Publicēts:
Latvijas Vēstnesis
, 132,
10.07.2013.
OP numurs: 
2013/132.2
Izdevējs: 
Ministru kabinets
Veids: 
noteikumi
Numurs: 
348
Pieņemts: 
25.06.2013.
Stājas spēkā: 
11.07.2013.
Attēlotā redakcija:
 22.07.2015. - ...
Grozījumi:
MK 07.07.2015. noteikumi 
Nr.380 / LV, 140, 21.07.2015. / Stājas spēkā 22.07.2015.
Ministru kabineta noteikumi Nr.348
 
Rīgā 2013.gada 25.jūnijā (prot. Nr.36 27.§)
Ēkas energoefektivitātes aprēķina metode
Izdoti saskaņā ar 
Ēku energoefektivitātes likuma
 
6.panta
 piekto daļu
1. Vispārīgie jautājumi
1. Noteikumi nosaka ēkas energoefektivitātes aprēķina metodi. Metodi lieto, sastādot enerģijas bilanci ēkas līmenī.
Ja sastāda enerģijas bilanci ēkas inženiertehnisko sistēmu līmenī vai ja ēkai aprēķinātā apkurei nepieciešamā enerģija
ir mazāka par 50 kilovatstundām uz aprēķina platības kvadrātmetru gadā, veic detalizētu aprēķinu saskaņā ar
standartu LVS EN ISO 13790:2009 L "Ēku energoefektivitāte. Telpu apsildīšanas un dzesēšanas energopatēriņa
rēķināšana" (turpmāk – standarts LVS EN ISO 13790:2009 L).
2. Noteikumos lietoti šādi termini:
2.1. apkurei un dzesēšanai nepieciešamā enerģija – aprēķinātā enerģija, kas apkures vai dzesēšanas sistēmai
jāpiegādā kondicionētai telpai vai jāizvada no tās, lai uzturētu vēlamo temperatūru noteiktā laikposmā, neņemot
vērā ēkas inženiertehniskās sistēmas;
2.2. apkures vai dzesēšanas sezona – gada periods, kad apkures vai dzesēšanas vajadzībām tiek izmantots
noteikts enerģijas daudzums;
2.3. ēkas aprēķinātās energoefektivitātes novērtējums – energoefektivitātes novērtējums, kas iegūts,
pamatojoties uz aprēķiniem par enerģijas patēriņu ēkas apkures, dzesēšanas, ventilācijas, karstā ūdens
sagatavošanas un apgaismojuma vajadzībām;
2.4. ēkas aprēķina modelis – matemātiskais ēkas modelis, ko izmanto enerģijas patēriņa aprēķiniem;
2.5. eksportētā enerģija – enerģija, izteikta energonesējos, kuru ēka piegādā caur sistēmas robežu un kas tiek
izmantota aiz sistēmas robežas;
2.6. energonesējs – viela vai dabas parādība, ko izmanto siltuma ražošanai, kā arī mehāniskā darba, fizikālo vai
ķīmisko procesu nodrošināšanai;
1
/
44
2.7. iekšējie siltumenerģijas zudumi un ieguvumi – siltumenerģija, ko ēkā rada ēkas iemītnieki (metaboliskais
siltums) un ierīces (piemēram, apgaismojuma, mājsaimniecības ierīces, biroja iekārtas);
2.8. ēkas izmērītās energoefektivitātes novērtējums – energoefektivitātes novērtējums, kas iegūts, pamatojoties
uz piegādātās un eksportētās enerģijas izmērītajiem daudzumiem;
2.9. kondicionēta telpa – ēkas daļa, kas tiek apkurināta vai dzesēta;
2.10. kondicionēta zona – kondicionētas telpas ar noteiktu uzstādītu temperatūru, kuru kontrolē viena apkures
sistēma, dzesēšanas sistēma vai ventilācijas sistēma;
2.11. oglekļa dioksīda (CO2) emisijas faktors – oglekļa dioksīda (CO2) daudzums, kas tiek izvadīts atmosfērā
uz katru piegādātās enerģijas vienību. Oglekļa dioksīda (CO2) emisijas faktors ietver visas oglekļa dioksīda
(CO2) emisijas, kas ir saistītas ar ēkas patērēto primāro enerģiju. Oglekļa dioksīda (CO2) emisijas faktori
noteikti šo noteikumu 
1.pielikumā
;
2.12. papildu enerģija – elektroenerģija, ko izmanto apkures, karstā ūdens apgādes, gaisa kondicionēšanas,
ventilācijas un apgaismošanas sistēmās, lai saražotu un pārveidotu piegādāto enerģiju lietderīgā enerģijā
(piemēram, ventilatoriem, sūkņiem, elektronikai). Enerģija, kas tiek saražota, nav papildu enerģija;
2.13. piegādātā enerģija – kopējā enerģija, izteikta energonesējos, kas ir piegādāta ēkas inženiertehniskajām
sistēmām caur sistēmas robežu, lai nodrošinātu nepieciešamo enerģiju (piemēram, apkurei, karstā ūdens
apgādei, dzesēšanai, ventilācijai, apgaismojumam, ierīcēm) vai lai saražotu elektroenerģiju. Piegādāto enerģiju
atbilstoši noteiktiem enerģijas izmantošanas veidiem var aprēķināt vai izmērīt;
2.14. primārā enerģija – enerģija no atjaunojamiem un neatjaunojamiem enerģijas avotiem, kas nav pārstrādāta
vai pārveidota;
2.15. siltumenerģijas ieguvumi – siltumenerģija, kura rodas kondicionētās telpas iekšpusē vai ir pievadīta tajā no
cita siltuma avota un kura nav enerģija, ko izmanto apkurei, dzesēšanai vai centralizētai karstā ūdens
sagatavošanai. Siltumenerģijas ieguvumi ietver iekšējos siltuma ieguvumus un saules siltuma ieguvumus;
2.16. sistēmas robeža – robeža, kas ietver visus ar ēku saistītos laukumus (ēkas iekšpusē un ārpusē), kur
enerģija tiek patērēta vai saražota;
2.17. sistēmas siltumenerģijas zudumi – siltumenerģijas zudumi, ko rada ēkas inženiertehniskā sistēma, kas
nepiedalās sistēmas lietderīgajā atdevē. Sistēmas zudumi var kļūt par ēkas iekšējo siltumenerģijas ieguvumu,
ja tie ir atgūstami. Siltumenerģija, kas atgūta sistēmā, nav siltumenerģijas zudumi, bet ir siltumenerģijas
ieguvumi;
2.18. saules siltuma ieguvumi – siltumenerģija, ko dod saules starojums, ienākot ēkā caur logiem tieši vai
netieši (pēc absorbēšanas ēkas elementos), caur necaurspīdīgām sienām un jumtiem vai pasīvām saules
izmantošanas izbūvēm (piemēram, ziemas dārzi, caurspīdīga izolācija). Aktīvās saules izmantošanas ierīces
(piemēram, saules kolektori) ir ēkas inženiertehniskās sistēmas daļa;
2.19. telpas apkure – siltumenerģijas piegādes process, lai nodrošinātu termisko komfortu;
2.20. telpas dzesēšana – siltumenerģijas izvadīšanas process, lai nodrošinātu termisko komfortu;
2.21. uzstādītā temperatūra – kontroles sistēmu uzturēta normālam režīmam paredzētā iekštelpas minimālā
temperatūra apkures periodā vai iekštelpas maksimālā temperatūra dzesēšanas periodā.
2. Ēkas energoefektivitātes novērtējumā iekļaujamās ēkas inženiertehniskās
sistēmas
2.1. Pamatnosacījumi
3. Ēkas energoefektivitātes novērtējumā, nosakot gada enerģijas patēriņu, iekļauj ēkas inženiertehniskās sistēmas,
2
/
44
 
, kur
(1)
Q
kū
 – enerģijas patēriņš karstā ūdens uzsildīšanai (kWh);
V – karstā ūdens patēriņš periodā (m
3
);
ρ
kū
 – ūdens blīvums pie karstā ūdens temperatūras θ
kū
 (kg/m
3
);
C
ū
 – ūdens īpatnējā siltumietilpība (J/kg K);
θ
ū,pieg
 – aukstā ūdens temperatūra (
o
C);
θ
kū
 – karstā ūdens temperatūra (
o
C);
3600 – konversijas koeficients, lai ņemtu vērā pāreju no megadžouliem uz kilovatstundām.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
kas nodrošina:
3.1. apkuri;
3.2. dzesēšanu (un gaisa sausināšanu);
3.3. ventilāciju (un gaisa mitrināšanu);
3.4. karstā ūdens apgādi;
3.5. apgaismojumu.
4. Citas enerģiju patērējošas sistēmas, kas iebūvētas ēkā un nodrošina ēkas funkcionālās vajadzības (piemēram,
lifti, eskalatori un ražošanas tehnoloģiskās iekārtas), ņem vērā ēkas energoefektivitātes novērtējuma aprēķinos, taču
neņem vērā, nosakot gada enerģijas patēriņa rādītājus.
5. Ēkā patērētās enerģijas novērtējumā ietver papildu enerģijas piegādi un ēkas inženiertehnisko sistēmu enerģijas
zudumus.
6. Enerģijas patēriņu apkurei, dzesēšanai, siltuma pārvades zudumiem un siltuma zudumiem ar ventilāciju novērtē
saskaņā ar šo noteikumu 
3.
, 
4.
, 
5. 
un 
6.nodaļu
, ņemot vērā iekšējos un saules siltuma ieguvumus un ēkas
inženiertehniskajās sistēmās atgūstamos zudumus.
2.2. Karstā ūdens apgādes sistēma
7. Projektējamām ēkām enerģijas patēriņu karstā ūdens sistēmā novērtē saskaņā ar standarta LVS EN 15316-3-
1:2009
 L 
"Ēku apkures sistēmas. Sistēmu enerģijas patēriņa un efektivitātes aprēķināšanas metodika. 3-
1.daļa
:
Mājsaimniecību karstā ūdens sistēmas: prasību noteikšana (ūdens apgādes sistēmas prasības)" 5.2.nodaļu, A
pielikuma
 A1 un A2 tabulu vai 5.3.nodaļu un B 
pielikumu
, standartu LVS EN 15316-3-2:2008 "Ēku apkures sistēmas.
Sistēmu enerģijas patēriņa un efektivitātes aprēķināšanas metodika. 3-2.daļa: Mājas karstā ūdens sistēmas: karstā
ūdens sadale" un standartu LVS EN 15316-3-3:2009 L "Ēku apkures sistēmas. Sistēmu enerģijas patēriņa un
efektivitātes aprēķināšanas metodika. 3-3.daļa: Mājas karstā ūdens sistēmas: karstā ūdens sagatavošana".
8. Esošām ēkām enerģijas patēriņu karstā ūdens sistēmā novērtē, pamatojoties uz izmērītajiem datiem par siltuma
patēriņu un karstā ūdens patēriņu.
9. Enerģijas patēriņu Q
kū
 karstā ūdens uzsildīšanai aprēķina periodā nosaka, izmantojot šādu formulu:
3
/
44
10. Ja ēkā apkures un karstā ūdens apgādes sistēmām ir kopīga siltuma enerģijas uzskaite, tad, pamatojoties uz
datiem par enerģijas un karstā ūdens patēriņu periodā, kad netiek lietota apkure, esošām ēkām pieļaujama šāda
aprēķina vienkāršošana – enerģijas patēriņu ūdens apgādes sistēmā (karstā ūdens uzsildīšanai un cirkulācijai) gada
periodam aprēķina, izmantojot lineāru ekstrapolāciju. Šādā gadījumā jānosaka karstā ūdens cirkulācijas siltuma
zudumu sadale:
10.1. zudumi nekondicionētās zonās (piemēram, pagrabā vai bēniņos);
10.2. zudumi kondicionētās zonās, kas apkures periodā pieskaitāmi siltuma ieguvumiem.
2.3. Apgaismojums
11. Projektējamām ēkām enerģijas patēriņa novērtēšana apgaismojumam veicama saskaņā ar standartu LVS EN
15193:2009 L "Ēku energoefektivitāte. Enerģētiskās prasības apgaismei" (turpmāk – standarts LVS EN 15193:2009 L).
12. Esošām ēkām enerģijas patēriņa novērtēšanu apgaismojumam veic, pamatojoties uz apgaismes sistēmas
(gaismekļu un to vadības iekārtu) jaudu, faktisko darba stundu novērtējumu un izmērīto elektroenerģijas patēriņu ēkā.
13. Dzīvojamām ēkām ēkas apgaismojuma sistēmu enerģijas patēriņu neņem vērā un neiekļauj gada enerģijas
patēriņa rādītājos.
3. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma robežas un novērtējuma veidi
3.1. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma robežas
14. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma robežas nosaka pirms novērtēšanas uzsākšanas. Sistēmas robeža ir
saistīta ar novērtējamo objektu (piemēram, ēku, ēkas daļu, dzīvokli) un ietver visus iekštelpu un āra elementus, kas ir
saistīti ar ēku, kur enerģija tiek saražota vai patērēta. Sistēmas robežās sistēmas zudumus aprēķina detalizēti, bet
ārpus sistēmas robežām tos aprēķina, izmantojot konversijas koeficientus. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma
robežas un enerģijas plūsmu shēma noteikta šo noteikumu 
2.pielikumā
.
15. Enerģija var tikt piegādāta vai eksportēta caur ēkas robežu. Ja sistēmas iekārta (piemēram, katls, dzesētājs,
dzesēšanas tornis) ir novietota ārpus ēkas norobežojošajām konstrukcijām, energonesēja patēriņu (piemēram, gāzei,
elektroenerģijai, siltumenerģijai, ūdenim) nosaka, izmantojot skaitītāju.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
16. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma robeža energonesējiem (gāzei, elektroenerģijai, siltumenerģijai un
ūdenim) ir skaitītājs, bet šķidriem un cietiem energoresursiem – uzglabāšanas sistēmas robeža. Ja daļa no ēkas
inženiertehniskajām sistēmām (piemēram, apkures katls, dzesētājs, dzesēšanas tornis) ir novietotas ārpus ēkas
norobežojošajām konstrukcijām, uzskata, ka tās atrodas robežas iekšpusē, un attiecīgās sistēmas zudumus ņem
vērā.
17. Aktīvās saules, vēja un ūdens enerģija nav ēkas enerģijas bilances daļa. Enerģijas bilancē iekļauj enerģiju, ko
piegādā enerģijas ražošanas iekārtas ēkas patēriņam, un papildu enerģiju, kas nepieciešama, lai piegādātu ēkai
enerģiju no siltuma avotiem (piemēram, no saules kolektora).
18. Veicot primārās enerģijas patēriņa rādītāju aprēķinu, novērtējumā iekļauj sistēmas, kas ir ēkas vai ēkas vietas
robežās saskaņā ar šo noteikumu 
3.pielikumu
.
4
/
44
19. Ēkas energoefektivitātes novērtēšanu ēku grupai var veikt, ja ir spēkā visi šādi nosacījumi:
19.1. ēkas izmanto kopīgas apkures vai dzesēšanas sistēmas;
19.2. ēkas atrodas vienā īpašumā;
19.3. ēku kopējais kondicionējamais laukums nepārsniedz 1000 kvadrātmetrus.
3.2. Ēkas energoefektivitātes novērtējuma veidi
20. Ēkas izmērīto energoefektivitātes novērtējumu nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
4.nodaļu
. Ēkas aprēķināto
energoefektivitātes novērtējumu nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.nodaļu
.
21. Projektējamām, rekonstruējamām un renovējamām ēkām, veicot aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanu
projektēšanas stadijā, piemēro šādus izejas datus:
21.1. klimatiskos datus, kas noteikti ar Ministru kabineta 2001.gada 23.augusta noteikumiem Nr.376
"
Noteikumi par Latvijas būvnormatīvu LBN 003-01 "Būvklimatoloģija"
" apstiprinātajā Latvijas būvnormatīvā LBN
003-01 "Būvklimatoloģija" (turpmāk – LBN 003-01 "Būvklimatoloģija");
21.2. telpu komforta un apdzīvotības parametrus, kas noteikti normatīvajos aktos būvniecības, veselības un
higiēnas, darba vides un citās jomās;
21.3. projektētās ēkas ārējo norobežojošo konstrukciju un inženiertehnisko sistēmu īpašības.
22. Ja būvniecības gaitā atkāpes no sākotnējā būvprojekta ietekmē ēkas energoefektivitātes rādītājus, tad, nododot
ēku ekspluatācijā, veic aprēķinu korekciju, ņemot vērā faktiskās ēkas ārējo norobežojošo konstrukciju un
inženiertehnisko sistēmu īpašības.
23. Ekspluatējamām ēkām izmērīto energoefektivitātes novērtējumu un aprēķināto energoefektivitātes novērtējumu
nosaka, izmantojot datus par:
23.1. faktisko enerģijas patēriņu;
23.2. faktiskajiem ārējiem klimatiskajiem apstākļiem;
23.3. faktiskajiem telpu komforta un apdzīvotības parametriem;
23.4. faktiskajām ēkas ārējo norobežojošo konstrukciju un inženiertehnisko sistēmu īpašībām.
24. Ekspluatējamām ēkām izmērīto energoefektivitātes novērtējumu un aprēķināto energoefektivitātes novērtējumu
validē saskaņā ar šo noteikumu 
6.nodaļu
.
4. Ēkas izmērītās energoefektivitātes novērtējums
4.1. Vispārīgās prasības novērtējuma periodam
25. Enerģijas patēriņš visiem energonesējiem jānovērtē vienādā laikposmā. Ja iepriekšējā laikposmā energonesēju
uzskaite nav veikta, ēkas izmērītās energoefektivitātes novērtēšanu nevar veikt.
5
/
44
26. Novērtējuma periods ir pilns gadu skaits. Ja novērtējuma periods nav pilns gadu skaits, gada enerģijas patēriņu
iegūst, izmantojot ekstrapolācijas metodi.
27. Ja novērtējuma periods ir īsāks par pieciem gadiem, veic enerģijas patēriņa korekciju klimatisko apstākļu dēļ.
28. Ja novērtējuma periodā ēkai veiktas izmaiņas, kas ietekmē tās energoefektivitāti vairāk par 10 procentiem,
iepriekš iegūtie dati nav izmantojami ēkas energoefektivitātes novērtēšanai. Ja ēkā veiktās izmaiņas ietekmē ēkas
energoefektivitāti līdz 10 procentiem, iepriekš iegūtie dati var tikt izmantoti ar korekciju, kas pamatota ar atbilstošiem
aprēķiniem.
4.2. Datu iegūšana un koriģēšana (ekstrapolācija)
4.2.1. Ar skaitītāju uzskaitītie energonesēji
29. Ar skaitītāju uzskaitīto energonesēju (elektroenerģija, gāze, siltumenerģija) patēriņš ir starpība starp skaitītāja
diviem rādījumiem, ko nolasa novērtējuma perioda sākumā un beigās.
30. Elektroenerģijas, gāzes un siltumenerģijas piegādātāju vai ēkas apsaimniekotāju rēķinus var izmantot, lai
novērtētu šo energonesēju patēriņu (novērtējuma periods – pilni gadi).
31. Ja energonesēju izmanto vairākās tehniskajās sistēmās un vairākiem mērķiem, energonesēja patēriņu sadala
pa tehniskajām sistēmām un mērķiem.
4.2.2. Šķidrais kurināmais tvertnēs
32. Šķidrā kurināmā līmeni tvertnē mēra novērtējuma perioda sākumā un beigās, izmantojot kalibrētu skalu. Šķidrā
kurināmā patēriņš novērtējuma periodā ir tvertnes saturs novērtējuma perioda sākumā, no kura atskaitīts tvertnes
saturs novērtējuma perioda beigās un kuram pieskaitīts novērtējuma periodā iepirktā kurināmā daudzums.
33. Ja gāze piegādāta balonos, kurināmo novērtē, saskaitot izlietoto balonu skaitu (ņem vērā balonu tilpumu).
34. Ja deglis darbojas ar fiksētu jaudu (bez modulācijas) un ir aprīkots ar degšanas laika skaitītāju, kurināmā
patēriņš ir starpība starp diviem nolasījuma rādītājiem, kas ir veikti novērtējuma perioda sākumā un beigās, reizināta ar
plūsmas ātrumu deglī. Plūsmas ātrumu deglī izmēra pirms pirmā nolasījuma un pēc katras degļa regulēšanas vai
tīrīšanas.
35. Patērēto piegādātās enerģijas daudzumu nosaka vienā no šādiem veidiem:
35.1. reizinot izlietotā šķidrā kurināmā daudzumu ar tā zemāko siltumspēju un apkures katla lietderības
koeficientu, kas noteikts pēc kurināmā zemākās siltumspējas (siltuma daudzuma, ko satur kurināmā
daudzuma vienība, kad to pilnībā sadedzina, un no kā atņemts degšanas procesā radītā ūdens iztvaikošanas
siltums). Kurināmā zemākās siltumspējas vērtības nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
1.pielikuma
 1.punktu;
35.2. reizinot izlietotā šķidrā kurināmā daudzumu ar tā augstāko siltumspēju un apkures katla lietderības
koeficientu, kas noteikts pēc kurināmā augstākās siltumspējas (siltuma daudzuma, ko satur kurināmā
daudzuma vienība, kad to pilnībā sadedzina). Kurināmā augstākās siltumspējas vērtības nosaka saskaņā ar šo
noteikumu 
1.pielikuma
 2.punktu.
6
/
44
 , kur
(2)
E – koriģētais energonesēja daudzums (kg, m
3
 vai Wh);
E
per
 – energonesēja daudzums, kas patērēts energonesēja uzskaites periodā (kg, m
3
 vai Wh);
t
kop 
– novērtējuma perioda ilgums (gads vai sezona);
t
per
 – energonesēja uzskaites perioda ilgums (gadi vai sezonas).
 , kur
(3)
Q
kop,apr
 – gadam aprēķinātā nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai (Wh);
Q
nov,apr
 – novērtējuma periodam aprēķinātā nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai (Wh);
E
nov
 – energonesēja daudzums, kas izmantots apkurei un dzesēšanai novērtējuma periodā (kg, m
3
 vai Wh).
4.2.3. Cietais kurināmais
36. Cietā kurināmā (piemēram, akmeņogles, koksne) enerģijas saturs ir atkarīgs no tā kvalitātes un blīvuma. Cietā
kurināmā patēriņš ir krājumā esošā kurināmā masa novērtējuma perioda sākumā, no kuras atskaitīta krājumā esošā
kurināmā masa novērtējuma perioda beigās un kurai pieskaitīta novērtējuma periodā iepirktā kurināmā masa.
37. Patērēto piegādātās enerģijas daudzumu nosaka vienā no šādiem veidiem:
37.1. reizinot izlietotā cietā kurināmā daudzumu ar tā zemāko siltumspēju un apkures katla lietderības
koeficientu, kas noteikts pēc kurināmā zemākās siltumspējas;
37.2. reizinot izlietotā cietā kurināmā daudzumu ar tā augstāko siltumspēju un apkures katla lietderības
koeficientu, kas noteikts pēc kurināmā augstākās siltumspējas.
38. Lai iegūtu cietā kurināmā masu, izmērīto tilpumu reizina ar kurināmā blīvumu. Aprēķinot masas ticamības
intervālu, jāņem vērā blīvuma un mitruma nenoteiktība.
4.2.4. Energonesēju patēriņš, ja iekārtu vidējā jauda ir konstanta, un
energonesēji apkurei un dzesēšanai
39. Energonesējiem, kurus izmanto, ja iekārtu vidējā jauda ir konstanta un ekstrapolācija ir lineāra, daudzumu
aprēķina, izmantojot šādu formulu:
40. Energonesējiem, kurus izmanto apkurei vai dzesēšanai, ekstrapolāciju veic, izmantojot enerģijas uzskaiti vai
vienkāršotu aprēķinu saskaņā ar šo noteikumu 
42.punktu
.
41. Ja novērtēšanu veic, izmantojot enerģijas uzskaiti, novērtējuma periodam jāaptver plašs (vismaz mēneša) vidējo
ārējā gaisa temperatūru diapazons.
42. Vienkāršoto ekstrapolācijas aprēķinu lieto, lai aprēķinātu energonesēja daudzumu, ko izmanto apkurei vai
dzesēšanai visa gada laikā. To aprēķina, izmantojot šādu formulu:
43. Gadam aprēķināto nepieciešamo enerģiju apkurei un dzesēšanai Q
kop,apr
 aprēķina, izmantojot 4.formulu un
7
/
44
Q
kop,apr
 = Q
apk,apr
 + Q
dz,apr
(4)
Q
apk,apr
 = H
K
 (T
1
 – T
2
) t –
 η
apk,ieg
 
(A
sol
 E
sol
 + Q
iek
)
(5)
Q
dz,apr
 = (A
sol
 E
sol
 + Q
iek
) –
 η
dz,z
 
H
K
 (T
1
 
– T
2
) t
(6)
kur:
Q
apk,apr
 – apkurei nepieciešamā enerģija (Wh);
Q
dz,apr
 – dzesēšanai nepieciešamā enerģija (Wh);
H
K
 – ēkas kopējais siltuma zudumu koeficients (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
133.punktu
;
t – novērtējuma periods, viena pilna apkures (t
apk
) vai dzesēšanas (t
dz
) sezona (stundas);
T
1
 – vidējā uzstādītā temperatūra novērtējuma (apkures vai dzesēšanas) periodā (
o
C);
T
2
 – vidējā ārējā gaisa temperatūra aprēķina periodā (
o
C);
η
apk,ieg
 – ieguvumu izmantošanas faktors apkurei saskaņā ar šo noteikumu 
127. punktu
 vai standartu LVS EN
ISO 13790:2009 L;
η
dz,z
 – zudumu izmantošanas faktors dzesēšanai saskaņā ar šo noteikumu 
129. punktu
 vai standartu LVS EN
ISO 13790:2009 L;
A
sol
 – ēkas lietderīgais saules enerģiju savācošais laukums (m
2
);
E
sol
 – saules starojums novērtējuma periodā t uz laukumu A
sol
 (Wh/m
2
);
Q
iek
 – visas ēkas iekšējie ieguvumi novērtējuma periodā t (Wh).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
 , kur
(7)
Q – koriģētais enerģijas patēriņš (Wh);
Q
1 
– enerģijas patēriņš novērtēšanas periodā (Wh);
GDD
1
 – normatīvais grādu dienu skaits, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
48.punktu
;
saskaitot atsevišķi apkurei un dzesēšanai nepieciešamo enerģiju, kas aprēķināta, izmantojot 5. un 6.formulu:
4.3. Enerģijas patēriņa korekcija klimatisko apstākļu dēļ
44. Ja izmērītais energoefektivitātes novērtējums pamatojas uz enerģijas patēriņa datiem, kas iegūti periodā, kas ir
mazāks par pieciem pilniem gadiem, nepieciešama izmērītā enerģijas patēriņa korekcija klimatisko apstākļu dēļ, lai
nodrošinātu mērījumu periodā patērētās enerģijas atbilstību vidējiem vietējiem klimatiskajiem apstākļiem.
45. Izmērīto enerģijas patēriņu apkurei un dzesēšanai pielāgo atbilstoši vidējiem klimatiskajiem apstākļiem ēkas
atrašanās vietā. Enerģijas patēriņa koriģēšanai atbilstoši klimatiskajiem apstākļiem izmanto LBN 003-01
"Būvklimatoloģija" 7.tabulā noteiktās apkures perioda ilguma un vidējās ārējā gaisa temperatūras vērtības.
46. Enerģijas patēriņa korekciju klimatisko apstākļu dēļ aprēķina saskaņā ar šo noteikumu 
47. 
un 
48.punktu
.
47. Enerģijas patēriņa korekciju, izmantojot grādu dienas, veic, izmantojot šādu formulu:
8
/
44
GDD – grādu dienu skaits novērtēšanas periodā, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
48.punktu
.
48.1. GDD
1
 = D
napk
 (T
1
 – T
2
)
(8)
48.2. GDD = D
apk
 (T
1
 – T
3
)
(9)
kur:
GDD
1
 – normatīvais grādu dienu skaits;
GDD – grādu dienu skaits novērtēšanas periodā;
D
napk
 – normatīvais apkures dienu skaits saskaņā ar LBN 003-01 "Būvklimatoloģija";
D
apk 
– apkures dienu skaits novērtēšanas periodā;
T
1 
– iekštelpu temperatūra novērtēšanas periodā (
o
C);
T
2 
– vidējā ārējā gaisa temperatūra saskaņā ar LBN 003-01 "Būvklimatoloģija" (
o
C);
T
3 
– faktiskā vidējā ārējā gaisa temperatūra novērtēšanas periodā (
o
C).
48. Grādu dienu skaitu nosaka, izmantojot šādas formulas:
5. Ēkas aprēķinātās energoefektivitātes novērtējums
5.1. Nepieciešamie un iegūstamie dati
49. Ēkas aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanai nepieciešamos datus iegūst:
49.1. apsekojot ēku;
49.2. izmantojot raksturlielumus, kas noteikti būvniecības un ēku energoefektivitātes jomu reglamentējošajos
normatīvajos aktos;
49.3. no ēkas tehniskās dokumentācijas (piemēram, tehniskais projekts, inventarizācijas plāns).
50. Ēkas aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanai nepieciešami šādi dati:
50.1. siltuma pārvades un ventilācijas īpašības;
50.2. siltuma ieguvumi no iekšējiem siltuma resursiem, saules siltuma ieguvuma īpašības;
50.3. klimatoloģiskie rādītāji;
50.4. ēkas un ēkas komponentu, sistēmu un izmantošanas raksturojums;
50.5. komforta prasības – uzstādītās temperatūras un gaisa apmaiņas rādītāji.
51. Ēkas inženiertehnisko sistēmu darbības novērtēšanai nepieciešama šāda informācija:
51.1. ēkas sadalījums pa zonām (dažādām zonām var izmantot dažādas ēkas inženiertehniskās sistēmas);
51.2. ēkas siltumenerģijas zudumu sadalījums vai atgūšana ēkā (iekšējie siltuma ieguvumi, ventilācijas
siltumenerģijas siltuma atgūšana);
9
/
44
51.3. ventilācijas pieplūdes gaisa apmaiņas rādītāji un temperatūra, ja ēka centralizēti apkurināta vai dzesēta un
ir apvienota enerģijas izmantošana gaisa cirkulācijai un apkurināšanai vai dzesēšanai.
52. Izmantojot aprēķina metodi, iegūst šādus datus:
52.1. kopējā nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai;
52.2. kopējais enerģijas patēriņš apkurei un dzesēšanai;
52.3. apkures un dzesēšanas sezonas ilgums (sistēmas darbības stundu skaits);
52.4. papildu enerģijas patēriņš apkures, dzesēšanas un ventilācijas sistēmām.
5.2. Ēkas aprēķinātās energoefektivitātes novērtējuma procedūra
5.2.1. Ēkas apkurei un dzesēšanai nepieciešamā enerģija un rādītāji
53. Nepieciešamo enerģiju aprēķina, pamatojoties uz ēku zonu siltumenerģijas bilanci. Apkurei un dzesēšanai
nepieciešamā enerģija ir ēkas inženiertehnisko sistēmu enerģijas bilances pamatdati. Veicot ēkas aprēķinātās
energoefektivitātes novērtēšanu, enerģijas bilance sadalās:
53.1. ēkas līmenī, lai noteiktu kopējos enerģijas patēriņa rādītājus;
53.2. ēkas inženiersistēmu līmenī, lai noteiktu primārās enerģijas patēriņa rādītājus un oglekļa emisijas
novērtējumu.
54. Aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanai nepieciešamos rādītājus iegūst šādā kārtībā:
54.1. izvēlas siltuma bilances aprēķina metodi saskaņā ar šo noteikumu 
5.2
.
2.
apakšnodaļu;
54.2. nosaka kopējās kondicionēto telpu un nekondicionēto telpu robežas saskaņā ar šo noteikumu
5.3
.apakšnodaļu;
54.3. nosaka aprēķinu zonu robežas saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.apakšnodaļu;
54.4. definē aprēķinu nosacījumus iekštelpām, ārējos klimatiskos apstākļus un citus apkārtējās vides datus;
54.5. aprēķina ēkai un tās atsevišķām zonām nepieciešamo enerģijas daudzumu apkurei Q
apk
 un enerģijas
daudzumu dzesēšanai Q
dz
 attiecīgajā periodā:
54.5.1. aprēķina siltuma zudumus ar siltuma pārvadi saskaņā ar šo noteikumu 
5.5
.apakšnodaļu;
54.5.2. aprēķina siltuma zudumus ar ventilāciju saskaņā ar šo noteikumu 
5.6
.apakšnodaļu;
54.5.3. aprēķina iekštelpu siltuma ieguvumus saskaņā ar šo noteikumu 
5.7
.apakšnodaļu;
54.5.4. aprēķina saules siltuma ieguvumus saskaņā ar šo noteikumu 
5.8
.apakšnodaļu;
54.5.5. aprēķina dinamiskos parametrus saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.apakšnodaļu;
54.6. aprēķina apkures un dzesēšanas sezonas ilgumu saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
1.
apakšnodaļu.
10
/
44
5.2.2. Siltuma bilances aprēķina metodes izvēle
55. Ēkas vai tās zonu siltuma bilances noteikšanai ņem vērā:
55.1. pārvades siltuma plūsmu starp kondicionētu telpu un ārējo apkārtējo vidi – starpību starp uzstādīto
temperatūru kondicionētā telpā un ārējo gaisa temperatūru;
55.2. pārvades un ventilācijas siltuma plūsmu starp blakus esošajām zonām – starpību starp uzstādīto
temperatūru kondicionētā zonā un iekštelpu temperatūru blakus telpās;
55.3. dabiskās vai mehāniskās ventilācijas siltuma plūsmu – starpību starp uzstādīto temperatūru kondicionētā
telpā un pieplūdes gaisa temperatūru;
55.4. iekšējos siltuma ieguvumus (iekļaujot arī negatīvos ieguvumus no siltuma zudumiem), piemēram, no
cilvēkiem, iekārtām, apgaismojuma un siltuma plūsmas vai absorbcijas no ēkas inženiertehniskajām sistēmām;
55.5. saules siltuma ieguvumus, kurus var iegūt tieši (piemēram, caur logiem) vai netieši (piemēram, ar
absorbciju caur ēkas elementiem);
55.6. siltuma uzkrājumus ēkas inženiertehniskajās sistēmās un atkarībā no siltuma inerces ēkā;
55.7. nepieciešamo enerģiju apkurei, ja ēkas inženiertehniskās sistēmas piegādā siltumu, lai paaugstinātu
iekštelpu temperatūru līdz pieprasītajam minimālajam līmenim (uzstādītā temperatūra apkurei);
55.8. nepieciešamo enerģiju dzesēšanai, ja ēkas dzesēšanas sistēmas aizvada siltumu, lai samazinātu
iekštelpu temperatūru līdz pieprasītajam maksimālajam līmenim (uzstādītā temperatūra dzesēšanai).
56. Ēkas enerģijas bilancē iekļauj arī atgūto enerģiju ēkās no dažādām ēkas inženiertehniskajām sistēmām.
57. Ēkas enerģijas bilances aprēķinu veic, izmantojot vienu no šādām metodēm:
57.1
. vienmērīgā metode. Siltuma bilanci aprēķina pietiekami ilgā laikposmā – vienu mēnesi vai pilnu sezonu.
Aprēķinā ignorē uzkrātā un aizvadītā siltuma daļu, bet ņem vērā dinamiskos efektus, empīriski nosakot
ieguvumu un zudumu izmantošanas faktoru;
57.2. dinamiskā metode. To izmanto, lai siltuma bilanci aprēķinātu īsos laikposmos (piemēram, pa stundām).
Ņem vērā siltuma uzkrājumus un no ēkas aizvadīto siltuma daļu, kas atkarīga no ēkas siltuma inerces.
Aprēķini, piemērojot dinamisko metodi, veicami saskaņā ar standarta LVS EN ISO 13790:2009 L 
pielikumu
 C.
58. Dinamiskā metode modelē siltuma pretestību, siltuma ietilpību un iekšējos un saules siltuma ieguvumus ēkā
vai ēkas zonās. Izmantojot dinamisko metodi, ņem vērā, ka apkures sezonas laikā siltuma pārpalikuma ietekmē
iekšējā temperatūra paaugstinās virs uzstādītās temperatūras, kas pārvada pārpalikušo siltumu ar papildu pārvadi,
ventilāciju un akumulāciju, ja netiek lietota mehāniskā dzesēšana. Termostatu izslēgšanu nevar tieši piemērot iekšējās
temperatūras samazināšanai, jo tā ir atkarīga no ēkas inerces (siltuma izplūde no ēkas masīva). Dzesēšanas perioda
aprēķinos ņem vērā, ka uzstādītā iekšējā temperatūra pazeminās zem uzstādītās temperatūras.
59. Lietojot vienmērīgo metodi, ņem vērā dinamiskos efektus, ko aprēķina, izmantojot korelācijas faktorus. Apkurei
iekšējā un saules siltuma ieguvumu izmantošanas aprēķinā ņem vērā, ka tikai daļa ieguvumu tiek izmantota,
samazinot ēkas nepieciešamo enerģiju apkurei, ja iekšējo temperatūru paaugstina virs uzstādītās temperatūras.
60. Dzesēšanas aprēķinā, izmantojot vienmērīgo metodi, ņem vērā šādus faktorus:
60.1
. zudumu izmantošana – pārvades un ventilācijas siltuma zudumu aprēķinam ņem vērā, ka tikai daļa
pārvades un ventilācijas siltuma zudumu tiek izmantota, samazinot dzesēšanas nepieciešamību. Neizmantotā
pārvades un ventilācijas siltuma plūsma rodas laikposmos vai intervālos (piemēram, naktī), kad dzesēšana nav
vajadzīga, bet tā var būt nepieciešama citos laikposmos vai intervālos (piemēram, dienā);
11
/
44
60.2. ieguvumu izmantošana – iekšējā un saules siltuma ieguvumu aprēķinam ņem vērā, ka tikai daļa iekšējā
un saules siltuma ieguvumu kompensē siltuma pārvades un ventilācijas zudumus, pieņemot noteiktu maksimālo
iekštelpas temperatūru. Neizmantotā siltuma daļa veicina dzesēšanas nepieciešamību, lai izvairītos no
iekštelpas temperatūras paaugstināšanās virs uzstādītās temperatūras.
5.3. Ēkas robežas un zonas
5.3.1. Ēkas robežu un zonu noteikšana
61. Apkurei un dzesēšanai nepieciešamās enerģijas aprēķinam nosaka ēkas robežas. Ēkas robežās ietilpst visi
ēkas būvelementi, kas atdala kondicionētās telpas no ārējās vides (gaisa, grunts vai ūdens) un blakus ēkām vai
atsevišķām nekondicionētām telpām.
62. Apkurei un dzesēšanai nepieciešamās enerģijas aprēķinam ēku sadala:
62.1. vienā zonā;
62.2. vairākās zonās (multizonu aprēķins), ņemot vērā siltuma plūsmu starp zonām;
62.3. vairākās zonās (multizonu aprēķins), neņemot vērā siltuma plūsmu starp zonām.
63. Ja ēku sadala vairākās zonās, ēkas apkurei un dzesēšanai nepieciešamo enerģiju aprēķina katrai zonai
atsevišķi. Siltuma plūsmas starp zonām ņem vērā, ja tas ir nepieciešams ieteicamo energoefektivitātes pasākumu
novērtēšanai vai papildu rezultātu iegūšanai.
5.3.2. Ēkas sadalījums zonās
64. Mazas (līdz pieciem procentiem no zonas laukuma) neapkurināmas platības (nekondicionētas telpas) var
iekļaut kondicionētajās (apkurināmās) zonās un uzskatīt par kondicionētām. Ēkas sadalīšana vairākās zonās nav
nepieciešama, ja uz ēku ir attiecināmi visi minētie nosacījumi:
64.1. uzstādītā temperatūra apkurināmās telpās neatšķiras vairāk kā par 4 
o
C;
64.2. visas telpas (platības) netiek mehāniski dzesētas vai arī tiek mehāniski dzesētas un uzstādīto
temperatūru starpība dzesēšanas telpās nepārsniedz 4 
o
C;
64.3. telpās izmanto vienādas apkures sistēmas (ja tādas ir) un vienādas dzesēšanas sistēmas (ja tādas ir);
64.4. ēkā vismaz 80 procentos kopējā grīdas laukuma izmanto vienādas ventilācijas sistēmas;
64.5. ēkā vismaz 80 procentos kopējā grīdas laukuma ventilācijas gaisa apmaiņas daudzums (m
3
) telpās uz
grīdas laukumu (m
2
) vienā laika vienībā neatšķiras vairāk nekā četras reizes.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
65. Ja vismaz viens no šo noteikumu 
64.punktā
 minētajiem nosacījumiem netiek izpildīts, ēku sadala zonās un uz
katru no tām attiecina vienas zonas aprēķina nosacījumus.
5.3.3. Vienas zonas aprēķins
12
/
44
, ja aprēķinā iekļautajām telpām vienāds augstums, (10.1)
, ja aprēķinā iekļautajām telpām dažādi augstumi, (10.2)
, ja aprēķinā iekļautajām telpām vienāds augstums, (11.1)
, ja aprēķinā iekļautajām telpām dažādi augstumi, (11.2)
 
 
vai
 kur
T
apk
 – uzstādītā temperatūra ēkas vai ēkas zonas apkurei (°C);
T
uzst,apk
 – ēkas vai ēkas zonas apkures platībām ar atšķirīgiem temperatūras režīmiem uzstādītā temperatūra
apkurei (°C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.10
. apakšnodaļu;
A
apr
 – aprēķina platība (m
2
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5. 
apakšnodaļu;
V
apr
 – aprēķina tilpums (m
3
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5. 
apakšnodaļu.
(MK 
07.07.2015.
 noteikumu Nr.380 redakcijā)
 
 
vai
 
 
kur
T
dz
 – uzstādītā temperatūra ēkas vai ēkas zonas dzesēšanai (°C);
T
uzst,dz
 – ēkas vai ēkas zonas dzesēšanas platībām ar atšķirīgiem tempe
ratūras režīmiem uzstādītā temperatūra
dzesēšanai (°C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.10
. apakšnodaļu;
A
apr
 – aprēķina platība (m
2
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5. 
apakšnodaļu;
V
apr
 – aprēķina tilpums (m
3
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5. 
apakšnodaļu.
(MK 
07.07.2015.
 noteikumu Nr.380 redakcijā)
66. Vienas zonas aprēķinā apkurei uzstādīto temperatūru nosaka, izmantojot 10.1. vai 10.2. formulu:
67. Vienas zonas aprēķinā dzesēšanai uzstādīto temperatūru nosaka, izmantojot 11.1. vai 11.2. formulu:
5.3.4. Vairāku zonu aprēķins
68. Ja ēka ir sadalīta vairākās zonās un siltuma plūsmu starp zonām neņem vērā (aprēķins ar nesasaistītām
zonām), tad, veicot aprēķinus, neņem vērā nekāda veida siltuma pārvadi (piemēram, gaisa kustību). Šādā gadījumā
aprēķinus veic atsevišķi katrai zonai saskaņā ar vienas zonas aprēķina procedūru.
69. Atsevišķām zonām, kurām ir kopīga apkures un dzesēšanas sistēma, apkurei un dzesēšanai nepieciešamā
enerģija ir atsevišķām zonām aprēķinātā nepieciešamās enerģijas summa. Atsevišķām zonām, kurām nav kopīgas
apkures un dzesēšanas sistēmas, enerģijas patēriņš ēkā ir atsevišķām zonām aprēķinātā izmantotās enerģijas
summa.
70. Ja ēka ir sadalīta vairākās zonās un ņem vērā siltuma plūsmu starp zonām, tad ņem vērā arī jebkura veida
siltuma pārvadi (arī gaisa kustību) un aprēķinu veic saskaņā ar standarta LVS EN ISO 13790:2009 L pielikumu B.
13
/
44
5.3.5. Aprēķina platības un aprēķina tilpuma noteikšana
(Nodaļas nosaukums grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
71. Grīdas laukums, kas atrodas ēkas robežās, ir kondicionētā ēkas grīdas aprēķina platība A
apr.
 Ja ēka ir sadalīta
zonās, visu zonu kondicionēto grīdas aprēķina platību summai jābūt vienādai ar visas ēkas kondicionēto telpu grīdas
aprēķina platību.
72. Aprēķina platībā A
apr
 ieskaita:
72.1. visu kondicionēto telpu platības;
72.2. nekondicionēto telpu platības, ja tās ir sasaistītas ar kondicionētām telpām un tajās tiek uzturēts
iekšējais mikroklimats (piemēram, iekšējās halles, gaiteņi, koridori, kāpņu telpas).
72.
1
 Aprēķina tilpumu V
apr
 nosaka, katras aprēķina platībā A
apr
 iekļautās telpas laukumu reizinot ar katras
aprēķina platībā A
apr
 iekļautās telpas vidējo augstumu.
(MK 
07.07.2015.
 noteikumu Nr.380 redakcijā)
73. Aprēķina platībā neiekļauj telpas, kurās nav paredzēts uzturēt iekšējo telpu temperatūru (piemēram,
neapkurināmus pagrabus, bēniņus, garāžas). Aprēķina platība apkures un dzesēšanas sezonai var būt noteikta
atsevišķi.
5.4. Ēkas apkure un dzesēšana
5.4.1. Aprēķina kārtība un sezonas ilguma noteikšana apkurei un dzesēšanai
74. Apkurei un dzesēšanai aprēķinu veic šādā kārtībā:
74.1. sezonas ilguma noteikšana;
74.2. nepieciešamās enerģijas aprēķins;
74.3. aprēķinu iespējamā atkārtošana, kas saistīta ar ēkas un sistēmu savstarpējo mijiedarbību vai papildu
informācijas saņemšanu.
75. Aprēķina perioda ilgumu t
apk
 apkures sezonai nosaka saskaņā ar LBN 003-01 "Būvklimatoloģija".
76. Faktisko apkures sezonas ilgumu nosaka atbilstoši stundu skaitam sezonā, kad darbojusies attiecīgā sistēma
(piemēram, sūkņi, ventilatori). To nosaka, pamatojoties uz vismaz viena mēneša laikā iegūtajiem mērījumiem.
77. Faktisko apkures sezonas ilgumu izmanto aprēķina modeļa validācijai saskaņā ar šo noteikumu
6.2
.apakšnodaļu.
78. Faktisko dzesēšanas sezonas ilgumu nosaka atbilstoši stundu skaitam sezonā, kad darbojusies attiecīgā
sistēma (piemēram, sūkņi, ventilatori). To nosaka, pamatojoties uz vismaz viena mēneša laikā iegūtajiem mērījumiem.
79. Aprēķina perioda ilgumu t
apk
 dzesēšanas sezonai nosaka, izmantojot datus par faktisko dzesēšanas sezonas
ilgumu.
14
/
44
Q
apk,n
 = Q
apk,z 
– η
apk,ieg
 × Q
apk,ieg
 
, kur
(12)
katrai ēkas zonai un katram mēnesim vai sezonai:
Q
apk,n
 – ēkas apkurei nepieciešamā enerģija (Wh);
Q
apk,z
 – kopējie siltuma zudumi apkurei (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu 83.1. apakšpunktu;
Q
apk,ieg
 – kopējie siltuma ieguvumi apkurei (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu 84.1. apakšpunktu;
η
apk,ieg
 – siltuma ieguvumu izmantošanas faktors, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
2.
apakšnodaļu.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
83.1. apkurei 
Q
apk,z
 = Q
apk,pr 
+ Q
apk,ve
(14)
83.2. dzesēšanai 
Q
dz,z
 = Q
dz,pr 
+ Q
dz,ve
(15)
kur katrai ēkas zonai un katram mēnesim vai sezonai:
Q
apk,z
 – kopējie siltuma zudumi apkurei (Wh);
Q
dz,z
 – kopējie siltuma zudumi dzesēšanai (Wh);
Q
apk,pr
 – kopējie siltuma zudumi apkurei ar pārvadi (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.5
.apakšnodaļu;
Q
dz,pr
 – kopējie siltuma zudumi dzesēšanai ar pārvadi (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.5
.apakšnodaļu;
5.4.2. Ēkas apkurei un dzesēšanai nepieciešamās enerģijas aprēķins,
izmantojot vienmērīgo metodi
80. Katras ēkas zonas apkurei nepieciešamo enerģiju katram aprēķina periodam (mēnesim vai sezonai) nosaka,
izmantojot šādu formulu (ņem vērā, ka Q
apk
 ≥ 0):
81. Papildu siltumam (mitrināšanai) nepieciešamo enerģiju aprēķinā neiekļauj.
82. Katras ēkas zonas dzesēšanai nepieciešamo enerģiju katram aprēķina periodam (mēnesim vai sezonai)
nosaka, izmantojot šādu formulu (ņem vērā, ka Q
dz
 ≥ 0):
Q
dz,n
 = Q
dz,ieg
 – η
dz,z
 × Q
dz,z
 , kur 
(13)
katrai ēkas zonai un katram mēnesim vai sezonai:
Q
dz,n
 – ēkas dzesēšanai nepieciešamā enerģija (Wh);
Q
dz,z
 – kopējie siltuma zudumi dzesēšanai (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu 83.2. apakšpunktu;
Q
dz,ieg
 – kopējie siltuma ieguvumi dzesēšanai (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
84.2
. apakš
punktu;
η
dz,z
 – siltuma zudumu izmantošanas faktors, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
3.
apakšnodaļu.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
83. Kopējie siltuma zudumi ēkas zonā aprēķina periodā ir:
15
/
44
Q
apk,ve
 – kopējie siltuma zudumi apkurei ar ventilāciju (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.6
.apakšnodaļu;
Q
dz,ve
 – kopējie siltuma zudumi dzesēšanai ar ventilāciju (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.6
.apakšnodaļu.
84.1. apkurei 
Q
apk,ieg
 = Q
iek 
+ Q
sol
(16)
84.2. dzesēšanai 
Q
dz,ieg
 = Q
iek 
+ Q
sol
 
(17)
kur katrai ēkas zonai un katram mēnesim vai sezonai:
Q
apk,ieg
 – kopējie siltuma ieguvumi apkurei (Wh);
Q
dz,ieg
 – kopējie siltuma ieguvumi dzesēšanai (Wh);
Q
iek
 – iekšējo siltuma ieguvumu summa aprēķina periodā (Wh), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.7
.apakšnodaļu;
Q
sol
 – saules siltuma ieguvumu summa aprēķina periodā (Wh), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.8
.apakšnodaļu.
85.1. apkurei 
(18)
85.2. dzesēšanai 
(19)
kur katrai ēkas zonai un katram aprēķina periodam:
Q
apk,pr
 – kopējie siltuma pārvades zudumi apkurei (Wh);
Q
dz,pr
 – kopējie siltuma pārvades zudumi dzesēšanai (Wh);
H
T,k
 – ēkas siltuma pārvades zudumu koeficients caur elementu 
k
 uz blakus telpu, apkārtējo vidi vai zonu ar
temperatūru T
2,k
 (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
86.punktu
;
T
1,apk
 – ēkai vai ēkas daļai uzstādītā temperatūra apkurei (
o
C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.10
.apakšnodaļu;
T
1,dz
 – ēkai vai ēkas daļai uzstādītā temperatūra dzesēšanai (
o
C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.10
.apakšnodaļu;
T
2,k
 – temperatūra elementam 
k
 blakus telpā, apkārtējā vidē vai zonā (
o
C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
87.punktu
;
t
apk
 – aprēķina perioda ilgums apkurei (h);
t
dz
 – aprēķina perioda ilgums dzesēšanai (h).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
84. Kopējie siltuma ieguvumi ēkas zonā aprēķina periodā ir:
5.5. Siltuma pārvades zudumi
85. Izmantojot vienmērīgo metodi, kopējos siltuma zudumus ar pārvadi aprēķina katram mēnesim vai sezonai un
katrai zonai, izmantojot šādas formulas:
86. Siltuma pārvades zudumu koeficientu H
T,k
 elementam k nosaka atbilstoši ar Ministru kabineta 2001.gada
27.novembra noteikumiem Nr.495 "
Noteikumi par Latvijas būvnormatīvu LBN 002-01 "Ēku norobežojošo konstrukciju
16
/
44
88.1. apkurei 
(20)
88.2. dzesēšanai 
(21)
kur katrai ēkas zonai z un katram aprēķina periodam:
Q
apk,ve
 – kopējā siltuma plūsma ar ventilāciju apkures sezonā (Wh);
Q
dz,ve
 – kopējā siltuma plūsma ar ventilāciju dzesēšanas sezonā (Wh);
H
ve,k
 – siltuma pārvades koeficients ar gaisa plūsmas ventilāciju, elementam 
k
 ieplūstot zonā ar piegādes
temperatūru T
2,pieg,k
 (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
89.punktu
;
T
1,apk
 – ēkai vai ēkas zonai uzstādītā temperatūra apkurei (
o
C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.10
.apakšnodaļu;
T
1,dz
 – ēkai vai ēkas zonai uzstādītā temperatūra dzesēšanai (
o
C), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.10
.apakšnodaļu;
T
2,pieg
 – elementa 
k
 gaisa plūsmas piegādes temperatūra (
o
C), iekļaujot ēkas vai ēkas zonas ar ventilāciju vai
siltumtehnika"
 apstiprinātajam Latvijas būvnormatīvam LBN 002-01 "Ēku norobežojošo konstrukciju siltumtehnika".
87. Blakus telpas, ārējās vides vai zonas temperatūras T
2,k
 vērtību nosaka šādām situācijām:
87.1. siltuma pārvadei uz ārējo vidi – temperatūras T
2,k
 vērtība ir ārējās vides temperatūras vērtība;
87.2. siltuma pārvadei uz blakus esošajām nekondicionētajām zonām – temperatūras T
2,k
 vērtība ir blakus
telpas temperatūra vai ārējās vides temperatūras vērtība, ja aprēķinā izmantots pielāgošanas koeficients, kas
samazina siltuma pārvades koeficientu temperatūru starpības vietā;
87.3. siltuma pārvadei uz blakus esošo saules ietekmes zonu (piemēram, stiklotu lodžiju, terasi, saules dārzu)
– siltuma pārvadi aprēķina tāpat kā blakus esošajām nekondicionētajām telpām. Saules radiācijas ietekmi uz
saules ietekmes zonas telpu temperatūru ņem vērā, aprēķinot saules siltuma ieguvumu;
87.4. aprēķinam ar sasaistītām zonām, siltuma pārvadei uz blakus esošajām kondicionētajām platībām –
temperatūras T
2,k
 vērtība ir blakus esošās platības temperatūras vērtība;
87.5. aprēķinam ar nesasaistītām zonām – siltuma pārvadi ar citām kondicionētajām zonām neņem vērā;
87.6. siltuma pārvadei caur grunti – temperatūras T
2,k
 vērtība ir ārējās vides temperatūras vērtība, aprēķinā
izmantojot pielāgošanas koeficientu, kas samazina siltuma pārvades koeficientu temperatūru starpības vietā un
ko nosaka saskaņā ar standartu LVS EN ISO 13789:2013 L "Ēku siltumtehniskās īpašības. Siltumpārvades un
ventilācijas siltumapmaiņas koeficienti. Aprēķinā
šanas metodika" (turpmāk – standarts LVS EN ISO
13789:2013 L);
87.7. siltuma pārvadei uz blakus ēkām – temperatūras T
2,k
 vērtība ir blakus ēkas iekštelpu temperatūra,
pamatojoties uz blakus ēkas atbilstošiem datiem un izmantošanas veidu.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
5.6. Siltuma zudumi ar ventilāciju
88. Kopējos siltuma zudumus ar ventilāciju no kondicionētās platības aprēķina katram mēnesim vai sezonai un
katrai zonai, izmantojot šādas formulas:
17
/
44
infiltrāciju, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
89.punktu
;
t
apk
 – aprēķina perioda ilgums apkurei (h);
t
dz
 – aprēķina perioda ilgums dzesēšanai (h).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
89.1. ventilācijai, kurā iekļauta gaisa infiltrācija no ārējās vides, piegādes temperatūras T
2,pieg,
k
 vērtība ir ārējās
vides temperatūras vērtība;
89.2. ventilācijai, kurā iekļauta gaisa infiltrācija no blakus esošajām nekondicionētajām platībām vai verandām,
piegādes temperatūras T
2,pieg,
k
 vērtība ir ārējās vides temperatūras vērtība. Saules radiācijas ietekmi papildus saules
ietekmes temperatūrai ņem vērā, aprēķinot saules siltuma ieguvumu;
89.3. aprēķinos ar savienotajām zonām ventilācijai, kurā iekļauta gaisa infiltrācija no blakus esošajām
kondicionētajām platībām, piegādes temperatūras T
2,pieg,
k
 vērtība ir blakus esošo platību temperatūras vērtība;
89.4. mehāniskai ventilācijai piegādes temperatūras T
2,pieg,
k
 vērtība ir gaisa piegādes temperatūras vērtība,
gaisam izejot no centrālās gaisa pārvietošanas iekārtas un ieplūstot ēkā vai ēkas zonās, ko nosaka saskaņā ar
attiecīgajiem standartiem LVS EN 15242:2009 L un LVS EN 15241:2009 L;
89.5. ja izmanto centralizētu piesildīšanu vai piedzesēšanu un enerģijas izmantošana piesildīšanai vai
piedzesēšanai ir aprēķināta atsevišķi, piegādes temperatūras vērtība ir temperatūra pēc centralizētās piesildīšanas vai
piedzesēšanas;
89.6. siltuma atgūšanas aprēķinā ārējā gaisa temperatūru T
2
 nomaina ar pieplūdes gaisa temperatūru, kuru iegūst
saskaņā ar attiecīgajiem standartiem LVS EN 15241:2009 L un LVS EN 15242:2009 L.
H
ve,k
 
= ρ
a
c
a
 (∑
q
ve,k,vid
), kur
(22)
H
ve,
k
 – siltuma pārvades koeficients ar gaisa plūsmas ventilāciju, elementam 
k
 ieplūstot zonā ar piegādes
temperatūru T
2,pieg,
k
 (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
89.punktu
;
q
ve,k,vid
 – gaisa plūsmas elementa 
k
 laika vidējais plūsmas līmenis (m
3
/h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
91.punktu
;
ρ
a
c
a
 – gaisa siltumietilpība uz tilpumu = 0,34 (Wh/(m
3
 × 
o
C));
k
 – katrs no atbilstošajiem gaisa plūsmas elementiem (piemēram, mehāniskā ventilācija, dabiskā ventilācija, gaisa
caursūce).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
89. Kopējā ventilācijas siltuma zudumu koeficienta H
ve,k
 ar gaisa plūsmas ventilāciju elementam k vērtības vai
plūsmas vērtības q
ve,k
 atbilst attiecīgajiem ventilācijas sistēmu standartiem LVS EN 15242:2009 L "Ēku ventilācija.
Aprēķinu metodes gaisa caurplūdes (ieskaitot caursūci) noteikšanai ēkās" (turpmāk – standarts LVS EN 15242:2009
L) un LVS EN 15241:2009 L "Ēku ventilācija. Metodes, kā aprēķināt ventilācijas un caursūces radītus enerģijas
zudumus komerciālās ēkās" (turpmāk – standarts LVS EN 15241:2009 L). Atsevišķas gaisa plūsmas k piegādes
temperatūras T
2,pieg,k
 vērtību pieņem šādi:
90. Kopējo ventilācijas siltuma zudumu koeficientu katram mēnesim vai sezonai un katrai apkures vai dzesēšanas
zonai aprēķina, izmantojot šādu formulu:
91. Gaisa plūsmas elementa k laika vidējo plūsmas līmeni aprēķina, izmantojot šādu formulu:
q
ve,k,vid
 = f
ve,t,k
 q
ve,k
, kur 
(23)
q
ve,k
 – gaisa plūsmas elementa k laika vidējais plūsmas līmenis (m
3
/h), kuru nosaka saskaņā ar attiecīgajiem
standartiem LVS EN 15241:2009 L un LVS EN 15242:2009 L;
f
ve,t,k
 – gaisa plūsmas elementa k darbības laika daļa.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
18
/
44
  , kur
(24)
Q
iek
 – iekšējo siltuma ieguvumu summa konkrētajā mēnesī vai sezonā (Wh) (apkurei un dzesēšanai nosaka
atsevišķi);
b
l
 – redukcijas koeficients blakus esošajai nekondicionētajai telpai ar iekšējo siltuma avotu 
l
, kuru nosaka saskaņā
ar standartu LVS EN ISO 13789:2013 L (ja siltuma avota 
l
 jauda neietekmē aprēķina rezultātu, b
l 
= 1);
Φ
iek,k
 – vidējā siltuma plūsma no iekšējā siltuma avota 
k
 aprēķina periodā (mēnesī vai sezonā) (W), kuru nosaka
saskaņā ar šo noteikumu 
97.punktu
;
Φ
iek,nek,l
 – vidējā siltuma plūsma no iekšējā siltuma avota 
l
 blakus esošajā nekondicionētajā telpā aprēķina
periodā (mēnesī vai sezonā) (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
97.punktu
;
t – konkrētā mēneša vai sezonas ilgums (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
1.
apakšnodaļu.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
5.7. Iekšējie siltuma ieguvumi
5.7.1. Iekšējo siltuma ieguvumu aprēķina procedūra
92. Iekšējie siltuma ieguvumi ir siltuma ieguvumi no iekšējiem siltuma avotiem, ieskaitot negatīvos siltuma
ieguvumus (no telpas uz aukstuma avotiem). Iekšējie siltuma ieguvumi ir jebkāds siltums, ko rada iekšējie avoti un ko
izmanto telpas apkurei, telpas dzesēšanai vai karstā ūdens sagatavošanai.
93. Iekšējie siltuma ieguvumi ietver:
93.1. metabolisko siltumu no iedzīvotājiem un izkliedēto siltumu no ierīcēm;
93.2. izkliedēto siltumu no apgaismošanas ierīcēm;
93.3. siltumu, kas izkliedēts no karstā ūdens sistēmas vai ko absorbē karstā ūdens sistēma;
93.4. siltumu, kas izkliedēts no gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas vai ko absorbē apkures, gaisa
kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas;
93.5. siltums no procesiem un priekšmetiem vai uz tiem.
5.7.2. Vispārējie iekšējie siltuma ieguvumi atbilstoši vienmērīgajai un
dinamiskajai metodei
94. Atbilstoši vienmērīgajai metodei siltuma ieguvumus no iekšējiem avotiem konkrētajā ēkas zonā konkrētajā
mēnesī vai sezonā aprēķina, izmantojot šādu formulu:
95. Blakus esošā nekondicionētā telpa ir nekondicionēta telpa ārpus apkures un dzesēšanas enerģijas patēriņa
aprēķina zonas robežām. Ja blakus nekondicionētajai telpai atrodas vairāk nekā viena kondicionētā zona, siltuma
plūsmas rādītājs pie iekšējā siltuma avota l nekondicionētajā telpā 
Φ
iek,nek,l
 jāsadala pa kondicionētajām zonām
atbilstoši kondicionētās zonas grīdas laukumiem saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5.
apakšnodaļu.
96. Izmantojot dinamisko metodi, siltuma plūsmu no iekšējiem siltuma avotiem konkrētajā ēkas zonā aprēķina 
19
/
44
 
 , kur
(25)
Φ
iek
 – iekšējo siltuma ieguvumu siltuma plūsmu summa (W);
b
l
 – redukcijas koeficients blakus esošajai nekondicionētajai telpai ar iekšējo siltuma avotu l saskaņā ar standartu
LVS EN ISO 13789:2013 L;
Φ
iek,k
 – stundas siltuma plūsma no iekšējā siltuma avota 
k
 (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.7
.
3.
apakšnodaļu;
Φ
iek,nek,l
 – stundas siltuma plūsma no iekšējā siltuma avota l blakus esošajā nekondicionētajā telpā (W), kuru
nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
97.punktu
.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
Φ
iek
 = Φ
iek,iedz
 + Φ
iek,ier
 + Φ
iek,apg
 + Φ
iek,ū
 + Φ
iek,ADzV
 + Φ
iek,proc
, kur
(26)
Φ
iek
 – siltuma ieguvumu (Φ
iek.k
 vai Φ
iek,nek,l
) summa no iekšējo siltuma avotu plūsmas (W);
Φ
iek,iedz
 – siltuma plūsma no iedzīvotājiem (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
99.punktu
;
Φ
iek,ier
 – siltuma plūsma no ierīcēm (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
100.punktu
;
Φ
iek,apg
 – siltuma plūsma no apgaismojuma (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
101.punktu
;
Φ
iek,ū
 – siltuma plūsma no karstā ūdens sistēmas (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
103.punktu
;
Φ
iek,ADzV
 – siltuma plūsma no apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmām (W), kuru nosaka
saskaņā ar šo noteikumu 
105.punktu
;
Φ
iek,proc
 – siltuma plūsma no procesiem un priekšmetiem (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
109.punktu
.
Φ
iek,iedz
 = f
iedz 
q
iedz
 
A
apr
, kur
(27)
f
iedz
 – laika daļa, kad iedzīvotāji atrodas ēkā;
q
iedz
 – īpatnējā siltuma atdeve no iedzīvotājiem uz aprēķināto ēkas platību (W/m
2
);
A
apr
 – aprēķina platība (m
2
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5.
apakšnodaļu.
katrai stundai, izmantojot šādu formulu:
5.7.3. Iekšējo siltuma ieguvumu elementi
97. Siltuma ieguvumus no iekšējiem siltuma avotiem konkrētajā ēkā vai ēkas zonā aprēķina katrai stundai,
izmantojot šādu formulu:
98. Aukstuma avots, kas izvada siltumu no ēkas (zonas), ir siltuma avots ar negatīvu zīmi.
99. Metabolisko siltumu no iedzīvotājiem 
Φ
iek,iedz
 katrai ēkas zonai un katram aprēķina periodam nosaka saskaņā
ar šo noteikumu 
4.pielikumu
 vai aprēķina, izmantojot šādu formulu:
100. Izkliedēto siltuma plūsmu no ierīcēm 
Φ
iek,ier
 katrai ēkas zonai un katram aprēķina periodam nosaka saskaņā
ar šo noteikumu 
4.pielikumu
 vai aprēķina, izmantojot šādu formulu:
Φ
iek,ier
 = f
ier
 q
ier
 A
apr
, kur 
(28)
20
/
44
Φ
iek,ūk
 =
 
Φ
iek,ūk,cirk
 + Φ
iek,ūk,cita
, kur
(29)
Φ
iek,ū
 – siltuma plūsma no karstā ūdens apgādes sistēmas (W);
Φ
iek,ū,cirk
 – siltuma plūsma no karstā ūdens cirkulācijas karstā ūdens apgādes sistēmās (W), kuru nosaka
saskaņā ar šo noteikumu 
104.punktu
;
Φ
iek,ū,cita
 – siltuma plūsma no karstā ūdens sistēmas (izņemot karstā ūdens cirkulāciju) (W), kuru nosaka
saskaņā ar standartu LVS EN 15316-3-2:2008.
Φ
iek,ū,cirk
 =
 
q
iek,ū,cirk
 
L
ū,cirk
, kur
(30)
Φ
iek,ū,cirk
 – siltuma plūsma no pastāvīgās ūdens cirkulācijas karstā ūdens apgādes sistēmās (W);
q
iek,ū,cirk
 – siltuma plūsma no karstā ūdens cirkulācijas sistēmas uz metru garuma (W/m), kuru nosaka saskaņā
ar standartu LVS EN 15316-3-2:2008;
L
ū,cirk
 – karstā ūdens apgādes sistēmas ūdens cirkulācijas cauruļu garums konkrētajā ēkas zonā (m).
Φ
iek,ADzV
 =
 
Φ
iek,A
 + Φ
iek,Dz
 + Φ
iek,V
, kur
(31)
Φ
iek,ADzV
 – siltuma plūsma no telpas apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmām (W);
Φ
iek,A
 – siltuma plūsma no telpas apkures sistēmām (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
106.punktu
;
Φ
iek,Dz
 – siltuma plūsma no telpas gaisa kondicionēšanas sistēmām (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
107.punktu
;
f
ier
 – laika daļa, kad ierīces darbojas;
q
ier
 – īpatnējā siltuma atdeve no ierīcēm uz aprēķināto ēkas platību (W/m
2
);
A
apr
 – aprēķina platība (m
2
), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.3
.
5.
apakšnodaļu.
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
101. Siltuma plūsmas vērtības no apgaismojuma ierīcēm Φ
iek,apg
 ir šādu vērtību summa:
101.1
. siltuma plūsmas vērtība no gaismekļiem, ko aprēķina kā daļu no apgaismošanas sistēmās patērētās
enerģijas. Patērētās enerģijas daļu, kas mazāka par 1, pieļauj, ja nosūces ventilācija siltumu aizvada tieši no
gaismekļiem;
101.2. siltuma plūsmas vērtība no citiem apgaismojuma elementiem (piemēram, dekoratīvā apgaismojuma,
speciālā apgaismojuma, ar procesiem saistītā apgaismojuma).
102. Siltuma plūsmu no gaismekļiem apgaismošanas sistēmās aprēķina saskaņā ar standartu LVS EN
15193:2009 L. Siltuma plūsmu no citiem apgaismojuma elementiem aprēķina, ņemot vērā ēkas funkciju,
apgaismojuma lietojumu un aprēķina nolūku.
103. Siltuma plūsmas vērtība no karstā ūdens apgādes sistēmas Φ
iek,ū
 ir šādu vērtību summa:
104. Siltuma plūsmu no ūdens cirkulācijas karstā ūdens apgādes sistēmās nosaka, izmantojot šādu formulu:
105. Siltuma plūsmas vērtība uz apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmām vai no tām (izkliedes
dēļ) Φ
iek,ADzV
 ir šādu vērtību summa:
21
/
44
Φ
iek,V
 – siltuma plūsma no ventilācijas sistēmām (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
108.punktu
.
 , kur
(32)
Q
sol
 – saules siltuma ieguvumu summa konkrētajā mēnesī vai sezonā (Wh);
106. Siltuma plūsmas vērtība no telpas apkures sistēmas 
Φ
iek,A
 sastāv no ēkas zonā izkliedētā siltuma no papildu
enerģijas avotiem (piemēram, sūknis, ventilators, elektroniskās ierīces) un siltuma, kas izkliedēts no apkures sistēmu
emisijas, cirkulācijas, sadales, uzkrāšanas un enerģijas ražošanas. Vērtību iegūst saskaņā ar standartu LVS EN
15316-2-1:2009
 L 
"Ēku apkures sistēmas. Sistēmu energoprasību un lietderības koeficientu aprēķināšanas metode.
2-
1.daļa
: Siltumatdeves sistēmas telpu apsildei" (turpmāk – standarts LVS EN 15316-2-1:2009 L) un standartu LVS
EN 15316-2-3:2009 L "Ēku apkures sistēmas. Sistēmu energoprasību un lietderības koeficientu aprēķināšanas
metode. 2-3.daļa: Siltumsadales tīkli telpu apsildei" (turpmāk – standarts LVS EN 15316-2-3:2009 L).
107. Siltuma plūsmas vērtība no gaisa kondicionēšanas sistēmas vai uz to 
Φ
iek,Dz
 sastāv no siltuma no papildu
enerģijas avotiem (piemēram, sūknis, ventilators, elektroniskās ierīces), kas izkliedēts ēkas zonā, un siltuma, kas
izkliedēts gaisa kondicionēšanas sistēmas aukstuma emisijas cirkulācijas, sadales, uzkrāšanas un enerģijas
ražošanas daļās. Siltuma plūsmas vērtību no gaisa kondicionēšanas sistēmas vai uz to iegūst saskaņā ar standartu
LVS EN 15243:2009 L "Ēku ventilācija. Telpu temperatūras, kā arī siltumslodzes un enerģijas rēķināšana ēkām ar
telpu kondicionēšanas sistēmām" (turpmāk – standarts LVS EN 15243:2009 L).
108. Siltuma plūsmas vērtība no ventilācijas sistēmas konkrētajā ēkas zonā 
Φ
iek,V
 ir attiecīgajā ēkas zonā
izkliedētais siltums no ventilācijas sistēmas. Siltuma plūsmas vērtību nosaka saskaņā ar standartu LVS EN
15243:2009 L. Pieplūdes gaisa izkliedētais siltums ietver pieplūdes temperatūras paaugstināšanos, ko nosaka
atbilstoši attiecīgajam gaisa plūsmu un ventilācijas sistēmu standartam LVS EN 15241:2009 L vai standartam LVS EN
15242:2009 L un ko neuzskata par iekšējo siltuma avotu. Iekšējais siltums no ventilācijas sistēmas, kas nav ņemts
vērā, nosakot pieplūdes temperatūru, var ietvert izkliedēto siltumu no ventilatoru motoriem.
109. Siltums no procesiem un priekšmetiem vai uz tiem 
Φ
iek,proc
 sastāv no siltuma no konkrētiem procesiem
attiecīgajā ēkas zonā vai uz tiem un (vai) no priekšmetiem, kas izvietoti ēkas zonā. Ja siltuma avota virsmas
temperatūra ir tuva telpu iekšējai temperatūrai, faktiski pārnestais siltuma daudzums ir atkarīgs no siltuma avota un
ārējā gaisa temperatūras starpības. Šāds siltums nav jāpieskaita iekšējiem siltuma ieguvumiem, bet siltuma pārnese
jāpieskaita siltuma pārvades zudumiem saskaņā ar šo noteikumu 
5.5
.apakšnodaļu.
5.8. Saules siltuma ieguvumi
5.8.1. Saules siltuma ieguvumu aprēķina nosacījumi
110. Enerģijas bilancē ņem vērā tikai saules enerģijas iekārtu piegādāto enerģiju un papildu enerģiju, kas
nepieciešama siltuma pievadīšanai ēkai no enerģijas avota.
111. Siltuma ieguvumi no saules siltuma avotiem (saules apstarotiem ēkas konstrukciju elementiem un
nekondicionētām telpām) rodas no saules starojuma, kas pieejams ēkas atrašanās vietā, kā arī no savācošo virsmu un
laukumu orientācijas, pastāvīgā apēnojuma, saules caurlaidības un absorbcijas un termālās siltuma pārneses.
Koeficients, kas ietver savācošo laukumu raksturlielumus un savācošo virsmu laukumu (ieskaitot apēnojuma ietekmi),
ir saules siltuma faktiskais savācošais laukums.
5.8.2. Vispārējie saules siltuma ieguvumi
112. Siltuma ieguvumus no saules ēkas zonā konkrētam mēnesim vai sezonai aprēķina, izmantojot šādu formulu:
22
/
44
b
l
 – redukcijas koeficients blakus esošajai nekondicionētajai telpai ar iekšējo siltuma avotu 
l
, kuru nosaka saskaņā
ar standartu LVS EN ISO 13790:2009 L;
Φ
sol,k
 – vidējā siltuma plūsma no saules siltuma avota 
k
 konkrētajā mēnesī vai sezonā (W), kuru nosaka saskaņā
ar šo noteikumu 
5.8
.
3.
apakšnodaļu;
Φ
sol,l
 – vidējā siltuma plūsma no saules siltuma avota 
l
 uz blakus esošo nekondicionēto telpu konkrētajā mēnesī
vai sezonā (W), kuru nosaka saskaņā ar standartu LVS EN ISO 13790:2009 L;
t – konkrētā mēneša vai sezonas ilgums stundās, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
1.
apakšnodaļu.
 
  , kur
(33)
Φ
sol 
– saules siltuma ieguvumu radīto siltuma plūsmu summa (W);
b
l 
– redukcijas koeficients blakus esošajai nekondicionētajai telpai ar saules siltuma avotu 
l
, kuru nosaka saskaņā
ar standartu LVS EN ISO 13790:2009 L;
Φ
sol,k 
– stundas siltuma plūsma no saules siltuma avota 
k
 (W), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.8
.
3.
apakšnodaļu;
Φ
sol,l
 – stundas siltuma plūsma no saules siltuma avota 
l
 blakus esošajā nekondicionētajā telpā (W), kuru nosaka
saskaņā ar standartu LVS EN ISO 13790:2009 L.
Φ
sol,k
 = F
ēn
 A
s,k
 E
s,k
 , kur
(34)
Φ
sol,k 
– saules siltuma ieguvumi caur ēkas elementu 
k
 (W);
F
ēn
 – ārējo šķēršļu apēnojuma redukcijas koeficients virsmas 
k
 saules efektīvajam savācošajam laukumam, kuru
nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
121.
 un 
122.punktu
;
A
s,k
 – virsmas 
k
 (ar konkrētu orientāciju un slīpuma leņķi) efektīvais savācošais laukums attiecīgajā zonā (m
2
),
kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
117.punktu
 (stiklojumi) un 118.punktu (necaurspīdīgi ēkas elementi);
E
s,k
 – aprēķina periodā saņemtais saules starojums uz savācošā virsmas laukuma kvadrātmetru (W/m
2
), kuru
nosaka, izmantojot meteoroloģiskās informācijas statistiskos datus.
A
s,k 
= F
ēn,g
 g
g 
(
1
– F
F
 ) A
l,p
 , kur
(35)
113. Izmantojot dinamisko metodi, siltuma plūsmu no saules siltuma avotiem konkrētajā ēkas zonā aprēķina katrai
stundai, izmantojot šādu formulu:
5.8.3. Saules siltuma ieguvuma elementi
114. Saules siltumu savācošie laukumi ir stiklojums, ārējie necaurspīdīgie elementi, verandu iekšējās sienas un
grīdas, kā arī sienas aiz caurspīdīgiem pārsegiem vai caurspīdīgas izolācijas. Raksturlielumi kopumā ir atkarīgi no
klimata, laika un atrašanās vietas (piemēram, no saules stāvokļa, attiecības starp tiešo un izkliedēto starojumu).
115. Ņemot vērā, ka raksturlielumi kopumā mainās gan pa stundām, gan gada laikā, jāizvēlas atbilstošas vidējās
un nemainīgās vērtības, kas atbilst, piemēram, apkures, dzesēšanas vai vasaras komforta aprēķiniem.
116. Siltuma plūsmu no saules siltuma ieguvumiem aprēķina, izmantojot šādu formulu:
117. Stikloto norobežojošo konstrukciju elementu (piemēram, logu) efektīvo savācošo laukumu aprēķina, izmantojot
šādu formulu:
23
/
44
A
s,k 
– stiklotā elementa efektīvais savācošais laukums (m
2
). Par stiklotiem elementiem uzskatāmas arī polimēru
un citu gaismas caurlaidīgu materiālu norobežojošās konstrukcijas, kas darbojas kā stikloti elementi;
F
ēn,g 
– ēnojuma samazināšanas koeficients ar pārvietojamības nosacījumiem, kuru nosaka saskaņā ar šo
noteikumu 
119.punktu
;
g
g 
– kopējā elementa caurspīdīgās daļas saules enerģijas caurlaidība, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
5.pielikumu
. Elementa caurspīdīgā daļa var sastāvēt no stiklojuma vai no pastāvīgiem saules gaismu izkliedējošiem vai
aizēnojošiem slāņiem;
F
F
 – rāmja laukuma daļa, projicētā rāmja laukuma attiecība pret kopējo stiklotā elementa projicēto laukumu, kuru
nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
123.punktu
;
A
l,p
 – vispārējais stiklotā elementa (piemēram, loga) projicētais laukums (m
2
).
A
s,k
 =
 α
s,c
 R
se
 U
c
 A
c
 , kur
(36)
A
s,k
 – necaurspīdīgās daļas efektīvais savācošais laukums (m
2
);
α
s,c
 – necaurspīdīgās daļas saules starojuma absorbcijas koeficients, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.
pielikuma
 4. tabulu;
R
se
 – necaurspīdīgās daļas ārējās virsmas siltuma pretestība (m
2
 K/W), kuru nosaka saskaņā ar standartu LVS
EN ISO 6946:2009 L "Ēku būvkomponenti un būvelementi. Siltumpretestība un siltumapmaiņas koeficients.
Aprēķināšanas metodika" (turpmāk – standarts LVS EN ISO 6946:2009 L);
U
c
 – necaurspīdīgās daļas siltuma caurlaidības koeficients (W/(m
2
 × 
o
C)), kuru nosaka saskaņā ar standartu LVS
EN ISO 6946:2009 L;
A
c
 – necaurspīdīgās daļas projicētais laukums (m
2
).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
(37)
vai
 
(38)
kur:
g
g
 – kopējā saules enerģijas caurlaidība caur logu, ja netiek izmantots saules ēnojums, kuru nosaka saskaņā ar
šo noteikumu 
5.pielikuma
 1.tabulu;
g
g+ēn
 – kopējā saules enerģijas caurplūde caur logu, ja tiek izmantots saules ēnojums, kuru nosaka saskaņā ar
šo noteikumu 
5.pielikuma
 1. un 2.tabulu;
f
l,int
 – laika faktora novērtētā daļa, izmantojot saules ēnojumu (piemēram, kā saules starojuma intensitātes
funkcija, kas atkarīga no sezonas un logu orientācijas), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.pielikuma
 3.tabulu;
g
ēn
 – saules enerģijas samazināšanas faktors, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.pielikuma
 2.tabulu.
118. Necaurspīdīgas ēkas norobežojošo konstrukciju daļas efektīvo saules siltumu savācošo laukumu aprēķina,
izmantojot šādu formulu:
119. Ēnojumam ar pārvietojamības nosacījumiem ēnojuma samazināšanas koeficientu F
ēn,g
 aprēķina, izmantojot
šādu formulu:
120. Saules ēnojuma kontrolei izšķir šādus saules ēnojuma regulēšanas veidus:
120.1. nav kontroles (iekļauts logu g vērtībā);
24
/
44
F
ēn
 = F
h
 F
p
 F
l
 , kur
(39)
F
h
 – ēnojuma korekcijas koeficients horizonta ietekmei saskaņā ar šo noteikumu 
6.pielikuma
 1.tabulu;
F
p
 – ēnojuma korekcijas koeficients pārkares un nojumes ietekmei saskaņā ar šo noteikumu 
6.pielikuma
 2.tabulu;
F
l
 – ēnojuma korekcijas koeficients loga novietojuma ietekmei saskaņā ar šo noteikumu 
6.pielikuma
 3.tabulu.
120.2. manuālā darbība;
120.3. motorizētā darbība;
120.4. automātiskā kontrole.
121. Ārējā ēnojuma samazināšanas koeficients F
ēn
, kur
а
 amplitūda ir no 0 (pilnībā samazina) līdz 1 (nesamazina),
atspoguļo saules starojuma intensitātes samazinājumu, lai noteiktu pastāvīgu virsmas ēnojumu no:
121.1. citām ēkām;
121.2. apkārtējās vides reljefa un apauguma;
121.3. nojumēm, pārkarēm un tamlīdzīgām konstrukcijām;
121.4. tās pašas ēkas citiem elementiem;
121.5
. sienu ārējām daļām, kur montēti stiklotie elementi.
122. Ēnojuma korekcijas koeficientu aprēķina, izmantojot šādu formulu:
123. Katra loga rāmja laukuma daļu nosaka saskaņā ar standartu LVS EN ISO 10077-1:2009 L "Logu, durvju un
slēģu siltumtehniskās īpašības. Siltumcaurlaidības aprēķināšana. 1.daļa: Vispārīgi" vai aprēķinos izmanto fiksētu F
F
vērtību = 0,3.
5.9. Dinamiskie parametri
5.9.1. Aprēķina procedūra
124. Izmantojot dinamisko metodi, ņem vērā siltuma pretestības, siltuma ietilpības (jaudas) un siltuma ieguvumus
no saules un iekšējiem siltuma resursiem ēkā vai ēkas zonā.
125. Aprēķinos dinamisko efektu ņem vērā, ieviešot ieguvumu izmantošanas faktoru apkurei un zudumu
izmantošanas faktoru dzesēšanai.
126. Ja apkure ir neregulāra vai izslēgta, ēkas siltuma inerces ietekmi ņem vērā atsevišķi.
5.9.2. Ieguvumu izmantošanas faktors apkurei
127. Ieguvumu izmantošanas faktors apkurei 
η
apk,ieg
 ir siltuma bilances vērtības 
γ
apk
 un skaitliskā parametra a
apk
(kas ir atkarīgs no ēkas siltuma inerces) funkcija. Ieguvumu izmantošanas faktoru apkurei nosaka, izmantojot šādas
25
/
44
a
apk
 = a
apk,
0 
+
τ 
apk
τ 
apk,
0
127.1. ja γ
apk
 > 0 un γ
apk
 ≠ 1,
(40)
127.2. ja γ
apk
 = 1,
(41)
127.3. ja γ
apk
 < 0,
(42)
127.4.
(43)
kur katram mēnesim vai sezonai un katrai ēkas zonai:
η
apk,ieg
 – ieguvumu izmantošanas faktors apkurei;
γ
apk
 – siltuma bilances koeficients apkures mezglam;
Q
apk,z
 – kopējie siltuma zudumi apkures daļai (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu 83.1.apakšpunktu;
Q
apk,ieg
 – kopējais siltuma ieguvums apkures daļai (Wh), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
84.1.apakšpunktu;
a
apk
 – no laika konstantes t 
Apk
 atkarīgs skaitliskais parametrs, kuru nosaka, izmantojot šādu formulu:
,
kur
(44)
a
apk,0
 – bezdimensiju skaitliskais parametrs. Nepārtraukti apkurinātām (vairāk nekā 12 stundu diennaktī) ēkām
(piemēram, daudzdzīvokļu ēkām, viesnīcām) mēneša aprēķinam 
a
apk,0
 = 1, sezonas aprēķinam 
a
apk,0
 = 0,8;
τ 
apk
 – ēkas vai ēku zonas laika konstante (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
;
τ 
apk,0
 – norādītā laika konstante. Nepārtraukti apkurinātām (vairāk nekā 12 stundu diennaktī) ēkām (piemēram,
daudzdzīvokļu ēkām, viesnīcām) mēneša aprēķinam τ 
apk,0
 = 15 h, sezonas aprēķinam τ 
apk,0
 = 30 h.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
129.1. ja γ
dz
 > 0 un γ
dz
 ≠ 1,
(45)
129.2. ja γ
dz
 = 1,
(46)
129.3. ja γ
dz
 < 0,
(47)
formulas:
128. Ieguvumu izmantošanas faktoru nosaka neatkarīgi no apkures sistēmas raksturojuma, pieņemot, ka
temperatūra tiek pilnīgi kontrolēta un ir neierobežoti elastīga.
5.9.3. Zudumu izmantošanas faktors dzesēšanai
129. Zudumu izmantošanas faktors dzesēšanai 
η
dz,z
 ir siltuma bilances vērtības dzesēšanai 
γ
dz
 un skaitliskā
parametra a
dz
 (kas atkarīgs no ēkas siltuma inerces) funkcija. Zudumu izmantošanas faktoru dzesēšanai nosaka,
izmantojot šādas formulas:
26
/
44
a
dz
 = a
dz,
0 
+
τ 
dz
τ 
dz,
0
τ =
C
m
H
K
129.4.
(48)
kur katram mēnesim vai sezonai un katrai ēkas zonai:
η
dz,z
 – zudumu izmantošanas faktors dzesēšanai;
γ
dz
 – dzesēšanas daļas siltuma bilances daļa;
Q
dz,z
 – dzesēšanas daļas kopējie siltuma zudumi ar pārvadi un ventilāciju (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo
noteikumu 83.2.apakšpunktu;
Q
dz,z
 – dzesēšanas daļas kopējie siltuma ieguvumi (Wh), kurus nosaka saskaņā ar šo noteikumu
84.2.apakšpunktu;
a
dz
 – no laika konstantes τ
dz
 atkarīgs skaitliskais parametrs, kuru nosaka, izmantojot šādu formulu:
,
kur
(49)
a
dz,0
 – bezdimensiju skaitliskais parametrs. Nepārtraukti dzesētām (vairāk nekā 12 stundu diennaktī) ēkām
(piemēram, viesnīcām) mēneša aprēķinam 
a
dz,0
 = 1, sezonas aprēķinam 
a
dz,0
 = 0,8;
τ 
dz
 – ēkas vai ēkas zonas laika konstante (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
;
τ 
dz,0
 – norādītā laika konstante. Nepārtraukti dzesētām (vairāk nekā 12 stundu diennaktī) ēkām (piemēram,
viesnīcām) mēneša aprēķinam τ 
dz,0
 = 15 h, sezonas aprēķinam τ 
dz,0
 = 30 h.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
,
kur
(50)
τ
 – ēkas vai ēkas zonas laika konstante apkures t 
apk
 vai dzesēšanas t 
dz
 daļai (h);
C
m
 – koriģētā ēkas iekšējā siltuma ietilpība, kuru aprēķina saskaņā ar šo noteikumu 
134.punktu
 (Wh/K);
H
K
 – ēkas kopējais siltuma zudumu koeficients, kuru aprēķina saskaņā ar šo noteikumu 
133.punktu
 (W/K).
H
K
 = (
H
T,k
 + 
H
ve,k
) , kur
(51)
H
T,k
 – ēkas siltuma pārvades zudumu koeficients (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.5
.apakšnodaļu;
130. Zudumu izmantošanas faktoru nosaka neatkarīgi no dzesēšanas sistēmas raksturojuma, pieņemot, ka
temperatūra tiek pilnīgi kontrolēta un ir elastīga.
5.9.4. Ēkas laika konstante, siltuma masas koeficients un iekšējā siltuma
ietilpība
131. Ēkas laika konstantes, siltuma masas koeficienta un iekšējā siltuma ietilpības dinamiskās parametru vērtības
aprēķina šajā apakšnodaļā noteiktajā kārtībā vai pieņem saskaņā ar šo noteikumu 
7.pielikumu
.
132. Ēkas vai ēkas zonas laika konstante t raksturo kondicionētas zonas iekšējo siltuma inerci attiecīgi apkures
un dzesēšanas periodā. To aprēķina, izmantojot šādu formulu:
133. Ēkas vai ēkas zonas kopējo siltuma zudumu koeficientu aprēķina, izmantojot šādu formulu:
27
/
44
H
ve,k
 – ventilācijas siltuma zudumu koeficients (W/K), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.6
.apakšnodaļu.
C
m
 = 
∑
 
Χ
j
 A
j
 , kur
(52)
C
m
 – koriģētā iekšējā siltuma ietilpība (Wh/K);
Χ
j
 
– koriģētā iekšējā siltuma ietilpība uz ēkas elementa 
j
 laukumu (Wh/(m
2 
× K)), kuru nosaka saskaņā ar
standartu LVS EN ISO 13786:2009 L "Ēku būvkomponentu siltumtehniskās īpašības. Dinamiskie siltumtehniskie
raksturlielumi. Aprēķināšanas metodika (ISO 13786:2007)";
Aj 
– elementa 
j
 laukums (m
2
).
134. Ēkas vai ēkas zonas koriģētā iekšējā siltuma ietilpību C
m
 aprēķina, summējot visu ēkas elementu koriģētās
siltuma ietilpības, kas atrodas tiešā termālā kontaktā ar zonas iekšējo gaisu:
5.10. Iekštelpu ekspluatācijas režīma nosacījumi
5.10.1. Telpu ekspluatācijas režīmi un nepārtraukta vai daļēji nepārtraukta
apkure un dzesēšana
135. Apkurei un dzesēšanai lieto šādus ekspluatācijas režīmus:
135.1. nepārtraukta apkure un (vai) dzesēšana konstantā uzstādītā temperatūrā;
135.2. nakts laikam un (vai) nedēļai uzstādīta samazināta vai izslēgta temperatūra;
135.3. "brīvdienu" apkure vai dzesēšana (piemēram, laikposmi, kad telpās neuzturas cilvēki);
135.4. maksimālā apkures vai dzesēšanas slodze (laikposmi, kad izvēlas paaugstināt attiecīgos rādītājus).
136. Nepārtrauktai apkurei pilnā apkures periodā ēkai vai ēkas zonai izmanto uzstādīto temperatūru Tuzst,apk.
137. Nepārtrauktai dzesēšanai pilnā dzesēšanas periodā ēkai vai ēkas zonai izmanto uzstādīto temperatūru
Tuzst,dz.
138. Faktiskā vidējā temperatūra apkures periodā var būt augstāka, un tas rada pārkurināšanu un jāņem vērā
attiecībā uz ieguvumu izmantošanas faktoru. Dzesēšanas daļai faktiskā vidējā iekšējā temperatūra var būt zemāka, un
tas rada lieku enerģijas patēriņu (zudumus).
139. Neregulāru (daļēji pastāvīgu) apkuri un dzesēšanu nosaka kā nepārtrauktu (apkuri vai dzesēšanu) ar koriģētu
uzstādīto temperatūru, ja ievēro vienu vai vairākus šādus nosacījumus:
139.1. vidējā telpas temperatūra ir izmantota aprēķiniem kā uzstādītā temperatūra:
139.1.1. ja uzstādītās temperatūras starpība starp pastāvīgu apkuri vai dzesēšanu un samazinātu apkuri vai
dzesēšanu ir mazāka par 3 
o
C;
139.1.2. ja ēkas laika konstante, kas noteikta saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
, ir vismaz piecas reizes
mazāka par īsāko samazinātas apkures periodu (apkurei) vai dzesēšanas periodu (dzesēšanai);
139.2. pastāvīgās apkures daļai uzstādīto temperatūru izmanto kā uzstādīto temperatūru aprēķiniem visiem
periodiem, ja laika konstante, kas noteikta saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
, ir trīs reizes lielāka par garāko
samazinātas apkures periodu.
28
/
44
Q
apk,n
 
= 
a
samz,apk
 × 
Q
apk,n,N
 , kur
(53)
Q
apk,n 
– apkurei nepieciešamā enerģija, ņemot vērā pārtraukumus (Wh);
Q
apk,n,N 
– nepieciešamā enerģija apkurei nepārtrauktā apkures periodā, pieņemot, ka uzstādītā temperatūra tiek
kontrolēta visās mēneša dienās (Wh);
a
samz,apk 
– samazināšanas faktors apkures pārtraukuma laikā, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
142.punktu
.
a
samz,apk 
= 
1
 – b
samz,apk
 (τ
apk,0
 / τ) × γ
apk
 × (
1
 – f
N,apk
)
(54)
kur (ar minimālu vērtību 
a
samaz,apk 
= 
f
N,apk 
un maksimālu vērtību 
a
samaz,apk 
= 1):
a
samz,apk 
– samazināšanas faktors apkurei ar pārtraukumiem;
f
N
,apk 
– stundu skaita daļa nedēļā ar nepārtrauktu apkuri (uzstādītā temperatūra nav samazināta vai apkure nav
izslēgta), piemēram, (5 × 14)/(7 × 24) = 0,42;
b
samz,apk 
– empīriskais korelācijas faktors (vērtība 
b
samz,apk 
= 3);
τ 
– ēkas vai ēkas zonas laika konstante (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
;
τ
apk,0 
– ieteicamā laika konstante apkures daļai (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
2.
apakšnodaļu;
γ
apk
 – siltuma bilances proporcija apkures daļai, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
2.
apakšnodaļu.
Q
dz,n 
= a
samz,dz
 × Q
dz,n,N
 , kur
(55)
Q
dz,n 
– dzesēšanai nepieciešamā enerģija, ņemot vērā pārtraukumus (Wh);
Q
dz,n,N 
– dzesēšanai nepieciešamā enerģija nepārtrauktā dzesēšanas periodā, pieņemot, ka uzstādītā
temperatūra tiek kontrolēta visās mēneša dienās (Wh);
a
samz,dz 
– samazināšanas faktors dzesēšanai ar pārtraukumiem, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu
144.punktu
.
a
samz,dz
 =
 1 
– b
samz,dz
 (τ
dz,
0
 
/ τ) × γ
dz
 × (
1 
– f
N,dz
)
(56)
kur (ar minimālu vērtību 
a
samz,dz
 = 
f
N,dz
 un maksimālu vērtību 
a
samz,dz
 = 1):
140. Uzstādīto temperatūru nepārtrauktam dzesēšanas periodam izmanto visiem periodiem, ja ēkas laika
konstante, kas noteikta saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
, ir trīs reizes lielāka par garāko samazinātas
dzesēšanas periodu.
5.10.2. Apkures pārtraukumu korekcijas
141. Ja ir apkures pārtraukumi un netiek pildīti šo noteikumu 
5.10
.
1.
apakšnodaļā minētie nosacījumi, apkurei
nepieciešamo enerģiju aprēķina, izmantojot šādu formulu:
142. Samazināšanas faktoru apkurei ar pārtraukumiem a
samz,apk
 aprēķina, izmantojot šādu formulu:
143. Ja ir dzesēšanas pārtraukumi un netiek pildīti šo noteikumu 
5.10
.
1.
apakšnodaļā minētie nosacījumi,
dzesēšanai nepieciešamo enerģiju aprēķina, izmantojot šādu formulu:
144. Samazināšanas faktoru dzesēšanai ar pārtraukumiem a
samz,dz
 aprēķina, izmantojot šādu formulu:
29
/
44
a
samz,dz
 – samazināšanas faktors dzesēšanai ar pārtraukumiem;
f
N,dz
 – dienu skaita daļa nedēļā ar vismaz dienas laikam uzstādīto temperatūru dzesēšanai (temperatūra nav
samazināta vai iekārta nav izslēgta), piemēram, 5/7;
b
samz,dz
 – empīriskais korelācijas faktors (vērtība 
b
samz,dz
 = 3);
τ
 – ēkas vai ēkas zonas laika konstante (h), nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
132.punktu
;
τ
dz,0
 – norādītā laika konstante dzesēšanas daļai (h), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
3.
apakšnodaļu;
γ
dz
 – dzesēšanas daļas siltuma bilances daļa, kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.9
.
3.
apakšnodaļu.
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
146.1. 
Q
apk,n
 = f
apk,N
 × Q
apk,n,N
 + (1 – f
apk,N
 ) × Q
apk,n,uzt
(57)
146.2. 
Q
dz,n
 = f
dz,N
 × Q
dz,n,N
 + (1 – f
dz,N
 ) × Q
dz,n,uzt
(58)
kur:
Q
apk,n
 – apkurei nepieciešamā enerģija, ņemot vērā "brīvdienu" periodus (Wh);
Q
dz,n
 – dzesēšanai nepieciešamā enerģija, ņemot vērā "brīvdienu" periodus (Wh);
Q
apk,n,N
 – apkurei nepieciešamā enerģija nepārtrauktā apkures periodā, pieņemot, ka uzstādītā temperatūra tiek
kontrolēta visās mēneša dienās (Wh);
Q
dz,n,N
 – dzesēšanai nepieciešamā enerģija nepārtrauktā dzesēšanas periodā, pieņemot, ka uzstādītā
temperatūra tiek kontrolēta visās mēneša dienās (Wh);
Q
apk,n,uzt
 – apkurei nepieciešamā enerģija "brīvdienu" periodā, pieņemot, ka uzstādītā temperatūra tiek kontrolēta
visās mēneša dienās (Wh);
Q
dz,n,uzt
 – dzesēšanai nepieciešamā enerģija "brīvdienu" periodā, pieņemot, ka uzstādītā temperatūra tiek
kontrolēta visās mēneša dienās (Wh);
f
apk,N
 – "brīvdienu" perioda laika daļa mēnesī apkures periodā (piemēram, 10/31);
f
dz,N
 – "brīvdienu" perioda laika daļa mēnesī dzesēšanas periodā (piemēram, 10/31).
(Grozīts ar MK 07.07.2015. noteikumiem Nr.380)
5.10.3. "Brīvdienu" perioda korekcijas
145. Atsevišķās ēkās (piemēram, skolās) apkures vai dzesēšanas sezonas "brīvdienu" periodā būtiski samazina
apkurei vai dzesēšanai nepieciešamo enerģiju.
146. Mēnešiem, kuros ietverti "brīvdienu" periodi, apkurei un dzesēšanai nepieciešamo enerģiju aprēķina atsevišķi
nepārtrauktam periodam un "brīvdienu" periodam un rezultātus lineāri interpolē atbilstoši brīvdienu un apdzīvotā perioda
laika daļu attiecībām, izmantojot šādas formulas:
5.11. Enerģijas izmantošana apkurei un dzesēšanai
5.11.1. Ēkas zonai kopējā nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai
147. Kopējā nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai dotajai ēkas zonai ir aprēķināta, summējot saskaņā ar
šo noteikumu 
141. 
un 
142.punktu
 aprēķināto enerģiju par periodu, ņemot vērā iespējamo noslogojumu dažādām
apkures vai dzesēšanas daļām:
30
/
44
147.1.
(59)
147.2.
(60)
kur:
Q
apk,n,kopa
 – kopējā apkurei nepieciešamā enerģija konkrētajā zonā (Wh);
Q
apk,n,i
– apkurei nepieciešamā enerģija konkrētajā zonā aprēķina periodā 
i
 (stundā vai mēnesī) (Wh), kuru nosaka
saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
2.
apakšnodaļu;
Q
dz,n,kopa
 – kopējā nepieciešamā enerģija konkrētajā zonā (Wh);
Q
dz,n,j
– dzesēšanai nepieciešamā enerģija konkrētajā zonā aprēķina periodā 
j
 (stundā vai mēnesī) (Wh), kuru
nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
2.
apakšnodaļu.
149.1.
(61)
149.2.
(62)
kur:
Q
apk,n,kopa,zs
 
– kopējā visu ēkas zonu 
zs
 apkurei nepieciešamā enerģija, izmantojot noteiktu sistēmu
kombināciju (Wh);
Q
apk,n,kopa,z
– kopējā ēkas zonas 
z
 apkurei nepieciešamā enerģija, izmantojot noteiktu sistēmu kombināciju
(Wh), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
147.punktu
;
Q
dz,n,kopa,zs
 
– kopējā visu ēkas zonu 
zs
 dzesēšanai nepieciešamā enerģija, izmantojot noteiktu sistēmu
kombināciju (Wh);
Q
dz,n,kopa,z
– kopējā ēkas zonas 
z
 dzesēšanai nepieciešamā enerģija, izmantojot noteiktu sistēmu kombināciju
(Wh), kuru nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
147.punktu
.
148. Apkures un dzesēšanas sezonas ilgumu atbilstoši attiecīgo sistēmas komponentu darbības periodiem nosaka
saskaņā ar šo noteikumu 
5.4
.
1.
apakšnodaļu.
149. Vairāku zonu aprēķinu rezultātā (ar termālo iedarbību starp zonām vai bez tās) kopējā apkurei un dzesēšanai
nepieciešamā enerģija konkrēto apkures, dzesēšanas un ventilācijas sistēmu darbības kombinēšanai dažādās zonās
ir nepieciešamā enerģijas summa caur zonām 
zs
, kurām izmanto dažādu sistēmu kombināciju:
5.11.2. Kopējā sistēmas enerģijas izmantošana apkurei, dzesēšanai un
ventilācijai
150. Ja apkures, dzesēšanas un ventilācijas sistēmas tiek kombinētas, kopējo enerģijas izmantošanu apkurei
Q
apk,sist
 un kopējo enerģijas izmantošanu dzesēšanai Q
dz,sist
 (iekļaujot sistēmas zudumus) nosaka kā
nepieciešamās enerģijas funkciju apkurei un dzesēšanai saskaņā ar attiecīgajiem standartiem apkures un dzesēšanas
sistēmām LVS EN 15316-2-1:2009 L, LVS EN 15316-2-3:2009 L, LVS EN 15241:2009 L un LVS EN 15243:2009 L.
151. Kopējo sistēmas enerģiju apkures, dzesēšanas un ventilācijas sistēmām aprēķina atbilstoši šādām sistēmu
kombinācijām:
31
/
44
151.1. kopējā sistēmu izmantotā enerģija 
Q
apk,sist,
i
 un 
Q
dz,sist,
i
 uz energonesēju 
i
, kas iekļauj vai nodala
palīgenerģijas izmantošanu (Wh);
151.2. apkurei nepieciešamās enerģijas summa 
Q
apk,n,
i
, apkures sistēmu zudumi 
Q
apk,sist,zud,
i
 un apkures
sistēmu papildenerģija 
Q
apk,sist,pap,
i
 uz energonesēju 
i
 (Wh). Zudumi un papildenerģija ietver enerģijas ražošanu,
transportu, kontroli, sadali, uzglabāšanu un izplūdi. Šo apakšpunktu piemēro arī dzesēšanas sistēmām 
Q
dz,n,
i
,
Q
dz,sist,
i
 un 
Q
dz,sist,pap,
i
;
151.3. sistēmas siltuma zudumus nosaka, ņemot vērā vispārējo sistēmas efektivitāti. Šādā gadījumā aprēķinu veic,
izmantojot šādas formulas:
151.3.1. 
(63)
151.3.2. 
(64)
kur:
Q
apk/dz,sist 
– enerģijas izmantošana apkures vai dzesēšanas sistēmās, iekļaujot sistēmas zudumus (Wh);
Q
apk/dz,n 
– nepieciešamā enerģija apkurei un dzesēšanai, izmantojot noteiktu apkures sistēmu (Wh), kuru
nosaka saskaņā ar šo noteikumu 
149.punktu
;
η
apk/dz,sist 
– vispārējā sistēmas efektivitāte apkures vai dzesēšanas sistēmām, iekļaujot enerģijas ražošanu,
elektroniku, transportu, uzglabāšanu, sadales un izplūdes zudumus, izņemot gadījumu, ja tā noteikta kā papildu
enerģija.
152. Enerģijas sistēmas zudumus nosaka kā kopējos zudumus, pieskaitot no sistēmas atgūtos sistēmas
zudumus.
153. Enerģijas sistēmas zudumos iekļauj ēkas siltuma papildu zudumus nevienmērīga istabas temperatūras
sadalījuma un nepietiekamas temperatūras kontroles dēļ.
154. Nepieciešamo kopējo papildu enerģiju ventilācijas sistēmām nosaka saskaņā ar standartu LVS EN
15241:2009 L un tajā iekļauj šādus enerģijas izmantošanas veidus:
154.1. ventilatoriem;
154.2. siltuma atgūšanai no saldēšanas;
154.3. gaisa centralizētai sasildīšanai;
154.4. gaisa centralizētai dzesēšanai.
6. Ēkas aprēķina modeļa validēšana
6.1. Ēkas aprēķina modeļa validēšanas izmantošana
155. Ēkas aprēķina modeļa validāciju (pārbaudi) veic, lai pārliecinātos, ka aprēķinos iegūtie ēkas
energoefektivitātes rādītāji atbilst faktiski iegūtajiem. Šāds aprēķināto un faktiski iegūto ēkas energoefektivitātes
rādītāju salīdzinājums ir nepieciešams, lai precīzi novērtētu identificēto energoefektivitātes pasākumu ieguvumus
(aprēķinātu plānoto enerģijas patēriņu pēc pasākumu īstenošanas).
156. Validēto ēkas aprēķina modeli izmanto ekspluatācijā esošo ēku energoefektivitātes novērtēšanai
(sertificēšanai) un identificēto energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu efektivitātes rādītāju aprēķināšanai. Tam
izmanto validētu ēkas datu kopu, kas ir ēkas aprēķina modeļa izejas dati, kurā viens vai vairāki izejas dati ir pielāgoti
32
/
44
uz faktisko datu pamata tā, lai aprēķina rezultāti, izmantojot modeli, būtiski neatšķirtos no faktisko mērījumu datiem.
Validētas datu kopas kvalitāte ir līdzsvars starp izmaksām datu iegūšanai (ievākšanai) un atbilstošu precizitāti.
6.2. Ēkas aprēķina modeļa validācijas procedūra
157. Ēkas aprēķina modeļa validācijas (pārbaudes) procedūru veic šādā kārtībā:
157.1. iegūst izmērītās energoefektivitātes rādītājus saskaņā ar šo noteikumu 
4.nodaļu
;
157.2. apkopo energoefektivitātes aprēķiniem nepieciešamos datus un rādītājus (piemēram, faktiskos
klimatiskos datus, faktiskos iekštelpu apstākļus, ēkas apdzīvotības datus, apkures nevienmērības informāciju);
157.3. pārbauda energoefektivitātes rādītājus.
158. Energoefektivitātes aprēķiniem nepieciešamos datus iegūst no ēkas tehniskās dokumentācijas, veicot
apsekojumus un mērījumus.
159. Visiem izmantotajiem datiem novērtē ticamības intervālus. Datus, ko nevar iegūt tiešā veidā, iegūst,
izmantojot aprēķinu vai normatīvajos aktos un standartos noteiktās vērtības.
160. Novērtējuma periodā savāktajiem enerģijas patēriņa un aprēķina sākuma datiem jāattiecas uz vienādiem
laikposmiem.
6.3. Energoefektivitātes rādītāju pārbaude
161. Energoefektivitātes rādītāju pārbaudes gaitā visiem energonesējiem salīdzina izmērītās energoefektivitātes
novērtēšanas un aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanas rezultātus enerģijas patēriņam.
162. Ja izmērītās energoefektivitātes novērtēšanas rezultātu un aprēķinātās energoefektivitātes novērtēšanas
rezultātu salīdzinājums pie vienādiem iekštelpu temperatūras nosacījumiem ir pieņemams (atšķiras mazāk nekā par
10 procentiem un ne vairāk kā par 10 kWh/m
2
 gadā), uzskata, ka ēkas aprēķina modelis, ieskaitot aplēstos sākuma
datus, ir ticams un energoefektivitātes novērtēšanu var turpināt.
163. Ja novērtēšanas rezultātu salīdzinājums nav pieņemams, veic tālāku izpēti, lai verificētu datus vai ieviestu
tādus ietekmējošos faktorus, kas iepriekš nav ņemti vērā. Pārbaudi atkārto ar jaunu sākuma datu kopu.
164. Ja nepieciešams, koriģē sākuma datus, lai energoefektivitātes novērtēšanas rezultātu salīdzinājums būtu
pieņemams.
6.4. Iekštelpu mikroklimata un ārējo klimatisko apstākļu novērtējums
165. Klimatiskos datus nosaka saskaņā ar LBN 003-01 "Būvklimatoloģija", izmantojot meteoroloģiskās
informācijas statistiskos datus.
166. Apsekojot ēku, novērtē faktisko ēkas iekšējo temperatūru, jo praksē tā bieži atšķiras no projektētās
temperatūras un tas būtiski ietekmē dzesēšanai un apkurei izmantotās enerģijas patēriņa rādītājus. Iekšējās
temperatūras novērtēšanai (mērījumiem) izmanto šādas metodes:
33
/
44
166.1. ēkās ar mehānisko ventilāciju gaisa temperatūru mēra izplūdes kanālā uz augšu pret gaisa plūsmas
virzienu no ventilatora. Ventilējamās zonas vidējo temperatūru novērtē, kad izplūdes ventilators ir ieslēgts;
166.2. veicot iekšējās temperatūras un citu telpu parametru mērījumus vairākās ēkas vietās, izmantojot ēkas
automatizētas vadības un kontroles iekārtas, kas nodrošina datorizētu mērījumu uzkaiti;
166.3. ar nelielu viena kanāla datu reģistrētāju temperatūru mēra vai uzskaita dažās ēkai raksturīgākajās vietās
sezonai raksturīgākajos apstākļos – dienās, kuras raksturo mēneša vai sezonas meteoroloģisko apstākļu
rādītājus;
166.4. izmanto uzstādītās temperatūras rādītājus, ja apkures vai dzesēšanas sistēmas kontrolē termostati un
termostatu kalibrēšana ir pārbaudīta;
166.5. ar pirometriem vai manuāliem gaisa temperatūras mērītājiem gaisa temperatūru nosaka uzreiz vairākos
mērījumu punktos.
167. Attiecībā uz gaisa infiltrāciju un dabisko ventilāciju ārējā gaisa plūsmas faktiskai novērtēšanai izmanto šādas
metodes:
167.1. gaisa apstrādes iekārtu gaisa plūsmas ātruma noteikšana;
167.2. gāzes šķīduma iezīmēšana saskaņā ar standartu LVS EN ISO 12569:2013 "Ēku un materiālu
siltumtehniskā veiktspēja. Īpatnējās gaisa plūsmas ātruma noteikšana ēkās. Iezīmētās gāzes izklīdināšanas
metode (ISO 12569:2012)".
(Grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
168. Tādus iekšējos siltuma avotus kā cilvēku skaits un to uzturēšanās ilgums ēkā novērtē, apsekojot ēku, vai
iegūst no ēkas īpašnieka vai apsaimniekotāja.
169. Tādus iekšējos siltuma avotus kā mākslīgais apgaismojums un elektriskās ierīces novērtē, izmantojot
patērētās elektroenerģijas uzskaites datus, ja skaitītājam nav pievienotas arī apkures vai dzesēšanas sistēmas. Ja dati
par apgaismojumu nav pieejami, aprēķinus veic saskaņā ar standartu LVS EN 15193:2009 L. Novērtējot iekšējos
siltuma avotus, ņem vērā, ka ne visa apgaismojumam izmantotā enerģija ir iekšējais siltuma avots (piemēram, ja
apgaismojums izvietots ēkas ārpusē vai siltums tiek daļēji izvadīts).
170. Karstā ūdens patēriņa datus ēkām, kurām ir uzstādīts atsevišķs skaitītājs, iegūst no starpības starp diviem
nolasījumiem novērtējuma perioda sākumā un beigās. Ja karstais ūdens nav uzskaitīts, tā patēriņu novērtē pēc
iedzīvotāju skaita, ēkas izmantošanas veida un vidējiem karstā ūdens patēriņa datiem, izmantojot datus, kas minēti
standartos LVS EN 15316-3-1:2009 L, LVS EN 15316-3-2:2008 un LVS EN 15316-3-3:2009 L.
171. Patērētās elektroenerģijas rēķinus izmanto, lai novērtētu mākslīgajam apgaismojumam izlietotās enerģijas
patēriņu, ja skaitītājam nav pievienotas arī citas sistēmas (piemēram, ēdiena gatavošanas, apkures, dzesēšanas
sistēmas). Ja skaitītāja datus nevar izmantot, enerģijas patēriņu aprēķina saskaņā ar standartu LVS EN 15193:2009 L.
7. Kopējo ēkas energoefektivitātes rādītāju aprēķināšana
172. Pēc nepieciešamo (aprēķināto) un izmantoto (izmērīto) energonesēju aprēķināšanas nosaka kopējos ēkas
energoefektivitātes rādītājus.
173. Kopējos ēkas energoefektivitātes rādītājus aprēķina:
173.1. enerģijas patēriņam – kilovatstundas uz aprēķina platības kvadrātmetru gadā:
173.1.1. kopā apkurei, dzesēšanai, mehāniskajai ventilācijai, karstā ūdens sagatavošanai, kā arī
apgaismojumam (ja attiecināms saskaņā ar šo noteikumu 
13.punktu
);
34
/
44
 , kur
(65)
E
P
 – primārās enerģijas patēriņš (Wh);
E
pieg,i
 – energonesēja 
i
 piegādātā enerģija (Wh);
E
ex,i
 – energonesēja 
i
 eksportētā enerģija (Wh);
f
P,pieg,i
 – primārās enerģijas faktors piegādātajai enerģijai energonesējam 
i
;
f
P,ex,i
 – primārās enerģijas faktors eksportētajai enerģijai energonesējam 
i
.
(MK 
07.07.2015.
 noteikumu Nr.380 redakcijā)
 , kur
(66)
 – oglekļa dioksīda (CO
2
) emitētā masa (kg);
E
pieg,i 
– energonesēja 
i
 piegādātā enerģija (Wh);
E
ex,i 
– energonesēja 
i
 eksportētā enerģija (Wh);
K
pieg,i 
– oglekļa dioksīda (CO
2
) emisijas faktors enerģijas piegādātājam 
i
 (kg/Wh);
K
ex,i 
– oglekļa dioksīda (CO
2
) emisijas faktors enerģijas eksportētājam 
i
 (kg/Wh).
173.1.2. apkurei;
173.2. primārās enerģijas patēriņam – kilovatstundas uz aprēķina platības kvadrātmetru gadā, kā arī kā daļu no
kopējā enerģijas patēriņa ēkā procentos;
173.3. oglekļa dioksīda emisijas novērtējumam – kilogrami oglekļa dioksīda uz aprēķina platības kvadrātmetru
gadā.
174. Primāro enerģijas patēriņa rādītāju aprēķina no piegādātās enerģijas un eksportētās enerģijas katram
energonesējam (primārās enerģijas faktorus neatjaunojamo energoresursu daļai pieņem saskaņā ar šo noteikumu 
1.
pielikuma
 3. punktu), izmantojot šādu formulu:
175. Novērtējot oglekļa dioksīda emisiju, emitēto oglekļa dioksīda (CO
2
) masu aprēķina no piegādātās un
eksportētās enerģijas katram energonesējam (oglekļa dioksīda (CO
2
) emisijas faktorus nosaka saskaņā ar šo
noteikumu 
1.pielikuma
 4.punktu), izmantojot šādu formulu:
8. Plānoto energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu enerģijas ietaupījuma
novērtējums
176. Lai novērtētu ar plānotajiem energoefektivitātes uzlabošanas pasākumiem iegūtos enerģijas ietaupījumus,
izmanto to pašu ēkas aprēķina modeli, kas izmantots, novērtējot aprēķināto energoefektivitāti.
177. Ja izmērītās enerģijas novērtējumu lieto ēkas aprēķina modeļa un sākuma datu validācijai, aprēķinu ceļā
iegūtās vērtības salīdzina ar izmērītajām vērtībām un pārbauda ēkas aprēķina modeļa precizitāti. Tas palielina
ticamību, ka ar plānotajiem energoefektivitātes uzlabošanas pasākumiem iegūto enerģijas ietaupījumu aprēķins ir
precīzs un ka plānotie energoefektivitātes uzlabošanas pasākumi praksē dos sagaidāmos rezultātus.
178. Ja ēku plānots izmantot līdzīgi kā iepriekš, plānoto energoefektivitātes pasākumu ieguvumu novērtēšanai
izmanto konkrētus klimatiskos un apdzīvotības datus. Tas ļauj novērtēt arī ēkas apsaimniekošanas prakses un
35
/
44
Noteikumos iekļautas tiesību normas, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes 2010.gada 19.maija Direktīvas
2010/31/ES
 par ēku energoefektivitāti.
Ministru prezidents Valdis Dombrovskis 
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
1. Kurināmā zemākās siltumspējas vērtības nosaka saskaņā ar Eiropas Komisijas 2012.gada 21.jūnija Regulas Nr.
601/2012
 par siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringu un ziņošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes
Direktīvu 
2003/87/EK
 VI pielikumu.
2. Kurināmā augstākās siltumspējas vērtības nosaka, izmantojot kurināmā zemākās siltumspējas koeficientus,
reizinot tos ar konversijas koeficientiem, kas noteikti šā pielikuma 1.tabulā.
1.tabula
Nr.p. k.
Kurināmais
Konversijas koeficients no zemākās siltumspējas uz augstāko siltumspēju
1.
Dīzeļdegviela
1,06
2.
Dabas gāze
1,11
3.
Sašķidrinātā naftas gāze
1,09
4.
Akmeņogles (antracīts)
1,04
5.
Brūnogles (lignīts)
1,07
6.
Koksne
1,08
7.
Citi kurināmie
1,10
iedzīvotāju uzvedības izmaiņu ietekmi.
179. Identificējot nepieciešamos energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus, sagatavo vienu vai vairākus ēkas
energoefektivitātes uzlabošanas scenārijus, kuros noteikti konkrēti un savstarpēji saskaņoti energoefektivitātes
pasākumi. Ņemot vērā, ka atsevišķi pasākumi var savstarpēji mijiedarboties (piemēram, palielināta termiskā izolācija
vai pasīvie saules siltuma ieguvumi var pazemināt apkures katla efektivitāti), katra atsevišķā pasākuma īstenošanas
gaitā iegūtos efektus nedrīkst saskaitīt. Kombinētie pasākumi jāaprēķina, ņemot vērā savstarpējo mijiedarbību.
180. Katram piedāvātajam scenārijam (ietver konkrētus energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus) sākuma datus
izmaina atbilstoši plānotajiem energoefektivitātes uzlabošanas pasākumiem un veic aprēķinu no jauna. Starpība starp
novērtējumu, kas iegūts pirms energoefektivitātes uzlabošanas pasākumiem, un novērtējumu, kas iegūts pēc tiem, ir
attiecīgo pasākumu iespaids uz enerģijas patēriņu.
181. Pēc nepieciešamo energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu identificēšanas aprēķina modernizētās ēkas
normatīvās energoefektivitātes novērtējumu. Šim nolūkam izmanto ēkas aprēķina modeli ar izejas (sākuma) datu kopu,
ņemot vērā energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu ietekmi un normatīvi noteikto sākuma datu kopu. Plānoto
energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu faktiskā efektivitāte ir atkarīga no tā, kā ēka faktiski tiks izmantota.
182. Apkures un citu enerģiju piegādājošu vai patērējošu sistēmu ekonomisko izvērtēšanu veic saskaņā ar
standartu LVS EN 15459:2008 "Ēku energoefektivitāte. Ēku energosistēmu ekonomiskā izvērtēšana".
Informatīva atsauce uz Eiropas Savienības direktīvu
1.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
Kurināmo siltumspējas vērtības, primārās enerģijas faktori un oglekļa dioksīda
(CO
2
) emisijas faktori
(Pielikums grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
36
/
44
3. Primārās enerģijas faktori neatjaunojamo energoresursu daļai noteikti šā pielikuma 2.tabulā.
2.tabula
Nr.
p.k.
Energonesējs vai enerģijas avots
Primārās
enerģijas
faktors
neatjaunojamo
energoresursu
daļai 
f
p
1.
Kurināmie
dīzeļdegviela
1,1
2.
dabas gāze
1,1
3.
sašķidrinātā naftas gāze
1,1
4.
akmeņogles (antracīts)
1,1
5.
brūnogles (lignīts)
1,2
6.
biogāze
0,5
7.
koksne
0,2
8.
Siltumenerģija no
katlumājām, saražota
koģenerācijā*
fosilie kurināmie
0,7
9.
atjaunojamie kurināmie
0,0
10.
Siltumenerģija no
katlumājām (bez
koģenerācijas)
fosilie kurināmie
1,3
11.
atjaunojamie kurināmie
0,1
12.
Elektroenerģija
no elektrotīkliem
1,5
13.
no fosilajiem resursiem
2,0
14.
no atjaunojamiem energoresursiem, kas saražota ēkas
inženiertehnisko sistēmu robežās
0,0
15.
Vēja, saules, aerotermālā, ģeotermālā, hidrotermālā un jūras enerģija, hidroenerģija
0,0
Piezīme. * Vērtība atbilst siltumapgādes sistēmai ar 70 % atdevi no koģenerācijas.
4. Oglekļa dioksīda (CO
2
) emisijas faktori noteikti šā pielikuma 3.tabulā.
3.tabula
Nr.p.
k.
Energonesējs vai enerģijas avots
Oglekļa dioksīda (CO
2
) emisijas faktors 10
-6
kg/Wh
1.
Kurināmie*
dīzeļdegviela (gāzeļļa/dīzeļeļļa)
267
2.
degvieleļļa (kurināmais mazuts)
279
3.
dabas gāze
202
4.
sašķidrinātā naftas gāze
227
5.
akmeņogles (antracīts)
354
6.
brūnogles (lignīts)
364
7.
koksne
0
8.
citi kurināmie*
 
9.
Elektroenerģija
no elektrotīkliem
109
10.
no atjaunojamiem energoresursiem
7
11.
Siltumenerģija no centralizētās siltumapgādes sistēmas
264
12.
Aerotermālā, ģeotermālā, hidrotermālā enerģija, saules
siltumenerģija
0
Piezīme. * Saskaņā ar Eiropas Komisijas 2012. gada 21. jūnija Regulas Nr. 
601/2012
 par siltumnīcefekta gāzu
emisiju monitoringu un ziņošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 
2003/87/EK
 VI pielikumu.
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
2.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
37
/
44
Apzīmējumi:
1 – patērētājs;
2 – uzkrājējs;
3 – katls;
4 – kurināmais;
5 – elektroenerģija;
6 – papildu enerģija;
7 – saules kolektori;
8 – fotoelektriskie paneļi;
9 – robeža.
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
Energoefektivitātes novērtējuma robežas un enerģijas plūsmu attēlojums
3.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
Sistēmu robežu attēlojums primārās enerģijas patēriņa rādītāju aprēķinam
38
/
44
Robežu apzīmējumi primārās enerģijas koeficientu piemērošanai: 
a – ēkas robeža;
b – ēkas vietas robeža;
c – apvidus robeža;
d – attālināts (elektrotīkls).
Ēkas zonu apzīmējumi:
S1 – kondicionēta zona;
S2, S3 – nekondicionēta zona.
Enerģijas veidu apzīmējumi:
1– foto elektriskie elementi;
2 – vēja ģeneratori;
3 – biomasas apkures katls vai iekārta;
4 – elektrotīkls.
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
1. Iekšējie siltuma ieguvumi – siltuma plūsmas daļa no iedzīvotājiem un ierīcēm dzīvojamās ēkās
1.tabula
Nr.
p.k.
Nedēļas
dienas
Diennakts
stundas
Dzīvojamā istaba + virtuve
(Φ
iek,iedz
+ Φ
iek,ier
)/A
apr
(W/m
2
)
Citas kondicionētās platības (piemēram,
guļamistaba) (Φ
iek,iedz
+ Φ
iek,ier
)/A
apr
 (W/m
2
)
1.
Pirmdiena–
piektdiena
07.00–
17.00
8,0
1,0
17.00–
23.00
20,0
1,0
23.00–
07.00
2,0
6,0
Vidēji
9,0
2,67
2.
Sestdiena
un
svētdiena
07.00–
17.00
8,0
2,0
17.00–
23.00
20,0
4,0
23.00–
07.00
2,0
6,0
Vidēji
9,0
3,83
3.
Vidēji
24 h
9,0
3,0
2. Iekšējie siltuma ieguvumi – siltuma plūsmas daļa no iedzīvotājiem un ierīcēm biroja ēkās
2.tabula
4.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
Iekšējie siltuma ieguvumi
(Pielikums grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
39
/
44
Nr.
p.k.
Nedēļas
dienas
Diennakts
stundas
Biroja telpas (60 % no lietderīgās
grīdas platības) (Φ
iek,iedz
+
Φ
iek,ier
)/A
apr
 (W/m
2
)
Citas telpas (piemēram, foajē, vestibils, koridori)
(40 % no lietderīgās grīdas platības) (Φ
iek,iedz
+
Φ
iek,ier
)/A
apr
 (W/m
2
)
1.
Pirmdiena–
piektdiena
07.00–
17.00
20,0
8,0
17.00–
23.00
2,0
1,0
23.00–
07.00
2,0
1,0
Vidēji
9,50
3,92
2.
Sestdiena
un
svētdiena
07.00–
17.00
2,0
1,0
17.00–
23.00
2,0
1,0
23.00–
07.00
2,0
1,0
Vidēji
2,0
1,0
3.
Vidēji
24 h
7,4
3,1
3. Siltuma plūsmas daļa no iedzīvotājiem nedzīvojamās ēkās
3.tabula
Nr.
p.k.
Iedzīvotāju blīvuma
līmenis
Lietderīgā platība uz personu
(m
2
)
Siltuma plūsmas daļa no iedzīvotājiem Φ
iek,iedz
/A
apr
(W/m
2
)
1.
I
1,0
15
2.
II
2,5
10
3.
III
5,5
5
4.
IV
14
3
5.
V
20
2
4. Siltuma plūsmas daļa no ierīcēm nedzīvojamās ēkās
4.tabula
Nr. p. k.
Ēkas zonas izmantošanas
veids
Saražotā siltuma plūsma iekārtas
darbības laikā
Φ
iek,ier
/A
apr
 (W/m
2
)
Darbības laika
daļa
f
iek
Vidējā siltuma plūsma no
iekārtas
Φ
iek,ier
/A
apr
 (W/m
2
)
1.
Birojs
15
0,20
3
2.
Apmācība
5
0,15
1
3.
Veselības aprūpe
(stacionāra)
8
0,50
4
4.
Veselības aprūpe
(ambulatora)
15
0,20
3
5.
Sabiedriskā ēdināšana
10
0,25
3
6.
Tirdzniecība
10
0,25
3
7.
Publiskas sanāksmes un
pasākumi
5
0,20
1
8.
Izmitināšana
4
0,50
2
9.
Ieslodzījuma vieta
4
0,50
2
10.
Sporta nodarbes un
pasākumi
4
0,25
1
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
5.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
40
/
44
1. Saules enerģijas caurlaidības vērtības
1.tabula
Nr.
p.k.
Stiklojuma veids
Kopējā elementa caurspīdīgās daļas saules enerģijas
caurlaidība g
g
1.
Vienkārtas stiklojums
0,85
2.
Dubultais stiklojums
0,75
3.
Dubultais stiklojums ar selektīvo pārklājumu
0,67
4.
Trīskāršais stiklojums
0,7
5.
Trīskāršais stiklojums ar diviem selektīviem
pārklājumiem
0,5
6.
Dubultais logs
0,75
2. Caurspīdīgās daļas saules enerģijas caurlaidības vērtību ietekmē aizsegs (aizkari un žalūzijas), kas būtiski
samazina saules enerģijas caurlaidību. Samazināšanas faktori dažiem aizsega veidiem norādīti šā pielikuma 2.tabulā.
Aizsegu (aizkaru un žalūziju) ietekmes koeficienti jāreizina ar kopējā elementa caurspīdīgās daļas saules enerģijas
caurlaidības vērtību (g
g+ēn
 = g
g ×
 g
ēn
).
2.tabula
Nr.
p.k.
Aizsega veids
Aizsega optiskās īpašības
Samazināšanas faktori g
ēn
 ar
absorbcija
transmisija
iekšējiem aizsegiem
ārējiem aizsegiem
1.
Baltas paceļamas un nolaižamas žalūzijas
0,1
0,05
0,1
0,3
0,25
0,30
0,45
0,10
0,15
0,35
2.
Balti aizkari
0,1
0,5
0,7
0,9
0,65
0,80
0,95
0,55
0,75
0,95
3.
Krāsaini auduma aizkari
0,3
0,1
0,3
0,5
0,42
0,57
0,77
0,17
0,37
0,57
4.
Alumīnija pārklāja aizsegi
0,2
0,05
0,20
0,08
3. Mobilā saules apēnojuma redukcijas koeficients 
f
l,int
 atkarībā no mēneša un stiklotās virsmas orientācijas
3.tabula
Periods
Ziemeļi
Austrumi
Dienvidi
Rietumi
Janvāris
0,0
0,1
0,6
0,0
Februāris
0,0
0,3
0,6
0,2
Marts
0,0
0,5
0,8
0,5
Aprīlis
0,0
0,5
0,7
0,4
Maijs
0,0
0,5
0,6
0,4
Jūnijs
0,0
0,6
0,6
0,5
Jūlijs
0,0
0,6
0,6
0,5
Augusts
0,0
0,5
0,6
0,4
Septembris
0,0
0,4
0,6
0,3
Oktobris
0,0
0,3
0,6
0,2
Novembris
0,0
0,1
0,5
0,0
Decembris
0,0
0,0
0,5
0,0
Apkures sezona
0,0
0,3
0,6
0,2
Kopējā elementa caurspīdīgās daļas saules enerģijas caurlaidības vērtības un
samazināšanas faktori
(Pielikums grozīts ar MK 
07.07.2015.
 noteikumiem Nr.380)
41
/
44
4. Necaurspīdīgās daļas saules starojuma absorbcijas koeficients
4. tabula
Nr.p. k.
Virsmas raksturojums
Saules starojuma absorbcijas
koeficients α
s,c
1.
Sienu virsmas:
 
1.1.
gaišs krāsojums
0,4
1.2.
jauktu toņu krāsojums
0,6
1.3.
tumšs krāsojums
0,8
1.4.
klinkera ķieģeļu siena
0,8
1.5.
gaišu ķieģeļu siena
0,6
2.
Jumtu virsmas (raksturlielumi):
 
2.1.
ķieģeļu sarkans
0,6
2.2.
tumšas virsmas
0,8
2.3.
metāla (gaišs)
0,2
2.4.
smilšu krāsas bitumena dakstiņi
0,6
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
1. Ēnojuma korekcijas koeficienta daļa horizonta ietekmei (F
h
)
1. tabula
Nr.p. k.
Horizonta leņķis α
D
R/A
Z
1.
0
o
1,00
1,00
1,00
2.
10
o
0,92
0,91
0,99
3.
20
o
0,66
0,73
0,95
4.
30
o
0,47
0,60
0,92
5.
40
o
0,38
0,54
0,88
Apzīmējumi:
D – dienvidi;
R/A – rietumi/austrumi;
Z – ziemeļi.
6.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
Ēnojuma redukcijas koeficienti apkures sezonai
(Pielikums MK 
07.07.2015.
 noteikumu Nr.380 redakcijā)
42
/
44
1. attēls. Horizonta leņķis α
2. Ēnojuma korekcijas koeficienta daļa pārkares un nojumes ietekmei (F
p
)
2. tabula
Nr.p. k.
Pārkares leņķis α
D
R/A
Z
1.
0
o
1,00
1,00
1,00
2.
30
o
0,93
0,91
0,91
3.
45
o
0,81
0,79
0,80
4.
60
o
0,61
0,61
0,65
3. Ēnojuma korekcijas koeficienta daļa vertikālu uz āru izvirzītu elementu (barjeru) ietekmei (F
l
)
3. tabula
Nr.p. k.
Barjeras leņķis β
D
R/A
Z
1.
0
o
1,00
1,00
1,00
2.
30
o
0,94
0,91
0,99
3.
45
o
0,86
0,83
0,99
4.
60
o
0,74
0,75
0,99
Piezīme. Šā pielikuma 3. tabulā norādītās vērtības validētas barjerām dienvidu pusē. Attiecībā uz logiem ar skatu
uz dienvidiem barjerām abās pusēs jāsareizina divi apēnošanas koeficienti. Attiecībā uz logiem austrumu un rietumu
pusē barjerām ziemeļu malā ēnojuma korekcija nav jāveic.
2. attēls. Nojumes un barjeras:
a) vertikālais šķēlums pārkares leņķim α;
b) horizontālais šķēlums barjeras leņķim β.
43
/
44
© Oficiālais izdevējs "Latvijas Vēstnesis"
Nr.
p.k.
Ēku konstrukciju klasifikācija
Galvenais konstrukciju materiāls*
C
m
 (Wh/K)
1.
Ļoti viegla
Stikls, minerālvate, putupolistirols
16,7 A
apr
2.
Viegla
Koks un koka būvmateriāli
23,1 A
apr
3.
Vidēja
Gāzbetons, dobtais keramikas ķieģelis, keramzītbetons, skaidbetons
34,4 A
apr
4.
Smaga
Pilnķieģelis, dobtais dzelzsbetona panelis
54,2 A
apr
5.
Ļoti smaga
Betons, dzelzsbetons, akmens mūris
77,2 A
apr
Piezīme. * Veido vismaz 80 % no norobežojošām konstrukcijām.
Ekonomikas ministrs Daniels Pavļuts
7.pielikums 
Ministru kabineta 
2013.gada 25.jūnija noteikumiem Nr.348
Dinamiskās parametru vērtības
44
/
44