Lietas arhīva Nr. CA -3257 -14/24  
LĒMUMS  
  
2014.gada 18.decembrī  
  
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija šādā sastāvā: tiesnese referente M.Bebriša, tiesneses 
O.Blūmfelde, M.Zelmene,          rakstveida procesā Rīgā, Brīvības bulvārī 34, izskatīja SIA “Rīgas 
namu pārvaldnieks” blakus sūdzību par Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesneses 
2014.gada 29.augusta lēmumu, ar kuru atteikts pieņemt SIA “Rīgas namu pārvaldnieks” prasības 
pieteikumu pret /pers.A/ par parāda piedziņu.  
  
Noklausījusies tiesneses M.Bebrišas ziņojumu, Civillietu tiesas kolēģija  
  
konstatēja:  
  
[1.] 2014.gada 28.augustā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā saņemts SIA „Rīgas 
namu pārvaldnieks” (turpmāk arī prasītājs) prasības pieteikums pret /pers.A/ par parāda piedziņu.  
  
[2.] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesneses 20 14.gada 29.augusta lēmumu 
nolemts prasības pieteikums atteikt pieņemt šādu motīvu dēļ:  
  
[2. 1.] Atreferējot Civilprocesa likuma 26.panta pirmo daļu, tiesnese konstatēja, ka 
prasītājs prasības pieteikumā norāda, ka /pers.A/ pagaidu uzturēšanās adrese /adrese/ , kas pēc 
Vienotās migrācijas informācijas sistēmas datiem ir arī atbildētāja /pers.A/ deklarētā dzīvesvietas 
adrese.  
  
[2. 2.] Norādot, ka Eiropas Savienības pārrobežu civillietu un komerclietu piekritību 
dalībvalstu tiesām nosaka Padomes 2002.gada 22.decembra  regula (EK) Nr.44/2001 „Par 
jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās”, tiesnese atzina, ka 
/pers.A/ darījuma, kas noslēgts ar Rīgas pašvaldības uzņēmumu bezpeļņas organizāciju „Jugla” ir 
atzīstams par patērētāju, līdz ar t o lietas jurisdikcijas noteikšanai ir piemērojami 2000.gada 
22.decembra Padomes regulas (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi 
civillietās un komerclietās” II.nodaļas 4.iedaļas 16.panta pirmā daļa, kas nosaka, kuras dalībvalsts 
tiesā patērētājs var ierosināt tiesvedību, savukārt 2.punkta noteikumi nosaka, ka cita līgumslēdzēja 
puse var ierosināt tiesvedību pret patērētāju tikai tās dalībvalsts tiesās, kurā ir patērētāja domicils. 
2000.gada 22.decembra Padomes regulas (EK) Nr.44/2 001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu 
un izpildi civillietās un komerclietās” II.nodaļas 4.iedaļas 17.pants nosaka, ka šīs iedaļas 
noteikumus var neievērot tikai saskaņā ar vienošanos, ko noslēdz pēc strīdus sākuma vai kas ļauj 
patērētājam ierosināt tiesvedību citās tiesās, nevis šajā iedaļā norādītajās, vai, kas ir noslēgta starp 
patērētāju un citu līgumslēdzēju pusi, kuriem abiem līguma slēgšanas laikā ir domicils vai 
patstāvīgā dzīvesvieta tajā pašā dalībvalstī un kas nodod jurisdikciju attiecīgās dalībvalsts tiesām, ar 
nosacījumu, ka šāda vienošanās nav pretrunā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.  
  
[2.3.] Pārbaudot SIA „Rīgas namu pārvaldnieks” prasības pieteikumu un tam pievienotos 
materiālus, tiesnese konstatēja, ka pušu starpā nav noslēg ta neviena vienošanās, kas noteikta 

2000.gada 22.decembra Padomes regulas (EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu 
un izpildi civillietās un komerclietās” II.nodaļas 4.iedaļas 17.pantā un ļautu neievērot regulas II. 
Nodaļas 4.iedaļas noteiku mus par jurisdikciju patērētāju līgumos. Bez tam, tiesnese atzina, ka nav 
arī piemērojami Civilprocesa likuma 27.panta otrās daļas noteikumi, tā kā /pers.A/ deklarētā 
dzīvesvietas adrese ir zināma, proti, /pers.A/ savu dzīvesvietu ir deklarējis pēc adrese – /adrese/ .  
  
[2. 4.] Ņemot vērā minēto, tiesnese atzina, ka SIA „Rīgas namu pārvaldnieks” prasība 
ceļama pēc /pers.A/ deklarētās dzīvesvietas adreses Lielbritānijā un nolēma atteikt to pieņemt Rīgas 
pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā.  
  
[3.] Par Rīgas pilsē tas Vidzemes priekšpilsētas tiesas tiesneses 2014.gada 29.augusta 
lēmumu prasītājs (turpmāk tekstā arī sūdzības iesniedzējs) iesniedzis blakus sūdzību, kurā, uzskatot 
lēmumu par nepamatotu un atceļamu, lūdzis tiesu to atcelt un nodot lietu jaunai izskatīša nai tai 
tiesai, kura lēmumu pieņēmusi.  
  
Blakus sūdzība pamatota ar šādiem argumentiem:  
  
[3. 1.] No Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas zemesgrāmatas nodaļas izdrukas 
izriet, ka atbildētājam piedzer dzīvokļa īpašuma /adrese A/ . 2001.gada 18.maijā p uses noslēgušas 
dzīvojamās mājas un apsaimniekošanas līgumu, kur p.6.1., pielīga, ka jautājumi, kas nav atrunāti 
šajā līgumā, tiek risināti saskaņā ar Latvijas Republikas likumiem un citiem normatīvajiem aktiem.  
  
[3. 2.] Atbildētājs nav pildījis noslēgtā līg uma nosacījumus, likuma “Par dzīvokļa 
īpašumu” un “Dzīvokļa īpašuma likuma” prasības, tādēļ izveidojies parāds par dzīvojamās telpas 
uzturēšanu, apsaimniekošanu un komunālajiem pakalpojumiem, par ko prasītājs cēlis prasību 
Latvijas Republikas tiesā, saskaņ ā ar Civilprocesa likuma 27.panta otro daļu.  
  
[3. 3.] Atreferējot Civillikuma 7.panta prasības, sūdzības iesniedzējs norādījis, ka 
atbildētājs ir Latvijas pilsonis. Turklāt no lietas materiāliem neizriet, ka atbildētāja pastāvīgā 
dzīvesvieta būtu Lielbritānija un tā nav tikai pagaidu uzturēšanās vieta.  
  
[3.4.] Papildus sūdzības iesniedzējs norādījis, ka pušu starpā pastāv tiesiskas attiecības, kas 
izriet no prasītāja saimnieciskās darbības, kas saistīta ar dzīvojamās mājas, tās komunikāciju un 
iekārtu uzturēšanu, ekspluatāciju un remontu, kā arī zemes ga bala uzturēšanu, kur atbildētājam ir 
jānorēķinās par saņemtajiem pakalpojumiem. Uzskata, ka pirmās instances tiesas tiesnese bez 
ievērības ir atstājusi Brisel es I regulas 5.panta 1.punktu, kur noteikta īpaša jurisdikcija par 
pakalpojumu sniegšanas vietu, k ā arī 5.panta 5.punktā noteikts, ka strīdu, kas izriet no filiāles, 
aģentūras vai citas struktūras darbības var izskatīt “filiāles”, aģentūras vai citas struktūrvienības 
atrašanās vietā.  
  
[3.5.] Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka prasība izriet no pakalpoj umu sniegšanas vietas un 
no filiāles vai citas struktūras darbības, apsaimniekojot dzīvojamo /adrese A/  un dzīvokli Nr.65, ko 
prasītājam uzliek par pienākumu ne tikai speciālas likuma normas, bet noslēgtais dzīvojamās mājas 
uzturēšanas un apsaimniekošanas līgums. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka šādu strīdu izskatīšanā ir 
piemērojama īpaša jurisdikcija, kas ietverta Brisel es I.regulas 5.pantā.  
  
Rakstveida procesā pārbaudījusi lietas materiālus un novērtējusi blakus sūdzības 
motīvus, Civillietu tiesas kolēģ ija atzīst, ka blakus sūdzība ir pamatota, bet pirmās instances  
 
tiesas lēmums atceļams un jautājums nododams jaunai izskatīšanai, šādu iemeslu dēļ.  
  
[4.] No pārsūdzētā lēmuma redzams, ka pirmās instances tiesa ir attiekusies pieņemt 
prasības pieteikumu, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 132.panta pirmās daļas 6.punktu, 
norādot, ka lietas jurisdikcijas noteikšanai ir piemērojami 2000.gada 22.decembra Padomes regulas 
(EK) Nr.44/2001 „Par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komercl ietās” 
II.nodaļas 4.iedaļas 16.panta pirmā daļa, un 2.punkta noteikumi.  
Saskaņā ar Regulas II. nodaļas 4.iedaļas 16.panta 2.punktu, otra līgumslēdzēja puse var celt 
prasību pret patērētāju vienīgi tās dalībvalsts tiesās, kurā ir patērētāja domicils.  
  
[5.] Kā to pamatoti konstatējusi pirmās instances tiesa, tad atbildētāja deklarētā dzīves vieta 
ir Lielbritānija, kas izriet no lietas materiāliem pievienotās Tiesu informācijas sistēmas (TIS) 
pieejamās VMIS datu bāzes (lietas lapa 48).  
Tādējādi Civillietu tiesu kolēģija secina, ka piemērojamas procesuālas tiesību normas, 
konkrētajā gadījumā Civilprocesa likuma 5.pants, kura pirmā daļa noteic, ka tiesa izspriež 
civillietas saskaņā ar likumiem un citiem normatīvajiem aktiem, Latvijas Republikai saistošiem 
starptautiskajiem līgumiem un Eiropas Savienības tiesību normām.  
  
[6.] No apstrīdētā nolēmuma konstatējams, ka pirmās instances tiesa piemērojot regulas 
normas, atzinusi atbildētāju par patērētāju, norādot, ka minētie apstākļi izriet no darījuma, kas 
noslēgt s ar Rīgas pašvaldības uzņēmumu bezpeļņas organizāciju “Jugla”, taču nav norādījusi 
materiāltiesisko pamatu, proti to kāda likuma norma radīja pamatu tiesai konstatēt, ka atbildētājs ir 
patērētājs.  
Konkrētajā lietas izskatīšanas stadijā konstatējams, ka puses ir noslēgušas dzīvojamās mājas 
uzturēšanas un apsaimniekošanas līgumu, tāpēc tas apstāklis, ka pušu starpā nav noslēgta neviena 
vienošanās, kas noteikta 2000.gada 22.decembra Padomes regulas (EK ) Nr.44/2001 „Par 
jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās” II.nodaļas 4.iedaļas 
17.pantā un ļautu neievērot regulas II.Nodaļas 4.iedaļas noteikumus par jurisdikciju patērētāju 
līgumos, vēl nedod pamatu secināt, ka atbildēt ājs komercdarbības nodrošināšanai līgumu nav 
slēdzis un tālab uzskatāms par patērētāju.  
  
[7.] Līdz ar to, Civillietu tiesu kolēģija konstatē, ka lietā nav noskaidroti visi apstākļi un 
uzskata, ka pirmā instances tiesa nav ņēmusi vērā Regulas II. nodaļas 1. iedaļas 5.panta 1.punkta, b) 
apakšpunkta otro daļu, kas noteic, ka personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, pakalpojumu 
sniegšanas gadījumā var iesūdzēt citā dalībvalstī, kurā saskaņā ar līgumu pakalpojums tiks sniegts 
vai bija jāsniedz.  
Minētie ap stākļi ir iemesls lēmuma atcelšanai, nododot jautājumu jaunai izskatīšanai tai 
tiesai, kura lēmumu pieņēmusi.  
  
Vadoties no Civilprocesa likuma 447.panta otrās daļas, 448.panta pirmās daļas 2.punkta un 
449.panta pirmās daļas, Civillietu tiesas kolēģija  
  
nolēma:  
  
Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2014.gada 29.augusta lēmumu  atcelt  un nodot 
jautājumu jaunai izskatīšanai  tai tiesai, kura lēmumu pieņēmusi. Lēmums nav pārsūdzams.  
  
Tiesnese referente M.Bebriša  
  
  
Tiesneses O.Blūmfelde un M.Zelmene  
3