Publicēts:
Latvijas Vēstnesis
, 104/105,
01.04.1999.; Latvijas Republikas
Saeimas un Ministru Kabineta
Ziņotājs, 9, 06.05.1999.
Izdevējs: 
Saeima
Veids: 
likums
Pieņemts: 
18.03.1999.
Stājas spēkā: 
15.04.1999.
Attēlotā redakcija:
 01.07.2020. - ...
Grozījumi:
Ministru kabineta 03.08.1999. noteikumi 
Nr.273 / LV, 248/250, 06.08.1999. / Stājas spēkā 01.01.2000.
16.04.2003. likums / LV, 67, 07.05.2003. / Stājas spēkā 01.02.2004.
29.04.2004. likums / LV, 74, 12.05.2004.; Ziņotājs, 11, 10.06.2004. / Stājas spēkā 26.05.2004.
27.10.2005. likums / LV, 181, 11.11.2005.; Ziņotājs, 24, 22.12.2005. / Stājas spēkā 25.11.2005.
22.03.2007. likums / LV, 56, 04.04.2007.; Ziņotājs, 9, 10.05.2007. / Stājas spēkā 11.08.2007.
17.05.2007. likums / LV, 85, 29.05.2007.; Ziņotājs, 12, 28.06.2007. / Stājas spēkā 12.06.2007.
19.06.2008. likums / LV, 104, 09.07.2008.; Ziņotājs, 15, 14.08.2008. / Stājas spēkā 23.07.2008.
21.05.2009. likums / LV, 89, 09.06.2009.; Ziņotājs, 13, 09.07.2009. / Stājas spēkā 23.06.2009.
26.11.2009. likums / LV, 194, 10.12.2009. / Stājas spēkā 24.12.2009.
28.10.2010. likums / LV, 183, 17.11.2010. / Stājas spēkā 01.01.2011.
20.12.2010. likums / LV, 206, 30.12.2010. / Stājas spēkā 01.01.2011.
09.06.2011. likums / LV, 96, 21.06.2011. / Stājas spēkā 22.06.2011.
19.09.2013. likums / LV, 193, 03.10.2013. / Stājas spēkā 01.01.2014.
24.04.2014. likums / LV, 92, 14.05.2014. / Stājas spēkā 28.05.2014.
18.09.2014. likums / LV, 189, 24.09.2014. / Stājas spēkā 25.09.2014.
19.02.2015. likums / LV, 42, 01.03.2015. / Stājas spēkā 01.03.2015.
28.05.2015. likums / LV, 118, 18.06.2015. / Stājas spēkā 01.01.2016.
18.06.2015. likums / LV, 127, 02.07.2015. / Stājas spēkā 09.07.2015.
09.06.2016. likums / LV, 123, 29.06.2016. / Stājas spēkā 01.08.2016.
04.10.2018. likums / LV, 204, 16.10.2018. / Stājas spēkā 01.01.2019.
21.11.2019. likums / LV, 248A, 10.12.2019. / Stājas spēkā 24.12.2019.
Saeima ir pieņēmusi un Valsts 
prezidents izsludina šādu likumu:
Patērētāju tiesību aizsardzības likums
I nodaļa 
Vispārīgie noteikumi
1.pants. Likumā lietotie termini
Likumā ir lietoti šādi termini:
1) 
lietošanas noteikumi
 — ražotāja vai pakalpojuma sniedzēja norādījumi, kurus ievērojot prece vai
pakalpojums saglabā lietošanas (izmantošanas) īpašības un pienācīgu kvalitāti, kā arī nerada apdraudējumu
patērētāja mantai, veselībai, dzīvībai vai videi;
2) 
pakalpojums
 — personas saimnieciskās vai profesionālās darbības ietvaros par atlīdzību vai bez tās izpildīts
patērētāja pasūtījums vai tāda ar patērētāju noslēgta līguma pildīšana, saskaņā ar kuru tiek iznomāta kāda lieta,
uzlabota vai pārveidota esoša lieta vai tās īpašības vai veikts darbs, vai gūts nematerializēts darba rezultāts;
2
1
) 
pastāvīgs informācijas nesējs
 — jebkurš instruments, kas patērētājam dod iespēju uzglabāt viņam
personiski adresētu informāciju tā, lai šīs informācijas sniegšanai nepieciešamajā laikposmā nodrošinātu tās
1
/
45
pieejamību, izmantošanu un pavairošanu nemainītā veidā;
3) 
patērētājs
 — fiziskā persona, kas izsaka vēlēšanos iegādāties, iegādājas vai varētu iegādāties vai izmantot
preci vai pakalpojumu nolūkam, kurš nav saistīts ar tās saimniecisko vai profesionālo darbību;
4) 
pakalpojuma sniedzējs
 — fiziskā vai juridiskā persona, kas savas saimnieciskās vai profesionālās darbības
ietvaros sniedz pakalpojumu patērētājam, arī izmantojot citu personu starpniecību, kuras rīkojas pakalpojuma
sniedzēja vārdā vai uzdevumā;
5) 
pārdevējs
 — fiziskā vai juridiskā persona (arī importētājs), kas savas saimnieciskās vai profesionālās
darbības ietvaros piedāvā vai pārdod preci patērētājam, arī izmantojot citu personu starpniecību, kuras rīkojas
pārdevēja vārdā vai uzdevumā;
6) 
prece
 — jebkura lieta, ko piedāvā vai pārdod patērētājam, izņemot lietu, kuru pārdod tiesas nolēmuma vai
tiesneša lēmuma izpildes procesā vai saskaņā ar valstij piekritīgās mantas uzskaiti, novērtēšanu, realizāciju,
nodošanu bez maksas, iznīcināšanu un realizācijas ieņēmumu ieskaitīšanu valsts budžetā, vai saskaņā ar
komercķīlu regulējošiem normatīvajiem aktiem. Ūdens, gāze un elektrība uzskatāma par preci, ja to piedāvā vai
pārdod ierobežotā tilpumā vai noteiktā daudzumā. Digitālais saturs kopā ar materiālo datu nesēju (CD, DVD vai
līdzīgu materiālo datu nesēju) uzskatāms par preci;
7) 
ražotājs
 — persona, kas savas saimnieciskās vai profesionālās darbības ietvaros izgatavo vai atjauno preci
pārdošanai vai uzrāda sevi kā ražotāju, norādot (marķējot) uz preces vai tās iesaiņojuma vai preces tehniskajā
pasē savu nosaukumu (firmu), vārdu, uzvārdu, preču zīmi vai citu atšķirības zīmi;
8) 
digitālais saturs
 — dati, kas radīti un piegādāti digitālā formātā;
9) 
kredīta kopējās izmaksas patērētājam
 — visas izmaksas, tajā skaitā procenti, komisijas nauda, nodevas
un jebkādi citi maksājumi, kas patērētājam jāmaksā saistībā ar kreditēšanas līgumu un kas ir kredīta devējam
zināmi (izņemot zvērināta notāra izmaksas). Kredīta kopējās izmaksās iekļauj arī izmaksas par papildu
pakalpojumiem saistībā ar kreditēšanas līgumu, tajā skaitā apdrošināšanas prēmijas, ja papildu pakalpojumu
līguma noslēgšana ir obligāts priekšnoteikums, lai saņemtu kredītu vai lai to saņemtu ar piedāvātajiem
noteikumiem un nosacījumiem. Ja kredīta atmaksa nodrošināta ar nekustamo īpašumu vai kredīta mērķis ir
iegūt vai saglabāt tiesības uz nekustamo īpašumu, kredīta kopējās izmaksās patērētājam iekļauj arī īpašuma
vērtēšanas izmaksas, ja šāda vērtēšana ir vajadzīga kredīta saņemšanai, bet neietver maksu, kas saistīta ar
nekustamā īpašuma ierakstīšanu un ar to saistīto tiesību nostiprināšanu zemesgrāmatā;
10) 
kredīta starpnieks
 — fiziskā vai juridiskā persona, kura darbojas nevis kā kredīta devējs, bet gan savas
saimnieciskās vai profesionālās darbības ietvaros par maksu, kas saskaņā ar noslēgto vienošanos var būt
naudas veidā vai jebkurā citā finansiālas atlīdzības veidā, un veic kādu no šādām darbībām:
a) piedāvā kreditēšanas līgumus patērētājiem vai iepazīstina ar tiem,
b) kredīta devēja vārdā slēdz kreditēšanas līgumus ar patērētājiem,
c) sniedz palīdzību patērētājiem, veicot ar kreditēšanas līgumiem saistītus sagatavošanas darbus (ja kredīta
atmaksa nodrošināta ar nekustamo īpašumu, arī citus pirmslīguma administratīvus darbus);
11) 
kredīta starpnieka pārstāvis
 — fiziskā vai juridiskā persona, kas veic kredīta starpnieka pienākumus,
rīkojas tikai viena kredīta starpnieka vārdā un par to uzņemas pilnu atbildību;
12) 
personāls 
— fiziskā persona:
a) kuru nodarbina kredīta devējs vai kredīta starpnieks un kura kontaktējas ar patērētājiem vai veic darbības,
uz kurām attiecas patērētāja kreditēšanu regulējošie normatīvie akti,
b) kura strādā kredīta starpnieka pārstāvja labā un kontaktējas ar patērētājiem, veicot darbības, uz kurām
attiecas patērētāja kreditēšanu regulējošie normatīvie akti,
c) kura tieši vada vai uzrauga šā punkta "a" un "b" apakšpunktā minētās fiziskās personas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001.
, 
27.10.2005.
, 
19.06.2008.
, 
28.10.2010.
, 
24.04.2014.
, 
28.05.2015.
 un
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
2
/
45
2.pants. Likuma mērķis
Likuma mērķis ir nodrošināt patērētājiem iespēju īstenot un aizsargāt savas likumīgās tiesības, kā arī aizsargāt
patērētāju kolektīvās intereses.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk.
Pārejas noteikumu 22.punktu)
2.
1
 pants. Likuma piemērošanas joma
(1) Šā likuma noteikumus piemēro, ja patērētāju tiesību aizsardzību regulējošās speciālajās normās nav noteikts
citādi.
(2) Šā likuma noteikumi neskar līgumiskās attiecības, it īpaši līguma spēkā esamību, slēgšanu un sekas, ja šajā
likumā nav noteikts citādi.
(3) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs piedāvāt tādus līguma noteikumus, kas nodrošina augstāku
patērētāja tiesību aizsardzību, nekā noteikts šajā likumā.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
3.pants. Patērētāja tiesību pārkāpums
Patērētāja tiesības ir pārkāptas, ja:
1) iegādājoties preci vai saņemot pakalpojumu, nav ievērota patērētāja izvēles brīvība un viņa izteiktā griba;
2) nav ievērots līgumslēdzēju pušu vienlīdzības princips un līguma noteikumi ir netaisnīgi;
3) nav nodrošināta iespēja saņemt vispusīgu un pilnīgu informāciju par preci vai pakalpojumu vai preces vai
pakalpojuma cenu;
4) patērētājam pārdota nedroša vai līguma noteikumiem neatbilstoša prece vai sniegts nedrošs vai līguma
noteikumiem neatbilstošs pakalpojums;
5) samaksa par pirkumu un svars vai mērs nav noteikti pareizi, kā arī nav nodrošināta iespēja pārliecināties par
to;
6) līgumsaistības nav pienācīgi izpildītas;
7) patērētājam nav dota iespēja realizēt atteikuma tiesības, noslēgta līguma atcelšanas, noslēgta līguma
nosacījumu grozīšanas vai citas likumīgās vai līgumiskās tiesības;
8) nav izsniegts darījumu apliecinošs dokuments.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001
. likumu, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
3.
1
 pants. Atšķirīgas attieksmes aizliegums
(1) Piedāvājot preci vai pakalpojumu, pārdodot preci vai sniedzot pakalpojumu, aizliegta atšķirīga attieksme
patērētāja dzimuma, rases, etniskās piederības vai invaliditātes dēļ.
(2) Atšķirīga attieksme pret patērētāju pieļaujama, ja preces vai pakalpojuma piedāvāšana, preces pārdošana vai
pakalpojuma sniegšana tikai vai galvenokārt viena dzimuma, noteiktas rases vai etniskās piederības personām vai
personām ar invaliditāti ir objektīvi pamatota ar tiesisku mērķi, kura sasniegšanai izraudzītie līdzekļi ir samērīgi.
Atšķirīga attieksme pret patērētāju invaliditātes dēļ pieļaujama, ja tā ir objektīvi pamatota ar tiesisku mērķi, kura
sasniegšanai izraudzītie līdzekļi ir samērīgi, vai ja pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vienlīdzīgas attieksmes
nodrošināšana uzliek nesamērīgu slogu.
(3) Atšķirīgas attieksmes aizliegums neskar līgumu slēgšanas brīvību, izņemot gadījumu, kad līgumslēdzējas
puses izvēle tiek pamatota ar personas dzimumu, invaliditāti, rasi vai etnisko piederību.
3
/
45
(4) Ja atšķirīgas attieksmes aizliegums tiek pārkāpts, patērētājs var aizstāvēt savas tiesības Tiesībsarga likumā
noteiktajā kārtībā, kā arī vēršoties tiesā 
Civilprocesa likumā
 noteiktajā kārtībā.
(5) Ja strīda gadījumā patērētājs norāda uz apstākļiem, kas varētu būt par pamatu viņa tiešai vai netiešai
diskriminācijai dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja
pienākums ir pierādīt, ka atšķirīgas attieksmes aizliegums nav pārkāpts.
(6) Tieša diskriminācija ir tāda attieksme pret personu, kas tās dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās
piederības dēļ salīdzināmā situācijā ir, bija vai varētu būt mazāk labvēlīga nekā pret citu personu. Netieša
diskriminācija ir šķietami neitrāls noteikums, kritērijs vai prakse, kas rada vai var radīt nelabvēlīgas sekas personas
dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ, izņemot gadījumu, kad šāds noteikums, kritērijs vai prakse ir
objektīvi pamatota ar tiesisku mērķi, kura sasniegšanai izraudzītie līdzekļi ir samērīgi.
(7) Par diskrimināciju uzskatāma arī personas aizskaršana vai norādījums to diskriminēt.
(8) Aizskaršana ir personas pakļaušana tās dzimuma, invaliditātes, rases vai etniskās piederības dēļ tādai no šīs
personas viedokļa nevēlamai rīcībai (tai skaitā seksuāla rakstura rīcībai), kuras mērķis vai rezultāts ir šīs personas
cieņas aizskaršana un iebiedējošas, naidīgas, pazemojošas vai degradējošas vides radīšana.
(9) Par diskrimināciju dzimuma dēļ uzskatāma arī mazāk labvēlīga attieksme pret sievieti grūtniecības laikā vai
pēcdzemdību periodā līdz vienam gadam, bet, ja sieviete baro bērnu ar krūti, — visā barošanas laikā.
(10) Aizliegts tieši vai netieši radīt patērētājam nelabvēlīgas sekas, ja viņš šajā pantā noteiktajā kārtībā aizstāv
savas tiesības.
(11) Ja atšķirīgas attieksmes aizliegums vai aizliegums radīt nelabvēlīgas sekas tiek pārkāpts, patērētājam ir
tiesības prasīt līguma izpildi, kā arī zaudējumu atlīdzību un atlīdzību par morālo kaitējumu. Strīda gadījumā atlīdzības
par morālo kaitējumu apmēru nosaka tiesa pēc sava ieskata.
(
19.06.2008
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
28.10.2010
. likumu, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
4.pants. Patērētāja izvēles brīvība un griba
(1) Stājoties līgumattiecībās ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, patērētājam jādod iespēja pilnībā realizēt savu
izvēli un gribu, iegādājoties tieši tādu preci vai saņemot tieši tādu pakalpojumu, kādu patērētājs vēlas, izņemot likumā
noteiktos ierobežojumus. Pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja pienākums ir respektēt šo gribu. Izvēle un griba
paužama līguma noteikumos, vai arī tai jābūt redzamai pēc lietas apstākļiem.
(2) Pirms patērētājs iegādājas preci vai saņem pakalpojumu, tam jādod iespēja novērtēt attiecīgās preces vai
pakalpojuma derīgumu un atbilstību. Patērētājam jāsaņem pilnīga informācija par preci vai pakalpojumu, norēķināšanās
veidu, līguma izpildījumu un atbildību, ja līgumsaistības tiek pārkāptas.
(3) Patērētājam nav pienākuma pieņemt preci vai pakalpojumu un samaksāt cenu vai citu maksājumu par preci vai
pakalpojumu, ja prece ir piegādāta vai pakalpojums sniegts, patērētājam neizdarot pasūtījumu. Ja patērētājs neatbild
uz šādu pasūtījumu, tas nenozīmē, ka viņš pasūtījumam piekrīt.
(4) Pirms līguma noslēgšanas pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs prasa patērētāja skaidri paustu piekrišanu
jebkuram maksājumam papildus samaksai, kas paredzēta par līguma galveno saistību. Ja pārdevējs vai pakalpojuma
sniedzējs nav saņēmis patērētāja skaidri paustu piekrišanu šādam maksājumam, bet piekrišanu ir ieguvis, izmantojot
iepriekš aktivizētas izvēles iespējas, kuras patērētājam ir jānoraida, lai nebūtu jāveic papildu maksājumi, tad
patērētājam ir tiesības saņemt šāda papildu maksājuma atmaksu.
(5) Ja pakalpojuma sniegšanas laikā rodas nepieciešamība veikt papildu darbu, par ko nav bijusi vienošanās ar
patērētāju, pakalpojuma sniedzējs prasa patērētāja skaidri paustu piekrišanu papildu darbam. Ja pakalpojuma
sniedzējs nav saņēmis patērētāja skaidri paustu piekrišanu šādam papildu darbam, tad patērētājam nav pienākuma
maksāt par papildu darbu.
(6) Pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam ir pienākums, nododot preci patērētājam, nodrošināt viņam iespēju
apskatīt vai pārbaudīt preci. Ja patērētājam šāda iespēja netiek nodrošināta, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam ir
pienākums pierādīt, ka nodošanas brīdī precei nebija trūkumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014.
 un 
18.06.2015
. likumu, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
4
/
45
4.
1
 pants. Atsevišķu likuma normu piemērošana
(1) Šā likuma
 III 
un
 IV nodaļas
 noteikumi piemērojami tādām tiesiskajām attiecībām, kuras tiek nodibinātas starp
pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju un patērētāju, kā arī jebkuru citu tiesību subjektu, kurš izsaka vēlēšanos
iegādāties, iegādājas vai varētu iegādāties preci vai izmantot pakalpojumu nolūkam, kas nav saistīts ar šā tiesību
subjekta saimniecisko vai profesionālo darbību.
(2) Šā likuma 
5. 
un 
6.panta
 noteikumi piemērojami arī tādām tiesiskajām attiecībām, kuras uz līguma pamata tiek
nodibinātas starp fizisko personu un ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju saskaņā ar līgumu, kas noslēgts ar
patērētāju, tajā skaitā par patērētāja līgumsaistību izpildes nodrošināšanu ar ķīlu vai galvojumu, ja šādu attiecību
nodibināšana nav saistīta ar minētās fiziskās personas saimniecisko vai profesionālo darbību.
(3) Šā likuma 
4.panta
 ceturto daļu, 
9.
, 
10.
, 
12.pantu
 un 
17.panta
 pirmo daļu nepiemēro:
1) kompleksiem tūrisma pakalpojumiem;
2) brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību līgumiem, brīvdienu pakalpojumu ilgtermiņa līgumiem, brīvdienu
mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu tālākpārdošanas līgumiem un brīvdienu
mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību apmaiņas līgumiem;
3) pasažieru transporta pakalpojumiem (izņemot šā likuma 
4.panta
 ceturto daļu un 
31.2 panta
 trešo daļu);
4) līgumiem par tādu pārtikas preču, dzērienu vai citu tūlītējam patēriņam mājsaimniecībā paredzētu preču
piegādi, kuras pārdevējs bieži un regulāri piegādā patērētāja dzīvesvietā, uzturēšanās vietā vai darbavietā;
5) līgumiem, kas noslēgti, izmantojot tirdzniecības automātu vai automatizētu tirdzniecības vietu;
6) līgumiem, kas noslēgti ar elektronisko sakaru komersantu, izmantojot publisko taksofonu, par publiskā
taksofona izmantošanu vai noslēgti, lai izmantotu patērētāja veiktu vienu savienojumu pa tālruni, internetu vai
faksu;
7) finanšu pakalpojumiem (izņemot šā likuma 
10.pantu
 un 
12.panta
 pirmo daļu);
8) līgumiem par nekustamā īpašuma iegādi vai ar to saistīto tiesību nodošanu;
9) līgumiem par jaunu ēku būvniecību vai esošu ēku būtisku pārbūvi un dzīvojamo telpu īres līgumiem;
10) līgumiem, ko sagatavojis notārs, tiesu izpildītājs vai cita valsts amatpersonai pielīdzināma persona;
11) azartspēlēm.
(4) Šā likuma 
14.
1
 pantu
 piemēro pakalpojumiem, kuru rezultātā tiek uzlabota vai pārveidota kustama ķermeniska
lieta vai tās īpašības.
(5) Šā likuma 
13.
, 
14.
, 
16.
, 
17.
, 
19.
, 
20.
, 
21.
, 
27.
, 
28.
, 
30. 
un 
33.panta
 ietvaros par preci uzskatāma kustama
ķermeniska lieta, kā arī pakalpojuma sniegšanas rezultātā izgatavota kustama ķermeniska lieta.
(6) Līgumiem par ūdens, gāzes vai elektrības piegādi, izņemot gadījumus, kad ūdeni, gāzi vai elektrību piedāvā vai
pārdod ierobežotā tilpumā vai noteiktā daudzumā, kā arī līgumiem par centralizētu siltumapgādi piemēro šā likuma
noteikumus par pakalpojumiem, ciktāl sabiedrisko pakalpojumu vai patērētāju tiesību aizsardzību regulējošos
normatīvajos aktos nav noteikts citādi.
(7) Šā likuma noteikumi, kuri regulē pakalpojuma sniegšanu, tiek piemēroti digitālajam saturam, kas netiek
piegādāts materiālajā datu nesējā, ja patērētāju tiesību aizsardzību regulējošās speciālajās normās nav noteikts citādi.
(
27.10.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
21.05.2009.
, 
24.04.2014.
, 
18.09.2014.
 un 
09.06.2016
.
likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
4.
2
 pants. Dažādu valstu tiesību normu piemērošanas nosacījumi
(1) 
(Izslēgta ar 
09.06.2016
. likumu)
5
/
45
(2) Ja tiesiskajām attiecībām piemērojamas tādas valsts tiesību normas, kura nav Eiropas Ekonomikas zonas
dalībvalsts, patērētājs nezaudē šajā likumā un citos tiesību aktos noteiktās tiesības attiecībā uz brīvdienu mītnes
ilgtermiņa lietošanas tiesību līgumu, brīvdienu pakalpojumu ilgtermiņa līgumu, brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas
tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu tālākpārdošanas līgumu un brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību
apmaiņas līgumu, ja:
1) attiecīgais nekustamais īpašums atrodas kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm;
2) pārdevējs veic saimniecisko vai profesionālo darbību Eiropas Savienības dalībvalstī vai vērš minēto darbību uz
Eiropas Savienības dalībvalsti un līgums ir noslēgts šīs darbības ietvaros.
(
26.11.2009
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
28.10.2010.
 un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā
01.08.2016.
)
II nodaļa 
Līgumi
5.pants. Līgumslēdzēju pušu tiesiskā vienlīdzība
(1) Līgumos, ko patērētājs slēdz ar ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, līgumslēdzējām pusēm ir
vienlīdzīgas tiesības.
(2) Līguma noteikumi ir pretrunā ar līgumslēdzēju pušu tiesiskās vienlīdzības principu, ja tie:
1) samazina ar likumu noteikto pušu atbildību;
2) ierobežo patērētāja tiesības slēgt līgumus ar trešajām personām;
3) nosaka priekšrocības ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam un ierobežojumus patērētājam;
4) 
(izslēgts no 
13.06.2014.
 ar 
24.04.2014
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 22.punktu)
;
5) patērētāju nostāda neizdevīgā stāvoklī un ir pretrunā ar labticīguma prasībām.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Sk. Pārejas noteikumu
22.punktu)
6.pants. Netaisnīgi līguma noteikumi
(1) Ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs iepriekš sagatavotos līguma projektos nedrīkst piedāvāt tādus
līguma noteikumus, kas ir pretrunā ar līgumslēdzēju pušu tiesiskās vienlīdzības principu, šo likumu un citiem
normatīvajiem aktiem.
(1
1
) Līguma noteikums, kas paredz, ka patērētājs atsakās no savām likumīgajām tiesībām, uzskatāms par
netaisnīgu un nav spēkā.
(2) Līguma noteikumi formulējami vienkāršā un saprotamā valodā.
(2
1
) Neskaidri un neprecīzi rakstveida līguma noteikumi tiek tulkoti par labu patērētājam.
(2
2
) Šā panta noteikumi neattiecas uz tādiem līguma noteikumiem, kas definē līguma priekšmetu un cenu vai
atlīdzības atbilstību precei vai pakalpojumam, ja tie ir formulēti vienkāršā un saprotamā valodā.
(3) Līguma noteikums, kuru līgumslēdzējas puses savstarpēji nav apspriedušas, ir netaisnīgs, ja tas pretēji
labticīguma prasībām rada būtisku neatbilstību līgumā noteiktajās līgumslēdzēju pušu tiesībās un pienākumos par
sliktu patērētājam. Par netaisnīgiem līguma noteikumiem uzskatāmi noteikumi, kas:
1) ir pretrunā ar šā likuma 
5.pantu
;
6
/
45
2) samazina ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja atbildību vai atbrīvo tos no atbildības gadījumos, kad
patērētājs guvis kaitējumu veselībai, vai patērētāja nāves gadījumā, kuram par cēloni bijusi ražotāja, pārdevēja
vai pakalpojuma sniedzēja darbība vai bezdarbība;
3) nepamatoti ierobežo vai izslēdz iespēju patērētājam izmantot savas likumīgās prasījuma tiesības gadījumā,
kad ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs nav izpildījis līgumsaistības vai ir tās izpildījis daļēji, ieskaitot
arī ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja prasījuma dzēšanu ar patērētāja pretprasījumu;
4) uzliek patērētājam, kurš neizpilda vai nepienācīgi izpilda līgumsaistības, neproporcionāli lielu līgumsodu vai
citu kompensāciju par līgumsaistību neizpildi vai nepienācīgu izpildi salīdzinājumā ar līgumsaistību
neizpildīšanas vai nepienācīgas izpildīšanas radīto zaudējumu vai ņemot vērā citus apstākļus;
5) paredz preces vai pakalpojuma cenas noteikšanu piegādes brīdī vai atļauj ražotājam, pārdevējam vai
pakalpojuma sniedzējam palielināt cenu un nedod patērētājam tiesības atcelt līgumu, ja galīgā cena ir pārmērīgi
augsta salīdzinājumā ar cenu, par kuru līgumslēdzējas puses vienojās, slēdzot līgumu;
6) ierobežo ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja pienākumu pildīt saistības, ko uzņēmies viņa
pārstāvis, vai pakārto šīs saistības kādai formalitātei;
7) izslēdz patērētājam iespēju vai kavē viņu vērsties patērētāju tiesību aizsardzības iestādēs vai tiesā vai
izmantot tiesību aizsardzības līdzekļus, īpaši tādus, kuri paredz strīdu izskatīšanu tikai šķīrējtiesā, nepamatoti
ierobežo patērētājam pieejamo pierādījumu izmantošanu vai uzliek patērētājam pierādīšanas pienākumu, kurš
saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir citas līgumslēdzējas puses pienākums;
8) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vienpusēji atkāpties no līguma, izņemot gadījumu,
kad šāda iespēja ir nodrošināta arī patērētājam;
8
1
) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam izbeigt beztermiņa līgumu bez pienācīga
brīdinājuma, izņemot gadījumu, kad tam ir pamatots iemesls;
9) paredz automātiski pagarināt noteikta termiņa līgumu, ja patērētājs neinformē par līguma nepagarināšanu, un
nosaka patērētāja pienākumu sniegt šo informāciju nepamatoti agri pirms līguma termiņa beigām;
10) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam paturēt patērētāja samaksāto summu, ja
patērētājs atkāpjas no līguma, bet neparedz patērētājam tādu pašu iespēju, proti, saņemt ekvivalentu summu,
ja ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs atkāpjas no līguma;
11) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam nodot citai personai savas tiesības un
pienākumus, ja tādējādi bez patērētāja piekrišanas var tikt samazināts viņam dotās garantijas apjoms;
12) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vienpusēji grozīt līguma noteikumus, izņemot
gadījumu, kad tam ir līgumā paredzēts pamatots iemesls;
13) atļauj ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam bez pamatota iemesla vienpusēji mainīt preces
vai pakalpojuma raksturojumu;
14) atļauj pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam paturēt patērētāja samaksāto naudas summu par vēl
nesniegtu pakalpojumu, ja no līguma atkāpjas pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs;
15) padara patērētājam saistošu līgumu, kurā preču pārdošana vai pakalpojuma sniegšana tiek pakļauta
nosacījumam, kura izpilde ir atkarīga tikai no paša ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja gribas;
16) padara patērētājam saistošu tādu līguma noteikumu, ar kuru patērētājam nav bijusi reāla iespēja iepazīties
pirms līguma noslēgšanas;
17) paredz ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam tiesības vienpusēji noteikt, vai piegādātās
preces vai pakalpojumi atbilst līguma noteikumiem, vai paredz ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma
sniedzējam ekskluzīvas tiesības interpretēt jebkurus līguma noteikumus;
18) uzliek patērētājam pienākumu izpildīt visas līgumsaistības, bet ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma
sniedzējs savas līgumsaistības neizpilda.
7
/
45
(3
1
) Šā panta trešās daļas 5.punkta nosacījums neattiecas uz noteikumiem, kas paredz likumīgu cenas
indeksāciju, ja līgumā ir skaidri paredzēta cenas izmaiņu noteikšanas metode.
(3
2
) Šā panta trešās daļas 8.
1
 punkta nosacījums neattiecas uz finanšu pakalpojumu līgumu noteikumiem,
saskaņā ar kuriem pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs bez brīdinājuma izbeigt beztermiņa līgumu, ja tam ir pamatots
iemesls un ja pakalpojuma sniedzējs ievēro pienākumu par līguma izbeigšanu nekavējoties informēt patērētāju.
(3
3
) Šā panta trešās daļas 12.punkta nosacījums neattiecas uz:
1) finanšu pakalpojumu līgumu noteikumiem, saskaņā ar kuriem pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs bez
brīdinājuma mainīt procentu likmes, kas jāmaksā patērētājam vai ir izmaksājamas patērētājam, vai citus
maksājumus par finanšu pakalpojumiem, ja tam ir pamatots iemesls un pakalpojuma sniedzējs ievēro
pienākumu informēt par to patērētāju pēc iespējas ātrāk, kā arī patērētājam ir paredzētas tiesības nekavējoties
izbeigt līgumu;
2) noteikumiem, saskaņā ar kuriem pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs vienpusēji grozīt beztermiņa
līguma noteikumus, ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ievēro pienākumu pienācīgi informēt par to
patērētāju un patērētājs ir tiesīgs atkāpties no līguma.
(3
4
) Šā panta trešās daļas 5., 8.
1
 un 12.punkta nosacījumi neattiecas uz darījumiem ar pārvedamiem vērtspapīriem,
finanšu instrumentiem un citiem produktiem vai pakalpojumiem, kuru cena ir saistīta ar biržas cenu vai biržas cenu
indeksa vai finanšu tirgus likmes svārstībām, kuras pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs neietekmē, kā arī uz līgumiem
par ārvalstu valūtas, ceļojumu čeku vai starptautisku naudas pārvedumu ārvalstu valūtā pirkšanu vai pārdošanu.
(4) Novērtējot līguma noteikumus, ņem vērā pārdotās preces vai sniegtā pakalpojuma raksturu, visus apstākļus,
kādos līgums noslēgts, kā arī noslēgtā līguma un ar to saistītā līguma noteikumus.
(5) Līguma noteikums vienmēr ir uzskatāms par savstarpēji neapspriestu, ja tas sastādīts iepriekš un līdz ar to
patērētājam nav bijis iespējams ietekmēt attiecīgā noteikuma saturu; īpaši tas attiecas uz iepriekš sagatavotiem
tipveida līgumiem.
(6) Ja ir apspriesti līguma atsevišķi noteikumi vai atsevišķu noteikumu attiecīgi aspekti, tad nevar uzskatīt, ka
savstarpēji apspriesti ir arī pārējie līguma noteikumi.
(7) Ja ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs apgalvo, ka līguma noteikumi ir savstarpēji apspriesti ar
patērētāju, viņa pienākums ir to pierādīt.
(8) Ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja un patērētāja noslēgtajā līgumā ietvertie netaisnīgie noteikumi
nav spēkā no līguma noslēgšanas brīža, bet līgums paliek spēkā, ja tas var pastāvēt arī turpmāk, kad izslēgti
netaisnīgie noteikumi.
(9) 
(Izslēgta ar 
19.06.2008
. likumu)
(10) 
(Izslēgta ar 
18.06.2015
. likumu)
(10
1
) Ja netaisnīgo līguma noteikumu dēļ patērētājam rodas zaudējumi, savu likumisko tiesību un interešu
aizsardzībai patērētājs ir tiesīgs vērsties ar prasību tiesā.
(11) Tiesa, izšķirot strīdu vai veicot citas no ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja un patērētāja noslēgtā
līguma izrietošās procesuālās darbības, izvērtē līguma noteikumus un strīda atrisināšanai attiecībā uz patērētāju
nepiemēro līgumā ietvertos netaisnīgos noteikumus.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001.
, 
19.06.2008.
, 
21.05.2009.
, 
28.10.2010.
, 
24.04.2014.
 un 
18.06.2015
.
likumu, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
7.pants. Līgumi, kuros patērētājs ir trešā persona
(1) Līgumos, kuros ražotājs vai pārdevējs apsola piegādāt preces vai pakalpojuma sniedzējs apsola sniegt
pakalpojumus par labu patērētājam kā trešajai personai, tai līgumslēdzējai pusei, kam šāds apsolījums dots, ir
pienākums iepazīstināt patērētāju ar noslēgto līgumu un dot iespēju noteiktā termiņā pievienoties tam, lai patērētājs
iegūtu patstāvīgas tiesības prasīt no ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja šāda līguma izpildījumu un
zaudējumu atlīdzību par nepienācīgu izpildījumu vai kavējumu.
8
/
45
(2) Ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs nedrīkst atteikties noslēgt līgumu vai atteikties pildīt noslēgtu
līgumu par preces piegādi vai pakalpojuma sniegšanu patērētājam kā trešajai personai tikai tāpēc, ka ar personu, kam
apsolījums dots, nav nokārtotas citas iepriekšējas saistības.
8.pants. Patērētāja kreditēšana
(1) Saskaņā ar patērētāja kreditēšanas līgumu persona, kas nodarbojas ar patērētāja kreditēšanu (turpmāk —
kredīta devējs), piešķir vai apsola piešķirt patērētājam kredītu atlikta maksājuma, aizdevuma vai citas tamlīdzīgas
finansiālas vienošanās veidā. Par patērētāja kreditēšanas līgumu šā likuma izpratnē nav uzskatāms līgums par
ilglaicīgu pakalpojumu sniegšanu vai preču piegādi, ja patērētājs par pakalpojumiem vai precēm maksā līguma
darbības laikā, norēķinoties pa daļām.
(1
1
) Kreditēšanas pakalpojumu patērētājam drīkst sniegt kapitālsabiedrība, kura saņēmusi speciālu atļauju (licenci)
patērētāja kreditēšanas pakalpojuma sniegšanai [turpmāk — speciālā atļauja (licence)] un kuras apmaksājamā
pamatkapitāla minimālais lielums ir 425 000 
euro
. Šīs prasības neattiecina uz:
1) kapitālsabiedrību, kura uzskatāma par kredītiestādi saskaņā ar normatīvajiem aktiem, kas regulē
kredītiestāžu darbību;
2) ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, kas piedāvā norēķināties par preču vai pakalpojumu iegādi
atlikta maksājuma, aizdevuma vai citas tamlīdzīgas finansiālas vienošanās veidā, nepiesaistot trešās personas
finansējumu;
3) komersantu, kurš saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju,
preču vai pakalpojumu iegādei piedāvā slēgt tikai tādus patērētāja kreditēšanas līgumus, saskaņā ar kuriem
netiek maksāti procenti vai citi papildu maksājumi;
4) krājaizdevu sabiedrību.
(1
2
) Par speciālās atļaujas (licences) izsniegšanu patērētāja kreditēšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī par
kreditēšanas pakalpojumu sniedzēja darbības uzraudzību kapitālsabiedrība maksā valsts nodevu.
(1
3
) Speciālā atļauja (licence) tiek izsniegta uz nenoteiktu laiku. Speciālās atļaujas (licences) izsniegšanas,
anulēšanas un darbības apturēšanas kārtību, prasības, kādām jāatbilst kapitālsabiedrībai, lai tā varētu saņemt speciālo
atļauju (licenci), tajā skaitā prasības par pamatkapitālu, kā arī prasības attiecībā uz kapitālsabiedrības padomes un
valdes locekļiem, valsts nodevas apmēru par speciālās atļaujas (licences) izsniegšanu un ikgadējās valsts nodevas
apmēru par kreditēšanas pakalpojumu sniedzēja darbības uzraudzību un maksāšanas kārtību nosaka Ministru
kabinets.
(1
4
) Par patērētāju kreditēšanas pakalpojumiem uzskatāmi arī tādi pakalpojumi, kuru ietvaros no patērētāja tiek
pieņemta patērētāja lieta pārdošanai vai glabāšanai un samaksa par lietu tiek veikta lietas nodošanas brīdī, ja līgumā
paredzētas patērētāja tiesības atkāpties no līguma, par to paredzot maksu.
(2) Patērētāja kreditēšanas līgums sastādāms rakstveidā (papīra formātā vai izmantojot citu pastāvīgu informācijas
nesēju), un katrai līgumslēdzējai pusei izsniedzams viens šā līguma eksemplārs. Samaksa par preci vai pakalpojumu
nosakāma naudā.
(2
1
) Aizliegts noslēgt patērētāja kreditēšanas līgumu laikā no pulksten 23.00 līdz 7.00, ja vien normatīvajos aktos
par patērētāju kreditēšanu nav paredzēti stingrāki patērētāju kreditēšanas pakalpojuma sniegšanas ierobežojumi.
(2
2
) Patērētāja kreditēšanas līguma izmaksas ir samērīgas un atbilstošas godīgai darījumu praksei. Kredīta
kopējās izmaksas patērētājam aprēķina normatīvajos aktos par patērētāju kreditēšanu noteiktajā kārtībā.
(2
3
) Par šā panta 2.
2
 daļā minētajām prasībām neatbilstošām uzskata tādas kredīta kopējās izmaksas
patērētājam, kuras pārsniedz 0,07 procentus dienā no kredīta summas. Kredīta kopējo izmaksu ierobežojumu
patērētājam nepiemēro tādiem patērētāju kreditēšanas līgumiem, kurus noslēdzot kredīta devēja glabāšanā kā
nodrošinājums nododama kāda lieta un saskaņā ar kuriem patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu.
(2
4
) Patērētāja kreditēšanas līgumā, kurš paredz, ka patērētājam kredīts jāatmaksā laikposmā, kas nepārsniedz
9
/
45
trīs mēnešus, jebkuru ar kredītu saistīto izdevumu summa, tajā skaitā procentu, nokavējuma procentu, līgumsodu,
komisijas maksu, termiņa atlikšanu un citu ar kredīta līguma izpildi saistīto maksājumu summa, nedrīkst pārsniegt
izsniegtā kredīta summu. Šis noteikums neattiecas uz:
1) kreditēšanas līgumiem, kurus noslēdzot kredīta devēja glabāšanā kā nodrošinājums nododama kāda lieta un
saskaņā ar kuriem patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu;
2) līgumiem par pārsnieguma kredītu;
3) līgumiem, kurus noslēdzot kredīta devējs klusējot piekritis, ka patērētājs izmanto līdzekļus, kas pārsniedz
patērētāja norēķinu kontā esošo naudas līdzekļu atlikumu vai piešķirto pārsnieguma kredītu.
(2
5
) Ja patērētāja kreditēšanas līgums noslēgts, izmantojot distances saziņas līdzekļus, kredītu atmaksā pa daļām
proporcionāli līguma termiņam, kā arī procentu un pamatsummas apmēram ne retāk kā reizi mēnesī, izņemot
patērētāja kreditēšanas līgumus:
1) kuru kredīta atmaksas termiņš nav garāks par vienu mēnesi;
2) kurus noslēdzot kredīta devējs piešķir patērētājam pārsnieguma kredītu vai tādu kredītu, kura saņemšanai
izmantojama kredīta devēja izdota maksājumu karte.
(2
6
) Patērētāja kreditēšanas līguma noteikums, kurš paredz iespēju pieprasīt no patērētāja nokavējuma procentus,
nav spēkā, ja šo procentu apmērs ir lielāks par 36 procentpunktiem virs aizņēmuma likmes gadā. Šis nosacījums
netiek piemērots tādam patērētāja kreditēšanas līgumam, kurā kredīta atmaksa nodrošināta ar nekustamā īpašuma
hipotēku vai kuru noslēdzis šā panta 4.
3
 daļas 10.punktā minētais tiesību subjekts.
(2
7
) Patērētāja kreditēšanā par norēķināšanās līdzekli aizliegts noteikt vekseļus.
(2
8
) Patērētāja kreditēšanas līgumā, kas noslēgts uz laiku līdz 30 dienām un paredz kredīta atmaksu vienā
maksājumā:
1) aizdevuma summa nedrīkst pārsniegt 50 procentus no valstī noteiktās minimālās mēneša darba algas
apmēra. Šis noteikums neattiecas uz kredīta līgumiem, kurus noslēdzot kredīta devēja glabāšanā kā
nodrošinājums nododama kāda lieta un saskaņā ar kuriem patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu;
2) aizliegts pagarināt kredīta atmaksas termiņu vairāk nekā divas reizes. Šis noteikums neattiecas uz
gadījumiem, kad tiek piedāvāts tāds maksājumu grafiks, saskaņā ar kuru kredīta pamatsumma jāatmaksā pa
daļām.
(3) Patērētājam ir tiesības jebkurā laikā pilnīgi vai daļēji izpildīt savas saistības pirms patērētāja kreditēšanas
līgumā noteiktā termiņa. Šajā gadījumā viņam ir tiesības uz to, lai taisnīgi tiek samazinātas kopējās kredīta izmaksas,
kas sastāv no procentiem un citām izmaksām līguma atlikušajā termiņā. Minētās patērētāja tiesības neattiecas uz šā
likuma 
12.
1
 panta
 astotās daļas 2. un 4.punktā minētajiem kreditēšanas līgumiem.
(4) Ministru kabinets nosaka:
1) pirms patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanas sniedzamās informācijas saturu un sniegšanas kārtību;
2) papildu pakalpojumu sniegšanas nosacījumus;
3) patērētāja kreditēšanas līgumam izvirzāmās prasības un tajā ietveramo informāciju;
4) gada procentu likmes aprēķināšanas metodi;
5) ārvalstu valūtas un mainīgās procentu likmes kredītu nosacījumus;
6) patērētāja informēšanu kreditēšanas līguma darbības laikā;
7) kredīta pirmstermiņa atmaksu un kopējo kredīta izmaksu taisnīgu samazināšanu;
10
/
45
8) atsevišķiem kreditēšanas līgumu veidiem piemērojamās prasības;
9) padoma došanai izvirzāmās prasības;
10) kredīta starpnieku un kredīta starpnieku pārstāvju pienākumus;
11) tiesisko regulējumu patērētāja kreditēšanai pret kustamas lietas ķīlu.
(4
1
) Pirms patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanas kredīta devējs izvērtē patērētāja spēju atmaksāt kredītu,
pamatojoties uz pietiekamu informāciju, kas saņemta no patērētāja, un, ja nepieciešams, uz ziņām no atbilstoši
normatīvajiem aktiem personas datu apstrādei izveidotām datubāzēm (turpmāk — datubāze) par personas ienākumiem
un maksājumu saistību izpildi, kuras iegūtas normatīvajos aktos par fizisko personu datu aizsardzību un piekļuvi
datubāzēm noteiktajā kārtībā. Ja atteikumu izsniegt kredītu pamato ar datubāzē iegūtajām ziņām, kredīta devējs
nekavējoties un bez maksas informē patērētāju par datubāzes izmantošanas rezultātiem un sniedz ziņas par
izmantoto datubāzi.
(4
2
) Pirms patērētājs un kredīta devējs vienojas par kredīta kopējās summas būtisku palielināšanu patērētāja
kreditēšanas līguma darbības laikā, kredīta devējs atjauno savā rīcībā esošo finanšu informāciju par patērētāju un
atkārtoti novērtē patērētāja spēju atmaksāt kredītu. Ja atteikumu palielināt kredīta kopējo summu pamato ar datubāzē
iegūtajām ziņām, kredīta devējs nekavējoties un bez maksas informē patērētāju par datubāzes izmantošanas
rezultātiem un sniedz ziņas par izmantoto datubāzi.
(4
3
) Šā panta 4.
1
, 4.
2
, 4.
4
 un 4.
7
 daļā noteiktos pienākumus neattiecina uz patērētāja kreditēšanas līgumiem:
1) 
(izslēgts no 
01.07.2014.
 ar 
24.04.2014
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 21.punktu)
;
2) saskaņā ar kuriem kredīta devējs piešķir patērētājam tiesības izmantot līdzekļus, kas pārsniedz patērētāja
norēķinu kontā esošo naudas līdzekļu atlikumu (turpmāk — pārsnieguma kredīts) un kas jāatmaksā laikposmā,
kurš nepārsniedz vienu mēnesi;
3) saskaņā ar kuriem kredīta devējs klusējot piekritis, ka patērētājs izmanto līdzekļus, kas pārsniedz patērētāja
norēķinu kontā esošo naudas līdzekļu atlikumu vai piešķirto pārsnieguma kredītu;
4) kurus noslēdzot kredīta devēja glabāšanā kā nodrošinājums nododama kāda lieta un saskaņā ar kuriem
patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu;
5) kurus noslēdzis darba devējs un darbinieks, ja kredīts piešķirts bez procentiem vai ar gada procentu likmi,
kas ir zemāka par tirgū pārsvarā pastāvošajām procentu likmēm un ko parasti plašai sabiedrībai nepiedāvā, un
ja kredītu izsniegšana nav darba devēja pamatdarbības veids;
6) kurus noslēdz ar ieguldījumu sabiedrībām vai ar kredītiestādēm, lai dotu ieguldītājam iespēju veikt darījumu
attiecībā uz vienu vai vairākiem instrumentiem, ko regulē atbilstoši normatīvajiem aktiem par finanšu instrumentu
tirgu, ja ieguldījumu sabiedrība vai kredītiestāde, kas piešķir kredītu, ir iesaistīta šādā darījumā;
7) kuri ir tiesā vai citā normatīvajos aktos noteiktā iestādē panākta izlīguma rezultāts;
8) kuri attiecas uz parāda segšanu atliktu maksājumu veidā, nemaksājot procentu likmi un citus papildu
maksājumus;
9) par aizdevumiem, kurus vispārējo interešu labā atbilstoši normatīvajos aktos noteiktajai kārtībai piešķir
ierobežotam personu lokam ar procentu likmēm, kas ir zemākas par tirgū pārsvarā pastāvošajām procentu
likmēm, vai bez procentiem, vai saskaņā ar citiem noteikumiem, kuri būtu patērētājam izdevīgāki nekā tirgū
pārsvarā izmantotie noteikumi, un ar procentu likmēm, kas nav augstākas par tirgū pārsvarā pastāvošajām
procentu likmēm;
10) kurus noslēdzis ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs par preču vai pakalpojumu iegādi atlikta
maksājuma, aizdevuma vai citas tamlīdzīgas finansiālas vienošanās veidā un saskaņā ar kuriem kredīts tiek
piešķirts, nemaksājot procentu likmi un citus papildu maksājumus;
11) kuri paredz, ka patērētājam kredīts jāatmaksā laikposmā, kas nepārsniedz trīs mēnešus, un saskaņā ar
kuriem par kredīta izmantošanu tiek prasīti nenozīmīgi papildu maksājumi salīdzinājumā ar kredīta kopējo
summu un kreditēšanas līguma darbības termiņu.
11
/
45
(4
4
) Izpildot šā panta 4.
1 
un 4.
2 
daļā noteikto pienākumu, kredīta devējam ir pienākums pieprasīt, iegūt un izvērtēt
informāciju par patērētāja ienākumiem un izdevumiem pienākuma izpildei atbilstošā apjomā. Patērētājam ir pienākums
pēc kredīta devēja pieprasījuma sniegt informāciju par saviem ienākumiem un izdevumiem. Kredīta devējs var balstīties
uz informāciju, kas saņemta tikai no patērētāja, ja tā ir pietiekama un dokumentāri pamatota. Kredīta devējs ir tiesīgs
piešķirt kredītu tikai pēc tam, kad tas izvērtējis patērētāja spēju atmaksāt kredītu un izvērtējums liecina, ka kredīta
saistības, visticamāk, tiks izpildītas saskaņā ar līguma noteikumiem. Ja kredīta pieteikums tiek noraidīts, kredīta
devējs nekavējoties informē patērētāju par šādu noraidījumu un attiecīgā gadījumā arī par to, ka lēmuma pieņemšanas
process ir automatizēts.
(4
5
) Ja kredīta devējs piešķir kredītu patērētājam, neizvērtējot patērētāja spēju atmaksāt kredītu, tad kredīta devējs
nav tiesīgs prasīt, lai patērētājs par kreditēšanas līgumā piešķirtās naudas lietošanas atvēlējumu maksātu vairāk par
likumiskajiem procentiem, un piemērot patērētājam saistību pastiprinājuma līdzekļus vai kompensāciju. Šajā daļā
minētais attiecas tikai uz tādiem saistību pastiprinājuma līdzekļiem vai kompensāciju, kas saistīti ar maksājumu
kavējumu, ja kavējuma iemesls ir kredīta piešķiršanas brīdī neatbilstoši šā panta prasībām novērtēta patērētāja spēja
atmaksāt kredītu. Šajā daļā minētais neatbrīvo patērētāju no pienākuma atmaksāt atlikušo kredīta kopējo summu
saskaņā ar kreditēšanas līgumu.
(4
6
) Prasība par kreditēšanas līguma procentu maksājuma samazinājumu atbilstoši šā panta 4.
5
 daļai ir ceļama
tiesā triju gadu laikā no kreditēšanas līguma noslēgšanas dienas vai kredīta kopējās summas būtiskas palielināšanas
dienas 
Civilprocesa likumā
 noteiktajā kārtībā. Prasībās par naudas piedziņu, kurās pieteikumu iesniedzis kredīta
devējs, patērētājam ir tiesības lūgt tiesu samazināt kreditēšanas līguma procentu maksājumu atbilstoši šā panta
4.
5
 daļai. Strīda gadījumā uzskatāms, ka kredīta devējs nav izpildījis šā panta 4.
1
, 4.
2
 un 4.
4
 daļā noteikto pienākumu
izvērtēt patērētāja spēju atmaksāt kredītu, ja vien kredīta devējs nepierāda pretējo.
(4
7
) Lai kredīta devēji atbilstoši šā likuma prasībām varētu izvērtēt patērētāja spēju atmaksāt kredītu gadījumos,
kad tā iesniegtā informācija nav pietiekama un dokumentāri pamatota, kā arī galvinieka spēju izpildīt no galvojuma
līguma izrietošās saistības, kredīta devējiem ir pienākums ar kredītinformācijas biroju starpniecību savstarpēji
apmainīties ar ziņām par patērētāju vai galvinieku, to saistībām un saistību izpildes gaitu apjomā, kas ir pietiekams
izvērtējuma veikšanai.
(4
8
) Lai, izpildot šā panta 4.
1
, 4.
2
 un 4.
4
 daļā noteiktos pienākumus, kredīta devējam būtu pieejama informācija,
kas iekļauta visu kredītinformācijas biroju datubāzēs, kredītinformācijas birojs, ar kuru kredīta devējs noslēdzis līgumu,
pēc kredīta devēja pieprasījuma viņa uzdevumā pieprasa un saņem no pārējiem kredītinformācijas birojiem to
datubāzēs esošās ziņas par patērētāju vai galvinieku, to saistībām un saistību izpildes gaitu.
(5) Ja kredīta summa ir vienāda ar 100 
euro
 vai lielāka, kredīta devējs:
1) pirms kredīta izsniegšanas pieprasa un saņem Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūras vai Valsts
ieņēmumu dienesta izziņu par patērētāja ienākumiem vai satura ziņā līdzvērtīgu citas valsts nodokļu
administrācijas izziņu. Minēto izziņu nepieprasa, ja patērētājs ir valsts amatpersona un informācija par viņa
ienākumiem ir publiski pieejama;
2) pirms kredīta izsniegšanas patērētājam, dokumentējot veiktos pasākumus, izvērtē patērētāja spēju atmaksāt
kredītu, ņemot vērā šīs daļas 
1.
 punktā minētos dokumentus;
3) nodrošina visu ar kredīta izsniegšanu saistīto dokumentu glabāšanu vienu gadu pēc patērētāja kreditēšanas
līgumā noteikto saistību izpildes.
(6) 
(Izslēgta ar 
19.06.2008
. likumu)
(7) 
(Izslēgta ar 
28.10.2010
. likumu)
(8) Valsts ieņēmumu dienesta izsniedzamās izziņas par kredīta ņēmēja ienākumiem saturu, kā arī izziņas
pieprasīšanas un izsniegšanas kārtību nosaka Ministru kabinets.
(9) Šā panta piektās daļas noteikumi nav attiecināmi uz tādu darījumu kreditēšanu, kuri tiek veikti ar finanšu
instrumentiem.
(10) Kredīts, kura summa ir vienāda ar 100 minimālajām mēnešalgām vai lielāka, izsniedzams:
1) ne vairāk kā 90 procentu apmērā no attiecīgā nekustamā īpašuma tirgus vērtības, ja atmaksa nodrošināta ar
12
/
45
nekustamā īpašuma hipotēku;
2) ne vairāk kā 95 procentu apmērā no attiecīgā nekustamā īpašuma iegādes darījuma summas vai plānotajām
būvniecības izmaksām, ja atmaksa nodrošināta ar nekustamā īpašuma hipotēku un valsts galvojumu atbilstoši
likumā "Par palīdzību dzīvokļa jautājumu risināšanā" paredzētajai valsts palīdzībai mājokļa iegādei vai
būvniecībai.
(10
1
) Patērētāja kreditēšanas līgumiem, saskaņā ar kuriem tiek finansēta konkrētas preces iegāde par summu, kas
pārsniedz 1400 
euro
, kredīts izsniedzams ne vairāk kā 90 procentu apmērā no attiecīgās preces cenas. Šīs daļas
noteikumus neattiecina uz patērētāja kreditēšanas līgumiem par kredītu, kura atmaksa nodrošināta ar nekustamā
īpašuma hipotēku.
(11) Šā panta piektās un desmitās daļas noteikumus nepiemēro patērētāja kreditēšanas līgumiem, kas tiek slēgti
ar citu valstu iedzīvotājiem, ja kredīta piešķiršanas mērķis nav nekustamā īpašuma vai cita Latvijas Republikas
publiskajos reģistros reģistrējama īpašuma iegāde vai izmantošana.
(12) Ja noslēgts kreditēšanas līgums, kuru noslēdzot patērētājam kredīta devēja glabāšanā kā nodrošinājums
nododama kāda lieta un saskaņā ar kuru patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu, kredīta devējs iegūst
tiesības uz neizpirktas ķīlas realizāciju patērētāja kredītsaistību dzēšanai septītajā dienā pēc kreditēšanas līgumā
norādītā kredīta atmaksas termiņa beigām.
(13) Ja šā panta divpadsmitajā daļā minētā ķīla netiek izpirkta līdz kreditēšanas līgumā norādītā atmaksas termiņa
beigām, patērētājam ir tiesības to izpirkt līdz brīdim, kad kredīta devējs minēto lietu realizē patērētāja parādsaistību
dzēšanai. Par ķīlas izpirkšanu pēc kreditēšanas līgumā noteiktā izpirkšanas termiņa beigām pieprasītā maksa par
kredīta lietošanu vai administratīvajiem izdevumiem (ja tādi ir bijuši paredzēti pušu noslēgtajā kreditēšanas līgumā)
nedrīkst pārsniegt maksu vai izdevumus, kas tika piemēroti kreditēšanas līguma darbības laikā.
(14) Pēc šā panta trīspadsmitajā daļā minētās ieķīlātās lietas pārdošanas izbeidzas kredīta devēja prasījuma
tiesības pret patērētāju arī tad, ja no lietas realizācijas saņemtie ieņēmumi nav pietiekami patērētāja kredītsaistību
segšanai.
(15) Izstrādājot patērētāju kreditēšanas pakalpojumus, piešķirot kredītus, sniedzot kredīta starpniecības
pakalpojumus, dodot padomu, sniedzot papildu pakalpojumus saistībā ar kreditēšanas pakalpojumu patērētājiem vai
izpildot kreditēšanas līgumā minētās saistības, kredīta devējs, kredīta starpnieks vai kredīta starpnieka pārstāvis
rīkojas godīgi, taisnīgi, pārredzami un profesionāli, ņemot vērā patērētāja tiesības un intereses. Ar padoma došanu
patērētāja kreditēšanu regulējošos normatīvajos aktos saprot individuālu ieteikumu sniegšanu patērētājam par vienu
darījumu vai vairākiem darījumiem, kas saistīti ar kreditēšanas līgumu un kas ir no kredīta piešķiršanas un kredīta
starpniecības darbībām atsevišķi nodalīta darbība.
(16) Iestādes atbilstoši savai kompetencei un piešķirto budžeta līdzekļu ietvaros sadarbībā ar patērētāju tiesību
aizsardzības biedrībām veicina patērētāju izglītošanu patērētāju kreditēšanas jomā, it sevišķi jautājumos par atbildīgu
aizņemšanos un parāda saistību pārvaldīšanu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.05.2007.
, 
19.06.2008.
, 
28.10.2010.
, 
20.12.2010.
, 
09.06.2011.
, 
19.09.2013.
,
24.04.2014.
, 
18.09.2014.
, 
28.05.2015.
, 
18.06.2015.
, 
09.06.2016.
 un 
04.10.2018
. likumu, kas stājas spēkā
01.01.2019.
 2.
3
 daļas jaunā redakcija stājas spēkā 
01.07.2019.
 Sk. Pārejas noteikumu 34. punktu)
8.
1 
pants. Īpaši noteikumi attiecībā uz kredītiem, kuru atmaksa nodrošināta ar nekustamā īpašuma
hipotēku vai kuru mērķis ir iegūt vai saglabāt tiesības uz nekustamo īpašumu
(1) Šā likuma 
8.panta
 piecpadsmitajā daļā minētajām darbībām ir jābūt balstītām uz informāciju par patērētāja
apstākļiem un vajadzībām, par kurām patērētājs ir informējis kredīta devēju, un pamatotiem pieņēmumiem par
iespējamiem riskiem, kas patērētājam var rasties kreditēšanas līguma darbības laikā.
(2) Veids, kādā kredīta devējs atalgo savu personālu un kredīta starpniekus, kā arī veids, kādā kredīta starpnieks
atalgo savu personālu un kredīta starpnieka pārstāvjus, nedrīkst būt par šķērsli šā likuma 
8.panta
 piecpadsmitajā daļā
minētā pienākuma ievērošanai.
(3) Kredīta devējs, izstrādājot un piemērojot atalgojuma politiku personālam, kas izvērtē patērētāja spējas atmaksāt
kredītu, atbilstoši kredīta devēja darbības apjomam, iekšējai darba organizācijai, darbības raksturam un sarežģītībai
nodrošina, ka:
1) atalgojuma politika veicina pamatotu un efektīvu riska pārvaldību un ir savienojama ar to, kā arī nemudina
13
/
45
uzņemties riskus, kas pārsniedz kredīta devēja pieļaujamā riska robežu;
2) atalgojuma politika atbilst kredīta devēja darbības stratēģijai, mērķiem, vērtībām un ilgtermiņa interesēm un
ietver pasākumus interešu konfliktu un korupcijas risku novēršanai, it īpaši paredzot, ka atalgojums nav atkarīgs
no pieņemto kredīta pieteikumu skaita vai īpatsvara.
(4) Ja kredīta devēji, kredīta starpnieki vai kredīta starpnieku pārstāvji dod patērētājam padomus, padomu došanā
iesaistītā personāla atalgojuma struktūra nekaitē tā spējai rīkoties patērētāju interesēs un it īpaši nav atkarīga no
pārdošanas mērķiem.
(5) Pirms patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanas kredīta starpniekam vai kredīta starpnieka pārstāvim ir
aizliegts pieprasīt no patērētāja jebkādus maksājumus, kas tieši saistīti ar patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanu.
(6) Kredīta devēja, kredīta starpnieka un kredīta starpnieka pārstāvja pienākums ir uzturēt personālam tā
pienākumiem atbilstošu zināšanu un kompetences līmeni attiecībā uz:
1) patērētāja kreditēšanas līgumu izstrādāšanu, piedāvāšanu vai piešķiršanu;
2) kredīta starpniecības darbību veikšanu, ja attiecināms;
3) padoma došanu patērētājam, ja attiecināms;
4) papildu pakalpojumiem, ja patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšana ietver papildu pakalpojumu.
(7) Kredīta devējs, kredīta starpnieks vai kredīta starpnieka pārstāvis izstrādā politiku sava personāla zināšanu un
kompetences līmeņa uzturēšanai, personāla profesionālo kvalifikāciju nodrošinot ar prasībām attiecībā uz personāla
izglītību, personāla apmācības programmām vai regulārām kompetenču pārbaudēm. Šā panta sestajā daļā minētajās
prasībās attiecībā uz zināšanu un kompetences līmeni ir jāietver vismaz atbilstošas zināšanas:
1) par kreditēšanas pakalpojumiem un, ja nepieciešams, papildu pakalpojumiem, kurus parasti piedāvā kopā ar
tiem;
2) par patērētāju tiesību aizsardzības un citiem tiesību aktiem, kas piemērojami patērētāja kreditēšanas
līgumiem;
3) par nekustamā īpašuma iegādes procesu, nodrošinājuma novērtēšanu, nekustamā īpašuma ierakstīšanu un
ar to saistīto tiesību nostiprināšanu zemesgrāmatā;
4) par kreditēšanas tirgu;
5) par saimnieciskās darbības ētiku;
6) par procesu, kādā izvērtē patērētāja spēju atmaksāt kredītu, vai konkrētā gadījumā — kompetenci izvērtēt
patērētāja spēju atmaksāt kredītu;
7) par finanšu un ekonomikas jautājumiem.
(8) Kredīta devējam, kas saņēmis no patērētāja kredīta pieprasījumu, ir pienākums piedāvāt viņam izvēlei vismaz
divus atšķirīgus patērētāja kreditēšanas līguma noteikumus, no kuriem viens paredz, ka nekustamais īpašums, kura
iegādei tiek ņemts kredīts, kalpo par pietiekamu nodrošinājumu tam, lai saistības pret kredīta devēju varētu dzēst pilnā
apjomā.
(9) Kredīta devējs papildus šā likuma 
8.panta
 4.
1 
un 4.
4 
daļā minētajām prasībām izvērtēt patērētāja spēju atmaksāt
kredītu ņem vērā arī citus faktorus, kas ir būtiski, lai pārliecinātos par patērētāja spēju izpildīt no kreditēšanas līguma
izrietošās saistības, tai skaitā informāciju, ko patērētājs sniedz kredīta starpniekam vai kredīta starpnieka pārstāvim
kredīta pieteikuma procesā, kā arī galvinieka spēju izpildīt no galvojuma līguma izrietošās saistības. Iegūto informāciju
kredīta devējs pienācīgi pārbauda, tai skaitā, ja nepieciešams, izmantojot neatkarīgi pārbaudāmu informāciju. Kredīta
starpnieks vai kredīta starpnieka pārstāvis iesniedz attiecīgajam kredīta devējam no patērētāja saņemto informāciju,
kas nepieciešama, lai izvērtētu patērētāja spēju atmaksāt kredītu.
(10) Pirms patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanas kredīta devējs skaidri un saprotami norāda, kāda
informācija un neatkarīgi pārbaudāmi pierādījumi patērētājam ir jāiesniedz, lai izvērtētu tā spēju atmaksāt kredītu, un
14
/
45
šīs informācijas iesniegšanas termiņu. Šāds informācijas pieprasījums ir samērīgs un nepārsniedz to, kas ir
nepieciešams, lai pienācīgi veiktu minēto izvērtējumu. Kredīta devējs var pieprasīt precizējumus attiecībā uz
informāciju, kas saņemta no patērētāja, ja tas ir nepieciešams, lai izvērtētu patērētāja spēju atmaksāt kredītu. Kredīta
devējs, kredīta starpnieks un kredīta starpnieka pārstāvis brīdina patērētāju, ka kredīts netiks piešķirts, ja iesniegtās
informācijas nepilnīguma dēļ nav iespējams izvērtēt patērētāja spēju atmaksāt kredītu.
(11) Pirms galvojuma līguma noslēgšanas kredīta devējs informē patērētāja kreditēšanas līguma galvinieku par
galvojuma saistību apjomu, būtību un sekām, kādas iestājas, ja patērētājs (galvenais parādnieks) neizpilda no
patērētāja kreditēšanas līguma izrietošās saistības.
(12) Kredīta devējam ir pienākums izstrādāt, dokumentēt un saglabāt procedūras un informāciju, uz kuru balstīts
izvērtējums par patērētāja spēju atmaksāt kredītu. Izvērtējums nedrīkst būt balstīts tikai uz nekustamā īpašuma
vērtību, kas pārsniedz kredīta summu, vai pieņēmumu, ka nekustamā īpašuma vērtība pieaugs. Izvērtējumu drīkst
balstīt uz pieņēmumu, ka nekustamā īpašuma vērtība pieaugs gadījumā, ja patērētāja kreditēšanas līguma mērķis ir
veikt būvdarbus nekustamajā īpašumā.
(13) Nekustamā īpašuma novērtējumu var veikt normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā sertificēts nekustamā īpašuma
vērtētājs. Nekustamā īpašuma vērtētājam ir pienākums nodrošināt neatkarīgu un objektīvu nekustamā īpašuma
novērtējumu. Nekustamā īpašuma novērtējumu saglabā papīra formā vai pastāvīgā informācijas nesējā. Dokumentāciju
glabā kredīta devējs.
(14) Kredīta devējam nav tiesību pieprasīt patērētājam, kas nav pieļāvis būtisku līguma pārkāpumu:
1) izsniegtā kredīta papildu nodrošinājumu, pamatojoties uz to, ka kredīta nodrošinājumā esošā nekustamā
īpašuma vērtība ir samazinājusies nekustamā īpašuma tirgus izmaiņu dēļ;
2) jebkādas izmaksas par hipotekārā kredīta nodrošinājuma pārvērtēšanu līguma darbības laikā, izņemot
gadījumu, kad kredīts piešķirts, balstoties uz pieņēmumu, ka nodrošinājumā esošā nekustamā īpašuma vērtība
pieaugs;
3) izsniegtā kredīta pirmstermiņa atmaksu.
(15) Šā panta četrpadsmito daļu nepiemēro gadījumos, kad saskaņā ar spēkā stājušos tiesas nolēmumu pret
izsniegtā kredīta nodrošinājumu ir vērsta piedziņa par labu trešajām personām.
(16) Ja patērētājs, kas nav pieļāvis būtisku līguma pārkāpumu, to lūdz, kredīta devējam ir pienākums izskatīt
patērētāja priekšlikumu par kredīta atmaksas termiņa pagarināšanu vai kredīta valūtas maiņu. Atteikuma gadījumā
kredīta devējs sniedz patērētājam motivētu atbildi 30 dienu laikā.
(17) Šā panta sešpadsmitajā daļā minētās līguma noteikumu izmaiņas nedrīkst būt patērētājam nelabvēlīgākas
salīdzinājumā ar līgumā izdarāmo izmaiņu piedāvāšanas brīdī pastāvošajiem tirgus nosacījumiem. Patērētājs šā panta
sešpadsmitajā daļā minēto izmaiņu veikšanu ir tiesīgs prasīt ne biežāk kā reizi gada laikā. Kredīta devējam nav tiesību
prasīt jebkādu kompensāciju par šādu izmaiņu veikšanu, izņemot pamatotu un samērīgu maksu par pakalpojuma
administratīvajiem izdevumiem.
(18) Par būtisku līguma pārkāpumu šā panta izpratnē uzskatāma:
1) kredīta atmaksas vai procentu samaksas maksājumu kavēšana ilgāk par 60 dienām vai biežāk nekā trīs
reizes gada laikā, katru reizi ilgāk par 30 dienām;
2) kredīta neizmantošana kreditēšanas līgumā paredzētajam mērķim;
3) apzināti nepatiesas informācijas sniegšana kredīta saņemšanai.
(19) Patērētāja kreditēšanas līguma galviniekam ir tiesības pieprasīt un kredīta devējam ir pienākums sniegt
informāciju par patērētāja veiktajiem maksājumiem saskaņā ar patērētāja kreditēšanas līgumu, termiņu, maksājuma
grafiku un par atlikušo parādsaistību apjomu.
(20) Pirms patērētāja kreditēšanas līguma izbeigšanas un nekustamā īpašuma atsavināšanas uzsākšanas kredīta
devējs, ja iespējams, piedāvā patērētājam risinājumus, kas ļautu turpināt pildīt no patērētāja kreditēšanas līguma
izrietošās saistības, kā arī informē galvinieku par patērētāja parādu, par iespēju galviniekam to samaksāt vai pārņemt
patērētāja saistības.
15
/
45
(21) Kredīta devējam ir pienākums glabāt informāciju par nekustamā īpašuma veidiem, kas tiek izmantoti kā
nodrošinājums, kā arī piemērotajām kredītriska izvērtēšanas politikām un procedūrām.
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
8.
2 
pants. Kārtība, kādā reģistrē kredīta starpnieku un kredīta starpnieka pārstāvi, kas piedāvā
patērētājam kredītu, kura atmaksa nodrošināta ar nekustamā īpašuma hipotēku vai kura mērķis ir iegūt vai
saglabāt tiesības uz nekustamo īpašumu
(1) Kredīta starpnieka un kredīta starpnieka pārstāvja pakalpojumus, piedāvājot patērētājam kredītu, kura atmaksa
nodrošināta ar nekustamā īpašuma hipotēku vai kura mērķis ir iegūt vai saglabāt tiesības uz nekustamo īpašumu,
patērētājam drīkst sniegt Kredīta starpnieku un kredīta starpnieku pārstāvju reģistrā vai citas Eiropas Savienības
dalībvalsts kompetento iestāžu reģistrā reģistrēti kredīta starpnieki un kredīta starpnieku pārstāvji. Par kredīta
starpnieku nav uzskatāma persona, kas tikai tieši vai netieši iepazīstina patērētāju ar kredīta devēju vai kredīta
starpnieku.
(2) Kredīta starpnieku un kredīta starpnieku pārstāvju reģistru uztur Patērētāju tiesību aizsardzības centrs.
(3) Kārtību, kādā kredīta starpnieki un kredīta starpnieku pārstāvji tiek reģistrēti reģistrā un izslēgti no reģistra,
reģistrā iekļaujamo ziņu apjomu un to aktualizēšanas kārtību, profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības
apdrošināšanas nosacījumus, reģistrācijas valsts nodevas un ikgadējās uzraudzības valsts nodevas apmēru un tās
samaksas kārtību, kārtību, kādā notiek sadarbība ar citu Eiropas Savienības dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kā
arī prasības kredīta starpniekiem un kredīta starpnieku pārstāvjiem nosaka Ministru kabinets.
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
 Pirmā daļa stājas spēkā 
01.03.2017.
 Otrā un trešā
daļa stājas spēkā 
01.01.2017.
 Sk. Pārejas noteikumu 32. un 33. punktu)
8.
3
 pants. Patērētāju kreditēšanas reklāmas ierobežojumi
(1) Aizliegts reklamēt kreditēšanas pakalpojumus, izņemot gadījumus, kad:
1) to īsteno kredīta devējs vai kredīta starpnieks telpās, kurās tas veic saimniecisko darbību;
2) to īsteno kredīta devēja vai kredīta starpnieka mājaslapā internetā vai tiešsaistes sistēmā, kuru pēc
autentifikācijas veikšanas kredīta devējs izmanto pakalpojumu saņemšanai;
3) to īsteno kredīta devēja vai kredīta starpnieka mobilajā lietotnē, kuru pēc autentifikācijas veikšanas patērētājs
izmanto kredīta devēja pakalpojumu saņemšanai;
4) to īsteno, personiski uzrunājot iespējamo klientu klātienē vai telefoniski, ja patērētājs tam piekrīt;
5) to īsteno pasta vai elektroniskos sūtījumos patērētājam, ja patērētājs nepārprotami iepriekš piekritis tos saņemt;
6) ar kreditēšanu nesaistītas preces vai pakalpojuma reklāmā, izņemot reklāmu televīzijā vai radio, persona, kas
nav kredīta devējs vai kredīta starpnieks, sniedz informāciju par iespēju apmaksu finansēt ar kreditēšanas līguma
starpniecību.
(2) Šā panta pirmā daļa neattiecas uz kreditēšanas pakalpojumu sniedzēja zīmolvārda reklāmu. Kreditēšanas
pakalpojumu sniedzēju zīmolvārda, tai skaitā sponsorēšanas, reklāma ir aizliegta sabiedriskā pasūtījuma ietvaros radio
vai televīzijā īstenotos projektos, kas finansēti no valsts vai pašvaldības budžeta līdzekļiem.
(
04.10.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2019.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2019.
 Sk. Pārejas
noteikumu 34. punktu)
9.pants. Līgums, kas noslēgts ārpus pastāvīgās saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas
(1) Līgums starp patērētāju un pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju ir noslēgts ārpus pastāvīgās saimnieciskās vai
profesionālās darbības vietas, ja to noslēdz:
1) fiziski klātesot patērētājam un pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vietā, kas nav pārdevēja vai
pakalpojuma sniedzēja pastāvīgā saimnieciskās vai profesionālās darbības vieta;
2) pēc patērētāja izteikta aicinājuma pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vietā, kas nav pārdevēja vai
pakalpojuma sniedzēja pastāvīgā saimnieciskās vai profesionālās darbības vieta;
16
/
45
3) pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja pastāvīgajā saimnieciskās vai profesionālās darbības vietā vai izmantojot
distances saziņas līdzekļus nekavējoties pēc tam, kad pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir personīgi un
individuāli vērsies pie patērētāja vietā, kas nav pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja pastāvīgā saimnieciskās vai
profesionālās darbības vieta, fiziski klātesot patērētājam un pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam;
4) pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja organizēta izbraukuma laikā, lai veicinātu preču vai pakalpojumu
popularitāti vai pieprasījumu un pārdotu preces vai sniegtu pakalpojumus patērētājam.
(2) Pirms līguma noslēgšanas sniedzamās un līgumā ietveramās informācijas saturu, tās sniegšanas kārtību, šā
likuma 
12.pantā
 paredzēto atteikuma tiesību īstenošanas termiņus un kārtību, patērētāja un pārdevēja vai pakalpojuma
sniedzēja tiesības un pienākumus atteikuma tiesību izmantošanas gadījumā, kā arī atteikuma veidlapas paraugu un
izņēmumus attiecībā uz patērētāju informēšanu un atteikuma tiesību izmantošanu nosaka Ministru kabinets.
(3) 
(Izslēgta no 
13.06.2014.
 ar 
24.04.2014
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 22.punktu)
(4) Pārdevējs, kas realizē preces, izmantojot tirdzniecības automātus, uz tirdzniecības automāta norāda pārdevēja
nosaukumu (firmu), reģistrācijas numuru Uzņēmumu reģistrā vai Valsts ieņēmumu dienesta Nodokļu maksātāju
reģistrā un juridisko adresi.
(5) Pastāvīga saimnieciskās vai profesionālās darbības vieta ir:
1) nepārvietojamas mazumtirdzniecības telpas, kurās pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs pastāvīgi veic savu
darbību;
2) pārvietojamas mazumtirdzniecības telpas, kurās pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs parasti veic savu
darbību.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
27.10.2005.
, 
21.05.2009.
, 
24.04.2014.
 un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā
01.08.2016.
)
10.pants. Distances līgums
(1) Distances līgums ir patērētāja un pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja vienošanās, ko tie noslēguši, vienlaikus
neatrodoties vienā un tajā pašā vietā, bet līdz līguma slēgšanas brīdim un līguma slēgšanas brīdī izmantojot vienu vai
vairākus distances saziņas līdzekļus, kā arī organizētu preču pārdošanas vai pakalpojumu sniegšanas shēmu. Par
distances saziņas līdzekļiem uzskatāmi tālrunis, tīmeklis, elektroniskais pasts, televīzija, fakss, katalogs, presē
publicētās reklāmas, kurām pievienots pasūtījuma kupons, un citi informācijas nosūtīšanas un pārraidīšanas distances
līdzekļi.
(2) Pirms līguma noslēgšanas sniedzamās un līgumā ietveramās informācijas saturu, tās sniegšanas kārtību, šā
likuma 
12.pantā
 paredzēto atteikuma tiesību īstenošanas termiņus un kārtību, patērētāja un pārdevēja vai pakalpojuma
sniedzēja tiesības un pienākumus atteikuma tiesību izmantošanas gadījumā, kā arī atteikuma veidlapas paraugu un
izņēmumus attiecībā uz atteikuma tiesību izmantošanu nosaka Ministru kabinets.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk.
Pārejas noteikumu 22.punktu)
11.pants. Brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību līgums, brīvdienu pakalpojumu ilgtermiņa
līgums, brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu
tālākpārdošanas līgums un brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību apmaiņas līgums
(1) Brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību līgums (turpmāk šajā pantā — mītnes lietošanas tiesību līgums) ir
līgums, kurš noslēgts uz laiku, ilgāku par vienu gadu, un saskaņā ar kuru patērētājs pret atlīdzību iegūst tiesības lietot
vienu vai vairākas brīvdienu mītnes vairāk nekā vienu periodu līguma darbības laikā.
(2) Brīvdienu pakalpojumu ilgtermiņa līgums (turpmāk šajā pantā — brīvdienu pakalpojumu līgums) ir līgums, kurš
noslēgts uz laiku, ilgāku par vienu gadu, un saskaņā ar kuru patērētājs pret atlīdzību iegūst tiesības saņemt atlaides
vai citus labumus attiecībā uz izmitināšanas pakalpojumiem, izmitināšanas un ceļojuma vai citiem pakalpojumiem.
(3) Brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu tālākpārdošanas līgums
(turpmāk šajā pantā — tālākpārdošanas līgums) ir līgums, saskaņā ar kuru pārdevējs pret atlīdzību palīdz patērētājam
pārdot vai iegādāties tiesības lietot uz laiku brīvdienu mītni vai tiesības saņemt citu brīvdienu pakalpojumu.
17
/
45
(4) Brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību apmaiņas līgums (turpmāk šajā pantā — apmaiņas līgums) ir
līgums, saskaņā ar kuru patērētājs pret atlīdzību pievienojas maiņas sistēmai, kas viņam dod tiesības lietot brīvdienu
mītni vai izmantot citu brīvdienu pakalpojumu apmaiņā pret šā patērētāja atļauju citām personām izmantot viņa mītnes
lietošanas tiesību līgumā paredzētās tiesības.
(5) Papildu līgums ir līgums, saskaņā ar kuru patērētājs saņem ar mītnes lietošanas tiesību vai brīvdienu
pakalpojumu līgumu saistītu pakalpojumu no pakalpojuma sniedzēja vai trešās personas, ar kuru pakalpojuma
sniedzējs noslēdzis līgumu.
(6) Pirms mītnes lietošanas tiesību līguma, brīvdienu pakalpojumu līguma, tālākpārdošanas līguma un apmaiņas
līguma noslēgšanas šā panta trīspadsmitajā daļā minētā informācija pēc patērētāja izvēles sniedzama tās Eiropas
Savienības dalībvalsts valodā, kurā atrodas patērētāja dzīvesvieta vai kuras pilsonis ir patērētājs, ja šī valoda ir oficiālā
Eiropas Savienības valoda.
(7) Mītnes lietošanas tiesību līgums, brīvdienu pakalpojumu līgums, tālākpārdošanas līgums un apmaiņas līgums
slēdzams rakstveidā (papīra formātā vai izmantojot citu pastāvīgu informācijas nesēju), un patērētājam līguma
noslēgšanas brīdī izsniedzams viens šā līguma eksemplārs.
(8) Mītnes lietošanas tiesību līgums, brīvdienu pakalpojumu līgums, tālākpārdošanas līgums un apmaiņas līgums
pēc patērētāja izvēles slēdzams tās Eiropas Savienības dalībvalsts valodā, kurā atrodas patērētāja dzīvesvieta vai
kuras pilsonis ir patērētājs, ja šī valoda ir oficiālā Eiropas Savienības valoda.
(9) Aprēķinot mītnes lietošanas tiesību līguma vai brīvdienu pakalpojumu līguma darbības termiņu, ņem vērā līguma
noteikumus par tā darbības termiņa pagarināšanu, arī par līguma termiņa automātisku pagarināšanu.
(10) Slēdzot mītnes lietošanas tiesību līgumu, brīvdienu pakalpojumu līgumu vai apmaiņas līgumu, ir aizliegts prasīt
no patērētāja avansa maksājumus, nodrošinājumus, parādsaistību vai jebkādas citas atlīdzības apliecinājumus
pārdevējam vai trešajai personai, kā arī ir aizliegta naudas rezervēšana patērētāja kontā, pirms izbeidzies termiņš, kurā
patērētājs var izmantot atteikuma tiesības.
(11) Slēdzot tālākpārdošanas līgumu, ir aizliegts prasīt no patērētāja avansa maksājumus, nodrošinājumus,
parādsaistību vai jebkādas citas atlīdzības apliecinājumus pārdevējam vai trešajai personai, kā arī ir aizliegta naudas
rezervēšana patērētāja kontā, pirms viņš savas tiesības uz laiku lietot brīvdienu mītni vai tiesības saņemt brīvdienu
pakalpojumu ir pārdevis vai tālākpārdošanas līgums ir izbeigts.
(12) Patērētājs var izmantot atteikuma tiesības un vienpusēji atkāpties no mītnes lietošanas tiesību līguma,
brīvdienu pakalpojumu līguma, tālākpārdošanas līguma vai apmaiņas līguma, nesniedzot nekādu pamatojumu.
(13) Pirms mītnes lietošanas tiesību līguma, brīvdienu pakalpojumu līguma, tālākpārdošanas līguma un apmaiņas
līguma noslēgšanas patērētājam sniedzama precīza informācija par būtiskajiem līguma noteikumiem. Pirms līguma
noslēgšanas sniedzamās un līgumā ietveramās informācijas saturu, sniegšanas kārtību, atteikuma tiesību
realizēšanas termiņus un kārtību, atteikuma veidlapu un atteikuma tiesību izmantošanas sekas, kā arī īpašās
prasības, kas ievērojamas, slēdzot attiecīgo līgumu, nosaka Ministru kabinets.
(
28.10.2010
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
12.pants. Atteikuma tiesības attiecībā uz distances līgumu un līgumu, kas noslēgts ārpus saimnieciskās
vai profesionālās darbības vietas
(1) Patērētājs var noteiktā termiņā izmantot atteikuma tiesības un, nesniedzot nekādu pamatojumu, atkāpties no
distances līguma un līguma, kas noslēgts ārpus pastāvīgās saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas.
(2) Patērētājs pirms atteikuma tiesību termiņa beigām par lēmumu atkāpties no līguma informē pārdevēju vai
pakalpojuma sniedzēju, iesniedzot tam atteikuma veidlapu vai paziņojumu par atteikuma tiesību izmantošanu. Termiņš
ir ievērots, ja patērētājs atteikuma veidlapu vai paziņojumu par atteikuma tiesību izmantošanu nosūta pārdevējam vai
pakalpojuma sniedzējam pirms atteikuma tiesību termiņa beigām. Patērētāja pienākums ir pierādīt atteikuma tiesību
izmantošanu.
(3) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs nodrošināt patērētājam iespēju pārdevēja vai pakalpojuma
sniedzēja mājaslapā internetā elektroniskā veidā aizpildīt un iesniegt atteikuma veidlapu vai paziņojumu par atteikuma
tiesību izmantošanu. Šādā gadījumā pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju
(tai skaitā elektronisko pastu), nekavējoties paziņo patērētājam par atteikuma saņemšanu.
18
/
45
(4) Atteikuma veidlapas vai paziņojuma par atteikuma tiesību izmantošanu nosūtīšana termiņā izbeidz līgumu un
atbrīvo patērētāju no jebkurām līgumsaistībām, kas izriet no distances līguma vai līguma, kas noslēgts ārpus
saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas, vai no saistībām noslēgt šādus līgumus, ja piedāvājumu izteicis
patērētājs.
(5) Patērētājs nosūta preci atpakaļ pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam vai nodod to pārdevējam vai
pakalpojuma sniedzējam vai viņa pilnvarotai personai bez nepamatotas kavēšanās, bet ne vēlāk kā 14 dienu laikā pēc
tam, kad nosūtījis pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam atteikuma veidlapu vai paziņojumu par atteikuma tiesību
izmantošanu. Termiņš ir ievērots, ja prece nosūtīta atpakaļ pirms 14 dienu termiņa beigām. Šī prasība neattiecas uz
gadījumiem, kad pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs pats piedāvājis paņemt preci atpakaļ.
(6) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs bez nepamatotas kavēšanās, bet ne vēlāk kā 14 dienu laikā no dienas,
kad saskaņā ar šā panta otro daļu saņēmis informāciju par patērētāja lēmumu atkāpties no līguma, atmaksā
patērētājam viņa samaksāto naudas summu, tajā skaitā patērētāja samaksātos piegādes izdevumus. Pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs minēto naudas summu atmaksā, izmantojot tāda paša veida maksāšanas līdzekli, kādu
izmantoja patērētājs, izņemot gadījumus, kad patērētājs skaidri piekritis citam maksāšanas līdzeklim un patērētājam
par šāda maksāšanas līdzekļa izmantošanu nav jāmaksā.
(7) Ja patērētājs ir skaidri izteicis vēlēšanos izmantot piegādes veidu, kas nav pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja
piedāvātais vislētākais standarta piegādes veids, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam nav pienākuma atmaksāt
patērētājam piegādes papildu izdevumus.
(8) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs aizturēt saskaņā ar pirkuma līgumu patērētāja samaksātās
naudas summas atmaksu līdz brīdim, kad pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs saņēmis preci vai patērētājs iesniedzis
pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam apliecinājumu par to, ka prece ir nosūtīta atpakaļ, atkarībā no tā, kura darbība
ir veikta agrāk. Šīs tiesības neattiecas uz gadījumiem, kad pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs pats piedāvājis
paņemt preci atpakaļ.
(9) Patērētājs sedz preces atpakaļatdošanas tiešās izmaksas, izņemot gadījumus, kad pārdevējs vai pakalpojuma
sniedzējs ir piekritis segt šīs izmaksas vai nav informējis patērētāju, ka izmaksas jāsedz patērētājam.
(10) Ja saskaņā ar līgumu, kas noslēgts ārpus saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas, prece līguma
noslēgšanas brīdī ir piegādāta patērētāja dzīvesvietā, patērētāja atteikuma tiesību izmantošanas gadījumā pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs bez maksas paņem preci atpakaļ, ja preci tās īpašību dēļ parasti nevar nosūtīt atpakaļ pa
pastu.
(11) Patērētājs ir atbildīgs par preces vērtības samazināšanos, ja prece izmantota citā nolūkā, nevis preces
rakstura, īpašību un darbības noskaidrošanai. Patērētājs nav atbildīgs par preces vērtības samazināšanos, ja pārdevējs
vai pakalpojuma sniedzējs nav viņu informējis par atteikuma tiesībām patērētāju tiesību aizsardzību regulējošos
normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā.
(12) Ja patērētājs atteikuma tiesību izmantošanas laikā tās izmanto un saistībā ar distances līgumu vai līgumu, kas
noslēgts ārpus pastāvīgās saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas, ir noslēgts cits papildu līgums, saskaņā ar
kuru patērētājs iegūst preces vai pakalpojumus saistībā ar distances līgumu vai līgumu, kas noslēgts ārpus uzņēmuma
telpām, un minētās preces piegādā pārdevējs vai minētos pakalpojumus sniedz pakalpojuma sniedzējs vai trešā
persona, pamatojoties uz attiecīgās trešās personas un pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja savstarpēju vienošanos,
šis papildu līgums tiek izbeigts un patērētājam nav pienākuma segt jebkādas citas izmaksas, izņemot šā panta
septītajā, devītajā un vienpadsmitajā daļā minētās izmaksas.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
18.06.2015.
 un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā
01.08.2016.
)
12.
1
 pants. Atteikuma tiesības attiecībā uz patērētāja kreditēšanas līgumu
(1) Patērētājs 14 dienu laikā drīkst izmantot atteikuma tiesības un atkāpties no patērētāja kreditēšanas līguma,
nesniedzot nekādu pamatojumu. Atteikuma termiņu skaita no patērētāja kreditēšanas līguma noslēgšanas dienas vai
no dienas, kad patērētājs saņem normatīvajos aktos par patērētāja kreditēšanas līgumu noteikto informāciju, līguma
noteikumus un nosacījumus, ja tie saņemti pēc kreditēšanas līguma noslēgšanas dienas.
(2) Par atteikuma tiesību izmantošanu patērētājs paziņo kredīta devējam rakstveidā saskaņā ar patērētāja
kreditēšanas līgumu. Termiņš ir ievērots, ja patērētājs paziņojumu par atteikuma tiesību izmantošanu (papīra formātā
vai izmantojot citu kredīta devējam pieejamu pastāvīgu informācijas nesēju) nosūta kredīta devējam pirms šā panta
pirmajā daļā noteiktā termiņa beigām.
19
/
45
(3) Patērētāja pienākums ir nekavējoties, ne vēlāk kā 30 dienu laikā pēc tam, kad nosūtīts paziņojums par
atteikuma tiesību izmantošanu, atmaksāt kredīta devējam saņemto kredīta summu un par kredīta izmantošanu no
kredīta saņemšanas dienas līdz dienai, kad tas atmaksāts, uzkrātos procentus. Procentus aprēķina, pamatojoties uz
kreditēšanas līgumā noteikto aizdevuma procentu likmi.
(4) Ja patērētājs izmanto atteikuma tiesības saskaņā ar šo pantu, kredīta devējam nav tiesību pieprasīt no
patērētāja kompensāciju, izņemot kompensāciju par neatmaksājamām izmaksām, ko kredīta devējs veicis publiskai
personai.
(5) Ja patērētājs izmanto atteikuma tiesības saskaņā ar šo pantu un saistībā ar patērētāja kreditēšanas līgumu ir
noslēgts līgums par papildu pakalpojumu, kuru sniedz kredīta devējs vai trešā persona saskaņā ar trešās personas un
kredīta devēja noslēgto līgumu, līgums par papildu pakalpojumu tiek izbeigts.
(6) Ja patērētājam ir atteikuma tiesības saskaņā ar šo pantu, attiecībā uz atteikuma tiesību īstenošanas termiņu,
kārtību un sekām nepiemēro normatīvos aktus par distances līgumu par finanšu pakalpojumu sniegšanu un normatīvos
aktus par ārpus pastāvīgās tirdzniecības vietas vai pakalpojumu sniegšanas vietas noslēgtu līgumu.
(7) Atteikuma tiesību izmantošana saskaņā ar šo pantu neietekmē līguma par preces vai pakalpojuma iegādi spēkā
esamību, ja patērētāja kreditēšanas līgums ir noslēgts preces vai pakalpojuma iegādei.
(8) Šā panta prasības nepiemēro:
1) patērētāja kreditēšanas līgumiem, saskaņā ar kuriem kredīta summa nedrīkst pārsniegt vai nepārsniedz 140
euro
;
2) patērētāja kreditēšanas līgumiem, saskaņā ar kuriem kredīta devējs piešķir patērētājam pārsnieguma kredītu,
kas jāatmaksā pēc pieprasījuma vai laikposmā, kurš nepārsniedz trīs mēnešus;
3) 
(izslēgts ar 
09.06.2016
. likumu)
;
4) patērētāja kreditēšanas līgumiem, saskaņā ar kuriem kredīta devējs klusējot piekritis, ka patērētājs izmanto
līdzekļus, kas pārsniedz patērētāja norēķinu kontā esošo naudas līdzekļu atlikumu vai piešķirto pārsnieguma
kredītu;
5) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kurus noslēdzot kredīta devēja glabāšanā kā nodrošinājums nododama
kāda lieta un saskaņā ar kuriem patērētāja atbildība ir ierobežota tikai ar ieķīlāto lietu;
6) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kurus noslēdzis darba devējs un darbinieks, ja kredīts piešķirts bez
procentiem vai ar gada procentu likmi, kas ir zemāka par tirgū pārsvarā pastāvošajām procentu likmēm un ko
parasti plašai sabiedrībai nepiedāvā, un ja kredītu izsniegšana nav darba devēja pamatdarbības veids;
7) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kurus noslēdz ar ieguldījumu sabiedrībām vai ar kredītiestādēm, lai dotu
ieguldītājam iespēju veikt darījumu attiecībā uz vienu vai vairākiem instrumentiem, ko regulē atbilstoši
normatīvajiem aktiem par finanšu instrumentu tirgu, ja ieguldījumu sabiedrība vai kredītiestāde, kas piešķir
kredītu, ir iesaistīta šādā darījumā;
8) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kuri ir tiesā vai normatīvajos aktos noteiktā iestādē panākta izlīguma
rezultāts;
9) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kuri attiecas uz parāda segšanu atliktu maksājumu veidā, nemaksājot
procentu likmi un citus papildu maksājumus;
10) patērētāja kreditēšanas līgumiem par aizdevumiem, kurus vispārējo interešu labā atbilstoši normatīvajos
aktos noteiktajai kārtībai piešķir ierobežotam personu lokam ar procentu likmēm, kas ir zemākas par tirgū
pārsvarā pastāvošajām procentu likmēm, vai bez procentiem, vai saskaņā ar citiem noteikumiem, kuri būtu
patērētājam izdevīgāki nekā tirgū pārsvarā izmantotie noteikumi, un ar procentu likmēm, kas nav augstākas par
tirgū pārsvarā pastāvošajām procentu likmēm;
11) tādiem nomas vai līzinga līgumiem, kuros nav paredzētas patērētāja saistības iegādāties līguma objektu, ja
šādas saistības nav paredzētas arī citos noslēgtajos līgumos;
12) patērētāja kreditēšanas līgumiem, saskaņā ar kuriem kredīts tiek piešķirts, nemaksājot procentu likmi un
citus papildu maksājumus;
20
/
45
13) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kuri paredz, ka patērētājam kredīts jāatmaksā laikposmā, kas
nepārsniedz trīs mēnešus, un saskaņā ar kuriem par kredīta izmantošanu tiek prasīti nenozīmīgi papildu
maksājumi salīdzinājumā ar kredīta kopējo summu un kreditēšanas līguma darbības termiņu;
14) patērētāja kreditēšanas līgumiem, kuros kredīta devējs un patērētājs vienojas par atmaksas kārtību, ja
patērētājs nav izpildījis sākotnējā kreditēšanas līguma saistības un šāda kārtība novērstu iespējamos tiesas
procesus par patērētāja kreditēšanas līgumā noteikto saistību neizpildi, un uz patērētāju tādēļ neattiektos
mazāk izdevīgi noteikumi par tiem, kas noteikti sākotnējā patērētāja kreditēšanas līgumā.
(9) Ja noslēgts patērētāja kreditēšanas līgums nekustamā īpašuma iegādei vai līgums, kura atmaksa ir nodrošināta
ar nekustamā īpašuma hipotēku, patērētāja kreditēšanas līgumā puses var vienoties, ka atteikuma tiesību
izmantošanas periods izbeidzas ar brīdi, kad īpašuma tiesības vai hipotēka reģistrēta zemesgrāmatā vai kredīta
summa pārskaitīta patērētāja kreditēšanas līgumā norādītajai trešajai personai.
(
28.10.2010
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.09.2013.
 un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā
01.08.2016.
)
III nodaļa. 
Preces un pakalpojuma atbilstība līguma noteikumiem
(Nodaļas nosaukums 
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Nodaļas nosaukuma jaunā
redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk. Pārejas noteikumu 22.punktu)
13.pants. Pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja pienākums nodrošināt preces atbilstību līguma
noteikumiem
(1) Pārdevēja un pakalpojuma sniedzēja pienākums ir nodrošināt preces atbilstību līguma noteikumiem.
(2) Pārdevējs un pakalpojuma sniedzējs ir atbildīgs par jebkuru preces iegādes dienā eksistējošu neatbilstību
līguma noteikumiem.
(3) Ja preces neatbilstība līguma noteikumiem atklājas sešu mēnešu laikā pēc preces iegādes, uzskatāms, ka tā
eksistēja preces iegādes dienā, izņemot gadījumu, kad šāds pieņēmums ir pretrunā ar preces raksturu vai
neatbilstības veidu.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk.
Pārejas noteikumu 23.punktu)
14.pants. Preces atbilstība līguma noteikumiem
(1) Prece uzskatāma par atbilstošu līguma noteikumiem, ja:
1) tai piemīt īpašības un izpildījums, kāds parasti piemīt tāda paša veida precēm un kādu patērētājs var
pamatoti gaidīt, ņemot vērā preces raksturu un jebkurus, īpaši reklāmā vai preces marķējumā sniegtus
publiskus paziņojumus par noteiktām preces īpašībām;
2) tā ir derīga mērķiem, kādiem preces ar šādu nosaukumu un aprakstu parasti tiek izmantotas;
3) tā ir derīga mērķiem, kuriem patērētājs izvēlējies preci un kurus tas norādījis pārdevējam vai pakalpojuma
sniedzējam, slēdzot līgumu, izņemot gadījumus, kad pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs pārdošanas laikā
nevarēja saprast šādus īpašus mērķus un patērētājam nebija pamatota iemesla paļauties uz pārdevēja vai
pakalpojuma sniedzēja kompetenci un spriedumu;
4) tā atbilst pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja sniegtajam preces aprakstam un īpašībām, kuras līguma
slēgšanas vai piedāvājuma izteikšanas laikā pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs norādījis, izmantojot preču
paraugus vai modeļus.
(2) Šā panta pirmās daļas 1.punktā minētie publiskie paziņojumi nav saistoši pārdevējam vai pakalpojuma
sniedzējam, ja tas pierāda, ka:
1) nav zinājis un pamatoti nav varējis zināt par sniegtajiem paziņojumiem;
21
/
45
2) līdz līguma noslēgšanas brīdim paziņojums ticis mainīts;
3) paziņojums nevarēja ietekmēt patērētāja lēmumu pirkt preci.
(3) Prece nav uzskatāma par neatbilstošu līguma noteikumiem, ja līguma slēgšanas brīdī patērētājs zināja vai
nevarēja nezināt par preces neatbilstību līguma noteikumiem vai neatbilstības iemesls ir patērētāja piegādātie materiāli.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk.
Pārejas noteikumu 23.punktu)
14.
1
 pants. Pakalpojuma atbilstība līguma noteikumiem
(1) Pakalpojuma sniedzēja pienākums ir sniegt pakalpojumu atbilstoši līguma noteikumiem.
(2) Pakalpojums uzskatāms par atbilstošu līguma noteikumiem, ja:
1) pakalpojuma saturs, sniegšanas veids un rezultāts atbilst tam, par ko bijusi vienošanās;
2) pakalpojums sniegts ar profesionālu rūpību, ņemot vērā patērētāja intereses;
3) pakalpojums atbilst prasībām, kas tiek pamatoti izvirzītas šādiem pakalpojumiem.
(3) Pakalpojums nav uzskatāms par neatbilstošu līguma noteikumiem, ja līguma slēgšanas brīdī patērētājs zināja
vai nevarēja nezināt par pakalpojuma neatbilstību līguma noteikumiem vai neatbilstības iemesls ir patērētāja piegādātie
materiāli.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Pants stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas
noteikumu 23.punktu)
15.pants. Izņēmums attiecībā uz nepienācīgas kvalitātes preces piedāvāšanu un pārdošanu vai
pakalpojuma sniegšanu
(Izslēgts ar 
22.11.2001
. likumu, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
16.pants. Garantija
(1) Garantija ir ražotāja vai pārdevēja bezmaksas apsolījums atmaksāt patērētājam par preci vai lietu samaksāto
naudas summu, apmainīt preci vai lietu pret atbilstošu preci vai lietu, bez atlīdzības novērst preces vai lietas
neatbilstību vai veikt citas darbības, ja prece vai lieta neatbilst garantijā vai reklāmā sniegtajam raksturojumam.
(2) Garantija dodama rakstveidā, un tajā skaidri norādāmi nosacījumi prasījuma pieteikšanai attiecībā uz garantiju,
garantijas termiņš — laikposms, uz kuru attiecināta garantija, kā arī garantijas devēja nosaukums (firma) vai vārds,
uzvārds un adrese. Garantijā norāda, ka patērētājam ir noteiktas tiesības saskaņā ar normatīvajiem aktiem un ka
garantija šīs tiesības neietekmē. Ja garantija neatbilst šiem noteikumiem, tas neietekmē garantijas derīgumu un
patērētājs ir tiesīgs pieprasīt, lai garantija tiktu izpildīta.
(3) Garantija ir saistoša tās devējam atbilstoši garantijas dokumenta nosacījumiem un attiecīgajā reklāmā
sniegtajai informācijai.
(
21.05.2009
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.06.2009.
)
IV nodaļa 
Informācija par precēm un pakalpojumiem
17.pants. Informācijas nodrošināšana
(1) Pirms patērētājam kļūst saistošs līgums vai attiecīgs piedāvājums, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs skaidrā
un labi saprotamā veidā sniedz patērētājam šādu informāciju, ja tā jau nepārprotami neizriet no konteksta:
22
/
45
1) attiecīgās preces vai pakalpojuma galvenās īpašības informācijas sniegšanas veidam un precēm vai
pakalpojumiem atbilstošā apjomā;
2) ziņas par pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, tajā skaitā nosaukums, adrese un tālruņa numurs;
3) preces vai pakalpojuma galīgā cena, ieskaitot nodokļus un nodevas. Ja preces vai pakalpojuma īpašību dēļ
cenu pamatoti nevar aprēķināt iepriekš, norāda cenas aprēķināšanas veidu;
4) piegādes vai pasta izdevumi, ja tie ir attiecināmi. Ja šādus izdevumus nevar aprēķināt iepriekš, informē par
to, ka šādi maksājumi var tikt piemēroti;
5) maksāšanas, preces piegādes vai pakalpojuma izpildes noteikumi, preces piegādes vai pakalpojuma
sniegšanas termiņš un sūdzību izskatīšanas kārtība, ja tie ir attiecināmi;
6) informācija par patērētāja likumīgajām tiesībām, ja prece vai pakalpojums neatbilst līguma noteikumiem, kā
arī informācija par garantiju, tās nosacījumiem un pēcpārdošanas pakalpojumiem, ja tie ir attiecināmi;
7) attiecīgā gadījumā līguma termiņš vai līguma izbeigšanas nosacījumi, ja līgums ir noslēgts uz nenoteiktu
laiku vai automātiski pagarināts;
8) digitālais saturs un tā izmantošana (funkcionalitāte), tajā skaitā izmantošanas veidi, tehniskie ierobežojumi
un tehniskās aizsardzības pasākumi, ja tie ir attiecināmi;
9) informācija par digitālā satura savietojamību ar aparatūru un programmatūru (standarta aparatūra un
programmatūras vide, ar kuru digitālais saturs ir savietojams, piemēram, aparatūras galvenās iezīmes,
operētājsistēma un tās versijas), ja šī informācija pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam ir zināma vai to viņam
pamatoti vajadzēja zināt, ja tā ir attiecināma.
(2) Patērētājam ir tiesības pieprasīt, lai papildu informācija tiek sniegta arī mutvārdos.
(3) Kārtību, kādā norādāma pārdošanas cena un mērvienības cena precēm, kas tiek piedāvātas patērētājam, kā arī
kārtību, kādā norādāmas cenas pakalpojumiem, reglamentē Ministru kabineta noteikumi.
(4) Šā panta pirmā daļa neattiecas uz:
1) līgumiem, kas saistīti ar ikdienas darījumiem un tiek izpildīti nekavējoties to noslēgšanas brīdī;
2) līgumiem, kas noslēgti ārpus pastāvīgās saimnieciskās vai profesionālās darbības vietas;
3) distances līgumiem.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
29.04.2004.
, 
24.04.2014.
, 
18.06.2015.
 un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā
01.08.2016.
)
18.pants. Informācija par ražotāju
(Izslēgts no 
13.06.2014.
 ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Sk. Pārejas noteikumu 22.punktu)
19.pants. Informācija par sevišķām preču īpašībām
Tehniski sarežģītas preces, kā arī preces, kuras satur bīstamas vielas vai kuru lietošanai nepieciešamas īpašas
iemaņas, ražotājam jāapgādā ar lietošanas noteikumiem, brīdinājuma zīmēm vai simboliem. Ja lietošanas noteikumos
ietvertā informācija ir svešvalodā, jāpievieno informācijas tulkojums valsts valodā.
19.
1
 pants. Informācija par ārpustiesas strīdu risināšanu
(1) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs informē patērētāju par vienu vai vairākiem Patērētāju tiesību aizsardzības
centra mājaslapā internetā publicētajā ārpustiesas strīdu risinātāju sarakstā iekļautiem strīdu risinātājiem, kuri risina
strīdus attiecīgajā jomā, norādot arī ārpustiesas strīdu risinātāja mājaslapas adresi.
(2) Šā panta pirmajā daļā minēto informāciju pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs sniedz skaidrā, saprotamā un
23
/
45
viegli pieejamā veidā savā mājaslapā internetā (ja tāda ir) vai ietver līguma noteikumos (ja tādi ir).
(3) Ja strīda izskatīšanas laikā pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs atsakās izpildīt patērētāja prasījumu, tas
sniedz patērētājam šā panta pirmajā daļā minēto informāciju rakstveidā vai izmantojot citu pastāvīgu informācijas
nesēju.
(4) Šajā pantā noteiktais neskar citos normatīvajos aktos patērētāju informēšanai noteiktās prasības.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
20.pants. Preču marķējumam izvirzāmās vispārīgās prasības
(1) Marķējumā sniegtajai informācijai jābūt labi redzamai un saprotamai, tai objektīvi jāatspoguļo preces drošums
vai nekaitīgums un kvalitāte. Marķējumā sniegtā informācija nedrīkst piedēvēt precei īpašības, kādas tai nepiemīt, kā
arī maldināt pircēju, ka precei piemīt kādas specifiskas īpašības, ja tādas īpašības piemīt visām attiecīgā veida
precēm.
(2) Marķējumam jābūt neizdzēšamam. Marķējumā sniegtajai informācijai jābūt skaidrai, to nedrīkst aizsegt ar citu
rakstveida informāciju, attēlu vai uzlīmi.
(3) Ražotājam vai pārdevējam jānodrošina, lai preču marķējumā ietvertā informācija tiktu sniegta patērētājam,
ievērojot normatīvos aktus, kas reglamentē valsts valodas lietošanu.
(4) Pārdevējam aizliegts piedāvāt un pārdot preces, kuru marķējumā sniegtā informācija vai marķējuma izpildījums
neatbilst šā likuma un citu normatīvo aktu prasībām.
(5) Preču marķējuma vispārīgās prasības neattiecas uz lietotu preču pārdošanu.
21.pants. Sevišķais preču marķējums
(1) Preces un preču grupas, kurām nepieciešams sevišķs marķējums, kā arī minēto preču un preču grupu
marķēšanas kārtību nosaka Ministru kabinets.
(2) 
(Izslēgta ar 
22.03.2007
. likumu.)
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001.
 un 
22.03.2007
. likumu, kas stājas spēkā 
11.08.2007.
)
21.
1
 pants. Izpārdošana un cenu pazemināšana
(Izslēgts ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
IV
1
 nodaļa. Kārtība, kādā organizē tirdzniecību un pakalpojumu sniegšanu
(Nodaļa 
21.05.2009
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.06.2009.
)
21.
2
 pants. Labas komercprakses principu ievērošana
Organizējot preču pārdošanu vai pakalpojuma sniegšanu, jāievēro profesionālā rūpība un godīgums attiecībā pret
patērētāju.
21.
3
 pants. Informācija par pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju
Pastāvīgās tirdzniecības vai pakalpojuma sniegšanas vietā ir jābūt informācijai par pārdevēju vai pakalpojuma
sniedzēju [nosaukums (firma)] un darba laiku.
21.
4
 pants. Pakalpojuma sniegšanas un tirdzniecības vietas iekārtošana
24
/
45
(1) Pakalpojuma sniegšanas un tirdzniecības vietu iekārto un noformē tā, lai varētu identificēt pakalpojuma
sniedzēju vai pārdevēju un tam piederošās preces.
(2) Ja tirdzniecības teritorijā, ēkā vai telpā ar tirdzniecību nodarbojas vairāki pārdevēji, valdītājs apstiprina plānu,
kurā norāda:
1) iznomājamo ēku, telpu vai tirdzniecības vietu izvietojumu un numuru;
2) pārdevēja nosaukumu un reģistrācijas numuru Uzņēmumu reģistrā vai Valsts ieņēmumu dienesta Nodokļu
maksātāju reģistrā.
21.
5
 pants. Tirdzniecības organizēšana ar pašvaldību saskaņojamās tirdzniecības vietās
Ministru kabinets izdod noteikumus, kuros paredz tirdzniecības veidus, kas saskaņojami ar pašvaldību, un
reglamentē tirdzniecības organizēšanas kārtību. Ministru kabinets ir tiesīgs šajos noteikumos pilnvarot pašvaldības
domi izdot pašvaldības saistošos noteikumus, kas detalizētāk regulētu atsevišķus tirdzniecības organizēšanas
kārtības jautājumus.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
28.10.2010
. likumu, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
V nodaļa 
Patērētāju tiesību aizsardzības biedrības
(Nodaļas nosaukums ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
27.10.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
25.11.2005.
)
22.pants. Patērētāju tiesību aizsardzības biedrību izveidošana
Patērētāji ir tiesīgi brīvprātīgi apvienoties biedrībās, kuru darbības mērķis ir aizsargāt patērētāju tiesības un kuras
darbojas saskaņā ar normatīvajiem aktiem un attiecīgās patērētāju tiesību aizsardzības biedrības statūtiem.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
27.10.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
25.11.2005.
)
23.pants. Patērētāju tiesību aizsardzības biedrību tiesības
Patērētāju tiesību aizsardzības biedrībām ir tiesības:
1) kopā ar patērētāju tiesību aizsardzības uzraudzības un kontroles iestādēm piedalīties pārbaudēs, kas
saistītas ar ražojamo un realizējamo preču un sniedzamo pakalpojumu kvalitātes prasību ievērošanu;
2) izskatīt patērētāju sūdzības un priekšlikumus, sniegt nepieciešamo palīdzību patērētājiem gadījumos, kad
pārkāptas viņu tiesības;
3) iesniegt tiesā prasības pieteikumus patērētāju tiesību un interešu aizsardzībai un pārstāvēt patērētāju
intereses tiesā;
4) iegādāties preces un pasūtīt pakalpojumus, lai veiktu preču, pakalpojumu un izgatavoto lietu salīdzinošo
pārbaudi;
5) iesniegt Patērētāju tiesību aizsardzības centram priekšlikumu veikt šā likuma 
25.panta
 astotajā daļā minētās
darbības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001.
 un 
27.10.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
25.11.2005.
)
VI nodaļa 
Patērētāju tiesību aizsardzības uzraudzība un kontrole
24.pants. Uzraudzības un kontroles iestādes
25
/
45
(1) Šajā likumā un citos normatīvajos aktos noteikto patērētāju tiesību aizsardzības uzraudzību un kontroli īsteno
Patērētāju tiesību aizsardzības centrs, citas kompetentas un pilnvarotas valsts iestādes sadarbībā ar pašvaldībām un
patērētāju tiesību aizsardzības biedrībām.
(2) Šā likuma 
8.
1 
panta
 sestajā un septītajā daļā minēto prasību ievērošanas uzraudzību un kontroli attiecībā uz
kredītu devējiem, kas ir finanšu un kapitāla tirgus dalībnieki Finanšu un kapitāla tirgus komisijas likuma 
4.panta
izpratnē, veic Finanšu un kapitāla tirgus komisija.
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
25.pants. Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
(1) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs ir Ekonomikas ministrijas padotībā, kas tiek īstenota pārraudzības formā.
(2) Patērētāju tiesību aizsardzības centra direktoru pēc ekonomikas ministra ieteikuma ieceļ amatā un atbrīvo no
amata Ministru kabinets.
(3) Patērētāju tiesību aizsardzības centra darbības mērķis ir efektīvas patērētāju tiesību un interešu aizsardzības
nodrošināšana.
(4) Patērētāju tiesību aizsardzības centra galvenās funkcijas ir šādas:
1) tirgus uzraudzība un kontrole nepārtikas preču tirdzniecībā un pakalpojumu sniegšanas jomā, izņemot
jomas, kurās saskaņā ar normatīvajiem aktiem tirgus uzraudzība un kontrole ir citu iestāžu kompetencē;
2) pārtikas un nepārtikas preču svara un mēra pareizas noteikšanas, kā arī pirkuma samaksas pareizas
aprēķināšanas uzraudzība;
3) patērētāju tiesību aizsardzības valsts politikas īstenošanā iesaistīto uzraudzības un kontroles iestāžu un
patērētāju tiesību aizsardzības nevalstisko organizāciju sadarbības organizēšana un koordinēšana;
4) palīdzības sniegšana patērētājiem strīdu risināšanā ar pārdevējiem vai pakalpojumu sniedzējiem;
4
1
) par patērētāju tiesību aizsardzības normatīvo aktu pārkāpumiem saņemto iesniegumu un sūdzību
izvērtēšana, ņemot vērā iespējamā pārkāpuma būtiskumu un potenciālo kaitējumu patērētāju kolektīvajām
interesēm;
4
2
) Patērētāju strīdu risināšanas komisijas darbības organizēšana (komisijas sekretariāta funkciju izpilde);
5) juridiskas palīdzības sniegšana patērētājiem viņu tiesību jautājumos;
6) patērētāju tiesību ievērošanas uzraudzība līgumu projektos un līgumos, ko patērētāji slēdz ar ražotājiem,
pārdevējiem vai pakalpojumu sniedzējiem, arī normatīvajos aktos paredzēto darbību veikšana, lai ražotājs,
pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs grozītu līguma projektu vai pārtrauktu pildīt līguma noteikumus, ja līguma
projektā vai noslēgtajā līgumā konstatēti netaisnīgi vai neskaidri noteikumi;
6
1
) negodīgas komercprakses un reklāmas uzraudzība, izņemot zāļu un veterināro zāļu jomu, lai nodrošinātu
patērētāju tiesību un ekonomisko interešu ievērošanu;
6
2
) izsniegt speciālo atļauju (licenci) patērētāja kreditēšanas pakalpojumu sniegšanai;
7) citas likumos un normatīvajos aktos noteiktās funkcijas.
(5) 
(Izslēgta ar 
27.10.2005
. likumu)
(6) Aizstāvot patērētāju tiesības un ar likumu aizsargātās intereses, Patērētāju tiesību aizsardzības centram ir
tiesības iesniegt tiesā prasības pieteikumu vai pieteikumu vai dot atzinumu lietā.
(6
1
) Patērētāju tiesību aizsardzības centra amatpersonas, veicot tirgus uzraudzību un patērētāju tiesību uzraudzību,
ir tiesīgas jebkurā laikā (arī bez iepriekšējā brīdinājuma) ierasties pie ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja.
26
/
45
(7) Patērētāju tiesību aizsardzības centra amatpersonu izvirzītās prasības un dotie norādījumi likumos un citos
normatīvajos aktos noteiktās kompetences ietvaros katrā konkrētajā gadījumā ir saistoši ražotājam, pārdevējam un
pakalpojuma sniedzējam.
(8) Ja konstatēts patērētāju tiesību pārkāpums, kas skar patērētāju grupas intereses (patērētāju kolektīvās
intereses), un tas var radīt zaudējumus vai kaitējumu patērētājiem, arī atsevišķam patērētājam, Patērētāju tiesību
aizsardzības centrs, izvērtējis pārkāpuma raksturu un būtību, kā arī citus aspektus, ir tiesīgs veikt vienu vai vairākas
šādas darbības:
1) ierosināt, lai ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs rakstveidā apņemas noteiktā termiņā novērst
izdarīto pārkāpumu;
2) pieņemt lēmumu, ar kuru uzdod ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam izbeigt pārkāpumu un
veikt noteiktas darbības tā ietekmes novēršanai, nosakot termiņu šo darbību izpildei;
3) ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja rakstveida apņemšanos ievietot Patērētāju tiesību aizsardzības
centra mājaslapā vai pieņemto lēmumu daļēji vai pilnībā ievietot Patērētāju tiesību aizsardzības centra
mājaslapā un publicēt laikrakstā “Latvijas Vēstnesis” (ar publicēšanu saistītos izdevumus sedz ražotājs,
pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs).
(8
1
) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs šā panta astotajā daļā minētās darbības veic:
1) pēc savas iniciatīvas;
2) pamatojoties uz Patērētāju tiesību aizsardzības biedrības iesniegumu;
3) pamatojoties uz tādas iestādes sniegtu informāciju, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un
kontrole;
4) pamatojoties uz tādas Eiropas Savienības dalībvalsts iestādes iesniegumu, kura ir iekļauta Eiropas
Parlamenta un Padomes 2009.gada 23.aprīļa direktīvas 
2009/22/EK
 par aizliegumiem saistībā ar patērētāju
interešu aizsardzību 4.panta 3.punktā minētajā sarakstā.
(8
2
) Ja ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs saskaņā ar šā panta astotās daļas 1.punkta noteikumiem
parakstījis rakstveida apņemšanos, tiek uzskatīts, ka ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir atzinis savu
vainu konstatētajā pārkāpumā, un šādā gadījumā Patērētāju tiesību aizsardzības centrs nepieņem šā panta astotās
daļas 2.punktā minēto lēmumu. Ja apņemšanās netiek pildīta, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs pieņem šā panta
astotās daļas 2.punktā minēto lēmumu un ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs saucams pie normatīvajos
aktos noteiktās atbildības.
(8
3
) Pieņemot šā panta astotās daļas 2.punktā minēto lēmumu, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs nepiemēro
šā likuma 
6.panta
 2.
1
 daļas nosacījumu par neskaidru un neprecīzu līguma noteikumu tulkošanu.
(8
4
) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs, saņēmis personas iesniegumu par netaisnīgiem līguma noteikumiem vai
citu patērētāju tiesību aizsardzības normatīvo aktu pārkāpumu, izvērtē, vai ir pieļauts patērētāju tiesību pārkāpums, kas
radījis vai varētu radīt būtisku kaitējumu patērētāju kolektīvajām interesēm. Ja no iesniegumā sniegtās informācijas un
tam pievienotajiem materiāliem neizriet, ka pieļauts patērētāju tiesību pārkāpums, kas radījis vai varētu radīt būtisku
kaitējumu patērētāju kolektīvajām interesēm, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs ir tiesīgs neuzsākt administratīvo
lietu. Šādā gadījumā Patērētāju tiesību aizsardzības centrs sagatavo personai atbildi.
(8
5
) Izskatot personu iesniegumus par patērētāju tiesību pārkāpumiem, kas skar vai varētu skart patērētāju
kolektīvās intereses, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs veic uzraudzības pasākumus prioritārā secībā, ņemot vērā:
1) gada darba plānā noteiktās uzraudzības prioritātes;
2) iestādei piešķirto finanšu resursu maksimāli efektīvu izmantošanu;
3) par konkrēto personu un konkrēto pārkāpumu saņemto iesniegumu skaitu;
4) iespējamo vai nodarīto kaitējumu patērētāju kolektīvajām interesēm;
27
/
45
5) pārkāpuma raksturu un ilgumu;
6) konkrēto tirgus sektoru.
(8
6
) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs apkopo un analizē datus par saņemtajām sūdzībām un iesniegumiem un
šo informāciju izmanto nākamo periodu uzraudzības un kontroles programmu izstrādē. Patērētāju tiesību aizsardzības
centrs par aktuālajām sūdzībām un to tendencēm regulāri informē par attiecīgo jomu atbildīgo augstāko iestādi.
(9) Šā panta astotās daļas 2.punktā minētais lēmums ir spēkā ar dienu, kad tas kļūst zināms adresātam. Minēto
lēmumu ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs var pārsūdzēt Administratīvajā rajona tiesā Administratīvā
procesa likumā noteiktajā kārtībā. Lēmuma pārsūdzēšana neaptur tā darbību.
(10) Pirms šā panta astotās daļas 2.punktā minētajā lēmumā noteiktā termiņa beigām ražotājs, pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs informē Patērētāju tiesību aizsardzības centru par noteikto darbību izpildi. Ja ražotājs,
pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs līdz termiņa beigām noteiktās darbības nav izpildījis vai nav informējis Patērētāju
tiesību aizsardzības centru par to izpildi, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs piemēro par attiecīgo pārkāpumu
paredzēto administratīvo sodu likumā noteiktajā kārtībā.
(10
1
) Patērētāju tiesību aizsardzības centra lēmumus var pārsūdzēt tiesā Administratīvā procesa likumā noteiktajā
kārtībā.
(11) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs, piedzenot izdevumus par patērētāju iegādāto preču vai izmantoto
pakalpojumu laboratorisko vai cita veida ekspertīzi, ir atbrīvots no tiesas izdevumu samaksas.
(12) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs ir tiesīgs veidot konsultatīvo padomi, iekļaujot tajā valsts iestāžu,
patērētāju tiesību aizsardzības biedrību, ražotāju, pārdevēju un pakalpojumu sniedzēju organizāciju pārstāvjus, kā arī
izdot rekomendācijas patērētāju tiesību aizsardzības jautājumos.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001.
, 
29.04.2004.
, 
27.10.2005.
, 
19.06.2008.
, 
21.05.2009.
, 
28.10.2010.
 un
18.06.2015
. likumu, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
 Ceturtās daļas 4.punkta jaunā redakcija un 4.
2
 punkts stājas
spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
25.
1
 pants. Patērētāju tiesību aizsardzības centra lēmums par pagaidu noregulējumu
(1) Ja Patērētāju tiesību aizsardzības centram ir pamats uzskatīt, ka ir vai var tikt pieļauts patērētāju tiesību
pārkāpums un tas var radīt tūlītēju un būtisku kaitējumu konkrētas patērētāju grupas ekonomiskajām interesēm, tas ir
tiesīgs pieņemt kā pagaidu noregulējumu vienu vai vairākus lēmumus, ar kuriem:
1) uzliek ražotājam, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam par pienākumu nekavējoties izbeigt pārkāpumu;
2) aizliedz ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja rīcību, kas var radīt pārkāpumu, ja tas vēl nav izdarīts,
bet ir paredzams.
(2) Lēmums par pagaidu noregulējumu ir spēkā no tā paziņošanas brīža līdz brīdim, kad tas ar Patērētāju tiesību
aizsardzības centra lēmumu tiek atcelts vai grozīts vai kad stājas spēkā Patērētāju tiesību aizsardzības centra galīgais
lēmums.
(3) Patērētāju tiesību aizsardzības centra lēmumu par pagaidu noregulējumu ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma
sniedzējs, attiecībā uz kuru izdots pagaidu noregulējums, var pārsūdzēt Administratīvajā rajona tiesā 10 dienu laikā no
tā spēkā stāšanās dienas. Lēmuma pārsūdzēšana neaptur tā darbību.
(4) Pieteikumu par Patērētāju tiesību aizsardzības centra lēmumu par pagaidu noregulējumu tiesa izskata
rakstveida procesā 14 dienu laikā.
(5) Tiesas lēmums par šā panta ceturtajā daļā minēto lēmumu nav pārsūdzams un stājas spēkā ar tā pieņemšanas
brīdi.
(
21.05.2009
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
28.10.2010
. likumu, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
26.pants. Patērētāju sūdzību un iesniegumu izskatīšana un patērētāju konsultēšana
28
/
45
(1) Sūdzības, iesniegumus un informāciju par iespējamiem patērētāju tiesību aizsardzības normatīvo aktu
pārkāpumiem iesniedz tai iestādei, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un kontrole.
(2) Personas sūdzība vai iesniegums par iespējamu administratīvo pārkāpumu patērētāju tiesību aizsardzības jomā
nav uzskatāms par pieteikumu vai materiāliem administratīvā pārkāpuma lietā.
(3) Ja Patērētāju tiesību aizsardzības centram vai citai iestādei, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība
un kontrole, izskatot saņemto personas sūdzību par tās individuālo tiesību pārkāpumu, rodas pamatotas šaubas par
to, ka sūdzības iesniedzējs ir patērētājs šā likuma izpratnē, jo konkrētajā situācijā darbojies savas saimnieciskās vai
profesionālās darbības ietvaros, attiecīgā iestāde ir tiesīga pieprasīt, lai viņš noteiktā termiņā sniedz nepieciešamo
informāciju (kredītu reģistrā esošās ziņas par sūdzības iesniedzēja saistībām, informāciju par veiktajiem darījumiem
u.tml.), kas apliecina, ka konkrētajā situācijā viņš darbojies kā patērētājs. Ja sūdzības iesniedzējs pieprasīto
informāciju nesniedz, iestāde ir tiesīga izbeigt sūdzības izskatīšanu.
(4) 
(Izslēgta no 
01.01.2016.
 ar 
18.06.2015
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
(5) Saņemot patērētāja iesniegumu, kurā lūgta informācija vai konsultācija par patērētāja tiesībām, Patērētāju
tiesību aizsardzības centrs un cita iestāde, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un kontrole, sagatavo
atbildi, sniedzot nepieciešamo informāciju. Ja iesniegumā norādīts telefona numurs, pa kuru iespējams sazināties ar
patērētāju, Patērētāju tiesību aizsardzības centrs un cita iestāde, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un
kontrole, ir tiesīgi sniegt informāciju vai konsultāciju telefoniski vai piedāvāt saņemt to klātienē, ja patērētājs tam
piekrīt. Ja iesniegumā norādīta elektroniskā pasta adrese, pa kuru iespējams sazināties ar patērētāju, Patērētāju
tiesību aizsardzības centrs vai cita iestāde, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un kontrole, ir tiesīgi
atbildi nosūtīt tikai elektroniskā veidā, parakstītu ar drošu elektronisko parakstu, ja vien patērētājs nav norādījis, ka
vēlas saņemt rakstveida atbildi. Šajā daļā minētās darbības veicamas viena mēneša laikā no iesnieguma saņemšanas
dienas.
(6) 
(Izslēgta no 
01.01.2016.
 ar 
18.06.2015
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
(7) 
(Izslēgta no 
01.01.2016.
 ar 
18.06.2015
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
(8) Ja patērētājs iesniegumā lūdzis informāciju vai konsultāciju, kuras sniegšanai nepieciešams veikt papildu
darbības, iestāde šīs darbības veic četru mēnešu laikā no iesnieguma saņemšanas dienas, ne vēlāk kā viena mēneša
laikā no iesnieguma saņemšanas dienas iesniedzēju informējot par iesnieguma saņemšanu un veiktajām darbībām. Ja
objektīvu iemeslu dēļ četru mēnešu termiņu nav iespējams ievērot, iestādes vadītājs to var pagarināt līdz gadam, par to
paziņojot iesniedzējam.
(9) 
(Izslēgta no 
01.01.2016.
 ar 
18.06.2015
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
(
28.10.2010
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014.
 un 
18.06.2015
. likumu, kas stājas spēkā
09.07.2015.
 Grozījumi pantā stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas noteikumu 27.punktu)
VI
1
 nodaļa. Patērētāja un pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja strīdu
risināšanas kārtība
(Nodaļa 
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
 Nodaļa stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas
noteikumu 27.punktu)
26.
1
 pants. Strīda risināšana ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju
(1) Jebkurš strīds, kas rodas starp patērētāju un pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, risināms pārrunu ceļā, strīda
pusēm cenšoties panākt vienošanos.
(2) Ja strīdu starp patērētāju un pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju nav iespējams atrisināt pārrunu ceļā,
patērētājs iesniedz pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam rakstveida iesniegumu, kurā norāda:
1) savu vārdu, uzvārdu, dzīvesvietas adresi un kontaktinformāciju;
2) iesnieguma iesniegšanas datumu;
3) strīda būtību, savu prasījumu un tā pamatojumu.
29
/
45
(3) Elektroniski iesniegtam iesniegumam nav nepieciešams paraksts.
(4) Iesniegumam pievieno darījumu apliecinošu dokumentu kopijas, kā arī citus iesniegumu pamatojošus
dokumentus (ja iespējams).
(5) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs 15 darbdienu laikā no iesnieguma saņemšanas dienas sniedz patērētājam
rakstveida atbildi uz iesniegumu un informē par iespējamo prasījuma izpildes veidu vai strīda risinājumu, ja minētajā
laikposmā nav panākta vienošanās par patērētāja prasījuma izpildi vai alternatīvu prasījuma izpildes veidu.
(6) Ja objektīvu iemeslu dēļ šā panta piektajā daļā minētajā termiņā nav iespējams sniegt atbildi uz patērētāja
iesniegumu, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs nekavējoties rakstveidā informē par to patērētāju, norādot saprātīgu
termiņu, kurā atbilde tiks sniegta, kā arī pamato šāda pagarinājuma nepieciešamību.
(7) Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs uzskata, ka patērētāja prasījums nav pamatots, vai ir gatavs piedāvāt
patērētājam citu strīda risinājumu, tas rakstveidā par to informē patērētāju šā panta piektajā daļā minētajā termiņā.
Pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam ir pienākums pamatot patērētāja prasījuma atteikumu.
(8) Ja patērētāju apmierina pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja piedāvātais risinājums, strīds uzskatāms par
atrisinātu.
(9) Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs nesniedz atbildi uz patērētāja iesniegumu šā panta piektajā vai sestajā
daļā noteiktajā termiņā, uzskatāms, ka pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs atsakās izpildīt patērētāja prasījumu.
(10) Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs atsakās izpildīt patērētāja prasījumu vai patērētāju neapmierina
pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja piedāvātais risinājums, patērētājs ir tiesīgs vērsties:
1) Patērētāju tiesību aizsardzības centrā, lai saņemtu palīdzību strīda risināšanā;
2) pie patērētāju ārpustiesas strīdu risinātāja, ja attiecīgajā jomā tāds ir izveidots;
3) Patērētāju strīdu risināšanas komisijā, ja Patērētāju tiesību aizsardzības centrā patērētājam sniegtā palīdzība
strīda risināšanā nav nodrošinājusi rezultātu un attiecīgajā jomā ir iespējams sasaukt Patērētāju strīdu
risināšanas komisiju strīda izskatīšanai;
4) tiesā.
26.
2
 pants. Patērētāju tiesību aizsardzības centra palīdzība strīda risināšanā
(1) Saņēmis patērētāja iesniegumu par strīdu ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, Patērētāju tiesību
aizsardzības centrs atkarībā no iesniegumā minētajiem apstākļiem sniedz patērētājam palīdzību strīda risināšanā, ja
nepieciešams, veicot pārrunas ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju.
(2) Patērētāju tiesību aizsardzības centrs patērētāja iesniegumu par strīdu ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju
izskata, ja ir ievēroti visi šādi nosacījumi:
1) patērētājs vispirms ir vērsies ar sūdzību vai iesniegumu pie pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja un mēģinājis
strīdu atrisināt izlīguma veidā;
2) patērētāja iesniegums par strīdu ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju ir iesniegts ne vēlāk kā gada laikā no
dienas, kad patērētāja sūdzība vai iesniegums iesniegts pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam;
3) patērētāja iesniegumam pievienoti rakstveida materiāli un citi pierādījumi, kas pamato strīda esību un strīda
priekšmetu.
VI
2
 nodaļa. Patērētāju strīdu risināšanas komisija
(Nodaļa 
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
 Nodaļa stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas
noteikumu 27.punktu)
30
/
45
26.
3
 pants. Patērētāju strīdu risināšanas komisija un tās kompetence
(1) Patērētāju strīdu risināšanas komisija (turpmāk — Komisija) ir neatkarīga koleģiāla lēmējinstitūcija, kas,
pamatojoties uz patērētāja iesniegumu, risina strīdu starp patērētāju un pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju.
Komisijas darbību nodrošina Patērētāju tiesību aizsardzības centrs.
(2) Komisija ir ārpustiesas strīdu risinātāja saskaņā ar 
Patērētāju ārpustiesas strīdu risinātāju likumu
.
(3) Komisijas priekšsēdētājs un locekļi ir neatkarīgi un objektīvi strīda izskatīšanā un lēmumu pieņemšanā un nav
pakļauti rīkojumiem vai citādai ietekmei.
(4) Komisija, risinot strīdus, piemēro šajā likumā noteikto kārtību.
(5) Komisija neizskata strīdu, ja:
1) patērētājs nav vērsies pie pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja, lai strīdu atrisinātu pārrunu ceļā;
2) strīds ir nenozīmīgs vai sīkumains;
3) strīdu izskata vai ir izskatījis ārpustiesas strīdu risinātājs, kā arī tad, ja strīda risināšana ir ārpustiesas strīdu
risinātāja kompetencē;
4) strīds ir par preci vai pakalpojumu, kura cena nepārsniedz 20 
euro
, vai par preci vai pakalpojumu, kura cena
pārsniedz 14 000 
euro
;
5) strīda risināšana radītu nopietnus traucējumus Komisijas efektīvai darbībai;
6) strīds ir par veselības aprūpes pakalpojumiem;
7) strīds ir par juridiskajiem pakalpojumiem;
8) strīds ir par pakalpojumiem, kas saistīti ar dzīvojamo telpu lietošanu;
9) strīds ir par zaudējumiem, maksājuma dokumentiem vai parāda piedziņu;
10) pasludināta pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja maksātnespēja;
11) strīds ir par sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas pakalpojumu;
12) kopš dienas, kad sūdzība vai iesniegums iesniegts pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam, ir pagājis
vairāk nekā gads.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
26.
4
 pants. Komisijas sastāvs
(1) Komisijas sastāvā ir Komisijas priekšsēdētājs un locekļi. Komisijas locekļi ir šā likuma 
22.pantā
 minēto
patērētāju tiesību aizsardzības biedrību un komersantu biedrību pārstāvji un speciālisti jomā, kurā tiek izskatīts strīds,
vai arī tiem ir atbilstoša pieredze šādu strīdu risināšanā.
(2) Šā panta pirmajā daļā minētajām biedrībām ir tiesības deleģēt pārstāvi dalībai Komisijā, informējot par to
Patērētāju tiesību aizsardzības centru, kas sastāda un aktualizē Komisijas locekļu sarakstu.
(3) Pēc Patērētāju tiesību aizsardzības centra direktora priekšlikuma Komisijas priekšsēdētāju sarakstu sastāda
un aktualizē ekonomikas ministrs.
(4) Patērētāju tiesību aizsardzības centra darbinieks var pildīt Komisijas locekļa pienākumus, ja ir iekļauts šā panta
otrajā daļā minētajā sarakstā un ja jomā, kurā tiek izskatīts strīds, nav iespējams Komisijas sastāvā pieaicināt
patērētāju tiesību aizsardzības biedrības pārstāvi.
31
/
45
26.
5
 pants. Komisijas priekšsēdētāju un locekļu kandidātiem izvirzāmās prasības
(1) Par Komisijas priekšsēdētāju var būt persona:
1) kurai ir nepieciešamās zināšanas un prasmes patērētāju ārpustiesas strīdu risināšanā vai strīdu risināšanā
tiesā, kā arī vispārējas zināšanas par tiesībām un augstākā izglītība sociālajās zinātnēs;
2) kura pārvalda latviešu valodu;
3) kurai ir laba reputācija;
4) kura nav sodīta par tīšiem noziedzīgiem nodarījumiem vai ir reabilitēta vai kurai ir noņemta vai dzēsta
sodāmība;
5) kura nav šā likuma 
22.pantā
 minēto patērētāju tiesību aizsardzības biedrību vai komersantu biedrību biedrs.
(2) Par Komisijas locekli var būt persona:
1) kurai ir vidējā profesionālā izglītība vai augstākā izglītība un pieredze pārstāvētajā nozarē vai patērētāju tiesību
aizsardzības jomā;
2) kura pārvalda latviešu valodu;
3) kura nav sodīta par tīšiem noziedzīgiem nodarījumiem vai ir reabilitēta vai kurai ir noņemta vai dzēsta
sodāmība.
26.
6
 pants. Izdevumi, kas saistīti ar strīdu izskatīšanu un Komisijas darbību
(1) Strīda risināšana Komisijā strīda pusēm ir bez maksas.
(2) Komisijas priekšsēdētājs saņem atlīdzību par dalību Komisijā. Atlīdzības par Komisijas priekšsēdētāja dalību
Komisijas sēdē apmēru un šīs atlīdzības izmaksas kārtību nosaka Ministru kabinets.
(3) Par līdzdalību patērētāju strīdu risināšanā un patērētāju ārpustiesas strīdu risināšanas mehānismu
izmantošanas veicināšanu šā likuma 
22.pantā
 minētās patērētāju tiesību aizsardzības biedrības var tikt finansētas no
Patērētāju tiesību aizsardzības centram kārtējā gadā šim mērķim piešķirtajiem valsts budžeta līdzekļiem. Nosacījumus
finansējuma piešķiršanai par līdzdalību patērētāju strīdu risināšanā un patērētāju ārpustiesas strīdu risināšanas
mehānismu izmantošanas veicināšanu, kā arī šā finansējuma izlietošanas uzraudzības kārtību nosaka Ministru
kabinets.
(4) Izdevumi, kas saistīti ar Komisijas darbību, tiek segti no Patērētāju tiesību aizsardzības centra budžetā šim
mērķim paredzētajiem līdzekļiem.
VI
3
 nodaļa. Strīda izskatīšanas kārtība Patērētāju strīdu risināšanas komisijā
(Nodaļa 
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
 Nodaļa stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas
noteikumu 27.punktu)
26.
7
 pants. Iesniegums par strīda izskatīšanu
(1) Iesniegumu par strīda izskatīšanu patērētājs iesniedz Patērētāju tiesību aizsardzības centram rakstveidā.
(2) Iesniegumā par strīda izskatīšanu patērētājs ietver šādu informāciju:
1) savu vārdu, uzvārdu, dzīvesvietas adresi un kontaktinformāciju;
2) pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja kontaktinformāciju (fiziskajai personai — vārdu, uzvārdu un adresi;
juridiskajai personai — nosaukumu, reģistrācijas numuru un juridisko adresi);
32
/
45
3) strīda būtību, savu prasījumu un tā pamatojumu;
4) informāciju, kas apliecina, ka ir veikti pasākumi strīda atrisināšanai, vienojoties ar pārdevēju vai pakalpojuma
sniedzēju;
5) apliecinājumu, ka strīds par iesniegumā minēto jautājumu netiek un nav ticis izskatīts pie ārpustiesas strīdu
risinātāja.
(3) Patērētājs iesniegumam pievieno dokumentus, kas pamato prasījumu, tai skaitā darījumu apliecinoša
dokumenta (čeka vai cita maksājuma apliecinājuma) kopiju, kā arī pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam iesniegtās
sūdzības vai iesnieguma un saņemtās atbildes kopiju (ja iespējams).
(4) Elektroniskam iesniegumam nav nepieciešams paraksts.
(5) Ja patērētāja iesniegums neatbilst šā panta otrās un trešās daļas prasībām vai tam nav pievienoti visi
nepieciešamie dokumenti, patērētāju informē par trūkumiem un nosaka termiņu to novēršanai. Ja noteiktajā termiņā
trūkumi netiek novērsti, patērētāju rakstveidā informē par to, ka strīds netiks izskatīts. Ja šā panta otrajā daļā minētā
informācija un trešajā daļā minētie dokumenti jau iepriekš iesniegti Patērētāju tiesību aizsardzības centram, tos nav
nepieciešams iesniegt atkārtoti.
(6) Ja strīda izskatīšana nav Komisijas kompetencē saskaņā ar šā likuma 
26.
3
 panta
 piekto daļu, patērētājs par to
tiek informēts ne vēlāk kā triju darbdienu laikā no dienas, kad saņemts patērētāja iesniegums par strīda izskatīšanu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
26.
8
 pants. Sagatavošanās strīda izskatīšanai
(1) Saņemot iesniegumu par strīda izskatīšanu, iesnieguma kopija nekavējoties, bet ne vēlāk kā 10 darbdienu laikā
nosūtāma pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam.
(2) Pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs 15 dienu laikā no šā panta pirmajā daļā minētā iesnieguma kopijas
saņemšanas dienas sniedz atbildi par patērētāja iesniegumā minēto informāciju un informē par iespējamo strīda
risinājumu (ja tāds ir) vai sniedz pamatojumu prasījuma izpildes atteikumam.
(3) Nekavējoties, bet ne vēlāk kā 10 darbdienu laikā no pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja atbildes saņemšanas
dienas atbildes kopija nosūtāma patērētājam.
(4) Ja patērētāju apmierina pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja piedāvātais strīda risinājums, strīds ir uzskatāms
par atrisinātu.
(5) Ja patērētāju neapmierina pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja piedāvātais strīda risinājums vai ja pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs noteiktajā termiņā nav sniedzis atbildi, strīda puses tiek informētas par strīda izskatīšanas
nodošanu Komisijai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
26.
9
 pants. Komisijas sastāva uzaicināšana konkrēta strīda izskatīšanai
(1) Konkrēta strīda (arī vairāku tādu pašu vai līdzīgu strīdu) izskatīšanai izveido Komisiju, kuras sastāvā iekļauj
personas no šā likuma 
26.
4
 panta
 otrajā daļā minētā saraksta.
(2) Komisijas sastāvā konkrēta strīda izskatīšanai ir ne mazāk kā trīs personas, no kurām viena ir Komisijas
priekšsēdētājs, un vienādā skaitā patērētāju tiesību aizsardzības biedrību un komersantu biedrību pārstāvji.
(3) Komisijas priekšsēdētājs vai loceklis nekavējoties informē par apstākļiem, kuri ietekmē vai var ietekmēt viņa
neatkarību vai objektivitāti.
(4) Šā panta trešajā daļā minētajā gadījumā attiecīgais Komisijas priekšsēdētājs vai loceklis netiek iekļauts
Komisijas sastāvā.
33
/
45
26.
10
 pants. Strīda izskatīšanas termiņš
(1) Komisija izskata strīdu un pieņem lēmumu ne vēlāk kā 90 dienu laikā no dienas, kad ir saņemti visi lēmuma
pieņemšanai nepieciešamie dokumenti.
(2) Sarežģīta strīda gadījumā Komisijas priekšsēdētājs ir tiesīgs pagarināt minēto termiņu līdz vienam gadam,
informējot strīda puses par pagarinājuma iemesliem un paredzamo laiku, kas būs vajadzīgs, lai pabeigtu izskatīt strīdu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
26.
11
 pants. Strīda izskatīšana
(1) Komisija izskata strīdu savā sēdē bez strīda pušu klātbūtnes un lemj par strīdu, pamatojoties uz informāciju,
kuru iesniegušas strīda puses (rakstveida process).
(2) Ja strīdu nav iespējams atrisināt bez strīda pušu mutvārdu paskaidrojumiem vai ir iespējams efektīvāk un ātrāk
to izskatīt strīda pušu klātbūtnē, Komisija var lemt par strīda pušu uzaicināšanu uz savu sēdi (mutvārdu process). Par
Komisijas sēdi strīda puses tiek informētas ne vēlāk kā divas nedēļas iepriekš.
(3) Abām strīda pusēm ir vienādas tiesības iepazīties ar lietas materiāliem, izklāstīt savu viedokli un aizstāvēt savas
tiesības.
(4) Puses ir tiesīgas pēc saviem ieskatiem un uz sava rēķina strīda izskatīšanas laikā piesaistīt speciālistus vai
izmantot trešās personas pārstāvību vai palīdzību.
(5) Strīda izskatīšanas laikā jebkura strīda puse var pieaicināt ekspertu atzinuma sniegšanai vai ierosināt, lai tiek
veiktas citas darbības, kuru mērķis ir pierādījumu iegūšana. Ja kāda no strīda pusēm vēlas uzaicināt ekspertu vai veikt
citas darbības, kuru mērķis ir pierādījumu iegūšana, tad šī puse arī sedz attiecīgos izdevumus.
(6) Ja līdz Komisijas lēmuma pieņemšanas brīdim strīda puses vienojas par strīda risinājumu, Komisija strīda
izskatīšanu izbeidz.
26.
12
 pants. Komisijas lēmums
(1) Komisija pēc strīda izskatīšanas savā sēdē pieņem lēmumu ar vienkāršu balsu vairākumu. Komisijas loceklis,
kas piedalījies strīda izskatīšanā, nav tiesīgs atturēties no balsošanas.
(1
1
) Ja Komisija lēmumā apmierina patērētāja prasību, pamatojoties uz ekspertīzes slēdzienu, ko apmaksājis
patērētājs, tā var lemt, ka ekspertīzes izdevumi jāsedz pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam.
(2) Komisija pieņem lēmumu par strīda izbeigšanu, ja objektīvu apstākļu dēļ nav iespējams atrisināt strīdu vai lietā
trūkst pierādījumu.
(3) Komisijas lēmumā norāda informāciju par patērētāju un pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, strīda būtību,
pieņemto lēmumu, tā pamatojumu un piemērotajām tiesību normām.
(4) Komisijas lēmumu piecu darbdienu laikā pēc tā pieņemšanas nosūta strīda pusēm.
(5) Komisijas lēmumam ir ieteikuma raksturs, un tas nav apstrīdams vai pārsūdzams.
(6) Komisijas lēmums stājas spēkā tā paziņošanas brīdī. Lēmums uzskatāms par paziņotu:
1) astotajā dienā, termiņu skaitot no dienas, kad tas reģistrēts kā nosūtāmais dokuments, ja lēmums nosūtīts
vienkārša pasta sūtījuma veidā;
2) septītajā dienā pēc tā nodošanas pastā, ja lēmums nosūtīts ierakstīta pasta sūtījuma veidā;
3) otrajā darbdienā pēc tā nosūtīšanas, ja lēmums nosūtīts pa elektronisko pastu.
(7) Komisijas lēmums ir labprātīgi izpildāms 30 dienu laikā no tā spēkā stāšanās dienas, izņemot gadījumu, kad
34
/
45
Komisijas lēmumā noteikts garāks tā izpildes termiņš. Ja Komisijas lēmumā pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam
uzdots veikt patērētāja prasījuma izpildei nepieciešamas darbības, patērētājs informē par to veikšanu.
(8) Patērētāju tiesību aizsardzības centra mājaslapā internetā drīkst ievietot aktuālo informāciju par Komisijas
lēmumu neizpildi. Pēc pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja lūguma mājaslapā ievietotajai informācijai pievieno ziņas
par strīda izskatīšanas turpināšanu tiesā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
VII nodaļa. 
Patērētāja prasījumi
(Nodaļas nosaukums 
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Nodaļas nosaukuma jaunā
redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk. Pārejas noteikumu 22.punktu)
27.pants. Patērētāja prasījums par līguma noteikumiem neatbilstošu preci vai pakalpojumu
(1) Patērētājs ir tiesīgs pieteikt prasījumu pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam par preces vai pakalpojuma
neatbilstību līguma noteikumiem divu gadu laikā no preces iegādes vai pakalpojuma saņemšanas dienas. Patērētājs
iesniedz prasījuma pieteikumu pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam divu mēnešu laikā no dienas, kad atklājis
preces vai pakalpojuma neatbilstību līguma noteikumiem. Par preces iegādes dienu uzskatāma diena, kad pārdevējs
vai pakalpojuma sniedzējs nodevis un patērētājs pieņēmis attiecīgo preci.
(2) Ja ražotājs vai pārdevējs precei vai pakalpojuma sniedzējs pakalpojumam ir devis garantiju, pēc šā panta
pirmajā daļā minētā termiņa beigām patērētājs ir tiesīgs pieteikt prasījumu visā atlikušajā garantijas termiņa laikā
saskaņā ar garantijas dokumentā norādītajiem nosacījumiem. Patērētāja pieteikto prasījumu izskata atbilstoši
garantijas dokumentā norādītajiem nosacījumiem.
(3) 
(Izslēgta no 
01.01.2016.
 ar 
18.06.2015
. likumu. Sk. Pārejas noteikumu 30.punktu)
(
22.11.2001
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.06.2008.
, 
24.04.2014.
 un 
18.06.2015
. likumu, kas
stājas spēkā 
09.07.2015.
 Sk. Pārejas noteikumu 30.punktu)
28.pants. Patērētāja tiesības, ja viņam pārdota vai nodota lietošanā līguma noteikumiem neatbilstoša
prece
(1) Patērētājs, kuram pārdota vai nodota lietošanā līguma noteikumiem neatbilstoša prece, ir tiesīgs pieprasīt, lai
pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs veic vienu no šādām darbībām:
1) novērš preces neatbilstību līguma noteikumiem;
2) apmaina preci pret tādu, ar kuru būtu nodrošināta atbilstība līguma noteikumiem;
3) attiecīgi samazina preces cenu;
4) atceļ līgumu un atmaksā patērētājam par preci samaksāto naudas summu.
(2) Vispirms patērētājs ir tiesīgs prasīt, lai pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs bez atlīdzības novērš preces
neatbilstību līguma noteikumiem vai bez atlīdzības apmaina preci pret tādu, ar kuru būtu nodrošināta atbilstība līguma
noteikumiem, izņemot gadījumu, kad tas nav iespējams vai ir nesamērīgi.
(3) Preces neatbilstības novēršana vai apmaiņa uzskatāma par nesamērīgu, ja tā rada pārdevējam vai pakalpojuma
sniedzējam izmaksas, kas nav samērīgas ar citu šā panta pirmajā daļā minēto alternatīvo līdzekli, ņemot vērā:
1) preces vērtību bez neatbilstības;
2) neatbilstības nozīmību;
3) to, vai alternatīvā līdzekļa izmantošana nerada patērētājam būtiskas neērtības.
(4) Prece apmaināma vai tās neatbilstība līguma noteikumiem novēršama bez atlīdzības (tajā skaitā bez preces
35
/
45
nosūtīšanas, darba, materiālu un citu izmaksu atlīdzināšanas) un saprātīgā termiņā, neradot neērtības patērētājam un
ņemot vērā preces raksturu, kā arī paredzamo tās lietošanas nolūku.
(5) Patērētājs ir tiesīgs pieprasīt, lai pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs attiecīgi samazina preces cenu vai atceļ
līgumu un atmaksā par preci samaksāto naudas summu, ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs saprātīgā termiņā nav
novērsis preces neatbilstību līguma noteikumiem vai nav apmainījis preci pret līguma noteikumiem atbilstošu vai ja
minētās darbības veiktas, radot būtiskas neērtības patērētājam. Samazinot cenu vai atceļot līgumu un atmaksājot
patērētājam par preci samaksāto naudas summu, var tikt ņemts vērā preces nolietojums vai labums, ko patērētājs
guvis, lietojot preci, un par ko līgumslēdzējas puses ir vienojušās.
(6) Ja preces neatbilstība līguma noteikumiem ir maznozīmīga un nevar būtiski ietekmēt patērētāja iespējas preci
izmantot, patērētājs nevar prasīt, lai pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs atceļ līgumu un atmaksā par preci
samaksāto naudas summu. Preces neatbilstība līguma noteikumiem uzskatāma par maznozīmīgu, ja tā būtiski
nepazemina preces pamatfunkciju izpildes kvalitāti vai lietošanas īpašības un to var novērst, neradot vizuāli
konstatējamas izmaiņas preces ārējā izskatā.
(7) Ja preces nepareiza vai nekvalitatīva uzstādīšana ir kļuvusi par iemeslu preces neatbilstībai līguma
noteikumiem, bet preci uzstādījis pārdevējs vai trešā persona saskaņā ar līgumu, kas noslēgts ar pārdevēju, kā arī tad,
ja preci uzstādījis patērētājs saskaņā ar nepareizu (neprecīzu) vai valsts valodā netulkotu lietošanas pamācību, prece
uzskatāma par neatbilstošu līguma noteikumiem un patērētājs ir tiesīgs pieprasīt no pārdevēja šajā pantā paredzēto
prasību izpildi.
(8) Šā panta pirmajā daļā minēto tiesību izmantošana neizslēdz patērētāja tiesības pieprasīt zaudējuma atlīdzību
vai līgumsoda samaksu.
(9) Līguma noteikumiem neatbilstošas lielgabarīta preces un par 10 kilogramiem smagākas preces trūkumu
novēršanai, apmaiņai vai līguma atcelšanai nogādā pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs uz sava rēķina. Ja pārdevējs
vai pakalpojuma sniedzējs atsakās nogādāt preci, patērētājs ir tiesīgs nogādāt preci pats vai ar trešās personas
palīdzību, bet uz pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja rēķina.
(10) Ja preci nogādā patērētājs, pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam triju darbdienu laikā pēc izdevumus
apliecinoša dokumenta saņemšanas jāatlīdzina izdevumi, kas patērētājam radušies sakarā ar preces nogādāšanu.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk.
Pārejas noteikumu 23.punktu)
29.pants. Patērētāja tiesības, ja sniegts līguma noteikumiem neatbilstošs pakalpojums
(1) Patērētājs, kuram sniegts līguma noteikumiem neatbilstošs pakalpojums, vispirms ir tiesīgs pieprasīt, lai
pakalpojuma sniedzējs bez atlīdzības novērš sniegtā pakalpojuma neatbilstību līguma noteikumiem. Ja tas nav
iespējams, patērētājs ir tiesīgs prasīt, lai pakalpojuma sniedzējs attiecīgi samazina pakalpojuma cenu vai atmaksā par
pakalpojumu samaksāto naudas summu. Samazinot cenu vai atceļot līgumu un atmaksājot patērētājam par
pakalpojumu samaksāto naudas summu, var tikt ņemts vērā labums, ko patērētājs guvis, izmantojot pakalpojumu, un
par ko līgumslēdzējas puses ir vienojušās.
(2) Pakalpojuma sniedzēja pienākums ir izpildīt tādu šā panta pirmajā daļā minēto prasījumu, kas ir atbilstošs un
samērīgs, ņemot vērā pakalpojuma un tā neatbilstības raksturu, kā arī neradot neērtības patērētājam.
(3) Šā panta pirmajā daļā minēto tiesību izmantošana neizslēdz patērētāja tiesības pieprasīt zaudējuma atlīdzību
vai līgumsoda samaksu.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk.
Pārejas noteikumu 23.punktu)
30.pants. Patērētāja tiesības, ja preci nepiegādā vai pakalpojumu nesniedz noteiktā termiņā
(1) Ja līgumslēdzējas puses nav vienojušās citādi, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs piegādā preci, nododot to
patērētāja valdījumā bez nepamatotas kavēšanās, bet ne vēlāk kā 30 dienu laikā pēc līguma noslēgšanas.
(2) Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs nav izpildījis pienākumu piegādāt preci noteiktajā termiņā, par kuru ir
bijusi vienošanās ar patērētāju, vai šā panta pirmajā daļā noteiktajā termiņā, patērētājs pieprasa, lai pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs piegādā preci apstākļiem atbilstošā papildu termiņā. Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs
papildu termiņā preci nepiegādā, patērētājs ir tiesīgs vienpusēji atkāpties no līguma.
36
/
45
(3) Šā panta otro daļu nepiemēro, ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir atteicies piegādāt preci vai preces
piegāde termiņā, par kuru ir bijusi līgumslēdzēju pušu vienošanās, ir būtiska, ņemot vērā līguma noslēgšanas
apstākļus, vai ja patērētājs pirms līguma noslēgšanas ir informējis pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju, ka preces
piegāde līdz konkrētam datumam vai konkrētā datumā ir būtiska. Šādā gadījumā, ja pārdevējs vai pakalpojuma
sniedzējs nav piegādājis preci termiņā, par kuru ir bijusi vienošanās ar patērētāju, vai termiņā, kas noteikts šā panta
pirmajā daļā, patērētājs ir tiesīgs nekavējoties vienpusēji atkāpties no līguma.
(4) Ja līgumslēdzējas puses nav vienojušās citādi, pakalpojuma sniedzējs sniedz pakalpojumu saprātīgā termiņā,
ņemot vērā pakalpojuma raksturu un apjomu.
(5) Ja pakalpojuma sniedzējs nav izpildījis pienākumu sniegt pakalpojumu noteiktajā termiņā, par kuru ir bijusi
vienošanās ar patērētāju, vai šā panta ceturtajā daļā noteiktajā termiņā vai sniedz pakalpojumu tikai daļēji, patērētājs
pieprasa, lai pakalpojuma sniedzējs sniedz pakalpojumu apstākļiem atbilstošā papildu termiņā. Ja pakalpojuma
sniedzējs papildu termiņā pakalpojumu nesniedz, patērētājs ir tiesīgs vienpusēji atkāpties no līguma.
(6) Šā panta piekto daļu nepiemēro, ja pakalpojuma sniedzējs ir atteicies sniegt pakalpojumu vai pakalpojuma
sniegšana termiņā, par kuru bijusi līgumslēdzēju pušu vienošanās, ir būtiska, ņemot vērā līguma noslēgšanas
apstākļus, vai ja patērētājs pirms līguma noslēgšanas ir informējis pakalpojuma sniedzēju, ka pakalpojuma sniegšana
līdz konkrētam datumam vai konkrētā datumā ir būtiska. Šādā gadījumā, ja pakalpojuma sniedzējs nav sniedzis
pakalpojumu termiņā, par kuru ir bijusi vienošanās ar patērētāju, vai termiņā, kas noteikts šā panta ceturtajā daļā,
patērētājs ir tiesīgs nekavējoties vienpusēji atkāpties no līguma.
(7) Ja patērētājs vienpusēji atkāpjas no līguma saskaņā ar šajā pantā noteikto, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs
bez nepamatotas kavēšanās atmaksā patērētājam visas saskaņā ar līgumu patērētāja samaksātās naudas summas.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk.
Pārejas noteikumu 22.punktu)
30.
1
 pants. Preces piegādes riska pāreja
(1) Piegādājot preci patērētājam, preces zuduma vai bojājuma risks pāriet patērētājam ar brīdi, kad patērētājs vai
viņa pārstāvis ir ieguvis preci valdījumā.
(2) Ja patērētājs izvēlējies preces piegādi uzdot pārvadātājam un šo iespēju nav piedāvājis pārdevējs vai
pakalpojuma sniedzējs, preces zuduma vai bojājuma risks pāriet patērētājam ar brīdi, kad prece ir nodota
pārvadātājam. Šādā gadījumā patērētājs ir tiesīgs 
Civillikumā
 noteiktajā kārtībā vērsties ar prasību pret pārvadātāju.
(3) Šo pantu nepiemēro līgumiem par ūdens, gāzes vai elektrības piegādi, izņemot gadījumus, kad ūdeni, gāzi vai
elektrību pārdod ierobežotā tilpumā vai noteiktā daudzumā, kā arī līgumiem par centralizētu siltumapgādi un līgumiem
par tāda digitālā satura piegādi, kas netiek sniegts materiālajā datu nesējā.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Pants stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk. Pārejas
noteikumu 22.punktu)
31.pants. Patērētāja prasījumi saistībā ar patērētāja kreditēšanu preču vai pakalpojumu iegādei
(1) Patērētājs ir tiesīgs vienpusēji atkāpties no patērētāja kreditēšanas līguma, ja viņš izmanto šā likuma 
12.pantā
paredzētās atteikuma tiesības un samaksa par preci vai pakalpojumu daļēji vai pilnībā veicama, izmantojot patērētāja
kreditēšanas līgumu. Šādā gadījumā kredīta devējs nevar prasīt, lai patērētājs maksā līgumsodu vai atlīdzina
zaudējumus sakarā ar patērētāja kreditēšanas līguma atcelšanu.
(2) Lai atkāptos no patērētāja kreditēšanas līguma saskaņā ar šā panta pirmās daļas noteikumiem, patērētājs
rakstveidā paziņo kredīta devējam par to, ka viņš izmanto tiesības atteikties no līguma par preces vai pakalpojuma
iegādi, un par attiecīgās preces vai lietas atdošanu vai nosūtīšanu pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam, izpildot šā
likuma 
12.panta
 piektajā daļā noteikto pienākumu, un pievieno paziņojumam pierādījumus par preces vai lietas
atdošanu vai nosūtīšanu. Patērētāja kreditēšanas līgums tiek izbeigts dienā, kad kredīta devējs saņēmis iepriekš
minēto patērētāja paziņojumu un pierādījumus par preces vai lietas atdošanu vai nosūtīšanu.
(3) Izbeidzot patērētāja kreditēšanas līgumu, attiecīgi pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs, kredīta devējs un
patērētājs nekavējoties, ne vēlāk kā 30 dienu laikā no patērētāja kreditēšanas līguma izbeigšanas dienas, atmaksā
saskaņā ar līgumu saņemtās naudas summas. Patērētāja pienākums ir maksāt procentus un citus maksājumus tikai
par laikposmu līdz patērētāja kreditēšanas līguma izbeigšanas dienai.
37
/
45
(4) Ja patērētājam ir tiesības izmantot šā likuma 
28.panta
 pirmās daļas 4.punktā, 
29.panta
 pirmajā daļā un
30.panta
 otrajā un piektajā daļā minētās tiesības atprasīt par preci vai pakalpojumu samaksāto naudas summu, bet
viņš, veicot normatīvajos aktos noteiktās darbības, nevar panākt, lai pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs izpilda tā
likumīgās prasības, patērētājam ir tiesības vērst prasījumu pret kredīta devēju sešu mēnešu laikā no preces vai
pakalpojuma saņemšanas dienas vai dienas, kad patērētājam saskaņā ar līgumu bija jāsaņem prece vai pakalpojums.
Kredīta devēja pienākums ir izskatīt patērētāja prasījumu 30 dienu laikā.
(5) Šā panta noteikumi piemērojami tādiem patērētāja kreditēšanas līgumiem, kuri paredzēti tikai tam, lai pilnībā vai
daļēji finansētu līgumu par konkrētas preces piegādi vai konkrēta pakalpojuma sniegšanu, ja abi minētie līgumi faktiski
veido komerciālu vienību. Patērētāja kreditēšanas līgums un līgums par konkrētas preces piegādi vai konkrēta
pakalpojuma sniegšanu veido komerciālu vienību šādos gadījumos:
1) patērētājam kredītu piešķir preces pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs;
2) patērētājam kredītu piešķir trešā persona, un kredīta devējs izmanto pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja
pakalpojumus saistībā ar kreditēšanas līguma noslēgšanu vai sagatavošanu;
3) patērētājam kredītu piešķir trešā persona, un konkrētā prece vai konkrētais pakalpojums ir skaidri norādīts
kreditēšanas līgumā.
(6) Šā panta noteikumi nav piemērojami šā likuma 
12.
1
 panta
 astotās daļas 1., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12.,
13. un 14.punktā minētajiem patērētāja kreditēšanas līgumiem.
(7) Ja ar patērētāju noslēgts tāds nomas vai līzinga līgums, kurā nav paredzētas patērētāja saistības iegādāties
līguma objektu un šādas saistības nav paredzētas arī citos noslēgtajos līgumos, patērētājs šā likuma 
30.panta
 otrajā
daļā minētajā gadījumā attiecībā uz līzinga objektu ir tiesīgs vienpusēji atkāpties no nomas vai līzinga līguma. Izbeidzot
patērētāja nomas vai līzinga līgumu, attiecīgi pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs un kredīta devējs nekavējoties, ne
vēlāk kā 30 dienu laikā no patērētāja nomas vai līzinga līguma izbeigšanas dienas, atmaksā saskaņā ar līgumu
saņemtās naudas summas.
(
28.10.2010
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014.
 un 
21.11.2019
. likumu, kas stājas spēkā
24.12.2019.
)
31.
1
 pants. Patērētāja tiesības, ja prettiesiski izmantota viņa maksājumu karte
(Izslēgts ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
31.
2
 pants. Papildu maksājumi
(1) Ja saistībā ar noslēgto līgumu pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs kā iespējamo līdzekli saziņai ar to nodrošina
patērētājam tālruņa līniju, patērētājam nav pienākuma par saziņu ar pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju maksāt vairāk
par noteikto tālruņa sakaru izmantošanas pamata tarifu.
(2) Šā panta pirmajā daļā noteiktais neliedz elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem prasīt maksu par tālruņa
sakaru izmantošanu.
(3) Pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam ir aizliegts norēķinos par piedāvāto preci vai pakalpojumu prasīt no
patērētāja par maksājumu līdzekļa izmantošanu tādu maksu, kuras apmērs pārsniedz pārdevēja vai pakalpojuma
sniedzēja izdevumus saistībā ar attiecīgā maksājumu līdzekļa izmantošanu, izņemot gadījumus, kad maksājuma
saņēmējam ir aizliegts pieprasīt no maksātāja maksu par konkrētā maksājuma instrumenta izmantošanu.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
32.pants. Zaudējuma atlīdzības noteikšana
Patērētāju prasības par zaudējuma atlīdzību un līgumsoda piedziņu risināmas tiesā 
Civilprocesa likumā
 noteiktajā
kārtībā, ņemot vērā, ka patērētājam nav speciālu zināšanu par iegādātās preces vai saņemtā pakalpojuma īpašībām un
raksturojumu.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
13.06.2014.
 Sk.
Pārejas noteikumu 22.punktu)
33.pants. Ražotāja, pārdevēja un pakalpojuma sniedzēja atbildība 
38
/
45
33.pants. Ražotāja, pārdevēja un pakalpojuma sniedzēja atbildība
(1) Par šajā likumā un citos patērētāju tiesību aizsardzības normatīvajos aktos noteikto patērētāju tiesību
pārkāpumiem iestājas civiltiesiskā, administratīvā vai kriminālā atbildība.
(2) Pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam, kas atlīdzinājis patērētājam nodarīto zaudējumu vai atmaksājis par
preci vai pakalpojumu samaksāto naudas summu, ir regresa prasījuma tiesības pret personu, no kuras iegādāta prece
vai materiāli.
(3) Ja ražotājs, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs vienojas ar trešo personu par preces vai pakalpojuma trūkumu
novēršanu, tad šāda vienošanās neatbrīvo ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju no tiešās atbildības pret
patērētāju.
(4) Ja preces vai pakalpojuma neatbilstība līguma noteikumiem radusies ražotāja, pārdevēja, izplatītāja vai citas
personas darbības vai bezdarbības dēļ, pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs ir tiesīgs vērsties ar regresa prasību pret
attiecīgajām personām.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
22.11.2001
. likumu, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
34.pants. Ražotāja, pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja atbrīvošana no garantijas saistību izpildes un
zaudējumu atlīdzināšanas
(Izslēgts ar 
22.11.2001
. likumu, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
35.pants. Atbildība par preces vai pakalpojuma trūkumu nenovēršanu termiņā
Ja pārdevējs vai pakalpojuma sniedzējs 30 dienu laikā no dienas, kad patērētājs pieteicis prasījumu par preces vai
pakalpojuma trūkumiem, vai attiecīgi pilnvarotu uzraudzības un kontroles iestāžu noteiktajā termiņā nav novērsis
preces vai pakalpojuma trūkumu, viņa pienākums ir atlīdzināt visus zaudējumus, kas patērētājam radušies sakarā ar
kavējumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
VIII nodaļa
Uzraudzības un kontroles iestāžu atbildība
(Nodaļa izslēgta ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
36.pants. Zaudējumu atlīdzināšana sakarā ar nepamatotu uzraudzības un kontroles iestāžu rīcību
(Izslēgts ar 
24.04.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
IX nodaļa
Administratīvie pārkāpumi patērētāju tiesību aizsardzības, tirdzniecības un
pakalpojumu sniegšanas jomā un kompetence administratīvo pārkāpumu
procesā
(Nodaļa 
21.11.2019
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
24.12.2019.
 Nodaļa stājas spēkā 
01.07.2020.
 Sk. Pārejas
noteikumu 35. punktu)
37. pants. Administratīvā atbildība patērētāju tiesību aizsardzības, tirdzniecības un pakalpojumu
sniegšanas jomā
(1) Par samaksas par pirkumu vai pakalpojumu vai svara vai mēra nepareizu noteikšanu piemēro brīdinājumu vai
naudas sodu fiziskajai personai no trim līdz četrdesmit divām naudas soda vienībām, bet juridiskajai personai — no
sešām līdz simt četrdesmit naudas soda vienībām.
(2) Par to normatīvajos aktos noteikto prasību neievērošanu, kuras piemērojamas patērētāja kreditēšanai pret
kustamas lietas ķīlu, piemēro brīdinājumu vai naudas sodu juridiskajai personai no četrdesmit divām līdz astoņsimt
sešdesmit naudas soda vienībām.
39
/
45
(3) Par noteikto darba laika prasību neievērošanu patērētāju kreditēšanā piemēro brīdinājumu vai naudas sodu
juridiskajai personai no četrdesmit divām līdz astoņsimt sešdesmit naudas soda vienībām.
(4) Par tirdzniecību neatļautās vietās piemēro naudas sodu līdz četrdesmit divām naudas soda vienībām.
(5) Par normatīvajos aktos noteiktās rakstveida informācijas par preci, pakalpojumu, ražotāju, pārdevēju vai
pakalpojumu sniedzēju nenodrošināšanu vai par preču laišanu tirgū, piedāvāšanu vai pārdošanu bez normatīvajos aktos
noteiktā marķējuma vai ar marķējumu, kurā sniegtā informācija vai kura izpildījums neatbilst normatīvo aktu prasībām,
piemēro naudas sodu fiziskajai personai līdz septiņdesmit naudas soda vienībām, bet juridiskajai personai — no
sešām līdz simt četrdesmit naudas soda vienībām.
(6) Par tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas noteikumu pārkāpšanu piemēro naudas sodu fiziskajai personai
līdz septiņdesmit naudas soda vienībām, bet juridiskajai personai — no trim līdz divsimt astoņdesmit naudas soda
vienībām.
(7) Par preces vai pakalpojuma cenas nenorādīšanu normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā piemēro naudas sodu
fiziskajai personai no trim līdz četrdesmit divām naudas soda vienībām, bet juridiskajai personai — no sešām līdz simt
četrdesmit naudas soda vienībām.
(8) Par kredīta starpnieka un kredīta starpnieka pārstāvja, kas piedāvā patērētājam kredītu, kura atmaksa
nodrošināta ar nekustamā īpašuma hipotēku vai kura mērķis ir iegūt vai saglabāt tiesības uz nekustamo īpašumu,
darbību bez reģistrēšanās Kredīta starpnieku un kredīta starpnieku pārstāvju reģistrā piemēro naudas sodu fiziskajai
personai, valdes loceklim vai pilnsabiedrības biedram no piecdesmit sešām līdz simt sešdesmit naudas soda vienībām,
bet juridiskajai personai — no simt divdesmit līdz sešsimt naudas soda vienībām.
(9) Par patērētāju kreditēšanas pakalpojumu sniegšanu bez speciālās atļaujas (licences), kuras nepieciešamību
nosaka šis likums, vai par patērētāju kreditēšanas pakalpojumu sniegšanas turpināšanu pēc speciālās atļaujas
(licences) atņemšanas vai anulēšanas piemēro naudas sodu fiziskajai personai vai valdes loceklim no piecdesmit
sešām līdz četrsimt naudas soda vienībām, aizliedzot valdes loceklim ieņemt noteiktus amatus komercsabiedrībās vai
bez tā, bet juridiskajai personai — no piecsimt līdz piecpadsmit tūkstoš naudas soda vienībām.
(
21.11.2019
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
24.12.2019.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2020.
 Sk. Pārejas
noteikumu 35. punktu)
38. pants. Kompetence administratīvo pārkāpumu procesā
(1) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta pirmajā, otrajā, trešajā, piektajā, septītajā, astotajā
un devītajā daļā minētajiem pārkāpumiem veic Patērētāju tiesību aizsardzības centrs.
(2) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta piektajā un sestajā daļā minētajiem pārkāpumiem
veic Veselības inspekcija.
(3) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta otrajā, trešajā un ceturtajā daļā minētajiem
pārkāpumiem veic Valsts policija.
(4) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta pirmajā, otrajā, trešajā, ceturtajā un sestajā daļā
minētajiem pārkāpumiem veic pašvaldības policija.
(5) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta sestajā daļā minētajiem pārkāpumiem līdz
administratīvā pārkāpuma lietas izskatīšanai veic pašvaldības policija, bet administratīvā pārkāpuma lietu izskata
pašvaldības administratīvā komisija vai apakškomisija.
(6) Administratīvā pārkāpuma procesu par šā likuma 
37.
 panta devītajā daļā minētajiem pārkāpumiem līdz
administratīvā pārkāpuma lietas izskatīšanai veic arī Valsts policija vai pašvaldības policija, bet administratīvā
pārkāpuma lietu izskata Patērētāju tiesību aizsardzības centrs.
(
21.11.2019
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
24.12.2019.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2020.
 Sk. Pārejas
noteikumu 35. punktu)
Pārejas noteikumi
1. Ar šā likuma spēkā stāšanos spēku zaudē likums "
Par patērētāju tiesību aizsardzību
" (Latvijas Republikas
40
/
45
Augstākās Padomes un Valdības Ziņotājs, 1992, 46./47./48.nr.; Latvijas Republikas Saeimas un Ministru Kabineta
Ziņotājs, 1998, 5.nr.).
2. Ministru kabinets triju mēnešu laikā pēc šā likuma spēkā stāšanās apstiprina 
Patērētāju tiesību aizsardzības
centra nolikumu
.
3. Ministru kabinets triju mēnešu laikā pēc šā likuma spēkā stāšanās izdod noteikumus, kas reglamentē:
1) šā likuma 
8.pantā
 minētā patērētāja kreditēšanas līguma nosacījumus;
2) šā likuma 
9.pantā
 minētā līguma, kas noslēgts ārpus uzņēmuma (uzņēmējsabiedrības) pastāvīgās
tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas vietas, nosacījumus;
3) šā likuma 
10.pantā
 minētā distances līguma nosacījumus;
4) šā likuma 
11.pantā
 minētā līguma par dzīvošanai paredzētas ēkas vai ēkas daļas lietošanas tiesību iegūšanu
uz laiku nosacījumus.
4. Tiesības, kuras regulē šā likuma 
31.pants
, piemērojamas tikai pēc tam, kad stājušies spēkā Ministru kabineta
noteikumi par patērētāja kreditēšanas līgumu
.
5. Atteikuma tiesības, kuras regulē šā likuma 
9.pants
, piemērojamas tikai pēc tam, kad stājušies spēkā Ministru
kabineta noteikumi par līgumu, kas noslēgts ārpus uzņēmuma (uzņēmējsabiedrības) pastāvīgās tirdzniecības vai
pakalpojumu sniegšanas vietas.
6. Atteikuma tiesības, kuras regulē šā likuma 
10.pants
, piemērojamas tikai pēc tam, kad stājušies spēkā Ministru
kabineta 
noteikumi par distances līgumu
.
7. Atteikuma tiesības, kuras regulē šā likuma 
11.pants
, piemērojamas tikai pēc tam, kad stājušies spēkā Ministru
kabineta noteikumi par līgumu, kas reglamentē dzīvošanai paredzētas ēkas vai ēkas daļas lietošanas tiesību iegūšanu
uz laiku.
8. Grozījumi šā likuma 
27.panta
 pirmajā daļā, 
28.panta
 trešajā daļā, 
29.panta
 trešajā daļā un 
31.panta
 otrajā daļā
stājas spēkā 2003.gada 1.janvārī. Līdz 2003.gada 1.janvārim patērētājs ir tiesīgs pieteikt prasījumu ražotājam,
pārdevējam vai pakalpojuma sniedzējam par preces vai pakalpojuma neatbilstību līguma noteikumiem gada laikā pēc
preces iegādes vai pakalpojuma saņemšanas.
(
22.11.2001
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
9. Ministru kabinets līdz 2002.gada 1.jūnijam izdod šā likuma 
10.panta
 ceturtajā daļā un 
27.panta
 trešajā daļā
minētos noteikumus.
(
22.11.2001
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
10. Līdz šo pārejas noteikumu 9.punktā minēto Ministru kabineta noteikumu izdošanai, bet ne ilgāk kā līdz
2002.gada 1.jūnijam ir spēkā šādi Ministru kabineta noteikumi, ciktāl tie nav pretrunā ar šo likumu:
1) 1999.gada 24.augusta noteikumi nr.299 "Kārtība, kādā piesakāms patērētāja prasījums par nepienācīgas
kvalitātes preci vai pakalpojumu un veicama preces vai izgatavotās lietas ekspertīze";
2) 1999.gada 7.septembra noteikumi nr.316 "
Noteikumi par distances līgumu
";
3) 2001.gada 23.janvāra noteikumi nr.29 "Mājsaimniecības veļas mazgāšanas mašīnu, veļas žāvēšanas mašīnu
un kombinēto veļas mazgāšanas un žāvēšanas mašīnu marķēšanas noteikumi";
4) 2001.gada 23.janvāra noteikumi nr.30 "Mājsaimniecības ledusskapju un saldētavu marķēšanas noteikumi";
41
/
45
5) 2001.gada 23.janvāra noteikumi nr.31 "Mājsaimniecības krāšņu marķēšanas noteikumi";
6) 2001.gada 23.janvāra noteikumi nr.32 "Mājsaimniecības trauku mazgāšanas mašīnu marķēšanas noteikumi";
7) 2001.gada 23.janvāra noteikumi nr.33 "Mājsaimniecības spuldžu marķēšanas noteikumi".
(
22.11.2001
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
26.12.2001.
)
11. Šā likuma 
8.panta
 piektā daļa stājas spēkā 2007.gada 10.jūlijā.
(
17.05.2007
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
12.06.2007.
)
12. Ministru kabinets līdz 2007.gada 3.jūlijam izdod šā likuma 
8.panta
 astotajā daļā minētos noteikumus.
(
17.05.2007
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
12.06.2007.
)
13. Ministru kabinets līdz 2008.gada 1.septembrim izdod šā likuma 
8.panta
 ceturtajā daļā minētos noteikumus,
kuros paredz patērētāju kreditēšanas līgumā ietveramo informāciju, gada procentu likmes aprēķināšanas metodi,
kopējo kredīta izmaksu taisnīgu samazināšanu, kā arī nosacījumus, kad patērētāja kreditēšanas līguma prasības var
nepiemērot. Līdz šo noteikumu izdošanai piemērojami Ministru kabineta 1999.gada 13.jūlija noteikumi Nr.257
“
Noteikumi par patērētāja kreditēšanas līgumu
”.
(
19.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.07.2008.
)
14. Līdz 2009.gada 1.jūlijam ir spēkā Ministru kabineta 1999.gada 31.augusta noteikumi Nr.312
“Vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības organizēšanas kārtība”, kas izdoti saskaņā ar Saeimas 1993.gada
15.jūlijā pieņemtā Ministru kabineta iekārtas likuma 14.panta pirmās daļas 3.punktu.
(
21.05.2009
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.06.2009.
)
15. Šā likuma 
25.panta
 8.
3
, 8.
4
 un 8.
5
 daļa stājas spēkā 2009.gada 1.jūlijā, un šīs normas piemērojamas, izskatot
sūdzības, kuras saņemtas pēc 2009.gada 30.jūnija.
(
21.05.2009
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.06.2009.
)
16. Šā likuma 
25.panta
 10.
1
 daļa stājas spēkā 2009.gada 1.jūlijā. Patērētāju tiesību aizsardzības centra lēmumi,
kuri līdz 2009.gada 30.jūnijam apstrīdēti, iesniedzot iesniegumu Ekonomikas ministrijai, izskatāmi saskaņā ar tiem
normatīvajiem aktiem, kuri bija spēkā dienā, kad Patērētāju tiesību aizsardzības centrs pieņēma attiecīgo lēmumu.
(
21.05.2009
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
23.06.2009.
)
17. Šā likuma 
8.panta
 1.
2
 un 1.
3
 daļa stājas spēkā 2011.gada 1.martā, bet 1.
1
 daļa — 2011.gada 1.novembrī.
(
20.12.2010
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
18. Ministru kabinets izdod:
1) līdz 2010.gada 31.decembrim — šā likuma 
8.panta
 ceturtajā daļā minētos noteikumus, kas paredz patērētāja
kreditēšanas līguma noslēgšanai sniedzamās informācijas saturu un sniegšanas kārtību, patērētāja
kreditēšanas līgumam izvirzāmās prasības un tajā ietveramo informāciju, gada procentu likmes aprēķināšanas
metodi, patērētāja informēšanu kreditēšanas līguma darbības laikā, kredīta pirmstermiņa atmaksu un kopējo
kredīta izmaksu taisnīgu samazināšanu, atsevišķiem kreditēšanas līgumu veidiem piemērojamās prasības un
kreditēšanas starpnieku pienākumus, kā arī tiesisko regulējumu patērētāja kreditēšanai pret kustamas lietas
ķīlu;
2) līdz 2011.gada 28.februārim — šā likuma 
8.panta
 1.
3
 daļā minētos noteikumus, kas paredz patērētāja
kreditēšanas pakalpojuma sniegšanas speciālās atļaujas (licences) izsniegšanas, pārreģistrācijas, anulēšanas,
darbības apturēšanas kārtību, prasības, kādām jāatbilst kapitālsabiedrībai, lai tā varētu saņemt speciālo atļauju
(licenci), kā arī valsts nodevas apmēru un maksāšanas kārtību.
(
20.12.2010
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
42
/
45
19. Šā likuma 
11.panta
 jaunā redakcija un 
12.panta
 otrās daļas 3.punkta izslēgšana stājas spēkā 2011.gada
23.februārī.
(
28.10.2010
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
20. Ministru kabinets līdz 2011.gada 1.februārim izdod šā likuma 
11.panta
 trīspadsmitajā daļā minētos noteikumus,
kas paredz atteikuma tiesību realizēšanas termiņus un kārtību, atteikuma veidlapu un atteikuma tiesību izmantošanas
sekas, kā arī īpašās prasības, kas ievērojamas, slēdzot brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību līgumu, brīvdienu
pakalpojumu ilgtermiņa līgumu, brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu
tālākpārdošanas līgumu un brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību apmaiņas līgumu.
(
28.10.2010
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2011.
)
21. Grozījumi šā likuma 
8.panta
 1.
3
 daļā, 4.
3
 daļas ievaddaļas jaunā redakcija, 4.
3
 daļas 1.punkta izslēgšana un
10.punkta jaunā redakcija, kā arī 1.
4
, 4.
4
, 4.
5
, 4.
6
, 10.
1
, divpadsmitā, trīspadsmitā un četrpadsmitā daļa stājas spēkā
2014.gada 1.jūlijā, un šie grozījumi piemērojami līgumiem, kas noslēgti, sākot ar 2014.gada 1.jūliju.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
18.09.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
25.09.2014.
)
22. Grozījumi šā likuma 
1.panta
 2.punktā, 4., 5. un 6.punkta jaunā redakcija, 8.punkts, 
2.panta
 jaunā redakcija,
4.panta
 ceturtā, piektā un sestā daļa, 
4.
1
 panta
 trešā, piektā, sestā un septītā daļa, grozījumi 
5.pantā
 par otrās daļas
4.punkta izslēgšanu, grozījumi 
6.panta
 pirmajā daļā, 1.
1
 daļa, 2.
2
 daļa, grozījumi trešās daļas 3.punktā, trešās daļas
5., 7., 8., 8.
1
, 9., 11., 12., 13., 14., 15., 16., 17. un 18.punkts, 
6.panta
 3.
1
, 3.
2
, 3.
3
, 3.
4
 daļa, piektās daļas jaunā
redakcija, 
9.panta
 nosaukums, pirmās un otrās daļas jaunā redakcija, trešās daļas izslēgšana, piektā daļa, 
10. 
un
12.panta
 jaunā redakcija, III nodaļas nosaukuma jaunā redakcija, 
17.panta
 pirmās daļas jaunā redakcija un ceturtā
daļa, 
18.panta
 izslēgšana, VII nodaļas nosaukuma jaunā redakcija, 
27.panta
 pirmās daļas jaunā redakcija, grozījums
otrajā daļā, 
30.panta
 jaunā redakcija, 
30.
1
 pants
, grozījums 
31.panta
 ceturtajā daļā, 
31.
2
 pants
, 
32.panta
 jaunā
redakcija stājas spēkā 2014.gada 13.jūnijā, un šie grozījumi piemērojami līgumiem, kas noslēgti, sākot ar 2014.gada
13.jūniju.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
23. Šā likuma 
4.
1
 panta
 ceturtā daļa, 
13. 
un 
14.panta
 jaunā redakcija, 
14.
1
 pants
, kā arī 
28.
, 
29.pants
 un 
31.panta
ceturtās daļas jaunā redakcija stājas spēkā 2016.gada 1.janvārī.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
18.09.2014.
 un 
18.06.2015
. likumu, kas stājas spēkā
09.07.2015.
)
24. Šā likuma 
4.
1
 panta
 piektajā daļā ietvertā atsauce uz 
13.
, 
14. 
un 
28.pantu
 piemērojama, sākot ar 2015.gada
1.janvāri.
(
24.04.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.05.2014.
)
25. Lai nodrošinātu šā likuma 
8.panta
 1.
3 
daļas piemērošanu, Ministru kabinets ne vēlāk kā līdz 2015.gada
1.oktobrim iesniedz Saeimai grozījumus likumā "
Par nodokļiem un nodevām
" un ne vēlāk kā līdz 2015.gada
1.novembrim izdara attiecīgus grozījumus Ministru kabineta 2011.gada 29.marta noteikumos Nr.245 "
Noteikumi par
kārtību, kādā izsniedz, pārreģistrē, aptur un anulē speciālo atļauju (licenci) patērētāju kreditēšanas pakalpojumu
sniegšanai un maksā valsts nodevu par speciālās atļaujas (licences) izsniegšanu un pārreģistrāciju, kā arī prasībām
kapitālsabiedrībai speciālās atļaujas (licences) saņemšanai
.
(
28.05.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2016.
)
25.
1
 Šā likuma 
8.panta
 1.
2
 daļas jaunā redakcija (par valsts nodevu, kas maksājama, lai saņemtu speciālo atļauju
(licenci) patērētāja kreditēšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī par kreditēšanas pakalpojumu sniedzēja darbības
uzraudzību) stājas spēkā 2016.gada 1.janvārī.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
26. Līdz 2015.gada 31.decembrim komersantam izsniegtā speciālā atļauja (licence) patērētāju kreditēšanas
pakalpojumu sniegšanai ir spēkā līdz tās derīguma termiņa beigām.
(
28.05.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2016.
)
43
/
45
Likumā iekļautas tiesību normas, kas izriet no:
1) 
(izslēgts ar 
24.04.2014
. likumu)
;
2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008.gada 23.aprīļa direktīvas 
2008/48/EK
 par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko
atceļ direktīvu 
87/102/EEK
;
3) Padomes 1993.gada 5.aprīļa direktīvas 
93/13/EEK
 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos;
4) 
(izslēgts ar 
18.06.2015
. likumu)
;
27. Šā likuma 
25.panta
 ceturtās daļas 4.punkta jaunā redakcija un šīs daļas papildinājums ar 
4.
2
 punktu
, grozījumi
26.pantā
 (par panta nosaukuma izteikšanu jaunā redakcijā, par ceturtās, sestās, septītās un devītās daļas izslēgšanu,
par astotās daļas vārdu "lūdzis palīdzību strīda ar ražotāju, pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju risināšanā vai
informāciju, vai konsultāciju" aizstāšanu ar vārdiem "lūdzis informāciju vai konsultāciju"), kā arī VI
1
, VI
2
 un VI
3
 nodaļa
stājas spēkā 2016.gada 1.janvārī.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
28. Šā likuma 
26.
3
 pantā
 minēto Patērētāju strīdu risināšanas komisiju Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
izveido līdz 2016.gada 1.martam.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
29. Ministru kabinets līdz 2016.gada 1.februārim izdod šā likuma 
26.
6
 panta
 otrajā un trešajā daļā minētos
noteikumus.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
30. Šā likuma 
27.panta
 trešās daļas izslēgšana stājas spēkā 2016.gada 1.janvārī.
(
18.06.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
09.07.2015.
)
31. Ministru kabinets līdz 2016.gada 31.oktobrim izdod šā likuma 
8.panta
 ceturtajā daļā minētos noteikumus. Līdz
šo noteikumu izdošanai piemērojami Ministru kabineta 2010.gada 28.decembra noteikumi Nr.1219 "
Noteikumi par
patērētāja kreditēšanu
".
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
32. Šā likuma 
8.
2 
panta
 pirmā daļa stājas spēkā 2017.gada 1.martā.
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
33. Šā likuma 
8.
2 
panta
 otrā un trešā daļa stājas spēkā vienlaikus ar attiecīgiem grozījumiem likumā "
Par
nodokļiem un nodevām
", bet ne vēlāk kā 2017.gada 1.janvārī.
(
09.06.2016
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
34. Šā likuma 
8.
 panta 2.
3
 daļas jaunā redakcija un 
8.
3
 pants stājas spēkā 2019. gada 1. jūlijā.
(
04.10.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.01.2019.
)
35. Šā likuma IX nodaļa stājas spēkā vienlaikus ar Administratīvās atbildības likumu.
(
21.11.2019
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
24.12.2019.
)
Informatīva atsauce uz Eiropas Savienības direktīvām
(
27.10.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.06.2008.
, 
28.10.2010.
, 
24.04.2014.
, 
18.06.2015.
un 
09.06.2016
. likumu, kas stājas spēkā 
01.08.2016.
)
44
/
45
© Oficiālais izdevējs "Latvijas Vēstnesis"
5) 
(izslēgts ar 
24.04.2014
. likumu)
;
6) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009.gada 23.aprīļa direktīvas 
2009/22/EK
 par aizliegumiem saistībā ar patērētāju
interešu aizsardzību;
7) Eiropas Parlamenta un Padomes 1999.gada 25.maija direktīvas 
99/44/EK
 par dažiem patēriņa preču tirdzniecības
aspektiem un saistītajām garantijām;
8) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002.gada 23.septembra direktīvas 
2002/65/EK
 par patēriņa finanšu pakalpojumu
tālpārdošanu un ar kuru groza Padomes direktīvu 
90/619/EEK
 un direktīvas 
97/7/
oj/?locale=LV' target='_blank'
id='tooltip' rel-text='Atvērt direktīvu'>97/7/EK
 un 
98/27/EK
;
9) Padomes 2000.gada 29.jūnija direktīvas 
2000/43/EK
, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām
neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības;
10) Padomes 2004.gada 13.decembra direktīvas 
2004/113/EK
, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi
pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu;
11) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009.gada 14.janvāra direktīvas 
2008/122/EK
 par patērētāju aizsardzību attiecībā
uz dažiem aspektiem, kas saistīti ar daļlaika lietojuma tiesībām, ilgtermiņa brīvdienu produktiem, tālākpārdošanas un
apmaiņas līgumiem;
12) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011.gada 25.oktobra direktīvas 
2011/83/ES
 par patērētāju tiesībām un ar ko
groza Padomes direktīvu 
93/13/EEK
 un Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu 19
99/44/EK
 un atceļ Padomes
direktīvu 
85/577/EEK
 un Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu 
97/7/
22/EK;
13) Eiropas Parlamenta un Padomes 2013.gada 21.maija direktīvas 
2013/11/ES
 par patērētāju strīdu alternatīvu
izšķiršanu un ar ko groza regulu (EK) Nr. 
2006/2004
 un direktīvu 
2009/22/EK
;
14) Eiropas Parlamenta un Padomes 2014.gada 4.februāra direktīvas 
2014/17/ES
 par patērētāju kredītlīgumiem
saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza direktīvas 
2008/48/EK
 un 
2013/36/ES
 un regulu (ES) Nr.
1093/2010
.
Likums Saeimā pieņemts 1999.gada 18.martā.
Valsts prezidents G.Ulmanis
Rīgā 1999.gada 1.aprīlī
45
/
45