Lietas Nr. C31391709  
Lietas arhīva Nr. CA -2741 -14/15  
LĒMUMS  
  
Rīga  2014.gada 11.novembrī  
  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija 
šādā sastāvā: tiesnese - referente M.Ābele 
tiesneši                        A.Veita un V.Vazdiķis  
  
izskatīja rakstveida procesā „Gyges Limited” un „Steropes Limited” blakus sūdzību 
par Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesas 2012.gada 21.novembra lēmumu, ar 
kuru izbeigta tiesvedība civillietā „Gyges Limited” un „Steropes Limited” prasībā 
pret „Yel verton Investments B.V.”, „Yelverton Investment B.V.” un /pers.A/  
aizlieguma noteikšanu traucēt valdīt sabiedrību akcijas un zaudējumu piedziņu.  
  
Tiesu kolēģija  
k  o  n  s  t  a  t  ē  j  a  
  
2009.gada 17.decembrī Britu Virdžīnu salās reģistrētās kapitāl sabiedrības 
„Gyges Limited” un „Steropes Limited” Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā 
cēla prasību pret Nīderlandē reģistrētajām kapitālsabiedrībām „Yelverton Investments 
B.V.”, „Yelverton Investment B.V.” un /pers.A/  par īpašuma tiesību atzīšanu katrai 
prasītājai uz 750 AS „Ventbunkers” akcijām, kuras reģistrētas uz atbildētājas 
„Yelverton Investment B.V.” vārda AS „Ventbunkers” reģistrā, un par pienākuma 
uzlikšanu „Yelverton Investment B.V.” un /pers.A/  nodot katrai prasītājai daļu no 
13968 akcij ām, kuras reģistrētas uz „Yelverton Investment B.V.” vārda AS 
„Ventbunkers” akcionāru reģistrā, jeb 750 akcijas katrai prasītājai papīra formā.  
2012.gada 10.janvārī Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā „Gyges 
Limited” un „Steropes Limited” iesniedz a prasības pieteikumu (jaunā redakcijā), 
kurā, pamatojoties uz Civillikuma 875., 911., 912., 914., 915., 916., 1779.pantu un  
Civilprocesa likuma 74., 121.pantu lūgts - aizliegt atbildētājiem „Yelverton 
Investments B.V.”, „Yelverton Investment B.V.” un /pers.A/ traucēt sabiedrībām 
valdīt sabiedrību akcijas; piedzīt solidāri no atbildētājiem zaudējumus, ko tie ar 
savām darbībām nodarījuši sabiedrībām Ls 40547 apmērā par labu katrai sabiedrībai; 
noteikt lietā ekspertīzi - pilnu detalizētu AS „Ventbunkers” fina nšu un saimnieciskās 
darbības auditu (revīziju), lai noteiktu zaudējumu apmēru, ko sabiedrībām nodarījuši 

2 atbildētāji, ekspertīzi uzdot veikt „MOORE STEPHENS (RĪGA) LIMITED” SIA 
Latvijas -Lielbritānijas kopuzņēmums; piedzīt solidāri no atbildētājiem tiesāša nās 
izdevumus.  
No prasības pieteikuma grozījumiem - jaunās prasības secināms, ka 2006.gada 
beigās un 2007.gada sākumā bija panākta vienošanās ar /pers.A/  un „Yelverton 
Investments” par to, ka prasītāju sabiedrībām piekrītošā AS „Ventbunkers” akciju 
daļa, konkrēti, 13968 akcijas tiks nodalītas atsevišķā kapitālsabiedrībā, lai sabiedrības 
savas AS „Ventbunkers” akcijas varētu pārvaldīt un izlietot no tām izrietošās tiesības 
neatkarīgi no citiem „Yelverton Investments” akcionāriem. 2007.gada 11.janvārī tika 
parakstīts līgums par Sabiedrību akciju nodošanu no „Yelverton Investments B.V.” 
citai Nīderlandē reģistrētai kapitālsabiedrībai „Yelverton Investment B.V.”  
Akciju nodošanas darījums iegrāmatots AS „Ventbunkers” akcionāru reģistrā. 
2007.gada 26.septembrī /pers.A/  parakstījis juridiski saistošu apliecinājumu, ka 
sabiedrību akcijas tiek turētas uz fiduciāro tiesisko attiecību pamata sabiedrību labā 
un pieder tikai sabiedrībām. Prasītāju ieskatā, atbildētāji pārkāpj pušu nodibinātās 
fiduciārās jeb uzticības sai stības un prasītāju sabiedrību pieprasījumi noteiktā veidā 
izlietot no sabiedrību akcijām izrietošās tiesības tiek pildīti tikai daļēji, traucējot 
prasītājiem izlietot akciju valdījumu.  
Nelikumīgi iegūto AS „Ventbunkers” amatpersonu statusu atbildētāji iz manto 
personiska mantiska labuma gūšanai. Atbildētājiem bez pamata un nelikumīgi 
privātām vajadzībām tērējot AS „Ventbunkers” finanšu līdzekļus, prasītāju 
sabiedrībām piederošo akciju vērtība ir samazināta par 29,076%, jeb par Ls 81094, 
tādējādi katrai sab iedrībai nodarot zaudējumus Ls 40547 apmērā.  
„Gyges Limited” un „Steropes Limited” pārstāvniecības Latvijā reģistrētas 
2009.gada 17.decembrī, t.i., dienā, kad tiesā celta sākotnējā prasība.  
Ar Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas  tiesas  2012.gada 20.ja nvāra 
lēmumu atteikts pieņemt „Gyges Limited” un „Steropes Limited”  prasības 
pieteikumu  jaunā redakcijā  par zaudējumu piedziņu un aizliegumu atbildētājiem 
traucēt valdīt prasītāju akcijas.  
Tiesvedība civillietā „Gyges Limited” un „Steropes Limited” sāk otnēji  celtajā 
prasībā pret Nīderlandē reģistrētajām kapitālsabiedrībām „Yelverton Investments 
B.V.” (reģ.Nr.24279176), „Yelverton Investment B.V.” (reģ.Nr.34236489 ) un 
Šveices pilsoni /pers.A/  par īpašuma  tiesību atzīšanu uz akcijām  un valdījuma 
piešķ iršanu izbeigta.  
Ar Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesas tiesneses 2012.gada 
27.augusta lēmumu „Gyges Limited” un „Steropes Limited” prasības pieteikums tā 
jaunajā redakcijā ir pieņemts izskatīšanai tiesā.  
2012.gada 13.novembrī atbildētāji pietei kuši lūgumu par tiesvedības 
izbeigšanu lietā, jo Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesai nav jurisdikcijas 
strīda izšķiršanai.  
Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesa, izskatot lūgumu, ar 2012.gada 
21.novembra lēmumu izbeigusi tiesvedību lietā p ēc Britu Virdžīnu salās reģistrētās 
kapitālsabiedrības „Gyges Limited” (reģ.Nr.616912) un „Steropes Limited” 
(reģ.Nr.616913) prasības pret Nīderlandē reģistrētajām kapitālsabiedrībām 
3 „Yelverton Investments B.V.” (reģ.Nr.24279176), „Yelverton Investment B.V .” 
(reģ.Nr.34236489 ) un Šveices pilsoni /pers.A/  par īpašuma tiesību atzīšanu uz 
akcijām, valdījuma piešķiršanu, aizlieguma noteikšanu traucēt valdīt sabiedrību 
akcijas un zaudējumu piedziņu.  
Pirmās instances tiesa lēmumu ir motivējusi ar šādiem apsvērumi em: 
Civilprocesa likuma 26.pants noteic, ka prasību pret fizisko personu ceļ tiesā 
pēc tās dzīvesvietas. Prasību pret juridisko personu ceļ tiesā pēc tās atrašanās vietas 
(juridiskās adreses).  
Pirmās instances tiesa konstatēja, ka strīds starp pusēm par ak ciju īpašuma 
tiesībām vai valdījuma aizskārumu sācies jau 2006.gadā, t.i., laikā, kad Britu 
Virdžīnu salās reģistrētajām kapitālsabiedrībām Steropes un Gyges nebija reģistrētu 
pārstāvniecību Latvijā.  
No lietas materiāliem nepārprotami izriet, ka „Yelverton Investments B.V.” un 
„Yelverton Investment B.V.” domicils atrodas Nīderlandes Karalistē, Amsterdamā. 
Tāpat atbildētāji ir pierādījuši, ka /pers.A/  dzīves vieta nav un nekad nav bijusi 
Latvijā, bet Šveices Konfederācijā, /pilsēta/ . 
Pirmās instances tiesas ieskatā, atbildētāji savos iebildumos attiecībā uz strīda 
jurisdikciju pamatoti atsaukušies uz Eiropas Padomes Regulu (EK) Nr.44/2001 
(2000.gada 22 .decembris) Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās  („Brisel es I Regula”). Minētās Regulas 2.pants nosaka, ka 
personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, neatkarīgi no viņu pilsonības, var iesūdzēt 
attiecīgās dalībval sts tiesā. Uz personām, kuras nav tās dalībvalsts pilsoņi, kurā 
atrodas to domicils, attiecas jurisdikcijas normas, ko piemēro attiecīgās valsts 
pilsoņiem.  
Brisel es I Regulas 3.pants nosaka, ka personas, kuru domicils ir kādā no 
dalībvalstīm, var iesūdzēt citas dalībvalsts tiesā, vienīgi izmantojot šīs nodaļas 2. līdz 
7.iedaļā noteiktās normas, bet, kā tas pamatoti norādīts atbildētāju pieteikumā, 
Brisel es I Regulas 3.iedaļā, 4.iedaļā, 5.iedaļā minētie noteikumi attiecas uz 
apdrošināšanas tiesībām, patērētā ju un darba tiesībām.  
Konkrētajā lietā prasības priekšmets nav saistīts ar nekustamo īpašumu, ar 
juridiskas personas spēkā esamības un tās pārvaldes institūciju lēmumu spēkā 
esamības apstrīdēšanu, ar ierakstu Latvijas valsts reģistros apstrīdēšanu, ar pat entu, 
preču zīmju, dizainparaugu vai līdzīgu tiesību reģistrāciju, nedz arī ar konkrētu tiesas 
sprieduma izpildi.  
Prasība nav saistīta arī ar nevienu citu no Brisel es I Regulas 2.iedaļā 
noteiktajiem īpašās piekritības gadījumiem, t.i., prasība neattiecas uz līgumiem par 
preču piegādi, uz uztura došanas pienākumu, nav saistīta ar kaitējumu sakarā ar 
neatļautu darbību, civilprasību kriminālprocesa ietvaros, ar trasta darbību, zaudējumu 
atlīdzību par izglābtu kravu ( Brisel es I Regulas 5.panta 1., 2., 3., 6., 7.punkts).  
Ievērojot minēto, pirmās instances tiesa secināja, ka nav leģitīma pamata 
dibināt jurisdikciju Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā uz Brisel es I Regulā 
ietvertajiem izņēmuma jurisdikcijas noteikumiem.  
4 Latvijas tiesu jurisdikcija nav nod ibināma uz Brisel es I Regulas 6.panta 
1.punkta pamata, jo nevienam no līdzatbildētājiem nav domicils Latvijā. Arī Šveices 
Konfederācijas pilsonim /pers.A/  nav domicils Latvijā.  
Lietā noskaidrots, ka „Gyges Limited” un „Steropes Limited” pārstāvniecības 
ir reģistrētas Latvijas Republikas Uzņēmumu Reģistrā tajā dienā, kad tika iesniegta 
prasība tiesā, t.i. 2009.gada 17.decembrī.  
Brisel es I Regulas 5.pantā 5.punktā ir paredzēta īpašā jurisdikcija, saskaņā ar  
kuru personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, ci tā dalībvalstī var iesūdzēt attiecībā 
uz strīdiem, kas rodas kādas filiāles, aģentūras vai cita uzņēmuma darbību dēļ, 
filiāles, aģentūras vai cita uzņēmuma atrašanās vietas tiesā.  
Tā kā konkrētajā lietā strīds nav radies „Gyges Limited” un „Steropes Limite d” 
pārstāvniecību, kas reģistrētas Latvijā vien 2009.gada 17.decembrī, darbību rezultātā, 
tad pirmās instances tiesa uzskatīja, ka nav pamata minētā strīda jurisdikcijas 
noteikšanai piemērot Brisel es I Regulas 5.panta 5.punktā noteikto izņēmuma 
piekritību.  
Pirmās instances tiesa atzina, ka nav pamata piemērot Civilprocesa likuma 
28.panta pirmajā daļā noteikto piekritību, kas nosaka, ka prasību, kas radusies sakarā 
ar juridiskās personas filiāles vai pārstāvniecības darbību, var celt tiesā arī pēc 
filiāles v ai pārstāvniecības atrašanās vietas , jo „Gyges Limited” un „Steropes 
Limited” prasība nav radusies pārstāvniecību darbību rezultātā.  
Saskaņā ar Civilprocesa likuma 26.panta pirmo daļu, prasību pret fizisku 
personu ceļ tiesā pēc šīs personas dzīvesvietas . Lietā noskaidrots, ka /pers.A/  nav 
dzīvesvietas Latvijā, bet gan Šveices Konfederācijā. Arī Civilprocesa likuma 
27.pants, kas nosaka, ka prasība pret atbildētāju, kura dzīvesvieta nav zināma vai 
kuram nav pastāvīgas dzīvesvietas Latvijā, ceļama pēc viņa nek ustamā īpašuma 
atrašanās vietas vai pēc viņa pēdējās zināmās dzīvesvietas,  konkrētajā lietā nav 
piemērojams, jo /pers.A/ nekad nav bijusi dzīvesvieta Latvijā un viņam nepieder un 
nekad nav piederējis nekustamais īpašums Latvijā.  
Saskaņā ar Civilprocesa lik uma 28.panta piekto daļu, prasību par mantas 
atdošanu vai tās vērtības atlīdzināšanu prasītājs var celt arī pēc savas dzīvesvietas , 
taču lietā jau noskaidrots, ka prasītāji Latvijā nodibinājuši pārstāvniecību, bet to 
domicils ir Britu Virdžīnu Salās un pra sība nav radusies prasītāja pārstāvniecību 
darbību rezultātā.  
Minētā panta ceturtā daļa nosaka, ka  prasību par fiziskās vai juridiskās 
personas mantai nodarītajiem zaudējumiem var celt arī pēc to nodarīšanas vietas . 
Lēmumā ir atzīts, ka „Gyges Limited” un „Steropes Limited” bez likumīga 
pamata ir cēlušas prasību par zaudējumu piedziņu AS „Ventbunkers” interesēs, jo 
atbilstoši Komerclikuma 172.panta pirmajai daļai, prasību pret dibinātājiem, valdes 
vai padomes locekļiem vai revidentu sabiedrība ceļ, pamatojo ties uz dalībnieku 
sapulces lēmumu, kurš pieņemts ar klātesošo vienkāršu balsu vairākumu.  
No prasības jaunās redakcijas izriet, ka „Gyges Limited” un „Steropes 
Limited” ieskatā atbildētāji ir samazinājuši AS „Ventbunkers” akciju vērtību. 
Lēmumā norādīts, k a tikai AS „Ventbunkers” būtu tiesības tiesā celt attiecīgu prasību 
5 par zaudējumu piedziņu, līdz ar to „Gyges Limited” un „Steropes Limited” nav 
prasījuma tiesību par zaudējumu piedziņu, kas nodarīti AS „Ventbunkers”.  
Pirmās instances tiesa pievienojusies atbildētāju pārstāvju viedoklim, ka strīda 
piekritība ir nosakāma pēc sākotnējās prasības, nevis tās grozījumiem, kas iesniegti 
vairāk kā pēc diviem gadiem. Saskaņā ar Brisel es I Regulas 26.panta 1.punktu, ja 
atbildētājs, kura domicils atrodas vienā no dal ībvalstīm, ir iesūdzēts tiesā citā 
dalībvalstī un neierodas tiesā, tiesa pēc pašas ierosmes paziņo, ka tai nav 
jurisdikcijas, ja vien jurisdikciju neatvasina no šīs regulas noteikumiem . 
Tā kā prasība tiesā ir iesniegta pretēji Brisel es I Regulā noteiktajai  jurisdikcijai, 
pirmās instances tiesa atzinusi, ka šī strīda izskatīšana nav pakļauta Rīgas pilsētas 
Zemgales priekšpilsētas tiesai, līdz ar to, saskaņā ar Civilprocesa likuma 223.panta 
1.punktu, tiesvedība lietā ir jāizbeidz.  
Par Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesas 2012.gada 21.novembra 
lēmumu blakus sūdzību iesniedza „Gyges Limited” un „Steropes Limited”, kurā, 
pamatojoties uz Civilprocesa likuma 74.panta otrās daļas 10.punktu, 224.panta otro 
daļu, 441.pantu, lūdz atcelt Rīgas pilsētas Zemgales  priekšpilsētas tiesas 2012.gada 
21.novembra lēmumu.  
Blakus sūdzībā norādīts, ka pirmās instances tiesa kļūdaini iztulkojusi 
Civilprocesa likuma 28.panta pirmās, ceturtās un piektās daļas un 223.panta 1.punkta 
normu, kā arī Eiropas Padomes Regulas (EK ) Nr. 44/2001 (2000.gada 22.decembris) 
„Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” 
(turpmāk - Brisel es I Regula) normas un tā rezultātā tiesa nepamatoti izbeigusi 
tiesvedību lietā.  
Prasītāji pamato blakus sūdzību ar šādiem argumentiem:  
Prasība lietā ir celta sakarā ar juridiskās personas filiāles vai pārstāvniecības 
darbību. Blakus sūdzības iesniedzēji nepiekrīt lēmumā norādītajiem secinājumiem 
par to, ka nav piemērojama Civilprocesa likuma 28.panta pirmajā daļā noteiktā 
piekritība. Uzskata, ka pirmās instances tiesa ir kļūdaini izvēlējusies no Civilprocesa 
likuma 28.panta pirmās daļas normas atšķirīgu formulējumu, proti, ka „prasība nav 
radusies pārstāvniecību darbību rezultātā”, lai gan tiesību norma paredz kritēriju 
„prasī bu, kas radusies sakarā ar juridiskās personas [..] pārstāvniecības darbību”. 
Pirmās instances tiesas izdarītais secinājums neatbilst Civilprocesa likuma 28.panta 
pirmās daļas normas saturam un gramatiskajai jēgai  
Kritēriji „pārstāvniecības darbību rezultā tā” un „sakarā ar pārstāvniecības 
darbību” nav identiski un to atšķirīgas lietošanas rezultātā var iegūt dažādus tiesību 
normas piemērošanas rezultātus. Normā minētais vārds „sakarā”, norāda uz to, ka 
nepieciešams vienīgi konstatēt saistību juridiskas pers onas pārstāvniecības darbībai 
un celtajai prasībai. Savukārt, tiesas izvēlētā minētās normas interpretācija paredz 
striktāku kritēriju izpildes nepieciešamību.  
Prasītāji ir akcionāri AS „Ventbunkers”, kas ir Latvijas komersants un 
tiesiskais strīds lietā i r tieši saistībā ar atbildētāju pieļautiem pārkāpumiem attiecībā 
uz Sabiedrību tiesībām attiecībā uz AS „Ventbunkers”. Prasība ir celta par ilgstoši 
pieļautiem pārkāpumiem un attiecībā uz tādiem pārkāpumiem prasības pamats rodas 
katru mirkli, kamēr šāds pā rkāpums pastāv.  
6 Blakus sūdzības iesniedzēji norāda, ka strīds ir saistīts ar dalībnieku tiesībām 
uz Latvijas sabiedrības daļām un to pārvaldi, kas balstīts uz Latvijas Civillikuma un 
Komerclikuma normām, kā arī saistībā ar komersantiem Latvijā radītiem 
zaudējumiem. Par svarīgu prasītāji uzskata faktu, ka lietā pieteikto prasījumu 
apmierināšanas gadījumā sprieduma izpilde notiktu Latvijā. Pretējā gadījumā 
prasītājiem būtu nepieciešams atkārtoti vērsties Latvijas tiesā ārvalstu tiesas 
nolēmuma atzīšanai. Šāda  rīcība nebūtu racionāla arī procesuālās ekonomijas 
viedokļa. Nepiekrīt, ka strīda izskatīšana tiek novirzīta uz nezināmām ārvalstu tiesām.  
Prasītāji secina, ka pirmās instances tiesa kļūdaini piemērojusi Civilprocesa 
likuma 28.panta pirmās daļas normu un Brisel es I Regulas 5.panta 5.punkta normu un 
tas novedis pie nepareiza lēmuma taisīšanas.  
Norāda, ka sākotnējā prasība lietā ir celta par mantas atdošanu. Uzskata, ka 
pirmās instances tiesa lēmumā analizējusi Civilprocesa likuma 28.panta piektās daļas 
piem ērošanas iespējamību un vispārīgi atsaukusies uz tiem pašiem motīviem, kas 
minēti, pamatojot tiesas nostāju par Civilprocesa likuma 28.panta pirmās daļas 
normas piemērošanu, lai arī analizējamās Civilprocesa likuma 28.panta pirmās daļas 
un piektās daļas no rmas nav identiskas.  
Nepiekrīt tiesas secinājumam, ka Civilprocesa likuma 28.panta piektās daļas 
izpratnē termins „dzīvesvieta” būtu iztulkojams tādējādi, ka tas noteikti neietver 
Latvijā atvērtu pārstāvniecību.  
Uzskata, ka, tulkojot kopsakarā Civilprocesa  likuma 28.panta piekto daļu un 
Komerclikuma 25.pantu (jo īpaši panta astotās daļas normu), jāņem vērā tas, ka 
Sabiedrību pārstāvniecībām ir juridiskā adrese Latvijā. Atbilstoši Civilprocesa likuma 
56.panta sestās daļas noteikumiem, tiesas paziņojumi tiek sūtīti uz pārstāvniecības 
adresi, līdz ar to tiesa faktiski ir atzinusi, ka Prasītājiem ir domicils Latvijā.  
Paskaidro, ka prasītāji ir cēluši prasību par Sabiedrībām nodarītiem 
zaudējumiem, nevis cēlušas prasību AS „Ventbunkers” vārdā. Nav pamata uzskatīt , 
ka ir celta sabiedrības prasība Komerclikuma 172.panta izpratnē, jo šādas prasības 
celšana pret juridisku personu, kas traucē sabiedrības akcionāram tā akciju valdījumu 
Komerclikumā vispār nav paredzēta. Prasītāju ieskatā tiesa kļūdaini piemērojusi 
Civil procesa likuma un Komerclikuma 172.panta pirmo daļu un tas novedis pie 
nepareiza lēmuma taisīšanas.  
Ar Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 9.maija lēmumu 
Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesas 2012.gada 21.novembra lēmums par 
tiesvedības izbeigšanu atstāts negrozīts, bet „Gyges Limited” un „Steropes Limited” 
blakus sūdzību noraidīta.  
Par Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 9.maija lēmumu 
Britu Virdžīnu salās reģistrētā kapitālsabiedrība „Gyges Limited” un „ Steropes 
Limited” iesnieguši blakus sūdzību.  
Ar Augstākās tiesas Civillietu departamenta 2014.gada 20.jūnija lēmumu Rīgas 
apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 9.maija lēmums atcelts un 
jautājums nodots jaunai izskatīšanai tai tiesai, kura lēmumu pieņēmusi.  
Civillietu departaments norādījis, ka Civilprocesa likuma 127.panta pirmajā 
daļā noteikts, ka jebkura pilngadīga un rīcībspējīga persona vai juridiska persona var 
7 celt tiesā prasību, lai aizstāvētu savas aizskartās vai apstrīdētās civilās  tiesības. 
Minētais atbilst Civilprocesa likuma 1.panta pirmajā daļā noteiktajam, ka katrai 
fiziskajai un juridiskajai personai ir tiesības uz savu aizskarto vai apstrīdēto tiesību 
vai ar likumu aizsargāto interešu aizsardzību tiesā.  
Vienlaikus, lai īsteno tu šīs tiesības uz prasību, nepieciešams konstatēt visus 
prasības priekšnoteikumus, kas iedalās subjektīvajos un objektīvajos.  
Prasības subjektīvais priekšnoteikums ir personas civilprocesuālā rīcībspēja 
(sk. Civilprocesa likuma 72.pantu). Savukārt objektī vie priekšnoteikumi iedalāmi 
pozitīvajos un negatīvajos.  
Pozitīvie priekšnoteikumi nozīmē, ka prasību var celt tikai gadījumā, ja ir 
ievēroti likumā noteiktie lietas pakļautības, piekritības, atsevišķu lietu strīdu 
izskatīšanas kārtības speciālie noteikumi . 
Negatīvie priekšnoteikumi paredz tādu apstākļu neesamību, kuriem pastāvot,  
nav tiesības griezties tiesā, piemēram, lieta pēc būtības jau vienreiz izskatīta, noslēgts 
izlīgums, noslēgta vienošanās par strīdus nodošanu šķīrējtiesā (sk. sal. Civilprocesa 
likuma komentāri. I daļa (1 -28.nodaļa). Prof. K.Torgāna zinātniskā redakcijā. Rīga:  
Tiesu namu aģentūra, 2011, 318.lpp.).  
Konkrētajā gadījumā apelācijas instances tiesa ir izbeigusi tiesvedību lietā, 
atzīstot, ka strīda izskatīšana nav pakļauta Latvijas juri sdikcijai. Līdz ar to, izvērtējot 
prasītāju blakus sūdzībā ietvertos argumentus, ir nepieciešams noskaidrot, vai 
iesniegtā prasība ir pakļauta izskatīšanai Latvijas tiesā.  
Pēc vispārēja noteikuma prasība ceļama pēc atbildētāja deklarētās dzīves vietas 
vai juridiskās adreses (sk. Civilprocesa likuma 26.pantu).  
Minētais izriet arī no Brisel es I Regulas 2. panta un 11.apsvēruma, kurā 
noteikts, ka jurisdikcijas normām jābūt ļot i skaidri nosakāmām, un tām jābalstās uz 
principu, ka jurisdikcijas pamatā parasti ir atbildētāja domicils un jurisdikcijai 
vienmēr ir jābūt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri noteiktās 
situācijās, kurās tiesas prāvas priekšmets vai pušu a utonomija garantē citu sasaistes 
faktoru.  
Proti, izņēmums no šīs vispārējās normas ir tikai šajā regulā paredzētās īpašās 
jurisdikcijas normas, kas piemērojamas ierobežotā skaitā gadījumu, kuros atbildētājs 
atkarībā no situācijas ir jāsauc vai var tikt sau kts pie atbildības citas dalībvalsts tiesā 
(sk. arī Regulas Nr.44/2001 12.apsvērumu, kā arī Eiropas Kopienu Tiesas 2006. 
gada 13. jūlija sprieduma lietā C?103/05 Reisch Montage, 22. punktu un tajā minēto 
judikatūru) . Tādējādi Eiropas Savienības Tiesa ir sn iegusi šauru interpretāciju 
saistībā ar Regulas Nr. 44/2001 22. pantā paredzētajiem izņēmuma jurisdikcijas 
noteikumiem (sk. Eiropas Kopienu Tiesas2008. gada 2. oktobra sprieduma lietā C?  
372/07 Hassett un Doherty, 18. un 19. punktu) . 
Arī, interpretējot 196 8. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un 
spriedumu izpildi civillietās un komerclietās 16.panta noteikumus, kas būtībā ir 
identiski Brisel es I Regulas 22. pantā ietvertajiem noteikumiem, Eiropas Savienības 
tiesa atzinusi, ka šie noteikumi nav interpretējami plašāk, kā to prasa šo noteikumu 
mērķis (sk.Eiropas Kopienu Tiesas 1977. gada 14. decembra sprieduma lietā 73/77 
8 Sanders, Recueil, 17. un 18. punktu; 2000. gada 27. janvāra sprieduma lietā C?8/98 
Dansommer, Recueil, 21. punktu).  
Tādējādi, ie vērojot, ka atbildētāja /pers.A/  dzīvesvieta atrodas Šveices 
Konfederācijā (sk. lietas 1.sēj. 235. - 237.lpp.) , bet atbildētāju „Yelverton Investment 
B.V.” un „Yelverton Investments B.V.” domicils atrodas Nīderlandes Karalistē, 
Amsterdamā (sk. lietas 1.sēj . 217. - 232.lpp.) , nevis Latvijā, secināms, ka pēc 
vispārēja noteikuma prasītāju prasība nav pakļauta Latvijas jurisdikcijai. Respektīvi ir 
pārbaudāms, vai papildus atbildētāja domicilam konstatējams alternatīvs jurisdikcijas 
pamatojums.  
Civillietu depart amenta ieskatā, nav pamatots prasītāju arguments, ka atbilstoši 
Civilprocesa likuma 28.panta pirmās daļas noteikumiem lieta ir izskatāma Latvijas 
tiesā (sk. šā lēmuma 5.2.punktu).  
Civilprocesa likuma 28.panta pirmā daļa noteic, ka prasību, kas radusies sak arā 
ar juridiskās personas filiāles vai pārstāvniecības darbību, var celt tiesā arī pēc filiāles 
vai pārstāvniecības juridiskās adreses.  
Līdzīgs regulējums paredzēts arī Brisel es I Regulas 5.panta 5.punktā.  
Iepriekš minētās tiesību normas neparedz atkāpi n o vispārējā noteikuma, ka 
prasība tiek celta pēc atbildētāja domicila (sk. šā lēmuma 6.2.1.punktu) , bet paredz, 
ka attiecībā uz strīdiem, kas rodas kādas filiāles vai pārstāvniecības darbību dēļ, 
prasība var tikt celta arī pret šīm personām kā atbildētājie m. Turklāt ņemama vērā arī 
Eiropas Savienības tiesas judikatūra jautājumā par Brisel es I Regulas 5.panta 
5.punkta interpretāciju, proti, ka interpretēdama jēdzienus “filiāle” vai “cita 
struktūra”, Eiropas Savienības tiesa ir identificējusi divus kritērijus , kas nosaka, vai 
tiesvedība tiesā par kādas no šo kategoriju struktūrvienībām darbību ir saistīta ar 
dalībvalsti. Pirmkārt, jēdziens “filiāle”, “aģentūra” un “cita struktūra” prezumē 
darījumu veikšanas centra esamību, kas ilgtermiņā uzdodas kā mātes uzņēm uma 
atvasinājums uz ārpusi. Šim centram ir jābūt vadībai un materiālā ziņā aprīkotam tā, 
lai tas būtu spējīgs slēgt darījumus ar trešajām personām un tām nebūtu tieši jāvēršas 
mātes uzņēmumā (sk. Eiropas Savienības Tiesas 2012.gada 19.jūlija sprieduma liet ā 
Nr.154/11Ahmed Mahamdia pret Alžīrijas Tautas Demokrātisko Republiku, 
48.punktu) . 
Otrkārt, strīdam būtu jāattiecas vai nu uz darbībām, kas saistītas ar šo vienību 
ekspluatāciju, vai arī saistībām, ko tās uzņēmušās mātes uzņēmuma vārdā, ja šīs 
saistības i r jāizpilda valstī, kur tās atrodas (sk. Eiropas Savienības Tiesas 2012.gada 
19.jūlija sprieduma lietā Nr.154/11Ahmed Mahamdia pret Alžīrijas Tautas 
Demokrātisko Republiku, 48.punktu) . 
Konkrētajā gadījumā nav strīda, ka atbildētājiem nav pārstāvniecības va i 
filiāles Latvijā. Līdz ar to nepastāv iepriekš minētajās tiesību normās paredzētie 
priekšnosacījumi, kas varētu būt par pamatu atzinumam, ka lieta ir pakļauta Latvijas 
jurisdikcijai.  
Savukārt apstāklim, ka prasītāji „Gyges Limited” un „Steropes Limited” 
prasības iesniegšanas dienā reģistrējušas pārstāvniecības Latvijā, nav nekādas 
tiesiskas nozīmes.  
9 Civillietu departaments piekrīt blakus sūdzības iesniedzēja norādei, ka tiesa 
bez tiesiska pamata, izvērtējot jautājumu par konkrētās lietas pakļautību Latvij as 
jurisdikcijai, nav vērtējusi apstākli, ka starp konkrētajiem prasītājiem un atbildētājiem 
notiek citas tiesvedības dažādu instanču Latvijas tiesās, t.sk. par prasījumiem, kuri, 
prasītāju ieskatā, ir gandrīz identiski prasījumiem šajā lietā.  
No Brisel es I Regulas 15.apsvēruma izriet, ka saskaņotas tiesas spriešanas 
nodrošināšanas interesēs jāsamazina vienlaicīgas tiesvedības iespēja un jānodrošina, 
ka divās dalībvalstīs netaisa pretrunīgus spriedumus. Proti, jābūt skaidram un 
iedarbīgam mehānismam, lai iz šķirtu jautājumu par paralēlām procedūrām ( lis 
pendens) [..]. Šajā sakarā, cita starp, Brisel es I Regulas 6.panta pirmais punkts noteic, 
ka personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var arī iesūdzēt, ja tā ir viens no 
vairākiem apsūdzētajiem (atbildētāj iem), tās vietas tiesā, kurā kādam no 
apsūdzētajiem (atbildētājiem) ir domicils, ar noteikumu, ka prasības ir tik cieši 
saistītas, ka lietderīgi tās izskatīt kopā, lai novērstu nesavienojamu spriedumu risku, 
ko rada atsevišķa tiesvedība. Tāpat arī gadījumā , ja tiek celta pretprasība, kuras 
iemesls ir tas pats līgums vai fakti, kas bija pamatprasības pamatā, tad personu, 
neatkarīgi no tās domicila, var iesūdzēt tiesā, kurā izskata pamatprasību (sk. Brisel es 
I Regulas 6.panta 3.punktu).  
Eiropas Savienības tie sa atzinusi – lai piemērotu Brisel es I Regulas 6. panta 1. 
punktu, ir jāpārbauda, vai dažādas prasības, kuras cēlis viens un tas pats prasības 
iesniedzējs pret dažādiem atbildētājiem, savā starpā ir tā saistītas, ka ir lietderīgi tās 
izskatīt kopā, lai nov ērstu nesavienojamu spriedumu risku, ko rada atsevišķa 
tiesvedība vienas un tās pašas faktiskās un juridiskās situācijas ietvaros. Proti, valsts 
tiesai jāizvērtē, vai tajā celtās prasības ir savstarpēji saistītas, t.i., vai pastāv 
nesavienojamu spriedumu r isks, ja prasības tiks izskatītas atsevišķi, un šajā sakarā 
jāņem vērā visi no lietas materiāliem izrietošie fakti, kas vajadzības gadījumā un bez 
nepieciešamības tos izvērtēt var likt tiesai ņemt vērā tajā celto prasību juridiskos 
pamatus (sk. Eiropas Kop ienu Tiesas 2007.gada 11.oktobra sprieduma lietā 
Nr.C98/06 Freeport plc pret Olle Arnoldsson, 39. - 41.punktu) . 
Piemēram, situācijā, ja vienas un tās pašas puses iesaistītas divās tiesvedībās 
dažādās Līgumslēdzējas valstīs, kuru pamatā ir tas pats „prasības  pamats”, proti, 
tādas pašas līguma attiecības, kurā viena puse cenšas panākt līguma izpildi, bet otra 
cenšas panākt tā atcelšanu, tad secināms, ka prasība par līguma izpildi ir vērsta uz to, 
lai tas stātos spēkā, bet prasība par tā atcelšanu ir vērsta uz to, lai tam tieši atņemtu 
jebkādu spēku. Tādējādi abu prasību centrā ir jautājums par to, vai līgums ir saistošs.  
Šādos procesuālos apstākļos jāsecina, ka abām prasībām ir viens un tas pats 
prasības priekšmets, jo šo jēdzienu nevar ierobežot tā, ka tas noz īmētu divas prasības, 
kas ir pilnīgi vienādas. Ja tādos apstākļos, minēto jautājumu par vienu un to pašu lietu 
neizlemtu vienīgi tā tiesa, kurā iesniegta prasība par līguma izpildi un kas pirmā 
ierosināja lietu, pastāvētu iespēja, ka tai pusei, kas  cenšas  panākt sev labvēlīga 
sprieduma atzīšanu, varētu to liegt saskaņā ar Brisel es I Regulas 34.panta 3.punktu, jo 
nevar būt šaubu, ka spriedums, kas pasludināts Līgumslēdzējā valstī un nosaka, ka 
līgums ir jāizpilda, netiktu atzīts valstī, kurā atzīšana tiktu pieteikta, ja šī valsts tiesa 
būtu pasludinājusi spriedumu, ar kuru līgums tiek atcelts. Šāds iznākums, kas 
10 ierobežo katra sprieduma spēkā esamību ar attiecīgu valsts teritoriju, būtu pretrunā 
Brisel es I Regulas mērķiem, kuri paredz stiprināt tiesisko aizs ardzību visā Kopienas 
teritorijā un nodrošināt vienā Līgumslēdzējā valstī pasludināta sprieduma atzīšanu 
citās Līgumslēdzējas valstīs (sk. sal. Eiropas Kopienu Tiesas 1987.gada 8.gada 
spriedumu lietā Nr.144/86 Gulbisch Maschinenfabrik KG pret Džulio Palumb o, 9. 
-18.punktu).  
Rezumējot iepriekš minēto, Civillietu departaments atzīst, ja prasītājas Latvijas 
jurisdikcijas pamatojumam izvirzījušas argumentu, ka iesniegtās prasības pamats un 
priekšmets ir gandrīz identisks citām prasībām, kas tiek izskatītas dažā dās Latvijas 
tiesu instancēs, tad prasītājam tas konkrēti ir jānorāda un tiesai, kas izskata jautājumu 
par lietas jurisdikciju, ir jāpārbauda, vai iesniegtā prasība, kas pēc vispārēja 
noteikuma nebūtu skatāma Latvijā (sk. šā lēmuma 6.2.1.punktu), un prasīt āju 
norādītās citas prasības, kas tiek izskatītas dažādas Latvijas tiesu instancēs, neradīs 
spriedumu nesavienojamības risku.  
Atbildētāji „Yelverton Investments B.V.” un „Yelverton Investment B.V.” 
iesnieguši rakstveida paskaidrojumus sakarā ar Augstākās tiesas Civillietu 
departamenta 2014.gada 20.jūnija nolēmumu.  
Norādīts, ka konkrētajā gadījumā Brisel es I Regulas 6.panta pirmā daļa nav 
piemērojama, un Latvijas valsts tiesai nav jurisdikcijas izskatīt Steropes Limited un 
Gyges Limited celto prasību.  
No Ei ropas Savienības Tiesas sprieduma lietā Nr. C -51/97 Reunion europeenne SA 
un citi pret Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV kuģa Alblasgracht V002 kapteini 
izriet, ka par Brisel es I Regulas 6.panta pirmās daļas piemērošanu var sākt domāt 
tikai tad, ja visma z viens no atbildētājiem celtajā prasībā ir domicilēts Latvijā. 
Sprieduma 44.punktā norādīts, ka 6.panta pirmā daļa ir piemērojama tikai tad, ja 
prasība celta tiesā, kuras darbības teritorijā ir domicilēts kaut vai viens no 
atbildētājiem. Tāds pats Brisel es I Regulas 6.panta pirmās daļas iztulkojums 
atrodams arī Eiropas Savienības Tiesas spriedumā lietā Nr. C -98/06 Freeport plc. vs. 
Olle Arnoldsson, 44. un 46.punkti.  
 Tātad, pirmkārt, lai vispār piemērotu Brisel es I Regulas 6.panta pirmo daļu, ir 
izšķiroši,  vai kāds no prasības pieteikumā norādītājiem atbildētājiem ir domicilēts 
Latvijā, nevis vai Latvijā ir “domicilēta” kāda cita jau iepriekš uzsākta tiesvedība.  
 Steropes Limited un Gyges Limited celtajā prasībā neviens atbildētājs nav un 
nekad arī nav biji s domicilēts Latvijā, un tāpēc Latvijas valsts tiesa principā nevar 
nodibināt jurisdikciju celtajā prasībā pēc Brisel es I Regulas 6.panta pirmās daļas.  
 Otrkārt, no Eiropas Savienības Tiesas sprieduma lietā Nr. C -51/97 Reunion 
europeenne SA un citi pret Sp liethoffs Bevrachtingskantoor BV kuģa Alblasgracht 
V002 kapteini 48.punkta izriet arī tas, ka Brisel es I Regulas 6.panta pirmās daļas un 
27.panta mērķis ir nepieļaut konfliktējošus spriedumus dažādās Dalībvalstīs, kas 
izceltos no konkrētās tiesā celtās pra sības starp vienām un tām pašām pusēm.  
 Šajā gadījumā atbildamais jautājums būtu, vai Šveices tiesa un Nīderlandes 
tiesa Steropes Limited un Gyges Limited celtajā prasībā varētu nonākt pie pretējiem 
spriedumiem salīdzinājumā ar Latvijas tiesu. Atbilde ir a cīmredzama - tā kā celtajā 
prasībā nav neviena Latvijā domicilēta atbildētāja, tad Latvijas tiesa arī principā 
11 nekādu spriedumu vispār netaisītu. Tādēļ tiek izslēgts jebkāds nesavietojamu ārvalstu 
spriedumu risks ar Latvijas tiesas taisītu spriedumu Sterop es Limited un Gyges 
Limited celtajā prasībā, jo nekāds spriedums šajā prasībā Latvijā vispār netiktu 
taisīts.  
 Brisel es I Regulas 6.panta pirmā daļa un 27.pants nav mehānisms, lai regulētu 
(hipotētiski) nesavietojamu spriedumu riska novēršanu starp Sterope s Limited un 
Gyges Limited celto prasību un kādu citu Latvijā jau iepriekš celto prasību, kurā 
turklāt vēl ir arī atšķirīgs lietas dalībnieku sastāvs. Pretēju izpratni nevar pamatot ne 
ar ko no Brisel es I Regulas preambulas, 6.panta pirmās daļas teksta vai  Eiropas 
Savienības Tiesas judikatūras. Tā vietā Brisel es I Regulas 6.panta pirmajā daļā ir runa 
par nesavietojamiem spriedumiem, ko varētu izraisīt konkrētā prasība (šajā gadījumā 
Steropes Limited un Gyges Limited prasība), ja ārzemniekiem atļautu būt par  
atbildētājiem viņu domicilu Dalībvalstīs un arī Latvijā tiktu izskatīta Steropes 
Limited un Gyges Limited prasība ar vismaz vienu Latvijā domicilētu atbildētāju. 
Tieši par šādiem gadījumiem, kad konkrētās celtās prasības izskatīšana dažādās 
jurisdikcijās var novest pie nesavietojamiem spriedumiem, ir runa Augstākās tiesas 
2014.gada 20.jūnija lēmumā norādītajos spriedumos:  
lietā Nr. C -98/06 Freeport plc v. Olle Arnoldsson runa bija par zviedra celto 
prasību pret Zviedrijā domicilētu kompāniju, kur prasītājs  kā papildus atbildētāju 
gribēja panākt arī Anglijā domicilētu kompāniju uz Brisel es I Regulas 6.panta pirmās 
daļas pamata;  lietā Nr. C -144/86 Gubisch Maschinenfabrik KG v. Giulio Palumbo 
Vācijas kompānija bija iesūdzējusi itālieti Vācijā līguma izpildei,  bet pēc tam itālietis 
iesūdzēja Vācijas kompāniju Itālijā līguma atzīšanai par spēkā neesošu, un jautājums 
bija, vai Itālijas tiesai nav jāatsaka jurisdikcija par labu Vācijas tiesai, kas lietu 
ierosināja pirmā.  
 Jebkurā gadījumā, Steropes Limited un Gyge s Limited ir iesaistītas vēl tikai 
vienā tiesvedībā Latvijā. Tā ir civillieta Nr. C04228610, kas šobrīd atrodas kasācijas 
tiesvedībā Augstākajā tiesā un kurā ir atšķirīgi lietas dalībnieki salīdzinājumā ar 
Steropes Limited un Gyges Limited celto prasību. S teropes Limited un Gyges  
Limited celtajā prasībā par atbildētājiem norādīti arī kompānija Yelverton 
Investments B.V. un /pers.A/ , bet civillietā Nr. C04228610 šīs personas nav lietas 
dalībnieki. Turklāt, civillietā Nr. C04228610 Steropes Limited un Gyges L imited ir 
atbildētāju statusā un tajā ir arī virkne citu lietas dalībnieku. Piemēram, AS 
“Ventbunkers”, AS “OPTIMA MANAGEMENT”, kā arī virkne fizisko personu.  
 Lai vai cik plaši tulkotu Brisel es I Regulas 6.panta pirmajā daļā un 27.pantā 
ietverto lis pende ns institūtu, ir skaidrs, ka lietas dalībniekiem ir jābūt vieniem un 
tiem pašiem, lai varētu runāt par lis pendens Brisel es I Regulas izpratnē. Konkrētajā 
gadījumā lietas dalībnieki nav vieni un tie paši, ja kaut vai hipotētiski (un šajā 
gadījumā arī kļūda ini) lis pendens konceptu skatītu Steropes Limited un Gyges 
Limited celtās prasības un civillietas Nr. C04228610 kontekstā. Kā tiesai Nīderlandē, 
tā arī tiesai Šveicē nebūtu pamats atteikt izskatīt Steropes Limited un Gyges Limited 
prasību dēļ civillietas Nr. C04228610, jo nedz /pers.A/ , nedz Yelverton Investments 
B.V. tajā nav dalībnieki.  
12  Jāpiebilst, ka Steropes Limited un Gyges Limited Augstākajā tiesā iesniegtajā 
blakus sūdzībā pieminētajā civillietā Nr. C04312212 (skat. 2013.gada 29.maija 
blakus sūdzīb as 1.punktu), kurā Steropes Limited un Gyges Limited uzstājās kā 
prasītājas, nedz “Yelverton Investment B.V.”, nedz “Yelverton Investments B.V.” 
nebija norādīti kā atbildētāji, un Rīgas apgabaltiesa tajā lietā tiesvedību ir izbeigusi, 
pusēm noslēdzot izlīg umu.  
Visbeidzot, no 2013.gada 29.maijā Steropes Limited un Gyges Limited 
iesniegtās blakus sūdzības Augstākajai tiesai secināms, ka pašas prasītājas neuzskata, 
ka jurisdikcija Latvijā šajā lietā būtu nodibināma, pamatojoties uz Brisel es I Regulas 
6.panta p irmo daļu un 27.pantu, t.i., tās nesaskata nesavietojamu spriedumu risku.  
 Turklāt, ja Steropes Limited un Gyges Limited būtu vēlējušās novērst 
iespējamos pretrunīgos spriedumus, ko Steropes Limited un Gyges Limited ieskatā 
radītu spriedums   civillietā Nr . C04228610 un spriedums Steropes Limited un Gyges 
Limited šajā lietā celtajā prasībā, tad tās būtu izmantojušas savas civilprocesuālās 
tiesības iesniegt civillietā Nr. C04228610 pretprasību. Kā tas redzams no civillietas 
Nr. C04228610, Steropes Limited un  Gyges Limited pretprasību cēlušas nav.  
 Augstāk norādīto iemeslu dēļ secināms, ka Latvijas valsts tiesai nav pamata 
nodibināt jurisdikciju Steropes Limited un Gyges Limited celtajā prasībā.  
 Ja tiesai rastos šaubas par to, vai augstāk norādītās Brisel es I Regulas tiesību 
normas būtu iztulkojamas tā, kā tas atklāts augstāk, tad tiesai būtu pamats vērsties 
Eiropas Savienības Tiesā ar attiecīgu jautājumu prejudiciāla nolēmuma pieņemšanai. 
Piemēram, “Vai Brisel es I Regulas 6.panta pirmā daļa un 27.pants ir int erpretējami 
tādējādi, ka to mērķis ir novērst nesavietojamu spriedumu risku starp Dalībvalstī 
celto prasību pret citās Dalībvalstīs domicilētajām personām un tajā pašā Dalībvalstī 
jau iepriekš celtu prasību citā lietā, kur ir atšķirīgs lietas dalībnieku sa stāvs?”  
Tiesas kolēģija, izvērtējusi blakus sūdzības motīvus, pārbaudījusi lietas 
materiālus un novērtējusi to kopumā, atzīst, ka Rīgas pilsētas Zemgales 
priekšpilsētas  tiesas 2012.gada 21.novembra lēmums par tiesvedības izbeigšanu ir 
atceļams un jautājum s nododams jaunai izskatīšanai tiesai, kura lēmumu pieņēmusi.  
Izskatot „Gyges Limited” un „Steropes Limited” blakus sūdzību par Rīgas 
pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesas 2012.gada 21.novembra lēmumu, tiesu 
kolēģija ņem vērā  Augstākās tiesas Civillietu  departamenta 2014.gada 20.jūnija 
lēmumā norādīto. Kompānijas „Gyges Limited” un „Steropes Limited” prasība pret 
„Yelverton Investments B.V.” un „Yelverton Investment B.V.” un /pers.A/  
Civilprocesa likuma 26., 28.panta pirmās daļas noteiktajā piekritības k ārtībā nav 
iesniedzama. Kā norādījis Augstākās tiesas Civillietu departaments, tad lietas 
pakļautība izvērtējama no tā apstākļa, ka starp konkrētiem prasītājiem un 
atbildētājiem  notiek citas tiesvedības dažādu instanču Latvijas tiesās, tai skaitā par 
prasījumiem, kuri prasītāju  ieskatā ir gandrīz identiski prasījumiem šajā lietā.  
Šādu lietas pakļautības kritēriju paredz Brisel es I Regulas 15. apsvērums, kurš 
noteic izslēgt, ka divās dalībvalstīs taisa pretrunīgus spriedumus. Brisel es I  Regulas 
6.panta p irmais punkts noteic, ka personu, kuras  domicils ir kādā dalībvalstī, var arī 
iesūdzēt, ja tā ir viens no vairākiem  apsūdzētajiem (atbildētājiem), tās vietas tiesā, 
kurā kādam no apsūdzētajiem (atbildētājiem) ir domicils, ar  noteikumu, ka prasības 
13 ir cieši saistītas, ka lietderīgi tās izskatīt kopā, lai novērstu nesavienojamu spriedumu 
risku, ko rada atsevišķa  tiesvedība. Tāpat arī gadījumā, ja tiek celta pretprasība, 
kuras iemesls ir tas pats līgums vai fakti, kas bija pamatprasības pamatā, tad personu , 
neatkarīgi no tās domicila, var iesūdzēt  tiesā, kurā izskata  pamatprasību (sk. Brisel es 
I Regulas 6.panta 3.punktu).  
Tiesu kolēģija konstatējusi, ka bez minētās „Gyges Limited” un „Steropes  
Limited” prasības, 2010.gada 23.februārī Rīgas apgabaltiesā i esniegta kompānijas 
„Yelverton Investments B.V.” prasība  pret AS “Ventbunkers”, /pers.B/ , /pers.C/ , 
/pers.D/ , kompāniju  “Gyges Limited”, “Steropes Limited”, AS “Topmar Baltic 
Investments”, SIA “Kemt”, ar trešām personām Latvijas Republikas Uzņēmuma 
reģis tru un AS “Optima  Managment” par akcionāru sapulces un akcionāru reģistrā 
izdarīto ierakstu atzīšanu par spēkā neesošiem, īpašuma tiesību  atzīšanu uz vārda 
akcijām un zaudējumu atlīdzību.  
Ar Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2010.gada 16.decembra 
spriedumu, lietā Nr. 2286/4, 2010.g. kompānijas „Yelverton Investments B.V.” 
prasība noraidīta pilnībā.  
Saskaņā ar Tiesu informatīvās sistēmas pieejamiem datiem, ar Augstākās tiesas 
Civillietu tiesu palātas 2013.gada 17.aprīļa spriedumu kompānijas „Yelverton 
Investments B.V.”  prasība pret AS “Ventbunkers”, kompāniju “Gyges Limited”, 
“Steropes Limited”, AS “Topmar Baltic Investments” , SIA “Kemt”,  /pers.B/ , 
/pers.C/ , /pers.D/   par īp ašuma  tiesību atzīšanu uz 13 968 AS “Ventbunkers” vārda 
akcijām, atzīt par akciju sabiedrības akcionāru, kam tiesiski pieder 13 968 AS 
“Ventbunkers” vārda akcijas, un  pienākuma uzlikšanu netraucēt valdījumu uz šīm 
akcijām noraidīta pilnībā.  
Tiesvedība p rasības daļā par 2009.gada 18.decembra akcionāru sapulces 
atzīšanu par nenotikušu, akcionāru sarakstā un akcionāru reģistrā izdarīto ierakstu, 
akcionāru sapulcē un padomē pieņemto lēmumu, sastādīto dokumentu atzīšanu par 
prettiesiskiem un spēkā neesošiem, valdījuma piešķiršanu uz vārda akcijām, akciju 
sabiedrības mantiskā stāvokļa nodrošināšanu un zaudējumu Ls 160 000 piedziņu 
izbeigta.  
Spriedums nav stājies likumīgā spēkā un lieta atrodas Augstākās tiesas 
Civillietu  departamentā kasācijas sūdzības izlemš anai.  
Kā redzams no lietas materiāliem pievienotā Rīgas apgabaltiesas Civillietu 
tiesas kolēģijas 2010.gada 16.decembra sprieduma, tad kompānijas „Yelverton 
Investments B.V.” prasība pret AS “Ventbunkers”, kompāniju “Gyges Limited”,  
“Steropes Limited”, AS  “Topmar Baltic Investments” , SIA “Kemt”,  /pers.B/ , 
/pers.C/ , /pers.D/   tikusi pamatota arī ar apstākļiem, kurus norādījusi  kompānija 
“Gyges Limited” un “Steropes Limited” Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā 
iesniegtajā prasībā, proti, kompānij a „Yelverton Investments B.V.” tāpat kā 
kompānija “Gyges Limited” un  “Steropes Limited” uzskata sevi par pilntiesīgu AS 
“Ventbunkers” 13 968  akciju īpašnieku saskaņā ar 2007.gada 11.janvara  AS 
“Ventbunkers” akciju restrukturizēšanu. Kompānija „Yelverton  Investments B.V.” 
uzskata, ka  kompānijai “Gyges Limited” un “Steropes Limited”  nav īpašuma tiesību 
uz AS “Ventbunkers” 13 968  akcijām, jo nav notikusi akciju nodošana kompānijai 
14 “Gyges Limited” un “Steropes Limited”.   Kompānija „Yelverton Investments B.V.” 
citu starpā lūgusi atzīt par A/S „Ventbunkers” akcionāru, kam pieder 13 968 A/S 
„Ventbunkers” vārda akcijas, un šajā sakarā piešķirt valdījumu uz šīm akcijām un no 
tām izrietošajām tiesībām, kā arī uzlikt par pienākumu atbildētājiem netraucēt 
prasītā ja valdījumu uz šīm akcijām un no tām izrietošajām tiesībām.  
Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā iesniegtajā prasībā (jaunā 
redakcija) kompānija “Gyges Limited” un “Steropes Limited”  lūdz  aizliegt 
atbildētājiem „Yelverton Investments B.V.”, „Ye lverton Investment B.V.” un 
/pers.A/  traucēt sabiedrībām valdīt sabiedrību akcijas un piedzīt solidāri no 
atbildētājiem zaudējumus, ko tie ar savām darbībām nodarījuši sabiedrībām Ls 40547 
apmērā par labu katrai sabiedrībai.  
Prasītāji norāda, ka 2006.gada beigās un 2007.gada sākumā bija panākta 
vienošanās ar /pers.A/  un „Yelverton Investments” par to, ka prasītāju sabiedrībām 
piekrītošā AS „Ventbunkers” akciju daļa, konkrēti, 13 968 akcijas tiks nodalītas 
atsevišķā kapitālsabi edrībā, lai sabiedrības savas AS „Ventbunkers” akcijas varētu 
pārvaldīt un izlietot no tām izrietošās tiesības neatkarīgi no citiem „Yelverton 
Investments” akcionāriem. 2007.gada 11.janvārī tika parakstīts līgums par Sabiedrību 
akciju nodošanu no „Yelverto n Investments B.V.” citai Nīderlandē reģistrētai 
kapitālsabiedrībai „Yelverton Investment B.V.” Akciju nodošanas darījums 
iegrāmatots AS „Ventbunkers” akcionāru reģistrā. 2007.gada 26.septembrī /pers.A/  
parakstījis juridiski saistošu apliecinājumu, ka sabi edrību akcijas tiek turētas uz 
fiduciāro tiesisko attiecību pamata sabiedrību labā un pieder tikai sabiedrībām. 
Prasītāju ieskatā, atbildētāji pārkāpj pušu nodibinātās fiduciārās jeb uzticības 
saistības. Nelikumīgi iegūto AS „Ventbunkers” amatpersonu statu su atbildētāji 
izmanto personiska mantiska labuma gūšanai.  
Ievērojot minēto, tiesu kolēģija konstatējusi, ka abas civillietas ir saistītas, 
proti, abās civillietās prasījumi satur tiesības uz AS „Ventbunkers” 13 968 akcijām. 
Abās civillietās  prasītāji at saucas uz darījumu, kurš aizsācies 2006.gada nogalē, 
2007.gada 11.janvārī un  26.septembrī. Pie šādiem apstākļiem tiesu kolēģija 
konstatējusi, ka abām prasībām  ir viens prasības pamats un priekšmets, proti, 
kompānijas „Yelverton Investments B.V.”, kompāni jas “Gyges Limited” un 
“Steropes Limited” tiesības uz AS „Ventbunkers” 13 968 akcijām.  
Pamatoti  paskaidrojumos tiesai norādīts, ka abās izskatāmajās lietās ir atšķirīgi 
lietas dalībnieki un to statusi, Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā iesnieg tajā 
prasībā kā atbildētāji norādīti /pers.A/  un kompānija „Yelverton Investments B.V.”, 
kas Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas iesniegtajā prasībā netiek minēti un 
kompānijai “Gyges Limited” un “Steropes Limited” ir atbildētāju statuss. Tāpat  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas iesniegtajā prasībā ir citi lietas 
dalībnieki, kas Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesā iesniegtajā prasībā netiek 
norādīti.  
Tiesu kolēģija uzskata, ka minētais apstāklis nevar tikt uzskatīts kā pam ats 
blakus sūdzības noraidīšanai. Kā minēts iepriekš, tad galvenais kritērijs   Brisel es  I 
Regulas 6.panta 1.punkta  punkta piemērošanai ir prasību savstarpējā  sasaiste, proti, 
vai pastāv nesavienojamu spriedumu risks, ja prasības tiks izskatītas  atsevi šķi.  
15 Kā norādīts  iepriekš, tad abās civillietās  izvirzītie  prasījumi ir savstarpēji 
saistīti un to izskatīšana vienas dalībvalsts tiesā izslēgtu apstākļus, kas  norādītu uz 
iespējamo sprieduma nesavienojamību.  
  
Pie šādiem apstākļiem, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 447.panta pirmo 
daļu, 447. 1panta pirmo daļu, 448.panta pirmās daļas 2.punktu, 449.pantu, tiesu 
kolēģija  
  
n   o    l    ē   m   a  
  
 Kompānijas “Gyges Limited” un “Steropes Limited”  blakus sūdzību 
apmierināt.  
Atcelt  Rīgas pilsētas Zemg ales priekšpilsētas tiesas 2012.gada 21.novembra 
lēmumu par tiesvedības izbeigšanu un jautājumu nodot jaunai izskatīšanai Rīgas 
pilsētas Zemgales priekšpilsētas tiesai.  
Lēmums nav pārsūdzams.         
  
  
Tiesnese                                                   M.Ābele  
             Tiesnese:                                                  A.Veita                                  
                                      
            Tiesnesis:                                                V.Vazdiķis