Lietas arhīva Nr. CA -1797 -16/13  
LĒMUMS  
   
Rīgā 2016.gada 25.aprīlī  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija šādā sastāvā: tiesneses: L.Blūmiņa, Dz.Balta  un 
D.Vilsone rakstveida procesā izskatīja AS “Norvik Banka” blakus sūdzību par Rīgas pilsētas 
Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2016.gada 19.februāra lēmumu, ar kuru atteikts pieņemt 
AS “Norvik Banka” maza apmēra prasības pieteikumu pret /pers.A/  par naudas piedziņu.  
  
Aprakstošā daļa  
[1] Ar Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2016.gada 
19.februāralēmumu atteikts pieņemt AS “Norvik Banka” maza apmēra prasības pieteikumu pret 
/pers.A/  par naudas piedziņu.  
Secināts, ka /pers.A/  darījumā par norēķinu karšu izsniegšanu un lietošanu, kas noslēgts 
ar AS „Norvik Banka”, ir atzīstama par patērētāju, bet prasības iesniedzējs par pakalpojumu 
sniedzēju, līdz ar to, ievērojot, ka atbildētājas dzīvesvieta kopš 2011.gada 1.augusta ir 
Lielbr itānijā, lietas jurisdikcijas noteikšanai, atbilstoši Civilprocesa likuma 5.panta trešajai daļai 
un 26.panta pirmajai daļai, ir piemērojami Padomes 2000.gada 22.decembra Regulas (EK) Nr. 
44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās  un komerclietās (turpmāk - 
Briseles I Regula) II nodaļas 4.iedaļas 16.panta pirmās daļas 2.punkta noteikumi.  
Konstatējot, ka pušu starpā nav noslēgta neviena vienošanās par jurisdikciju saskaņā ar 
Regulas II nodaļas 4.iedaļas 17.pantu, pirmās instances ti esa atzinusi, ka AS „Norvik Banka” 
maza apmēra prasība nav piekritīga Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesai, bet ceļama pēc 
atbildētājas domicila  Lielbritānijā.  
  
[2] Blakus sūdzību par minēto lēmumu iesniegusi AS “Norvik Banka”, lūdzot 
atceltRīgas pil sētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2016.gada 19.februāra lēmumu.  
Blakus sūdzībā norādīts, ka pirmās instances tiesa neprecīzi atsaukusies uz Briseles I 
Regulu, jo konkrētajā strīdā piemērojama regulas pārstrādātā versija – Eiropas Parlamenta un  
Padomes regula (ES) Nr.1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās 
un komerclietās (turpmāk – Briseles Ibis Regula).  
Iesniedzējs pēc būtības iebilst pirmās instances tiesas secinājumam, ka pušu starpā 
neesot noslēgta vienošanā s par jurisdikciju strīdu risināšanai, kas ļautu atkāpties un no Briseles 
Ibis Regulas II nodaļas 4.iedaļas 19.panta noteikumiem patērētāju līgumos. Norāda, ka, slēdzot 
līgumu, abām pusēm domicils bijis vienā dalībvalstī un līguma 14.1.punktā noteikts, ka puses 
visus strīdus un domstarpības nodod izskatīšanai pēc prasītāja izvēles attiecīgajā rajona tiesā.  
Minētā vienošanās nav pretēja Latvijas Republikas tiesību aktiem.  
Uzskata, ka konkrētajā gadījuma piemērojama Civilprocesa likuma 27.panta otrā daļa un 
atbildētājas reģistrētā dzīvesvieta ārzemēs nav uzskatāma par deklarēto adresi Dzīvesvietas 
deklarēšanas likuma un Civilprocesa likuma 26.panta pirmās daļas izpratnē.  

  
Motīvu daļa  
[3] Pārbaudījusi lietas materiālus un apsvērusi blakus sūdzībā norādītos 
argum entus,Civillietu tiesas kolēģija atzīst, ka Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas 
tiesneses 2016.gada 19.februāra lēmums ir atceļams un jautājums nododams jaunai izskatīšanai 
pirmās instances tiesai.  
  
[4] Izvērtējusi blakus sūdzībā norādītos argument us, Civillietu tiesas kolēģija atzīst, 
kapirmās instances tiesa, pārbaudot Iedzīvotāju reģistra datu bāzi un konstatējot, ka atbildētājas 
dzīvesvieta ir Lielbritānijā, pamatoti secinājusi, ka konkrētajā situācijā konstatējams pārrobežu 
elements un atbilsto ši Civilprocesa likuma 5.panta trešajai daļai piemērojams Eiropas 
Savienības regulējums.  
Tomēr tiesa nav ņēmusi vērā, ka no 2015.gada 10.janvāra ir spēkā Eiropas Parlamenta 
un Padomes Regula (ES) Nr.1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpi ldi 
civillietās un komerclietās, kas atceļ Regulu (EK) Nr.44/2001 ( Briseles Ibis Regulas 80., 
81.pants), tādējādi piemērojusi tiesību aktu, kas nav attiecināms uz 2016.gada 17.februārī celtu 
prasību.  
  
[5] Briseles Ibis Regulas 5.panta pirmā daļa noteic, ka personu citā dalībvalstī 
variesūdzēt tikai saskaņā ar II nodaļas 2. līdz 7.iedaļā izklāstītajiem noteikumiem. Izvērtējot 
iesniegtās prasības atbilstību 4.iedaļas 17.panta pirmajai daļai, secināms, ka pušu noslēgtais 
līgums, par kura neizpildi celta prasība pret atbildētāju /pers.A/  ir līgums par aizdevumu, kas 
atmaksājams pa daļām, atbilstoši 17.panta pirmās daļas b) apakšpunktam, līdz ar to saskaņā ar 
18.panta otro daļu prasība pret /pers.A/  kā patērētāju ceļama valst ī, kurā ir viņas domicils – 
tātad Lielbritānijā.  
Tomēr, nosakot jurisdikciju strīda risināšanai, jāņem vērā, vai līguma noteikumos nav 
ietverta vienošanās atbilstoši 19.panta noteikumiem, ko pirmās instances tiesa atstājusi bez 
ievērības. No minētā panta n oteikumiem neizriet priekšnoteikumi, kādā kārtībā minētā 
vienošanās slēdzama. Blakus sūdzības iesniedzējs norādījis uz līguma 14.1.punktu, kas noteic, 
ka visus strīdus domstarpības, kuras puses nevar atrisināt sarunu ceļā, puses nodot izskatīšanai 
pēc pras ītāja izvēles [..] attiecīgajā rajona tiesā. No lietā iesniegtā līguma un pieteikuma 
norēķinu kartes saņemšanai redzams, ka abām pusēm līguma noslēgšanas brīdī domicils vai 
pastāvīgā mītnes vieta norādīta Latvija. No līguma 14.1.punkta secināms, ka puses v ienojušās 
par strīdu izšķiršanu attiecīgajā rajona tiesā. Konkrētajā gadījumā, nav pamata uzskatīt, ka pušu 
vienošanās ietvertu tiesības nodot strīda izšķiršanu kādas citas valsts dalībvalsts tiesai, ņemot 
vērā, ka dažādās dalībvalstīs ir atšķirīgi adminis tratīvie iedalījumi un tiesu sistēmas, līdz ar to 
uzskatāms, ka puses, kurām domicils un pastāvīgā mītnes vieta bijusi tieši Latvijā, vienojušās 
par strīda nodošanu Latvijas Republikas rajona tiesām. Norādāms, ka strīda nodošana 
izšķiršanai Latvijas tiesām  nav pretrunā ar Latvijas tiesību aktiem.  
  
[6] Ņemot vērā, ka pirmās instances tiesa, atsakot pieņemt prasības 
pieteikumu,piemērojusi spēkā neesošu tiesību aktu un nav ņēmusi vērā Briseles Ibis Regulas 
19.panta 2 
3.punktu, atzīstams, ka pirmās instances ties as lēmums par atteikšanos pieņemt prasības 
pieteikumu izskatīšanai tiesā ir atceļams un jautājums atkārtoti nododams izskatīšanai tai pašai 
tiesai.  
  
Rezolutīvā daļa.  
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 447.panta pirmo daļu, 448.panta pirmās daļas 
2.punktu un 449.panta pirmo daļu, Civillietu tiesas kolēģija nolēma:  
AS “Norvik Banka” blakus sūdzību apmierināt.  
Atcelt  Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesas tiesnes es 2016.gada 19.februāra 
lēmumu un nodot jautājumu jaunai izskatīšanai Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesai. 
Lēmums nav pārsūdzams.  
  
Tiesneses                   /trīs paraksti/                                                 L.Blūmiņa  
Dz.Balta  
D.Vilsone  
3