Lietas Nr.C33357611  
Lietvedības Nr.CA -2193/21, 2013.gads  
  
SPRIEDUMS LATVIJAS REPUBLIKAS VĀRDĀ  
2013.gada 07.oktobrī  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija šādā sastāvā: tiesas sēdes priekšsēdētāja tiesnese L.Grauda, tiesneši S.Vamža u n L.Pliča, 
ar sekretāru A.Prīvertu, atklātā tiesas sēdē Rīgā, Brīvības bulvārī 34, izskatīja civillietu akciju sabiedrības „KPMG Ta x” prasībā pret 
sabiedrību ar ierobežotu atbildību „Woodlaft” par parāda piedziņu, sakarā ar sabiedrības ar ierobežotu atbildību „Woodlaft” 
apelācijas sūdzību par Rīgas rajona tiesas 2012.gada 06.decembra spriedumu.  
  
Aprakstošā daļa  
  
[1] 2011.gada 25.maijā a kciju sabiedrība (turpmāk tekstā arī - AS) „KPMG Tax” cēlusi tiesā prasību pret sabiedrību ar ierobežotu 
atbildību (turpmāk tekstā arī - SIA) „Woodlaft” par parāda un likumisko procentu piedziņu.  
[2] Ar Rīgas rajona tiesas 2012.gada 06.decembra spriedumu AS „K PMG Tax” prasība pret SIA „Woodlaft” apmierināta. No SIA  
„Woodlaft” par labu AS „KPMG Tax” piedzīts pamatparāds Ls 7 997,63, likumiskie procenti Ls 1 063,41, kā arī valsts nodeva Ls 
350,15 un ar lietas izskatīšanu saistītie izdevumi Ls 3,30. Tāpat atzītas  AS „KPMG Tax” tiesības saņemt no SIA „Woodlaft” 
likumiskos 6% gadā no nepiedzītās parāda summas par laiku no sprieduma spēkā stāšanās dienas līdz sprieduma izpildei (izsoles  
dienai).  
[3] Tiesas spriedums satur sekojošus motīvus un argumentus.  
[3.1.]  Civilproc esa likuma 96.panta piektā daļa noteic, ka pusei nav jāpierāda fakti, kurus šajā likumā noteiktajā kārtībā nav 
apstrīdējusi otra puse.  
Lietā nav strīda par to, ka starp pusēm pastāvēja līgumattiecības, ko apliecina lietas materiāliem pievienotais 2008.gada  03.novembra 
līgums par PVN reģistrāciju apgabala nodokļu administrācijā ar pārstāvja starpniecību, kas noslēgts starp SIA „Woodlaft” un A S 
„KPMG Tax” (lietas 11. -25.lapa un to tulkojums - lietas 26. -46.lapa). Līgumu puses nav apstrīdējušas.  
No lietas mate riāliem pievienotā maksājumu apliecinošā dokumenta (lietas 39.lapa, tulkojums – lietas 48.lapa) redzams, ka 
2010.gada 04.augustā prasītāja pārskaitījusi uz atbildētājas bankas kontu EUR 142270,06. Maksājuma specifikācijā norādīts – 
pārskaitījums veikts pam atojoties uz rēķinu Nr.00007.  
Atbildētāja nav apstrīdējusi, ka šāds naudas pārskaitījums ir veikts.  
Tādejādi ar lietā esošajiem rakstveida pierādījumiem apstiprinās, ka prasītāja pārskaitīja un atbildētāja saņēma naudas līdze kļus EUR 
142270,06 apmērā.  
Prasītāja norāda, ka 2010.gada 04.augustā tai vajadzēja veikt naudas pārskaitījumu atbildētājai 142270,06 Norvēģijas kronas, bet 
kļūdas rezultātā minētā naudas summa pārskaitīta eiro valūtā. Par kļūdu atbildētāja tika nekavējoties informēta, lūdzot atmak sāt 
nepamatoti pārmaksātos naudas līdzekļus.  
Atbildētājas pārstāvis rakstveida pierādījumos nav apstrīdējis, ka ir bijis informēts par nepamatoti saņemto maksājumu. Minēt o 
apliecina lietas materiāliem pievienotā elektronisko vēstuļu apmaiņa starp prasītāju u n atbildētāju (lietas 51. -63.lapa, to tulkojums – 
lietas 64. -79.lapa).  
Atbildētājas pārstāvis savos rakstveida paskaidrojumos norādīja, ka nav saņemtas atskaites par prasītājas veikto darbu, tādēļ  līdz 
brīdim, kamēr starp pusēm netiks atrisināts strīds par  nodokļu pārskatu iesniegšanu, SIA ,,Woodlaft” nav iespējams konstatēt un 
pārliecināties, vai 2010.gada 04.augustā veiktais maksājums ir uzskatāms par nepamatoti samaksātu naudas pārskaitījumu.  
Civillikuma 2369.pants noteic, kas bez tiesiska pamata un tika i maldīgi uzskatīdams to par savu pienākumu kaut ko izdara vai apsola 
izdarīt otram par labu, tas var prasīt, vai nu lai atdod izpildījumu, vai lai atsvabina viņu no dotā apsolījuma.  
Civillikuma 2376.pants noteic, ka atprasījuma tiesības priekšmets ir vai nu tā atdošana, kas izpildīts bez attiecīgas saistības, vai, ja šis 
izpildījums vairs nepastāvētu, tā vērtības atlīdzība.  
Atbildētāja pienākumu atgriezt saņemtos naudas līdzekļus uzliek arī Civillikuma likuma 2389.pants, kas nosaka, ja kādam ir be z 
jebkād a pamata kāds priekšmets no otra mantas, tad to var no viņa atprasīt. Attiecībā uz šādu atprasījumu nav nekādas nozīmes, vai 
tāda priekšmeta iegūšanai nav bijis pamata no paša sākuma, jeb vai pamats, kas agrāk ir bijis, vēlāk atkritis.  
Tiesa konstatēja, ka  lietā nav iesniegti pierādījumi atbildētājas pārstāvja paskaidrojumos norādītājam par cita strīda esamību pušu 
starpā. Lietā nav ziņu, ka minētais līgums būtu apstrīdēts un atzīts par spēkā neesošu kaut kādu juridisku defektu dēļ.  
Tiesa atzina, ka prasīt āja ir iesniegusi tiesai pierādījumus, kas  apliecina prasījuma pamatotību, turpretī  atbildētāja savus iebildumus 
un izteiktos apgalvojumus par prasību nav pamatojusi ar pierādījumiem, nav apstrīdējusi likumā noteiktā kārtībā prasības piet eikumā 
minētos f aktus, nav cēlusi pretprasību, nav iesniegusi pierādījumus, kas apliecinātu parāda samaksu, no kā secināms, ka tai nav 
pamatotu iebildumu pret prasību. Turklāt atbildētājas pārstāvis uz tiesas sēdi nav ieradies.  
Prasītāja norāda, ka uz prasības celšanas d ienu nepamatoti saņemtā maksājuma atlikums sastāda 89359 Norvēģijas kronas, kas 
saskaņā ar Latvijas Bankas noteikto valūtas maiņas kursu uz 2011.gada 25.maiju atbilst Ls 7997,63 (l NOK = 0.08950 LVL).  
Tiesa secināja, ka atbildētāja atbilstoši Civilprocesa likuma 93.panta pirmajai daļai nav pamatojusi savus iebildumus, ka tā ir 
atsvabināma no saistības atgriezt pārmaksāto naudas summu Ls 7997,63 apmērā.  

2 Pārbaudījusi un novērtējusi lietas materiālus, tiesa atzina, ka prasītāja ir pierādījusi savas prasības pa matotību, naudas līdzekļi 
atbildētājai pārskaitīti bez attiecīgas saistības, tādēļ tie atgriežami prasītājai. Līdz ar to prasītājas prasība par parāda Ls 7 997,63 
apmērā piedziņu ir pamatota un apmierināma.  
[3.2]  Prasītāja lūdz piedzīt no atbildētājas liku miskos procentus par nepamatoti saņemtā maksājuma summas lietošanu Ls 1 063,41 
apmērā, kā arī lūdz noteikt tiesības saņemt likumiskos 6 % gadā no pamatparāda summas līdz sprieduma izpildei.  
Tiesa atsaucās un citēja Civillikuma 1756.pantu, 1757.pantu, 1759. pantu un 1765.pantu.  
Tiesa konstatēja, ka puses nav pielīgušas procentu maksājumu, tādēļ atbildētājai saskaņā ar Civillikuma 1765.panta otrās daļa s 
noteikumiem ir pienākums atlīdzināt prasītājai likumiskos procentus.  
Tiesa konstatēja, ka prasītāja procentu s aprēķinājusi par laika periodu no 2010.gada 4.oktobra līdz 2012.gada 22.novembrim, tos 
rēķinot 6 % apmērā gadā no nesamaksātās parāda summas Ls 7 997,63. Tiesa atzina, ka prasītājas lūgums noteikt tiesības saņemt  
procentus atbilstoši Civillikuma 1765.pan tam ir apmierināms, un šie procenti piedzenami Ls 1 063,41 apmērā.  
Civilprocesa likuma 195.pants paredz, ka, taisot spriedumu par naudas summas piedziņu, tiesa tā rezolutīvajā daļā norāda pras ījuma 
veidu un piedzenamo summu, atsevišķi uzrādot galveno parād u un procentus, laiku, par kādu procenti piespriesti, kā arī prasītāja 
tiesības par laiku līdz sprieduma izpildei (izsoles dienai) saņemt procentus, minot to apmēru.  
Tiesas ieskatā prasība par likumisko procentu piedziņu ir apmierināma prasītājas norādītaj ā apmērā, vienlaicīgi nosakot prasītājai 
tiesības, skaitot no sprieduma spēkā stāšanās brīža līdz sprieduma izpildes dienai (izsoles dienai) saņemt no atbildētājas li kumiskos 
6% gadā no parāda pamatsummas.  
[4] Apelācijas kārtībā spriedumu pilnā apmērā pārsūdzē jusi SIA „Woodlaft” .  
[4.1] Apelācijas sūdzībā norādīts, ka  prasības pieteikums nav pakļauts izskatīšanai Latvijas Republikas tiesā, un tiesvedība lietā ir 
izbeidzama saskaņā ar Civilprocesa likuma 223.panta pirmās daļas 1.punkta noteikumiem.  
Civillietu pa kļautība un piekritība tiesām nosakāma pēc Civilprocesa likuma 3.nodaļas noteikumiem, ja vien Latvijai saistošajās 
starptautiskajās konvencijās un līgumos nav noteikts citādi.  
Kopš 2004.gada 01.maija Latvijā ir spēkā un tieši piemērojama Padomes Regula (EK) Nr.44/2001 ,,Par jurisdikciju un spriedumu 
atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” (turpmāk tekstā arī – Regula), kas reglamentē pārrobežu lietu piekritības, spriedumu 
atzīšanas un izpildīšanas jautājumus. Šis konkrētais strīds Regulas 1.pant a izpratnē ietilpst ,,civiltiesību un komerctiesību jomā”.  
Saskaņā ar Regulas preambulā un 23.pantā minēto, pušu vienošanās par strīda izšķiršanu kādā no dalībvalsts tiesām piešķir puš u 
izvēlētajai tiesai izņēmuma jurisdikciju, ja vien līdzēji līgumā nav n oteikuši alternatīvu strīdu izšķiršanas kārtību. Piemērojot šo 
tiesību normu, nepieciešams konstatēt, ka 1) vienošanās ir noslēgta starp pusēm, no kurām vismaz viena ir reģistrēta kādā no Eiropas 
Savienības dalībvalstīm, un 2) vienošanās pastāv par tiesas vai tiesu jurisdikciju.  
Ievērojot minēto, jāsecina, ka Regulas 23.pants neapšaubāmi aptver tos gadījumus, kad līguma puses, kuru domicils ir dažādās 
valstīs, vienojas par līdzējiem tīkamākās dalībvalsts tiesas jurisdikciju.  
Kā redzams no lietas materiālos esošā pušu starpā noslēgtā 2008.gada 03.novembra līguma par PVN reģistrāciju apgabala nodokļu 
administrācijā ar pārstāvja starpniecību 10.punkta, puses vienojušās, ka visi strīdi, kas izriet no vai ir saskaņā ar šo līgu mu ir pakļauti 
vispārējām Norvēģijas tiesām. Turklāt, šajā pašā līguma punktā ir norādīts, ka strīdu izšķiršanas norises vieta būs prasītājas 
juridiskās adreses tiesa.  
Līgumā nav ietverta alternatīva strīdu izšķiršanas kārtība.  
Tādējādi, puses ar minēto vienošanos attiecīgajai Norvēģijas tiesai pēc prasītājas juridiskās adreses ir piešķīrušas izņēmuma 
jurisdikciju strīdu izšķiršanā.  
Ievērojot minēto, šī lieta nav pakļauta izskatīšanai Latvijas tiesā, jo puses līgumā vienojušās par strīdu izskatīšanu attiec īgā 
Norvēģijas tiesā pēc prasītāja s atrašanās vietas, un tā kļūdaini bija pieņemta izskatīšanai.  
[4.2]  Atbildētājs uzskata, ka prasība nav pamatota arī pēc būtības un tāpēc ir noraidāma. Prasītāja nav pierādījusi parāda apmēru, nav 
sniegusi prasības summas apmēra skaidru aprēķinu. Civilpro cesa likuma 93.panta pirmā daļa noteic, ka katrai pusei jāpierāda tie 
fakti, uz kuriem tā pamato savus prasījumus vai iebildumus. Tā kā prasītāja nav pierādījusi parāda summas apmēra rašanos, un 
vienlaicīgi atbildētāja savos rakstveida paskaidrojumos ir ap strīdējusi šo apstākli. Prasītājai bija jāpierāda parāda summas 
pastāvēšanas fakts, kas tiesāšanās laikā pirmās instances tiesā nav ticis izdarīts.  
Apelācijas sūdzībā lūgts tiesu atcelt pilnā apjomā spriedumu un tiesvedību izbeigt.  
[5] Prasītāja nepiekrīt apel ācijas sūdzībā minētajam atbildētājas viedoklim tālāk minēto 
iemeslu dēļ.  
[5.1] Prasības pamatu lietā veido atbildētājas veiktas neatļautas darbības ārpus līgumiskām attiecībām. Dotā gadījumā 
piekritība tiesai nosakāma atbilstoši tiesību normām, kas regulē piekr itību no ārpus līgumiskām attiecībām izrietošām 
prasībām, nevis no pušu noslēgtā līguma.  
[5.2] Apelātora arguments par to, ka piemērojami Regulas 44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās noteikumi” ir nepamatots, jo Norvēģija nav Eiropas Savienības dalībvalsts. Attiecībās ar 
Norvēģiju piemērojami 2007.gada Lugano  konvencijas par piekritību un tiesu spriedumu izpildi civillietās un komerclietās 
(turpmāk tekstā arī – Konvencija) noteikumi. Saskaņā ar šīs Konvencijas 5.p anta trešo daļu lietās par neatļautu darbību vai 
darbību, kas ir pielīdzināma neatļautai darbībai, prasība ceļama tiesās pēc tās vietas, kur izdarīta neatļauta darbība. 
Kļūdainais pārskaitījums tika veikts uz atbildētājas bankas kontu Latvijā, atbildētājas  juridiskā adrese atrodas Latvijā, līdz 
ar to atbildētājas prettiesisko darbību veikšanas vieta ir Latvija un prasība ceļama Latvijā. Konvencijas noteikumi nav arī 
pretrunā ar Civilprocesa likuma noteikumiem par piekritību. Saskaņā ar Civilprocesa likuma 2 6.panta 2.daļu prasība pret 
juridisku personu ceļama pēc tās juridiskās adreses.  
[5.3] Prasītāja piekrīt pirmās instances spriedumā izdarītajam secinājumam, ka atbildētāja savus izteiktos iebildumus 
un apgalvojumus par prasību nav pamatojusi ar pierādījumiem, na v apstrīdējusi likumā noteiktā kārtībā prasības 
pieteikumā minētos faktus, nav cēlusi pretprasību, nav iesniegusi pierādījumus, kas apliecinātu parāda samaksu, no kā 
secināms, ka tai nav pamatotu iebildumu par prasību. Turpretī prasītāja ir pierādījusi sav as prasības pamatotību.  
[5.4] Ņemot vērā to, ka pirmās instances tiesa atzinusi prasītājas tiesības saņemt 6 % apmērā gadā no nesamaksātās 
parāda summas, prasītāja precizē, ka procentu apmērs no 2010.gada 04.oktobra līdz 2013.gada 17.septembrim sastāda Ls 1 
498,73. 
[6] Tiesas sēdē prasītājas pārstāve prasību uzturēja, apelācijas sūdzību 
neatzina.Atbildētājas pārstāvis prasību neatzina, uzturēja apelācijas sūdzību.  
3   
Motīvu daļa  
  
[7] Noklausoties pušu pārstāvju paskaidrojumus, pārbaudot un izvērtējot lietas materiālus, t iesu kolēģija uzskata, ka prasība ir 
apmierināma.  
Saskaņā ar Civilprocesa likuma 426.panta pirmo daļu apelācijas instances tiesa izskata lietu pēc būtības sakarā ar apelācijas  sūdzību 
tādā apjomā, kā lūgts šajā sūdzībā.  
[7.1]  Apelatore lūdz izbeigt tiesved ību lietā atsaucoties uz Regulu 44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās”, savukārt prasītāja uzskata, ka piemērojama 2007.gada Lugano  konvencija par piekritību un tiesu 
spriedumu izpildi civillietās un komercl ietās.  
Regulas 44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” un 2007.gada Lugano  konvencijas 
par piekritību un tiesu spriedumu izpildi civillietās un komerclietās saturs attiecībā uz pušu strīda piekritību un pakļa utību ir 
identisks.  
Lietas materiāliem pievienotajā starp pusēm 2008.gada 03.novembrī noslēgtajā pakalpojumu līgumā un konkrēti, tā 10.punktā 
noteikts sekojošais:  
„Saistību līgums tiek vadīts un interpretēts saskaņā ar Norvēģijas likumiem un visi strīdi, k as izriet no vai ir saskaņā ar Saistību 
līgumu ir pakļauti vispārējām Norvēģijas tiesām. Norises vieta būs KPMG Tax juridiskās adreses tiesa” (lietas 35.lapa).  
Ņemot vērā Regulā 44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” noteikto, tiesu kolēģija 
uzskata, ka, ja pušu strīds izrietētu no 2008.gada 03.novembra līguma, prasība būtu bijusi ceļama Norvēģijas tiesā un izskatā ma pēc 
Norvēģijas likumiem.  
Pušu strīds tika pieņemts izskatīšanai Latvijas tiesā, un atbild ētājas iebildumus, ka strīds izšķirams Norvēģijā, līdz lietas izskatīšanai 
apelācijas kārtībā nav cēlusi. Ne paskaidrojumos uz celto prasību, ne pieteikumā par prasības nodrošinājuma atcelšanu, ne bla kus 
sūdzībā saistībā ar prasības nodrošinājumu, atbildēt āja nav lūgusi tiesvedību lietā izbeigt saistībā ar Regulā 44/2001 „Par jurisdikciju 
un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” un pušu līgumā noteikto.  
Līdz ar to apelatores iebildumi par strīda izšķiršanu Norvēģijā, nevis Latvijā, vērt ējami kopsakarā ar tās rīcību pirms apelācijas 
sūdzības iesniegšanas un Regulas 24.pantā noteikto par labprātīgu atzīšanu.  
Tātad, tiesu kolēģija uzskata, ka, pat, ja pušu strīds izrietētu no līguma, tad, ņemot vērā Regulas 24.pantu, to izšķirt varē tu arī 
Latvijas tiesa, tai pat laikā strīda izšķiršanā piemērojot Norvēģijas likumus.  
[7.2]  Taču tiesu kolēģija uzskata, ka prasība izriet no ārpus līgumiskām attiecībām, jo atprasījuma tiesības šajā gadījumā pastāv n evis 
uz līguma, bet uz netaisnas iedzīvošanās p amata.  
Civillikuma 2389.panta pirmajā daļā noteikts, ja kādam ir bez jebkāda pamata kāds priekšmets no otra mantas, tad to var no vi ņa 
atprasīt. Savukārt šā panta otrā daļa nosaka, ka attiecībā uz šādu prasījumu nav nekādas nozīmes, vai tāda priekšmeta ieg ūšanai nav 
bijis pamata no paša sākuma, jeb vai pamats, kas agrāk ir bijis, vēlāk atkritis.  
Lietā nav strīda par to, ka pušu starpā 2008.gada 03.novembrī tika noslēgts līgums, un saskaņā ar līguma noteikumiem atbildēt āja 
izrakstīja prasītājai rēķinu par 14 2270,06 Norvēģu kronām (NOK). Līdz ar to prasītājas veiktais maksājums, kas pēc valūtas kursa 
atbilst 142 270,06 Norvēģu kronām (NOK) ir pušu noslēgtā līguma ietvaros.  
Prasītāja norāda, ka maksājums 142270,06 apmērā kļūdaini veikts citā valūtā, tas ir Norv ēģu kronu vietā tas veikts eiro, kas 
apmēram 8 reizes pārsniedz līguma ietvaros izrakstīto rēķinu.  
Prasītāja pārskaitīja atbildētājai 142 270,06 eiro, tas ir, apmēram 8 reizes lielāku summu par pieprasīto 142270,06 Norvēģu k ronām, 
tātad summas, kura ir lie lāka par 142 270,06 Norvēģu kronām pārskaitīšana nav pamatota ar tiesiski noslēgtu līgumu (darījumu).  
Atprasījums jebkāda pamata trūkuma dēļ ir iespējams:  
- ja izpildījums izdarīts uz spēkā neesoša tiesiska darījuma pamata vai vispār bez jebkādas izpildījuma  devēja un izpildījuma 
saņēmēja norunas par tiesisku attiecību nodibināšanu;  
- ja atprasāmais priekšmets ir nonācis atbildētāja mantā nevis ar prasītāja dotu izpildījumu, bet gan citādā veidā.  
Prasītājam jāpierāda atprasāmā priekšmeta sākotnēja atrašanās viņ a mantā un tas, ka šis priekšmets atrodas atbildētāja mantā bez 
tiesiska pamata.  
Atprasījums no netaisnas iedzīvošanās var rasties tad, ja iedzīvošanās ir netaisna nevien no vispārējā morāles viedokļa, bet kad arī 
pašam ieguvumam nav tiesiska pamata (Sk. F. Menders. Tieslietu ministrijas vēstnesis,1937.,633. -638.lpp.) . 
Atprasījums jebkāda pamata trūkuma dēļ ir iespējams tad, ja izpildījuma devējs izpildījuma izdarīšanas brīdī ir zinājis, ka 
izpildījumam nav tiesiska pamata (Sk. Latvijas Republikas Civillik uma komentāri: Ceturtā daļa. Saistību tiesības. Autoru kolektīvs 
prof.            K. Torgāna vispārīgā zinātniskā redakcijā. -R.: Mans īpašums, 1998, 665.lpp.) . 
Konkrētajā gadījumā tiesa pamatoti uzskatījusi, ka atbildētāja ir iedzīvojusies no prasītājas ma ntas bez tiesiska pamata.  
Apelatores argumenti, ka prasība ir noraidāma pēc būtības, faktiski vērsti uz to, ka pušu starpā turpinās sadarbība, un pēc a pelatores  
ieskata pakalpojuma līguma ietvaros nepieciešams pārbaudīt citu maksājamo summu apmēru, kā rezultātā konstatēt parāda esamību  
vai neesamību un tā apmēru.  
Tiesu kolēģija, šādu apelatores viedokli uzskata par kļūdainu, jo kā jau iepriekš minēts, tiesu kolēģ ija pušu strīdu kvalificē, kā 
izrietošu no ārpuslīgumiskām attiecībām. Līdz ar to nepieciešams noskaidrot par kādu summu tika izrakstīts un par kādu apmaks āts 
rēķins. Savukārt summas starpība starp izrakstīto rēķinu un veikto pārskaitījumu veido prasītājas  izvirzīts atprasījums pret atbildētāju 
uz tās netaisnas iedzīvošanās pamata.  
Pretprasība par no līguma izrietošo summu piedziņu vai ieskaitu pieprasītajā summā nav celta, līdz ar to tiesai nav jāvērtē u n 
jāanalizē pušu turpmākā sadarbība un maksājumi.  
Prasītājas tiesības prasīt visu vai daļu no summas izriet no Civilprocesa likuma 74.panta, līdz ar to arguments, ka no konvertēt ās 
summas veikts atskaitījums un netiek pieprasīta precīzi tā summa, kura iegūta no 142 270,06 eiro atņemot 142 270,06 Norvēģu 
kronas, pie konkrētiem apstākļiem, būtisku lomu nespēlē.  
[8] Civilprocesa likuma 195.pants paredz, ka, taisot spriedumu par naudas summas piedziņu, tiesa tā rezolutīvajā daļā norāda 
prasījuma veidu un piedzenamo summu, atsevišķi uzrādot galveno parādu un procentus , laiku, par kādu procenti piespriesti, kā arī 
prasītāja tiesības par laiku līdz sprieduma izpildei (izsoles dienai) saņemt procentus, minot to apmēru.  
4 Ņemot vēra iepriekš minēto, prasītājai nosakāmas tiesības, skaitot no sprieduma spēkā stāšanās brīža līd z sprieduma izpildes dienai 
(izsoles dienai) saņemt no atbildētājas likumiskos 6% gadā no parāda pamatsummas.  
[9] Saskaņā ar Civilprocesa likuma 41.panta pirmo daļu pusei, kuras labā taisīts spriedums, tiesa piespriež no otras puses visus 
tās samaksātos tiesas  izdevumus. Prasītāja iesniedzot prasību ir samaksājusi valsts nodevu Ls 350,15 apmērā, ar lietas izskatīšanu 
saistītos izdevumus Ls 3,30, līdz ar to minētie tiesas izdevumi piedzenami no atbildētājas par labu prasītājai.  
Atbilstoši Civilprocesa likuma 39.panta pirmās daļas 5.punktam un valsts akciju sabiedrības „Latvijas Pasts” tarifiem ar ties as 
pavēstu piegādāšanu un izsniegšanu saistītie izdevumi šajā lietā ir bijuši 14,17 lati. Pie prasības iesniegšanas prasītāja to s bija 
apmaksājusi 3,30 latu apmērā, savukārt pie apelācijas sūdzības iesniegšanas atbildētāja tos bija samaksājusi 3,30 latu apmērā  līdz ar 
to starpība 7,57 latu apmērā ir piedzenama no atbildētājas valsts ienākumos.  
[10] Saskaņā ar Civilprocesa likuma 204.1pantu sprieduma labprātīgas izpildes termiņš nosakāms 10 dienas no sprieduma 
spēkā stāšanās dienas. Šajā termiņā valsts labā piedzenamo tiesas izdevumu samaksu apliecinošs dokuments iesniedzams Rīgas 
apgabaltiesā.  
Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka pirmās in stances tiesa pēc būtības strīdu izspriedusi pareizi.  
  
Rezolutīvā daļa  
  
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 430.panta, 432.panta un 434.pantu, Civillietu tiesu kolēģija  
  
nosprieda:  
  
Prasību apmierināt.  
Piedzīt no SIA „Woodlaft”, reģistrācijas Nr. 40003 775766, juridiskā adrese: Kadiķu iela 10, Jaunmārupe, Mārupes novads, par labu 
akciju sabiedrībai KPMG TAX, reģistrācijas Nr. 966429526, juridiskā adrese: Sorkedalsveien 6, 0369 Oslo, Norvēģija, pamatparā du             
Ls 7 997,63, likumiskos procentus Ls 1 063,41, kā arī valsts nodevu Ls 350,15, un ar lietas izskatīšanu saistītos izdevumus Ls 3,30, 
kopā Ls 9 414,49 (deviņi tūkstoši četri simti četrpadsmit lati 49 santīmi).  
Piedzīt no SIA „Woodlaft”, reģistrācijas Nr. 40003775766, juridiskā adrese: Kadiķu i ela 10, Jaunmārupe, Mārupes novads, valsts 
labā ar lietas izskatīšanu saistītos izdevumus             Ls 7,57 (septiņi lati un 57 santīmi).  
Atzīt AS KPMG TAX, reģistrācijas Nr.966429526, juridiskā adrese: Sorkedalsveien 6, 0369 Oslo, Norvēģija, tiesības sa ņemt no 
SIA „Woodlaft”, reģistrācijas Nr. 40003775766, juridiskā adrese: Kadiķu iela 10, Jaunmārupe, Mārupes novads, likumiskos 6% 
gadā no nepiedzītās parāda summas par laiku no sprieduma spēkā stāšanās dienas līdz sprieduma izpildei (izsoles dienai).  
Note ikt sprieduma daļā par piedziņu labprātīgai izpildei 10 dienu termiņu no sprieduma spēkā stāšanās dienas. Šajā termiņā valsts 
labā piedzenamo tiesas izdevumu samaksu apliecinošs dokuments iesniedzams Rīgas apgabaltiesā.  
Spriedumu var pārsūdzēt kasācijas kārtībā 30 (trīsdesmit) dienu laikā no pilna sprieduma sastādīšanas dienas, Augstākās tiesas 
Senāta Civillietu departamentam, kasācijas sūdzību iesniedzot Rīgas apgabaltiesā. Pilns spriedums pieejams no 2013.gada 
07.oktobra.  
                Tiesas sēdes pr iekšsēdētāja            (paraksts)                    
L.Grauda  
                Tiesneši                                            (paraksts)                    
S.Vamža          
  
                                                                        (paraksts)                    L.Pliča