Lietas Nr.C32265412  
CA-1846 -14/16  
  
LĒMUMS  
2014.gada 20.jūnijā  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija šādā sastāvā: 
tiesnesis –  
referents V.Vazdiķis, tiesneši 
M. Ābele,  
  I. Celmiņa,  
ar tiesas  L.Vaļti,  
sēžu  T.Paulu  
sekretāri  
piedaloties prasītājas Kipras kompānijas „Justmore Trading Limited” pārstāvim /pers.A/ , 
zvērinātam advokātam Armandam Zepam, atbildētājas Vācijas komercsabiedrību „Norta Mit” 
GmbH pārstāvim zvērinātam advokātam Timuram Šikam,  
Rīgā, Brīvības bulvārī 34, atklātā tiesas sēdē izskatīja Kipras kompānijas „Justmore Trading 
Limited” blakus sūdzību par Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesas tiesneša 2014.gada 10.marta 
lēmumu, ar kuru izbeigta tiesvedība Kipras kompānijas „Justmore Trading Limited” prasībā pret 
Vācijas komercsabi edrību „Norta Mit” GmbH par zaudējumu piedziņu, un  
 
                                                                 konstatēja  
 
            [1] 2012.gada 23.martā Rīgas pilsētas  Ziemeļu rajona tiesā Kipras kompānija „Justmore  
Trading Limited” (turpmāk – Prasītāja) cēlusi prasību pret Vācijas komercsabiedrību „Norta Mit” 
GmbH (turpmāk – Atbildētāja), lūdzot piedzīt no Atbildētājas zaudējumus 61 862 euro apmērā kā 
arī tiesāšanās izdevumus.  
            Prasības pieteikumā norādīts, ka laika periodā no 2010.g ada 19.maija līdz 2011.gada 
15.aprīlim tika veikts kuģa „Tigran” starptautiskās jūras organizācijas (SJO) Nr.7341130, kas kuģo 
zem Kambodžas karoga (turpmāk – Kuģa) galvenā dzinēja remonts (turpmāk – remonts)  
kuģubuvniecības rūpnīcā „Sea Horse”, Gdiņā, Po lijā.   
Norādīts, ka Atbildētāja veikusi Prasītājas Kuģa galvenā dzinēja rezerves detaļu remontu 
Lielbritānijā , pieaicinot inženierus no kompānijas IMPS Limited (“Industrial & Marine Power 
Services” Ltd.).  
Remonts sevī ietvēra klaņu pārbaudi, tai skaitā ne pieciešamības gadījumā to remontu.  
2010.gada 27.septembrī kompānija IMPS Limited, veicot klaņu pārbaudi, konstatējusi, ka klanis 
Nr.RC6990 neatbilst prasībām, norādot, ka tas nav izremontējams un pielietojams. Iepriekš minētās 
detaļas nosūtītas atpakaļ Atb ildētājam . 
No prasības pieteikuma izriet, ka 2011.gada 12.jūnijā 2.reisā Avedore -Rīga notikusi Kuģa avārija. 
Par avārijas iemeslu tika atzīta nederīga klaņa Nr.RC6990 uzstādīšana.  
2011.gada 15.jūnijā avarējušais Kuģis tika nogādāts Rīgas ostā kuģu remonta rūpnīcā, pieaicinot 
uzņēmuma “NORDWEG METALOCK” speciālistus, lai veiktu remontdarbus.  

2 Zaudējumu apmērs 61 862 euro pamatots ar rēķiniem un Prasītāja maksājuma uzdevumiem laika 
periodā no 2011.gada 13. jūnijam līdz 2011.gada 19.jūlijam .  
  
[2] 2012.gada 19.okt obrī Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesā saņemti Prasītājas prasības 
pieteikuma grozījumi . Lūgts piedzīt no Atbildētājas par labu Prasītājai zaudējumus 201 554,30 euro 
apmērā.  
  
[3] 2013.gada 26.martā Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesā saņemts Atbildētājas pieteikums ar 
lūgumu izbeigt tiesvedību civillietā, pamatojoties uz Jūras kodeksa 54.pantu, Brisel es 1952.gada 
10.maija Starptautiskās konvencijas “Par noteiktu likumu, kas attiecas uz jūras kuģu arestu, 
unifikāciju”, 7.pantu, ES Padomes 2000.gada 22.decem bra regulas (EK) Nr.44/2001 “Par 
jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” (turpmāk – Brisel e I 
regula) 5.,6 un 22 pantu, Civilprocesa likuma 28.panta sesto daļu, 74.panta otrās daļas 6.punktu un 
223.pantu.  
  
[4] 2013.gada 9.ap rīlī Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesa noraidījusi Atbildētājas 2013.gada 
26.marta lūgumu par tiesvedības izbeigšanu.  
  
[5] 2013.gada 17.oktobrī Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesā saņemts atkārtots Atbildētājas 
lūgums par tiesvedības izbeigšanu civillietā . 
  
[6] Ar Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesas tieneša 2014.gada 10.marta lēmumu izbeigta 
tiesvedībaKipras kompānijas „Justmore Trading Limited” prasībā pret Vācijas komercsabiedrību 
„Norta Mit” GmbH par zaudējumu piedziņu.  
Tiesnesis secinājis, ka 1) Prasītājas  un Atbildētājas domicils Brisel e I regulas izpratnē nav Latvija, 
tādējādi piemērojamas Eiropas Savienības tiesību normas jurisdikcijas noteikšanai; 2) Prasītājas 
Kuģa remonts laika posmā no 2010.gada 19.maija līdz 2011.gada 15.aprīlim tika veikts 
kuģubūvn iecības rūpnīcā „Sea Horse”, Gdiņā, Polijā, tādējādi atzīstams, ka pakalpojuma sniegšanas 
vieta bija ārpus Latvijas; 3) 2010.gada 13.augusta elektroniskā pasta vēstule ir daļa no pušu 
elektroniskās sarakstes par līguma noslēgšanu starp Prasītāju un Atbildē tāju, kā arī identiska līguma 
noslēgšanu starp Anglijas komercsabiedrību “Industrial & Marine Power Services” Ltd. Tādējādi 
sarakste nav uzskatāma par vienošanās par jurisdikciju Brisel es I regulas izpratnē.  
Ņemot vērā iepriekš minēto, tiesnesis atzīst, ka  strīds nav pakļauts Latvijas jurisdikcijai, saskaņā ar 
Brisel es I regulu.  
Tiesneša ieskatā prasība par zaudējumu piedziņu bija jāceļ pēc Atbildētājas domicila atrašanās 
vietas – Vācijas tiesā.  
Atsaucoties uz Civilprocesa likuma 23.panta otro daļu, tiesnes is atzinis, ka Rīgas pilsētas Ziemeļu 
rajona tiesa ierosinājusi civillietu strīdā, kas nav pakļauts Latvijas jurisdikcijai un minētais rada 
Civilprocesa likuma 223.panta pirmā punktā paredzētās sekas – tiesvedības izbeigšana lietā.  
  
[7] Prasītāja iesniegu si blakus sūdzību, pārsūdzot lēmumu pilnā apmērā un lūdzot atcelt pirmās 
instances tiesneša lēmumu.  
Blakus sūdzībā norādīts, ka celtā prasība ir atzīstama par jūras prasību.  
Ar Rīgas pilsētas rajona tiesas 2012.gada 24.janvāra lēmumu lietā Nr.3 -12/0034 -12/3 Prasītājas 
kuģim uzlikts arests, tādējādi pamatojoties uz Latvijas Jūras kodeksa 54.panta pirmo daļu lietu pēc 
būtības skatāma Latvijas tiesā – kuģa aresta uzlikšanas vietā.  
Norādīts, ka Atbildētāja piegādājusi rezerves daļas Prasītājas Kuģim, kas atrad ās Latvijā, tādējādi 
par saistību izpildes vietu atzīstama Latvija . 
Blakus sūdzības iesniedzēja ieskatā prasību varēja celt saskaņā ar Civilprocesa likuma 28.panta 
ceturto daļu pēc juridiskās personas mantai zaudējumu nodarīšanas vietas – Latvijas.  
3 Norādīt s, ka pušu starpā 2010.gada 13.augustā tika noslēgta vienošanās par jurisdikciju Brisel es I 
regulas izpratnē (pirmais sējums lietas 151.lapa).  
Prasītāja ieskatā, kļūdains ir tiesneša secinājums, ka iepriekš minēto vienošanos parakstījusi 
persona, kuru neb ija paraksta tiesības, tādējādi tā nevarēja paust savu gribu.  
Norādīts, ka ar 2014.gada 14.februāra Hamburgas Augstākās zemes tiesas lēmumu atcelts 
Hamburgas apgabaltiesas lēmums civillietā, par parāda piedziņu no Prasītājas Atbildētājas labā. No 
blakus sū dzības izriet, ka prasība bija jāceļ Latvijas tiesā gan pēc vispārējās jurisdikcijas 
noteikumiem, gan līgumiskās jurisdikcijas noteikumiem.  
  
[8] Tiesas sēdē Prasītājas pārstāvis blakus sūdzību uzturēja pamatojoties uz tajā 
ietvertajiemargumentiem un apsvērumi em. Norādīja, ka zaudējumu nodarīšanas vieta ir Rīga. 
Pastāvējusi raksteida vienošanās par juriskdikciju e -pasta sarakstē 2010.gada 13.augustā, lai gan 
vēlāk noslēgtajā 2011.gada 24.novebra līgumā tā nav ietverta. Norādīja, ka tiesības celt prasību 
Latvijā  izriet no kuģa aresta vietas, lai gan atzina, ka šīs tiesvedības ietvaros nevienam kuģim arests 
nav uzlikts.  
Atbildētājas pārstāvis blakus sūdzību neatzina pamatojoties uz pieteikumā par tiesvedības 
izbeigšanu iepriekš izteiktajiem argumnetiem un apsvērum iem. 
  
[9] Pārbaudījusi lietas materiālus, blakus sūdzības motīvus un uzkalusījusi pušu 
pārstāvjupaskaidrojumus tiesas sēdē Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka Pieteicējas blakus sūdzība 
nav pamatota un ir noraidāma turpmāk minēto apsvērumu dēļ.  
Civilprocesa likuma 447.1 panta otrajā daļā noteikts, ka, ja tiesa, izskatot blakus sūdzību, atzīst, ka 
pārsūdzētajā lēmumā ietvertie motīvi ir pareizi un pietiekami, tā lēmumā var norādīt, ka pievienojas 
pārsūdzētā lēmuma motīviem. Šādā gadījumā lēmuma motīvus var nen orādīt.  
Pamatojoties uz minēto tiesību normu, Civillietu tiesas kolēģija atzīst, ka Rīgas pilsētas Ziemeļu 
rajona tiesa 2014.gada 10.marta lēmumā ir pilnīgi un vispusīgi izvērtējusi visus lietas apstākļus, un 
taisījusi pamatotu lēmumu par tiesvedības izbei gšanu, tādēļ pievienojas šī sprieduma motivācijai un 
neatkārto tajā minētos argumentus.  
  
[10] Prasītājas pārstāvis apelācijas instances tiesas sēdē uzturēja argumentu,  ka kuģis arestēts 
Rīgā, līdz ar ko Prasītājas tiesības celt prasību izriet no Jūras kodeksa  54.panta pirmās daļas un 
Civilprocesa likuma 28.panta sestās daļas.  
Lietā nav strīda par to, ka pusēm domicils nav Latvijas Republikā un, ka celtā prasība ir jūras 
prasība.  
Jūras kodeksa 54.panta pirmā daļa noteic – ja kuģis ir arestēts Latvijā vai arests  atcelts pret attiecīgu 
nodrošinājumu, lietu pēc būtības izskata Latvijas tiesa, izņemot gadījumu, kad puses labprātīgi 
vienojas nodot strīdu izskatīšanai citas valsts tiesā, kas piekrīt izskatīt lietu pēc būtības, vai 
šķīrējtiesā.  
Savukārt Civilprocesa 28 .panta sestā daļa noteic, ka jūras prasību var celt arī pēc atbildētāja kuģa 
aresta vietas.  
Izvērtējot iepriekš minētās tiesību normas savstarpējā kopsakarā ar citām tiesību normām un tiesību 
sistēmu Civillietu tiesu kolēģija atzīst – minētas tiesību norma s paredz tiesības prasītājam celt jūras 
prasību Latvijā, ja atbildētājas kuģim piemērots arests Latvijā.  
Prasītājas pārstāvis apelācijas instances tiesas sēdē atzina, ka šajā tiesvedībā pēc Prasītājas 
pieteikuma nevienam Atbildētājas kuģim arests nav ticis  piemērots, līdz ar ko Prasītājas atsauce uz 
šīm tiesību normām ir nepamatota.  
Bez tam, kā pamatoti norādījusi pirmās instances tiesa lēmumā par tiesvedības izbeigšanu 2010. 
gada 12. maijā ES Komisija ir pieņēmusi regulu (ES) Nr. 416/2010, ar kuru grozīja Brisel es 1. 
regulas I, II un III pielikumu. Brisel es 1. regulas I pielikumā ( Brisel es 1. regulas 3. panta 2.punktā 
un 4. panta 2. punktā minētās jurisdikcijas normas) ir norādīta Latvijas Republikas atruna, ka tā 
turpmāk nepiemēro savu jurisdikciju Civilpr ocesa likuma 27. panta un 28. panta 3., 5., 6. un 
4 9.punkta norādītajos gadījumos, līdz ar ko ka Latvijas Republika kopš 2010.gada 14.maija nevar 
izskatīt pēc būtības tādas prasības, kurās kuģis ir arestēts Latvijas Republikā, bet atbildētāja 
domicils nav L atvijas Republikā. Savukārt šajā lietā prasība celta 2012.gada 23.martā – tas ir pēc 
2010.gada 14.maija.  
Pie šādiem apstākļiem Civillietu tiesu kolēģija Prasītājas argumentu atzīst par nepamatotu un 
noraidāmu.  
  
[11] Prasītājas pārstāvis apelācijas instanc es tiesas sēdē uzturēja argumentu, ka saistību izpildes un 
zaudējumu nodarīšanas vieta ir Latvija, līdz ar ko Prasītājam ir tiesības celt prasību pret Atbildētāju 
Latvijā.  
Izvērtējot minētos argumentus kopsakarā ar visiem Civillietas materiāliem, Civilliet u tiesu kolēģija 
atzīst, ka tie ir pretrunā ar lietas faktiskajiem apstākļiem, ko pati Prasītāja izklāstījusi prasības 
pieteikumā, kā arī citiem lietas materiāliem.  
No prasības pieteikuma un citiem lietas materiāliem izriet, ka: 1) Prasītājas kuģim no 2010 .gada  
19.maija līdz 2011.gada 15.aprīlim veikts galvenā dzinēja remonts Gdiņā, Polijā; 2) 2011.gada 
15.aprīlī Prasītājs kuģis atstājis Gdiņas ostu, savukārt 2011.gada 12.jūnijā notikusi avārija; 3) pēc 
avārijas kuģis nogādāts Rīgā, pārbaudei un remontam.  
No Prasības pieteikuma Civillietu tiesu kolēģija secina – Prasītāja vēlas piedzīt no Atbildētājs 
zaudējumus, kuri radušies nekvalitatīva remonta un kuģa avārijas rezultātā.  
Prasītāja nav iesniegusi nekādus pierādījumus tam, ka līdz 2011.gada 15.aprīļa līdz 2011.gada 
12.jūnija avārijai Atbildētāja būtu Prasītājas kuģim veikusi kādus remontdarbus vai piegādājusi 
rezerves daļas Rīgā.  
Pie šādiem apstākļiem Civillietu tiesu kolēģija atzīst Prasītājas argumentus par nepamatotiem un 
noraidāmiem.  
  
[12] Prasītājas p ārstāvis apelācijas inatances tiesas sēdē uzturēja argumentu, ka Prasītājs un 
Atbildētājas darbinieku savstarpējās e -pasta sarakstes gaitā tikusi noslēgta vienošanās par pušu 
savstarpējo tiesisko attiecību jurisdikciju – konkrēti ar 2010.gada 13.augusta e -pasta vēstuli puses 
vienojušās par jurisdikciju Rīgā.  
Atbildētājas pārstāvis apelācijas instances tiesas sēdē šādas vienošanās esamību noliedza. Norādīja, 
ka e-pasta sarakste attiekusies nevis uz kuģa dzinēja remontu kopumā, bet gan tikai uz rāmja gultņu 
nomaiņu, un šie gultņi nav bijuši avārijas iemsls, kā tas izriet no lietā esošā eksperta slēdziena. 
Vienošanās par kuģa remontu panākta un parakstīta 2010.gada 24.novembrī un tā sevī neietver 
vienošanos par jurisdikciju.  
Izvērtējot visus lietas materiālus t o savstarpējā kopsakarā Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka starp 
pusēm nav pastāvējusi vienošanās par jurisdikciju turpmāk norādīto iemeslu dēļ.  
Puses atzīst, ka starp tām pastāvējušas tiesiskas attiecības, kuras līdz 2010.gada 24.novembrim nav 
tikušas ietvertas rakstveida (līguma) formā – tas ir puses veikušas saraksti par elektronisko pastu 
saistībā ar jautājumiem par kuģa remontu.  
No lietas materiāliem pievienotās pušu e -pasta sarakstes (lietas 1.sējuma 133., 134; lietas 2.sējuma 
74.-78.lapa; lietas sējuma 82.lapa; lietas 2.sējuma 87.91.lapa; lietas 2.sējuma 139.lapa)  un citiem 
lietas materiāleim Civillietu tiesu kolēģija konstatē, ka starp pusēm un arī teršajām personām 
notikusi iespējamo darījuma attiecību saskaņošana (offertes un pretofertes) , kas rezolutējusies 
Prasītājai un Atbildētājai noslēdzot 2010.gada 24.novembra vienošanos (lietas 1.sējuma 130.lapa) . 
Kā izriet no 2010.gada 24.novembra vienošanās, to parakstījuši pušu pilnvaroti pārstāvji, kā arī tajā 
nekas nav minēts par jurisdikciju – par to lietā nav strīda.  
Civillietu tiesu kolēģija kritiski vērtē Prasītājs tiesas sēdē pausto viedokli, ka vienošanās par 
jurisdikciju nav ietverta, jo panākta iepriekš pušu darbinieku e -pasta sarakstē, jo vispārpieņemtā 
komercpraksē, sevišķi starp dažādu vals tu komercsabiedrībām, parasti precīzi tiek norādīta 
jurisdikcija, ja puses par to ir vienojušās. Minētais viedoklis pamatots ar to, ka jurisdikcijas 
jautājums tiesiskajās attiecībā pusēm ir ļoti būtisks – katra puse ir ieinteresēta panākt sev 
5 izdevīgāku ju risdikciju. Tādējādi, ja 2010.gada 24.novembra vienošanās jurisdikcijas jautājums nav 
minēts, Civillietu tiesu kolēģijas ieskatā līgumslēdzējas puses tieši vēlējušās jurisdikcijas 
jautājumus risināt uz vispārējas jurisdikcijas pamata. Civillietu tiesu kolē ģijas ieskatā, pušu 
elektroniskā pasta savstarpēja sarakste būtu atzīstama par saistošu tikai tādā gadījumā, jo to būtu 
veikusi persona, kurai ir tiesības slēgt vienošanos kādas puses vārdā – konkrētājā gadījumā pirmās 
instances tiesa noskaidrojusi, ka tas  tā nav bijis.  
Kritiski Prasītājas pozīciju jurisdikcijas vienošanās jautājumā Civillietu tiesu kolēģijai liek vērtēt arī 
tas, ka ceļot prasību Prasītāja sākotnēji šo argumentu nemaz nav minējusi.  
Pie šādiem apstākļiem Civillietu tiesu kolēģija atzīst, ka blakus sūdzība ir pilnībā noraidāma kā 
nepamatota.  
Ņemot vērā iepriekš minēto, vadoties no Civilprocesa likuma 447.1 panta, 448.panta pirmās daļas 
1.punkta, 449.panta pirmās daļas, Civillietu tiesu kolēģija  
  
n o l ē m a :  
  
atstāt negrozītu Rīgas pilsētas  Ziemeļu rajona tiesas tiesneša 2014.gada 10.marta lēmumu, bet 
Kipras kompānijas „Justmore Trading Limited” blakus sūdzību noraidīt.  
Lēmumu var pārsūdzēt 10 dienu laikā no lēmuma pieņemšanas dienas Augstākās tiesas Civillietu 
departamentam, blakus sūdzību iesniedzot Rīgas apgabaltiesā.  
  
  
Tiesneši:                                                                          V.Vazdiķis   
                                                                                        M.Ābele   
                                                                                         I.Celmiņa