Lietas arhīva Nr. 3 -10/0036/8  
LĒMUMS  
   
Jelgavā                                                                                    2016.gada 17.jūnijā  
  
            Jelgavas tiesas tiesnese N.Paņkiva,             iepazinās ar MSIA “RENEPRINT” 
administratora Leona Osipova prasības pieteikumu pret Print&CO Aps par parāda 
piedziņu.  
  
Aprakstošā daļa  
  
            Jelgavas tiesā 2016.gada 10.jūnijā iesniegts MSIA “RENEPRINT” 
administratora Leona Osipova prasības pieteikums pret Print&CO Aps par parāda 
piedziņu, kurā lūdz piedzīt no Dānijā reģistrēta uzņēmuma Print&Co Aps, reģ.Nr. 
DK25506227, par labu MSIA “RENEPRINT” parāda summu 13 871,89 EUR  
apmērā, atzīt prasītāja tiesības līdz sprieduma izpildes dienai saņemt no pamatparāda 
summas likumiskos nokavējuma procentus 6 no simta gadā.  
            Prasības pieteikums pamatots ar Civilprocesa likuma 43.panta pirmās daļas  
10.punktu, 28.panta ceturto daļu, 56. 2 pantu, 129.pantu, 127.pantu, 130.pantu, 
Maksātnespējas likuma 26.panta otro daļu, 63.panta tr ešo daļu, 65.panta pirmās daļas 
6.punktu, 92.panta pirmo daļu, Civillikuma 1587., 1838.pantu.  
  
Motīvu daļa  
  
            Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas 6.punkts nosaka, ka tiesnesis 
atsakās pieņemt prasības pieteikumu, ja lieta nav piekritīga šai tiesai.  
            Prasītājs pieteikumā atsaucas uz Civilprocesa likuma 28.panta ceturto daļu, 
kas nosaka, ka prasību par fiziskās vai juridiskās personas mantai nodarītajiem 
zaudējumiem var celt arī pēc to nodarīšanas vietas. Tiesnese uzskata, ka zau dējumu 
saistībai un parāda saistībai ir dažāds materiāltiesiskais regulējums un pamats. No 
pieteikumam pievienotajiem dokumentiem neizriet, ka starp pusēm būtu radušās 
tiesiskās attiecības, kas norādītu uz zaudējumu tiesisko institūtu, bet gan uz parāda 
saistību materiāltiesisko regulējumu. Līdz ar to, tiesnese secina, ka zaudējumu 
tiesiskais institūts uz konkrēto prasību nav attiecināms, kas norāda uz to, ka prasītājs 
ir nepamatoti atsaucies uz Civilprocesa likuma 28.panta ceturto daļu, norādot tiesas 
piekritību.  
            No pieteikumam pievienotajiem dokumentiem, izriet, ka starp pusēm līgums, 
kur puses būtu vienojušās par tiesas jurisdikciju, nav noslēgts.  
            No pieteikumam pievienotājām pavadzīmēm/rēķiniem, kas pretēji 
Civilprocesa likuma 13. panta otrajā daļā noteiktajam, iesniegta angļu valodā bez 

noteiktā kārtībā apliecināta tulkojuma valsts valodā, redzams, ka ir tajās noteikti 
piegādes nosacījumi, ka preču piegāde ir no SIA “Reneprint”, kas secīgi norāda, ka 
piegāde tiek veikta uz Print&Co  Aps, Dānijā. Līdz ar to par preces piegādes vietu ir 
atzīstama Dānija.  
            Atbilstoši Civilprocesa likuma 5.panta pirmajai, otrajai un trešajai daļai tiesa 
izspriež civillietas saskaņā ar likumiem un citiem normatīvajiem aktiem, Latvijas 
Republik ai saistošiem starptautiskajiem līgumiem un Eiropas Savienības tiesību 
normām. Ja starptautiskajā līgumā, ko apstiprinājusi Saeima, ir paredzēti citādi 
noteikumi nekā Latvijas likumā, piemēro starptautiskā līguma noteikumus. Ja 
attiecīgo tiesību jautājumu regulē Eiropas Savienības tiesību normas, kas ir tieši 
piemērojamas Latvijā, Latvijas likumu piemēro, ciktāl to pieļauj Eiropas savienības 
tiesību normas.  
            Eiropas Savienības pārrobežu civillietu un komerclietu piekritību jeb 
jurisdikciju dalīb valstu tiesām reglamentē Eiropas parlamenta un Padomes 2012.gada 
12.decembra regula (ES) Nr.1215/2012 “Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un 
izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādātā versija)”, un ievērojot, ka pušu 
tiesiskās attiecības satur pā rrobežu elementu, tad prasītāja iesniegtās prasības ietvaros 
jurisdikcijas noteikšanai ir piemērojama minētā Regula.             Regulas ir 
vispārpiemērojami saistoši noteikumi. Tiesību doktrīnā ir sniegta atziņa, ka regulām 
saskaņā ar Eiropas Kopienas dib ināšanas līguma 249.panta otro daļu ir vispārsaistošs 
spēks, un tās ir tieši piemērojamas dalībvalstīs. Eiropas Kopienu tiesas judikatūrā 
izstrādātais tiesību pārākuma princips noteic, ka Eiropas savienības tiesībām ir 
augstāks spēks nekā dalībvalstu nacio nālajām tiesībām. Kolīziju gadījumā tātad 
jāpiemēro nevis nacionālās, bet gan Eiropas Savienības tiesības. Eiropas Kopienas 
dibināšanas līguma 249.panta otrā daļa, saskaņā ar kuru regulas ir saistošas un ir tieši 
piemērojamas visās dalībvalstīs, apliecina Eiropas Savienības tiesību augstāko spēku 
salīdzinājumā ar dalībvalstu tiesībām ( sk. K.Balodis Ievads civiltiesībās, Rīga: 
Apgāds Zvaigzne ABC, 2007, 53. -54.lpp. ). 
            Tiesnese secina, ka lietai ir pārrobežu raksturs, līdz ar ko jāpiemēro 2012.gada  
12.decembra Eiropas parlamenta un Padomes regula Nr. 1215/2012 “Par jurisdikciju 
un sprieduma atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās”, kuras 2.iedaļas 7.panta 
pirmā punkta “b” apakšpunkts nosaka, ka personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, 
var iesūdzēt citā dalībvalstī preču piegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā 
ar līgumu preces piegādāja vai tās būtu bijis jāpiegādā.  
            2012.gada 12.decembra Eiropas parlamenta un Padomes regula Nr. 
1215/2012 “Par jurisdikciju un spriedum a atzīšanu un izpildi civillietās un 
komerclietās” 8.punkts nosaka, ka Padome 2002.gada 12.decembrī pieņēma Regulu 
(EK) Nr. 44/2001 , kas dalībvalstu starpā, izņemot Dāniju, aizstāj 1968.gada Briseles 
Konvenciju attiecībā uz to dalībvalstu teritoriju, uz ku rām attiecas LESD. Ar 
Padomes Lēmumu 2006/325/EK. Kopiena noslēdza nolīgumu ar Dāniju, kas 
nodrošināja Regulas (EK) Nr. 44/2001  noteikumu piemērošanu Dānijā. 1988.gada 
Lugāno konvenciju pārskatīja ar Konvenciju par jurisdikciju un sprieduma atzīšanu 
un izp ildi civillietās un komerclietās, ko 2007.gada 30.oktobrī Lugāno parakstīja 
Kopiena, Dānija, Islande, Norvēģija un Šveice (”2007.gada Lugāno konvencija”). 
41.punkts nosaka, ka ar 1. un 2.pantu protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots 
LES un LESD, Dāni ja nepiedalās šis regulas pieņemšanā, un Dānijai tā nav saistoša 
vai nav jāpiemēro, neskarot iespēju Dānijai piemērot Regulas (EK) Nr. 44/2001  
grozījumus saskaņā ar 3.pantu Eiropas Kopienas un Dānijas Karalistes 2005.gada 
19.oktobra Nolīgumā par jurisdikci ju un spriedumu atzīšanu un izpildu civillietās un 
komerclietās. Tomēr no Eiropas Savienības un Dānijas Karalistes Nolīguma par 
jurisdikciju un sprieduma atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās konstatējams, 
ka Regula (EK) Nr. 44/2001  ir atcelta un  aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 
Regulu (ES) Nr. 1215/2012. Saskaņā ar nolīguma 3.panta 2.punktu Dānija 2012.gada 
20.decembra vēstulē informēja Komisiju par savu lēmumu īstenot Regulā (ES) Nr. 
1215/2012 noteikto.  
            Tiesību doktrīnā ietverts skaidrojums, ka attiecībā uz vispārīgo jurisdikciju ir 
nostiprināts noteikums, ka jurisdikcijas pamatā ir atbildētāja domicils ( sk. 
Civilprocesa likuma komentāri. I daļa (1. -28.nodaļa). Otrais papildinātais izdevums. 
Sagatavojis autoru kolektīvs. Prof. K.Torgāna zinātniskajā redakcijā. – Rīga: Tiesu 
namu aģentūra, 2016, 114.lpp. ).  
            Prasītājs nav norādījis uz citiem apstākļiem vai starptautiskajām tiesību 
normām, kas norādītu uz lietas piekritību Latvijas Rep ublikas tiesai.  
            Ievērojot minēto un to, ka, saskaņā ar Regulu prasītājam nav noteiktas 
izņēmuma piekritības noteikšanas tiesības prasības pieteikumu pret atbildētāju 
iesniegšanai Latvijā, tiesnese secina, ka lieta nav piekritīga Latvijas Republ ikas 
Jelgavas tiesai.  
  
Rezolutīvā daļa  
            Pamatojoties uz minēto un saskaņā ar 2012.gada 12.decembra Eiropas 
Parlamenta un  
2 
Padomes regulu Nr. 1215/2012, tiesnese  
 nolēma  
  
            atteikt pieņemt MSIA “RENEPRINT” administratora Leona Osipova prasības 
pieteikumu pret Print&CO Aps par parāda piedziņu.  
            Lēmumu var pārsūdzēt 10 dienu laikā Zemgales apgabaltiesai, iesniedzot 
blakus sūdzību Jelgavas tiesā.  
  
Tiesnese                                                                                      N.Paņkiva  
3