
paredz, ka šā noteikuma mērķiem un ja vien nepastāv citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes 
vieta ir – preču iegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu  preces tika piegādātas 
vai bija jāpiegādā; pakalpojumu sniegšanas gadījumā – vieta dalībvalstī, kurā saskaņā ar līgumu 
pakalpojums tika sniegts vai bija jāsniedz.  
2008.gada 16.novembra Aizdevuma līguma 2.punktā noteiktais, ka aizdevums iemaksājams 
uz Aiz devēja bankas kontu /konts/  nenorāda uz Regulas 5.pantā noteikto īpašo jurisdikciju, jo nav 
atzīstama ne par preču piegādes vai, pakalpojumu sniegšanas vietu.  
Līdz ar to no prasības pieteikumam pievienotajiem pierādījumiem 2008.gada 16.novembra 
Aizdevuma l īguma 2.punkta neizriet, ka konkrētajā saistībā puses būtu vienojušās par noteiktu 
saistību izpildes vietu.  
Līdz ar to tiesnese atzīst, ka prasība ceļama saskaņā ar Regulas 2.panta pirmo daļu, 
Apvienotās Karalistes tiesā, tas ir, pēc atbildētājas domicila . 
Bez tam prasības pieteikuma iesniedzēja prasības pieteikumā nav norādījusi un tiesnese 
nekonstatē citu pamatojumu tam, ka konkrētais prasības pieteikums būtu piekritīgs Rīgas pilsētas 
Vidzemes priekšpilsētas tiesai.  

Šādos apstākļos tiesnese uzskata, ka s askaņā ar Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas  
6.punktu ir pamats nepieņemt prasības pieteikumu.  
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas 6.punktu, tiesnese  
  
nolēma:  
  
atteikt pieņemt /pers.A/  prasības pieteikumu pret /pers.B/  par parāda piedziņu.  
Lēmumu var pārsūdzēt Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijā 10 dienu laikā no 
lēmuma saņemšanas dienas, iesniedzot blakus sūdzību Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā.  
  
  
                                                             Tiesnese                                                                       
A.Moļņika  
2