Publicēts:
"Latvijas Vēstnesis"
, 199/200
(1260/1261), 08.07.1998.,
"Ziņotājs", 15, 04.08.1998.
Izdevējs: 
Saeima
Veids: 
likums
Pieņemts: 
19.06.1998.
Stājas spēkā: 
22.07.1998.
Attēlotā redakcija:
 01.07.2018. - 31.08.2018.
Grozījumi:
09.03.2000. likums / LV, 111/112 (2022/2023), 28.03.2000. / Stājas spēkā 11.04.2000.
18.05.2000. likums / LV, 187/188 (2098/2099), 25.05.2000. / Stājas spēkā 08.06.2000.
15.11.2001. likums / LV, 175 (2562), 04.12.2001. / Stājas spēkā 18.12.2001.
31.10.2002. likums / LV, 163 (2738), 08.11.2002. / Stājas spēkā 22.11.2002.
15.05.2003. likums / LV, 82 (2847), 03.06.2003. / Stājas spēkā 17.06.2003.
20.05.2004. likums / LV, 82 (3030), 25.05.2004. / Stājas spēkā 27.05.2004.
17.03.2005. likums / LV, 52 (3210), 01.04.2005. / Stājas spēkā 15.04.2005.
19.10.2006. likums / LV, 174 (3542), 01.11.2006. / Stājas spēkā 15.11.2006.
08.03.2007. likums / LV, 51 (3627), 27.03.2007. / Stājas spēkā 10.04.2007.
29.06.2008. likums / LV, 107 (3891), 15.07.2008. / Stājas spēkā 29.07.2008.
12.06.2009. likums / LV, 96 (4082), 19.06.2009. / Stājas spēkā 01.07.2009.
15.10.2009. likums / LV, 175 (4161), 04.11.2009. / Stājas spēkā 18.11.2009.
26.11.2009. likums / LV, 193 (4179), 09.12.2009. / Stājas spēkā 01.01.2010.
04.03.2010. likums / LV, 47 (4239), 24.03.2010. / Stājas spēkā 07.04.2010.
16.12.2010. likums / LV, 205 (4397), 29.12.2010. / Stājas spēkā 01.01.2011.
01.07.2011. likums / LV, 112 (4510), 20.07.2011. / Stājas spēkā 03.08.2011.
04.08.2011. likums / LV, 132 (4530), 24.08.2011. / Stājas spēkā 01.10.2011.
30.05.2013. likums / LV, 118 (4924), 20.06.2013. / Stājas spēkā 04.07.2013.
27.02.2014. likums / LV, 51 (5111), 12.03.2014. / Stājas spēkā 31.03.2014.
06.03.2014. likums / LV, 60 (5120), 25.03.2014. / Stājas spēkā 08.04.2014.
26.11.2015. likums / LV, 245 (5563), 15.12.2015. / Stājas spēkā 29.12.2015.
23.11.2016. likums / LV, 241 (5813), 10.12.2016. / Stājas spēkā 01.01.2017.
02.03.2017. likums / LV, 54 (5881), 14.03.2017. / Stājas spēkā 28.03.2017.
22.11.2017. likums / LV, 242 (6069), 06.12.2017. / Stājas spēkā 01.07.2018.
03.05.2018. likums / LV, 97 (6183), 18.05.2018. / Stājas spēkā 01.06.2018.
Saeima ir pieņēmusi un Valsts 
prezidents izsludina šādu likumu:
Bērnu tiesību aizsardzības likums
I nodaļa. Vispārīgie noteikumi
1.pants. Likumā lietotie termini
Likumā ir lietoti šādi termini:
1) 
bārenis
 — bērns, kura vecāki ir miruši vai likumā noteiktajā kārtībā atzīti par mirušiem;
2) 
bez vecāku gādības palicis bērns
 — bērns, kura vecāki nav zināmi, ir pazuduši vai ilgstošas slimības dēļ
nespēj realizēt aizgādību vai kura vecākiem pārtrauktas vai atņemtas aizgādības tiesības;
3) 
audžuģimene
 — ģimene vai persona, kas nodrošina aprūpi bērnam, kuram uz laiku vai pastāvīgi atņemta
viņa ģimeniskā vide vai kura interesēs nav pieļaujama palikšana savā ģimenē, līdz brīdim, kad bērns var
atgriezties savā ģimenē vai, ja tas nav iespējams, tiek adoptēts, viņam nodibināta aizbildnība vai bērns ievietots
1
/
38
bērnu aprūpes iestādē;
3
1
) 
specializētā audžuģimene
 — audžuģimene, kas nodrošina aprūpi noteiktas mērķgrupas bērnam, kuram ir
nepieciešama īpaša aprūpe;
4) 
atbalsta ģimene
 — ģimene, kas bērna aprūpē sniedz atbalstu citai ģimenei, pamatojoties uz pašvaldības
sociālā dienesta veiktu izvērtējumu par atbalsta nepieciešamību;
5) 
uzticības persona
 — persona, kas sniedz atbalstu ģimenē esošam bērnam, pamatojoties uz pašvaldības
sociālā dienesta veiktu izvērtējumu par atbalsta nepieciešamību;
6) 
pajumte
 — dzīvošanai derīgā stāvoklī esoša apkurināma dzīvojamā telpa (mājoklis), kas atbilst būvniecības
un sanitāro normu prasībām;
7) 
ārpusģimenes aprūpe
 — aprūpe, kas bāreņiem un bez vecāku gādības palikušiem bērniem tiek
nodrošināta pie aizbildņa, audžuģimenē, bērnu aprūpes iestādē;
8) 
bērnu aprūpes iestāde
 — iestāde, kurā tiek nodrošināta sociālā aprūpe un sociālā rehabilitācija bāreņiem
vai bez vecāku gādības palikušiem bērniem, kā arī bērniem, kuriem nepieciešama sociālā rehabilitācija vai īpaša
aprūpe veselības stāvokļa dēļ;
9) 
patversme
 — bērnu aprūpes iestāde, kura īslaicīgi nodrošina bērnu ārpusģimenes aprūpi;
9
1
) 
vardarbība
 — visu veidu fiziska vai emocionāla cietsirdība, seksuāla vardarbība, nolaidība vai cita veida
izturēšanās, kas apdraud vai var apdraudēt bērna veselību, dzīvību, attīstību vai pašcieņu;
10) 
seksuāla vardarbība
 — bērna iesaistīšana seksuālās darbībās, ko bērns nesaprot vai kam nevar dot
apzinātu piekrišanu;
11) 
fiziska vardarbība
 — bērna veselībai vai dzīvībai bīstams apzināts spēka pielietojums saskarsmē ar bērnu
vai apzināta bērna pakļaušana kaitīgu faktoru, tai skaitā tabakas dūmu, iedarbībai;
12) 
emocionāla vardarbība
 — bērna pašcieņas aizskaršana vai psiholoģiska ietekmēšana (draudot viņam,
lamājot, pazemojot viņu, bērna klātbūtnē vardarbīgi izturoties pret viņa tuvinieku vai citādi kaitējot viņa
emocionālajai attīstībai);
13) 
vecāku nolaidība
 — bērna aprūpes un uzraudzības pienākumu nepildīšana;
14) 
ielas bērni
 — bērni, kuriem ir nepietiekama saikne ar ģimeni un kuri lielāko daļu laika pavada uz ielas vai
citos bērna attīstībai nepiemērotos apstākļos;
15) 
viesģimene
 — laulātie vai persona, kas uz laiku uzņem savā dzīvesvietā bērnu aprūpes iestādē ievietotu
bērnu vai bērnu aprūpes iestādē kontaktējas ar tur ievietotu bērnu;
16) 
daudzbērnu ģimene
 — ģimene, kuras aprūpē ir vismaz trīs bērni, to skaitā audžuģimenē ievietoti un
aizbildnībā esoši bērni. Par daudzbērnu ģimenes bērnu uzskatāma arī pilngadīga persona, kas nav sasniegusi
24 gadu vecumu, ja tā iegūst vispārējo, profesionālo vai augstāko izglītību;
17) 
bērnu uzraudzības pakalpojums
 — kvalificēts uzraudzības un aprūpes pakalpojums, kura mērķis ir
nodrošināt bērna atrašanos pieaugušā klātbūtnē un drošu, saturīgu un lietderīgu dienas organizēšanu bērnam,
sekmējot bērna vispusīgu attīstību.
(
17.03.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
29.06.2008.
, 
15.10.2009.
, 
30.05.2013.
, 
26.11.2015.
un 
22.11.2017
. likumu, kas stājas spēkā 
01.07.2018.
)
2.pants. Likuma uzdevums
(1) Šā likuma uzdevums ir noteikt bērna tiesības, brīvības un to aizsardzību, ņemot vērā, ka bērnam kā fiziski un
intelektuāli nenobriedušai personai vajadzīga īpaša aizsardzība un gādība.
(2) Šis likums regulē arī pamatnosacījumus, saskaņā ar kuriem kontrolējama bērna uzvedība un nosakāma viņa
atbildība, tas reglamentē vecāku un citu fizisko un juridisko personu, kā arī valsts un pašvaldību tiesības, pienākumus
2
/
38
un atbildību par bērna tiesību nodrošināšanu, nosaka bērna tiesību aizsardzības sistēmu un tās darbības tiesiskos
principus.
(3) Bērna tiesību aizsardzība ir valsts politikas sastāvdaļa. Valsts un pašvaldības organizē un kontrolē bērna tiesību
aizsardzību visā valsts teritorijā.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
3.pants. Bērns un bērna tiesību vienlīdzības princips
(1) Bērns ir persona, kas nav sasniegusi 18 gadu vecumu, izņemot tās personas, kuras saskaņā ar likumu
izsludinātas par pilngadīgām vai stājušās laulībā pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas.
(2) Bērna tiesības un brīvības valsts nodrošina visiem bērniem bez jebkādas diskriminācijas — neatkarīgi no bērna,
viņa vecāku, aizbildņu, ģimenes locekļu rases, tautības, dzimuma, valodas, partijas piederības, politiskās un reliģiskās
pārliecības, nacionālās, etniskās vai sociālās izcelsmes, dzīvesvietas valstī, mantiskā un veselības stāvokļa,
dzimšanas vai citiem apstākļiem.
(3) Administratīvo pārkāpumu tiesību un krimināltiesību jomā personai līdz 18 gadu vecumam piemēro visas
attiecīgās tiesību normas, kas piemērojamas nepilngadīgām personām.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005.
 un 
26.11.2015
. likumu, kas stājas spēkā
29.12.2015.
)
4.pants. Bērna tiesību aizsardzības mērķi
Bērna tiesības tiek aizsargātas, lai sasniegtu šādus mērķus:
1) sabiedrības interesēm atbilstošas vērtību orientācijas veidošanos un nostiprināšanos bērnā;
2) bērna orientāciju uz darbu kā vienīgo morāli atbalstāmo eksistences līdzekļu iegūšanas un labklājības avotu;
3) bērna orientāciju uz ģimeni kā sabiedrības organizācijas pamatvērtību un vienu no sabiedrības un indivīda
galvenajām vērtībām;
4) bērna orientāciju uz veselīgu dzīvesveidu kā tautas izdzīvošanas objektīvu priekšnosacījumu;
5) bērna drošību, kā arī viņa veselības un dzīvības maksimālu aizsardzību, sevišķu uzmanību tam veltot publisku
pasākumu vai bērniem pieejamu publisku izklaides, sporta vai atpūtas vietu apmeklēšanas, bruņotu konfliktu,
ugunsgrēku vai citu ārkārtas situāciju (plūdu, vētras, paaugstināta radiācijas līmeņa u.tml.) laikā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.10.2006
. likumu, kas stājas spēkā 
15.11.2006.
)
5.pants. Bērna tiesību aizsardzības subjekti
(1) Bērna tiesību aizsardzību valstī nodrošina:
1) bērna vecāki (adoptētāji), audžuģimene un aizbildņi;
2) izglītības, kultūras, veselības aprūpes un bērnu aprūpes iestādes;
3) valsts un pašvaldību institūcijas;
4) sabiedriskās organizācijas un citas fiziskās vai juridiskās personas, kuru darbība saistīta ar atbalsta un
palīdzības sniegšanu bērniem;
5) darba devēji.
(2 ) Aizsargājamas arī bērnu organizācijas un ģimene.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
 un 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
3
/
38
5.
1
 pants. Subjekti, kuriem nepieciešamas speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā
(1) Speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā ir nepieciešamas:
1) ārpusģimenes aprūpes iestāžu vadītājam, sociālajam darbiniekam un sociālajam rehabilitētājam;
2) bāriņtiesas priekšsēdētājam, bāriņtiesas priekšsēdētāja vietniekam, bāriņtiesas loceklim un personai, ja tā
pašvaldības domes uzdevumā nodrošina juridisko atbalstu bāriņtiesai lēmuma sagatavošanā un citu bāriņtiesai
noteikto uzdevumu izpildē;
3) izglītības iestādes vadītājam un vadītāja vietniekam audzināšanas darbā;
4) Izglītības kvalitātes valsts dienesta speciālistam;
5) jaunatnes lietu speciālistam;
6) ieslodzījuma vietas darbiniekam, kurš strādā ar nepilngadīgajiem;
7) pašvaldības administratīvās komisijas vadītājam vai pašvaldības administratīvās komisijas bērnu lietu
apakškomisijas vadītājam;
8) pašvaldības pedagoģiski medicīniskās komisijas vadītājam;
9) pašvaldības policijas darbiniekam, kurš strādā ar bērniem un ģimenēm;
10) pašvaldības sociālā dienesta sociālajam darbiniekam, kurš strādā ar bērniem un ģimenēm;
11) prokuroram;
12) sociālajam pedagogam un psihologam, kurš strādā ar bērniem;
13) sociālā dienesta vadītājam;
14) tiesnesim;
15) valsts bērnu tiesību aizsardzības inspektoram;
16) Valsts pedagoģiski medicīniskās komisijas vadītājam;
17) Valsts policijas amatpersonai, kura strādā ar bērniem;
18) vispārējās izglītības, profesionālās izglītības un interešu izglītības pedagogam;
19) Valsts probācijas dienesta darbiniekam;
19
1
) advokātam;
19
2
) tiesu izpildītājam;
19
3
) tiesu psiholoģijas ekspertam, kurš veic bērnu psiholoģiskā stāvokļa izpēti;
20) jebkurai citai personai, ja ar tās pieņemtu pārvaldes lēmumu (it īpaši administratīvo aktu), faktisko rīcību vai
cita veida darba vai dienesta pienākumu veikšanu tiek vai var tikt skartas bērna tiesības un tiesiskās intereses.
(1
1
) Lai šā panta pirmās daļas 6., 11., 14., 17. un 19.
1
 punktā minētās personas apgūtu speciālās zināšanas bērnu
tiesību aizsardzības jomā, tajā skaitā par saskarsmi ar nepilngadīgo kriminālprocesa laikā, Valsts bērnu tiesību
aizsardzības inspekcija organizē mācības atbilstoši likumā par valsts budžetu kārtējam gadam piešķirtajiem
līdzekļiem.
4
/
38
(2) Kārtību, kādā apgūstamas speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā, kā arī šo zināšanu saturu un
apjomu nosaka Ministru kabinets.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014.
 un 
03.05.2018
. likumu, kas stājas spēkā
01.06.2018.
 Sk. Pārejas noteikumu 
34. punktu
)
5.
2
 pants. Psihologa atzinums lietās, kas saistītas ar bērnu tiesību aizsardzību
(1) Psihologa atzinumu par psiholoģiskās izpētes rezultātiem tiesai, bāriņtiesai, policijai un prokuratūrai lietās, kas
saistītas ar bērnu tiesību aizsardzību, ir tiesīga sniegt persona, kura ieguvusi vismaz maģistra grādu psiholoģijā un
kuras profesionālā darbība bērnu un ģimenes izpētē sasniedz vismaz piecus gadus.
(2) Psihologa atzinumā norāda:
1) institūciju, kas pieprasījusi atzinumu;
2) psiholoģiskās izpētes mērķi;
3) psiholoģiskās izpētes laiku un vietu;
4) pamatinformāciju par bērnu, kas ir vai var būt nepieciešama atzinuma sniegšanas procesā;
5) psiholoģiskajā izpētē izmantotās metodes;
6) novērojumus izpētes laikā, klienta motivāciju un izpētes ierobežojumus;
7) psiholoģiskās izpētes rezultātus un analīzi;
8) argumentētus secinājumus un ieteikumus;
9) informāciju par konfidencialitāti;
10) psihologa vārdu, uzvārdu, iegūto grādu, diploma numuru, augstskolu, kurā diploms iegūts, atzinuma
sniegšanas datumu.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
6.pants. Bērna tiesību aizsardzības princips
(1) Tiesiskajās attiecībās, kas skar bērnu, bērna tiesības un intereses ir prioritāras.
(2) Visām darbībām attiecībā uz bērnu neatkarīgi no tā, vai tās veic valsts vai pašvaldību institūcijas, sabiedriskās
organizācijas vai citas fiziskās un juridiskās personas, kā arī tiesas un citas tiesībaizsardzības iestādes, prioritāri ir
jānodrošina bērna tiesības un intereses.
(3) Bērna tiesību aizsardzība īstenojama, sadarbojoties ar ģimeni, valsts un pašvaldību institūcijām, sabiedriskajām
organizācijām un citām fiziskajām un juridiskajām personām. Institūciju sadarbības organizēšanu un kārtību, kādā
īstenojama bērnu tiesību aizsardzība, nosaka Ministru kabinets.
(4) Bērna ārpusģimenes aprūpes laikā tiek veikti nepieciešamie pasākumi bērna un vecāku atkalapvienošanās
nodrošināšanai.
(5) Darbība vai bezdarbība, kuras rezultātā netiek ievērotas bērna tiesības (bērna atstāšana bez minimāliem iztikas
līdzekļiem, pajumtes, aprūpes, aizbildnības), vai citas darbības, kas ierobežo bērna personiskās vai īpašuma tiesības
un brīvības, uzskatāmas par amorālām un pretlikumīgām.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
 un 
02.03.2017
. likumu, kas stājas spēkā 
28.03.2017.
)
II nodaļa. Bērna pamattiesības
5
/
38
7.pants. Bērna tiesības uz dzīvību un attīstību
Katram bērnam ir neatņemamas tiesības uz dzīvības un attīstības aizsardzību.
7.
1 
pants. Bērna tiesības uz ģimeni
Katram bērnam ir neatņemamas tiesības uz ģimeni.
(
03.05.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.06.2018.
)
8.pants. Bērna tiesības uz individualitāti
(1) Kopš dzimšanas brīža bērnam ir tiesības uz vārdu, uzvārdu un pilsonības iegūšanu. Bērnu reģistrē atbilstoši
likumam.
(2) Bērnam ir tiesības uz savas identitātes saglabāšanu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
9.pants. Bērna tiesības uz privāto dzīvi, personas neaizskaramību un brīvību
(1) Bērnam ir tiesības uz privāto dzīvi, dzīvojamās telpas un korespondences noslēpumu, personas neaizskaramību
un brīvību.
(2) Pret bērnu nedrīkst izturēties cietsirdīgi, nedrīkst viņu mocīt un fiziski sodīt, aizskart viņa cieņu un godu.
10.pants. Bērna tiesības uz pilnvērtīgiem dzīves apstākļiem
(1) Bērnam ir tiesības uz tādiem dzīves apstākļiem un labvēlīgu sociālo vidi, kas nodrošina pilnvērtīgu fizisko un
intelektuālo attīstību. Katram bērnam ir jāsaņem atbilstošs uzturs, apģērbs un pajumte.
(2) Bērnam ar fiziskiem un garīgiem traucējumiem ir tiesības arī uz visu, kas nepieciešams viņa speciālo vajadzību
apmierināšanai.
(3) Bērnam ir tiesības uz pastāvīgu dzīvesvietu.
(4) 
(Izslēgta ar 
31.10.2002
. likumu.)
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
 un 
31.10.2002
. likumu, kas stājas spēkā 
22.11.2002.
)
11.pants. Bērna tiesības uz izglītību un jaunradi
(1) Valsts nodrošina visiem bērniem vienādas tiesības un iespējas iegūt izglītību atbilstoši katra spējām.
(2) Bērnam ir tiesības uz bezmaksas pirmsskolas sagatavošanu, pamata un vidējo izglītību, kā arī arodizglītību.
(3) Pie Latvijas mazākumtautībām piederošiem bērniem ir tiesības iegūt izglītību dzimtajā valodā atbilstoši 
izglītības
likumam
.
(4) Bērnam ir autortiesības, kā arī patenttiesības uz savu izgudrojumu.
(5) Bērnam ir tiesības apgūt kultūras mantojumu un piedalīties tā aizsardzībā, kā arī attīstīt savas jaunrades
spējas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
 Sk. Pārejas noteikumus.)
12.pants. Bērna sociālās tiesības
(1) Bērnam ir tiesības apgūt profesiju un atbilstoši tai izvēlēties darbu. Profesijas apguve tiek nodrošināta izglītības
6
/
38
iestādēs, bet bērniem, kuri sasnieguši 15 gadu vecumu un ir reģistrējušies kā bezdarbnieki, — ar valsts nodarbinātības
dienesta starpniecību.
(2) Bērnam ir tiesības uz bezmaksas veselības aprūpi, ko nosaka valsts programma.
(3) Bērnam, kurš nesaņem pietiekamu vecāku aprūpi, ir tiesības uz valsts un pašvaldības sociālo palīdzību un
sociālajiem pakalpojumiem.
(4) Katram bārenim un bez vecāku gādības palikušam bērnam valsts un pašvaldība nodrošina Ministru kabineta
noteiktās sociālās garantijas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
 un 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
13.pants. Bērna brīvības
(1) Bērnam ir tiesības brīvi izteikt savas domas, šajā nolūkā saņemt un sniegt jebkāda veida informāciju, tiesības
tikt uzklausītam, kā arī tiesības uz apziņas un ticības brīvību. Bērna reliģisko piederību nosaka vecāki.
(2) Bērnam ir tiesības uz biedrošanās brīvību tiktāl, ciktāl tas neapdraud viņa veselību un dzīvību.
(3) Bērnam ir tiesības piedalīties pašpārvaldē izglītības, kultūras un sporta jomā. Jebkurās citās jomās, kas skar
bērna intereses, bērna viedoklim veltāma pienācīga vērība atbilstoši viņa vecumam un briedumam.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
14.pants. Bērna tiesības uz īpašumu
(1) Bērnam ir tiesības uz īpašumu.
(2) Bērnam ir tiesības atkarībā no viņa vecuma pašam vai ar savu likumīgo pārstāvju starpniecību veikt darījumus un
īstenot citas likumā noteiktās īpašnieka tiesības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
15.pants. Bērna tiesības uz aizsardzību no ekspluatācijas
(1) Bērnam ir tiesības būt pasargātam no ekonomiskas ekspluatācijas, no nodarbināšanas bīstamos vai viņa
veselībai, fiziskajai, psihiskajai vai tikumiskajai attīstībai kaitīgos apstākļos, nakts darbā vai tādā darba laikā, kas kavē
viņa izglītošanos.
(2) Bērnam ir tiesības būt pasargātam no fiziskas un garīgas ekspluatācijas, no seksuālas ekspluatācijas un
pavedināšanas, kā arī no citiem ekspluatācijas veidiem, kas jebkā varētu viņam kaitēt.
16.pants. Bērna tiesības uz atpūtu un brīvo laiku
Bērnam ir tiesības atbilstoši savam vecumam un fiziskajai un garīgajai attīstībai uz atpūtu un brīvo laiku, tiesības
piedalīties spēlēs un izpriecu pasākumos, kā arī kultūras dzīvē un nodarboties ar mākslu.
17.pants. Bērna tiesības piedalīties bērna tiesību aizsardzības programmu izstrādāšanā
Bērnam ir tiesības pašam vai ar savu likumīgo pārstāvju starpniecību piedalīties bērna tiesību aizsardzības
programmu izstrādāšanā un īstenošanā.
III nodaļa. Bērna tiesību garantijas un tiesību ierobežojumi
18.pants. Bērna tiesību garantijas
7
/
38
Bērna tiesību garantijas noteiktas Satversmē, šajā likumā, citos likumos un normatīvajos aktos, kā arī Latvijai
saistošos starptautiskajos līgumos.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
19.pants. Informācija par bērna tiesībām un pienākumiem
(1) Izglītības iestādes, kurās īsteno vispārējās izglītības programmas, nodrošina iespēju katram bērnam apgūt
pamatzināšanas par bērna tiesībām un pienākumiem.
(2) Valsts informē sabiedrību par šā likuma un citu bērna tiesību aizsardzības jomā pieņemto likumu un normatīvo
aktu noteikumiem, kā arī par starptautisko tiesību principiem šajā jomā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
20.pants. Ar bērna tiesību aizsardzību saistīto lietu izskatīšana
(1) Iesniegumi un sūdzības, kas saistītas ar bērna tiesību aizsardzību, izskatāmas nekavējoties.
(2) Bērnam tiek dota iespēja tikt uzklausītam jebkādās ar viņu saistītās iztiesāšanas vai administratīvās procedūrās
vai nu tieši, vai ar sava likumiskā pārstāvja vai attiecīgas institūcijas starpniecību.
(3) Lietas, kas saistītas ar bērna tiesību vai interešu nodrošināšanu, arī krimināllietas, kurās apsūdzētais ir
nepilngadīgs, tiesā izskatāmas ārpus kārtas.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
21.pants. Bērna tiesību ierobežojumi
(1) Bērna paša drošības un aizsardzības interesēs bērna tiesību īstenošanu var pakļaut tādiem ierobežojumiem,
kas noteikti ar likumu un nepieciešami nacionālās drošības, sabiedriskās kārtības, iedzīvotāju tikumības un veselības
aizsardzībai un citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.
(2) Par šādiem ierobežojumiem bērnam ir jāsaņem paskaidrojumi, tiklīdz viņa tiesības tiek ierobežotas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
IV nodaļa. Bērna pienākumi
22.pants. Bērna pienākumi mājās
(1) Bērnam ir pienākums atbilstoši savam vecumam apkopt sevi un piedalīties mājas darbos.
(2) Bērnam jāizturas ar cieņu pret saviem vecākiem (adoptētājiem) un citiem ģimenes locekļiem, pret aizbildņiem
un audžuģimenes locekļiem.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
23.pants. Bērna pienākumi pret sabiedrību
(1) Bērns ir pilntiesīgs sabiedrības loceklis. Viņa pienākumi pret sabiedrību pieaug atbilstoši vecumam.
(2) Bērnam ir pienākums mācīties atbilstoši savai fiziskajai un garīgajai attīstībai. Mācību laikā viņam jāievēro
izglītības iestādes iekšējās kārtības noteikumi.
(3) Bērnam atkarībā no viņa vecuma un brieduma pakāpes ir pienākums sargāt savu veselību.
(4) Bērnam jāizturas ar cieņu pret valsti, tās simboliem un jāievēro likumi.
(5) Bērnam jāievēro sabiedrībā pieņemtie uzvedības noteikumi. Bērns nedrīkst, izmantojot savas tiesības, aizskart
8
/
38
citu bērnu un pieaugušo tiesības un likumīgās intereses.
(6) Bērnam ir pienākums saudzīgi izturēties pret apkārtējo vidi.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
V nodaļa. Bērns un ģimene
24.pants. Vecāku pienākumi pret bērnu
(1) Atbilstoši 
Civillikuma
 noteikumiem vecāku pienākums ir rūpēties par bērnu un viņa mantu un pārstāvēt bērnu
viņa personiskajās un mantiskajās attiecībās.
(2) Vecāku pienākums ir sagatavot bērnu patstāvīgai dzīvei sabiedrībā, pēc iespējas respektējot viņa individualitāti,
ievērojot spējas un tieksmes.
(3) Vecāki ir bērna dabiskie aizbildņi (likumiskie pārstāvji). Viņu pienākums ir aizstāvēt bērna tiesības un ar likumu
aizsargātās intereses.
(4) Par vecāku pienākumu nepildīšanu vai aizgādības tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, bērna fizisku sodīšanu, kā
arī cietsirdīgu izturēšanos pret viņu vecāki saucami pie likumā noteiktās atbildības.
(5) Vecāku gribas izpausmēm attiecībā uz bērnu var noteikt ierobežojumus neatkarīgi no viņu uzskatiem un
reliģiskās pārliecības, ja ir konstatēts, ka tās fiziski vai garīgi varētu kaitēt bērna turpmākajai attīstībai.
(6) Vecākiem vai personai, kuras aprūpē bērns nodots, ir pienākums neatstāt bērnu līdz septiņu gadu vecumam
bez pieaugušo vai personu, ne jaunāku par 13 gadiem, klātbūtnes.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā
04.07.2013.
)
25.pants. Vecāku tiesības ierobežot bērna brīvības
(1) Bērna tiesības uz privāto dzīvi, biedrošanās un vārda brīvību vecāki var ierobežot atkarībā no viņa brieduma
pakāpes, lai:
1) nodrošinātu bērna attīstību un aizsargātu viņa veselību un dzīvību;
2) aizsargātu sabiedrisko kārtību, iedzīvotāju tikumību un veselību;
3) aizsargātu citu personu tiesības un brīvības.
(2) Bērns var griezties pēc palīdzības bāriņtiesā, ja vecāki, viņaprāt, noteikuši nepamatotus ierobežojumus vai
radušās citas domstarpības viņu attiecībās.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
26.pants. Atbalsts ģimenei
(1) Ģimene ir dabiska bērna attīstības un augšanas vide, un katram bērnam ir neatņemamas tiesības uzaugt
ģimenē. Valsts un pašvaldība atbalsta ģimeni, it īpaši daudzbērnu ģimeni, un sniedz tai palīdzību.
(2) Ja vecāku un bērna attiecības nenodrošina bērna attīstībai labvēlīgu vidi vai bērns ir hroniski slims, pašvaldība
palīdz ģimenei, nodrošinot psihologa, sociālā pedagoga vai cita speciālista konsultāciju, izraugās bērnam atbalsta
ģimeni vai uzticības personu, kura palīdz noregulēt bērna un vecāku savstarpējās attiecības. Atbalsta ģimene vai
uzticības persona, pamatojoties uz trīspusēju vienošanos, kas noslēgta starp atbalsta ģimeni vai uzticības personu,
pašvaldības sociālo dienestu un ģimeni, kurai nepieciešams atbalsts, sniedz atbalstu bērnam vai ģimenei.
(3) Atkarībā no bērna vecuma pašvaldība palīdz ģimenei, it īpaši trūcīgai ģimenei, bērna audzināšanā un
izglītošanā, arodapmācībā, darba un dzīvokļa meklējumos.
9
/
38
(4) Valsts un pašvaldības sniedz atbalstu ģimenes un bērnu izglītības, veselības nostiprināšanas, kultūras un
sporta, kā arī atpūtas iestādēm un organizācijām, lai sekmētu bērna fizisko attīstību un radošo darbību, gādā par bērna
brīvā laika pavadīšanas iespējām un sniedz citus pakalpojumus, kuri veicina bērna pilnveidošanos un palīdz ģimenei
bērna audzināšanā.
(5) Valsts un pašvaldību pienākumus bērna labklājības minimālā līmeņa nodrošināšanā nosaka citi likumi.
(6) Lai veicinātu un atbalstītu pašvaldību, komersantu un citu personu brīvprātīgu iesaistīšanos atbalsta sniegšanā
daudzbērnu ģimenēm, valsts īsteno Latvijas Goda ģimenes apliecības programmu, kuras ietvaros Sabiedrības
integrācijas fonds nodrošina karšu izsniegšanu daudzbērnu ģimenēm. Minētās programmas īstenošanas kārtību, tai
skaitā daudzbērnu ģimenes apliecības piešķiršanas, izmantošanas, kā arī tās anulēšanas gadījumus un kārtību,
nosaka Ministru kabinets.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
31.10.2002.
, 
17.03.2005.
, 
15.10.2009.
 un 
26.11.2015
. likumu, kas
stājas spēkā 
29.12.2015.
 Panta nosaukuma jaunā redakcija un sestā daļa stājas spēkā 
01.01.2016.
 Sk. Pārejas
noteikumu 
31. punktu
)
27.pants. Bērna šķiršana no ģimenes
(1) Bērnu var šķirt no ģimenes, ja:
1) bērna dzīvība, veselība vai attīstība ir nopietni apdraudēta vardarbības dēļ vai ir pamatotas aizdomas par
vardarbību pret bērnu, kā arī aprūpes trūkuma vai mājas apstākļu (sociālās vides) dēļ;
2) bērns nopietni apdraud savu veselību vai attīstību, lietojot alkoholu, narkotiskās vai toksiskās vielas;
3) bērns ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu.
(2) Šā panta pirmās daļas 1. un 2.punktā paredzētajos gadījumos bērns šķirams no ģimenes, ja nav iespējams
novērst bērna attīstībai nelabvēlīgos apstākļus, viņam paliekot ģimenē. Ģimenes izlikšana no dzīvojamām telpām
nedrīkst būt par iemeslu bērna šķiršanai no vecākiem.
(3) Šķirot bērnu no ģimenes, viņam tiek nodrošināta ārpusģimenes aprūpe pie aizbildņa, audžuģimenē vai bērnu
aprūpes iestādē, kā arī valsts apmaksāta neatliekamā medicīniskā palīdzība ārstniecības iestādēs vai palīdzība
sociālās rehabilitācijas iestādēs. Bērnam primāri tiek nodrošināta iespēja augt pie aizbildņa vai audžuģimenē.
(3
1
) Ārpusģimenes aprūpi bērnu aprūpes iestādē nodrošina, ja aprūpe pie aizbildņa vai audžuģimenē nav piemērota
konkrētam bērnam. Bērnu aprūpes iestādē bērns atrodas līdz brīdim, kad viņam tiek nodrošināta piemērota aprūpe pie
aizbildņa vai audžuģimenē.
(4) Ja ārpusģimenes aprūpe tiek noteikta sakarā ar šā panta pirmās daļas 1.punktā minētajiem apstākļiem:
1) vienas ģimenes bērni nav šķirami, izņemot īpašus gadījumus, kad tas tiek darīts bērnu interesēs;
2) izvēloties ārpusģimenes aprūpes veidu, vērā ņemams arī bērna viedoklis.
(4
1
) Ja policija šķir bērnu no ģimenes sakarā ar šā panta pirmās daļas 1.punktā minētajiem apstākļiem un vēl nav
pieņemts lēmums par viņa ārpusģimenes aprūpi, policija var atteikties paziņot bērna atrašanās vietu viņa vecākiem, kā
arī brāļiem, māsām, vecvecākiem un personām, ar kurām bērns ilgu laiku ir dzīvojis nedalītā saimniecībā. Ja bērns no
ģimenes tiek šķirts sakarā ar šā panta pirmās daļas 1.punktā minētajiem apstākļiem un vēl nav pieņemts lēmums par
viņa ārpusģimenes aprūpi, bērnu aprūpes iestāde, izglītības iestāde, ārstniecības iestāde vai sociālās rehabilitācijas
iestāde var aizliegt bērna vecākiem, kā arī brāļiem, māsām, vecvecākiem un personām, ar kurām bērns ilgu laiku ir
dzīvojis nedalītā saimniecībā, satikties ar bērnu, ja tikšanās ar konkrēto personu:
1) kaitē bērna veselībai, attīstībai un drošībai;
2) rada draudus bērnam vai citiem šajā daļā minētajās iestādēs esošajiem bērniem.
(4
2
) Policija lēmumu par atteikšanos paziņot bērna atrašanās vietu un bērnu aprūpes iestāde, izglītības iestāde,
ārstniecības iestāde vai sociālās rehabilitācijas iestāde lēmumu par aizliegumu satikties ar bērnu var paziņot
mutvārdos. Minētos lēmumus var lūgt noformēt rakstveidā, kā arī pārsūdzēt 
Administratīvā procesa likumā
 noteiktajā
10
/
38
kārtībā. Lēmuma pārsūdzēšana neaptur tā darbību.
(4
3
) Ja bērns tiek šķirts no ģimenes šā panta 4.
1
 daļā minētajā gadījumā, par to ne vēlāk kā nākamajā darbdienā
informē bāriņtiesu, kura ir kompetenta lemt par aizgādības tiesību pārtraukšanu vecākiem. Bāriņtiesa, saņemot šo
informāciju, ne vēlāk kā nākamajā darbdienā lemj par bērna aizgādības tiesību pārtraukšanu vecākiem.
(5) Bāriņtiesa pēc tam, kad pieņemts lēmums par bērna šķiršanu no ģimenes, nekavējoties informē par to
pašvaldības sociālo dienestu vai pašvaldības deleģēto personu. Šajos gadījumos pašvaldības sociālais dienests kopā
ar citām pašvaldības institūcijām, bērna vecākiem un bērna tiesību aizsardzības iestādēm izstrādā ģimenes atbalsta
un palīdzības programmu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
04.03.2010.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas
stājas spēkā 
04.07.2013.
)
27.
1
 pants. Bērna šķiršana no ģimenes, lai izpildītu nolēmumu par bērna nogādāšanu atpakaļ uz valsti,
kurā ir viņa dzīvesvieta
(1) Bērnu var šķirt no ģimenes, ja ir nepieciešama nolēmuma par bērna nogādāšanu atpakaļ uz valsti, kurā ir viņa
dzīvesvieta, piespiedu izpilde un ja:
1) bērna vecāks vai cita persona, kas prettiesiski bērnu pārvietojusi vai aizturējusi, nav labprātīgi izpildījusi
lēmumu par bērna atgriešanos valstī, kurā ir viņa dzīvesvieta, un normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā nav bijis
iespējams nodrošināt attiecīgā nolēmuma piespiedu izpildi, nešķirot bērnu no ģimenes;
2) bērna vecāks vai cita persona, kas prettiesiski bērnu pārvietojusi vai aizturējusi, nav tiesu izpildītāja
paziņojumā norādītajā termiņā izpildījusi lēmumu par bērna atgriešanos valstī, kurā ir viņa dzīvesvieta, un
normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā nav bijis iespējams nodrošināt attiecīgā nolēmuma piespiedu izpildi,
nešķirot bērnu no ģimenes.
(2) Šķirot bērnu no ģimenes, bāriņtiesa nodrošina bērna personisko interešu, kā arī tiesību aizsardzību un, ja bērnu
nodod bāriņtiesas pārstāvim turpmāku darbību veikšanai gadījumos, kad nolēmuma piespiedu izpildē nepiedalās
piedzinējs, — bērna nogādāšanu krīzes centrā vai citos drošos apstākļos, ja bērnu nav iespējams nekavējoties
nogādāt atpakaļ uz valsti, kurā ir viņa dzīvesvieta.
(3) Ja bērna vecāks vai cita persona, kas bērnu prettiesiski pārvietojusi vai aizturējusi, vai bērna tuvi radinieki var
apdraudēt nolēmuma par bērna nogādāšanu atpakaļ uz valsti, kurā ir viņa dzīvesvieta, turpmāku piespiedu izpildi un
bērna sagatavošanu nogādāšanai atpakaļ uz valsti, kurā ir viņa dzīvesvieta, tad bāriņtiesa, nogādājot bērnu krīzes
centrā vai citos drošos apstākļos, var:
1) atteikties paziņot šīm personām bērna atrašanās vietu;
2) aizliegt šīm personām satikties ar bērnu un izņemt viņu no krīzes centra vai citiem drošiem apstākļiem.
(
04.08.2011
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.10.2011.
)
28. pants.
 
Aizgādības tiesību pārtraukšana un atņemšana
(1) Aizgādības tiesības pārtrauc vai atņem saskaņā ar 
Civillikumu
 un 
Bāriņtiesu likumu
.
(2) Šā likuma 
27.panta
 pirmās daļas 3.punktā paredzētajā gadījumā nolēmumu pieņem tiesa. Audzinoša un
medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus šā likuma 
27.panta
 2.punktā paredzētajos gadījumos piemēro tiesa.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
08.03.2007.
, 
30.05.2013.
 un 
03.05.2018
. likumu, kas stājas spēkā
01.06.2018.
)
29.pants. Bērna aprūpe pēc vecāku lūguma
(1) Pašvaldības sociālais dienests sadarbībā ar bāriņtiesu nodrošina bērnam aprūpi pie ārpusģimenes aprūpes
pakalpojumu sniedzēja pēc vecāku lūguma, ja viņi veselības stāvokļa dēļ nespēj bērnu aprūpēt.
(2) Pēc jaundzimuša bērna mātes lūguma, ja viņai nav iztikas līdzekļu vai pajumtes, māte uzņemama bērnu
aprūpes iestādē kopā ar bērnu uz laiku, kamēr viņa baro bērnu ar krūti.
11
/
38
(3) Pašvaldības sociālais dienests pēc vecāku lūguma nodrošina ģimenei nepieciešamo sociālo palīdzību vai
sociālos pakalpojumus, vai, ja nepieciešams, bērna aprūpi pie ārpusģimenes pakalpojumu sniedzēja, ja bērna
veselības stāvokļa dēļ vecāki nevar viņu aprūpēt.
(
17.03.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
29.
1
 pants. Ārpusģimenes aprūpē esošas mātes tiesības
(1) Ārpusģimenes aprūpē esošai nepilngadīgai mātei ir tiesības palikt kopā ar savu bērnu. Šo iespēju nodrošina
aizbildnis, audžuģimene vai bērnu aprūpes iestāde kopā ar pašvaldību.
(2) Bāriņtiesa nepilngadīgas mātes bērnam, ja nepieciešams, ieceļ atsevišķu aizbildni un uzrauga, lai pieņemtie
lēmumi vislabāk atbilst nepilngadīgās mātes un viņas bērna interesēm.
(
31.10.2002
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003
. likumu, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
30.pants. Maksa par bērna ārpusģimenes aprūpi
(1) Vecākiem ir pienākums samaksāt par ārpusģimenes aprūpes pakalpojumiem. Samaksas kārtību un apmēru
nosaka Ministru kabinets. Ja bērna ārpusģimenes aprūpes pakalpojumi tiek nodrošināti, ieceļot viņam aizbildni,
samaksa par tiem tiek nodrošināta atbilstoši šā likuma 
35.panta
 trešajai daļai.
(2) Apstāklis, ka vecāki nevar samaksāt par bērna ārpusģimenes aprūpi, nevar būt par pamatu ārpusģimenes
pakalpojumu nesniegšanai. Maksa par ārpusģimenes aprūpes pakalpojumiem šādos gadījumos tiek segta attiecīgi no
valsts vai pašvaldības budžeta un pēc tam atgūstama no vecākiem 
Administratīvā procesa likumā
 noteiktajā kārtībā,
pamatojoties uz iestādes izpildrīkojumu.
(3) No samaksas par bērna ārpusģimenes aprūpes pakalpojumiem bērna vecāks tiek atbrīvots, ja:
1) bērns mātei piedzimis noziedzīga nodarījuma pret dzimumneaizskaramību rezultātā vai bērna māte atzīta par
cietušo kriminālprocesā, kas uzsākts saistībā ar šāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, un bērns nodots
ārpusģimenes aprūpē uzreiz pēc dzimšanas;
2) bērna vecāks atrodas ilgstošas sociālās aprūpes un sociālās rehabilitācijas institūcijā;
3) bērna vecākam ir ierobežota rīcībspēja un nodibināta aizgādnība garīga rakstura vai citu veselības traucējumu
dēļ;
4) bērna aprūpe tiek nodrošināta šā likuma 
29.pantā
 noteiktajos gadījumos;
5) pašvaldības sociālais dienests ir sniedzis motivētu atzinumu par vecāka iesaistīšanos savu problēmu
risināšanā;
6) bērna vecāks devis rakstveida piekrišanu adopcijai.
(4) Bērna vecākiem ir pienākums gādāt par bērna uzturēšanu vai samaksāt par bērna aprūpes pakalpojumiem arī
tad, ja abiem vecākiem vai vienam no viņiem ar tiesas spriedumu atņemtas aizgādības tiesības. Šis pienākums nav
jāpilda laikā, kad bērns ir nodots adoptētāju aprūpē.
(5) Bērna un ģimenes pabalsti ārpusģimenes aprūpes laikā vecākiem netiek izmaksāti.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
31.pants. Adopcija
(1) Lai bērna attīstībai nodrošinātu ģimenisku vidi, tiek atbalstīta adopcija.
(2) Adopcijas tiesiskos pamatus nosaka 
Civillikums
. Adopcijas kārtību nosaka Ministru kabinets.
(3) Likumā paredzētajos gadījumos un kārtībā bērnu var adoptēt uz ārvalsti, ja šai valstij ir saistoša 1993.gada
29.maija Hāgas konvencija par bērnu aizsardzību un sadarbību starpvalstu adopcijas jautājumos vai ja Latvija ar
12
/
38
attiecīgo valsti ir noslēgusi divpusēju līgumu, kas nosaka tiesisko sadarbību adopcijas jomā. Izņēmuma gadījumā
bērnu var adoptēt uz ārvalsti, kurai nav saistoša minētā konvencija vai ar kuru Latvija nav noslēgusi divpusēju līgumu,
kas nosaka tiesisko sadarbību adopcijas jomā, ja pirms adopcijas procesa uzsākšanas starp bērnu un adoptētāju ir
izveidojušās patiesas bērnu un vecāku attiecības un bāriņtiesa, kas lēmusi par ārpusģimenes aprūpi, ir atzinusi, ka
adopcija atbilst bērna interesēm.
(4) Adoptējamo bērnu un to personu uzskaite, kuras vēlas adoptēt bērnu, nodrošināma adopcijas reģistrā Ministru
kabineta noteiktajā kārtībā.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
29.06.2008.
 un 
15.10.2009
. likumu, kas stājas spēkā
18.11.2009.
)
VI nodaļa. Ārpusģimenes aprūpe
32.pants. Ārpusģimenes aprūpes mērķis
Ārpusģimenes aprūpes mērķis ir radīt bērnam aizsargātības sajūtu, nodrošināt apstākļus viņa attīstībai un
labklājībai, atbalstīt bērna centienus būt patstāvīgam.
33.pants. Ārpusģimenes aprūpē ņemta bērna saskarsme ar vecākiem un citām personām
(1) Bērnam, kas nodots aizbildnībā vai audžuģimenē vai ievietots bērnu aprūpes iestādē, ir tiesības uzturēt
personiskas attiecības un tiešus kontaktus ar vecākiem, kā arī ar brāļiem, māsām, vecvecākiem un personām, ar
kurām bērns ilgu laiku ir dzīvojis nedalītā saimniecībā, izņemot gadījumus, kad tas:
1) kaitē bērna veselībai, attīstībai un drošībai;
2) rada draudus aizbildņiem, audžuģimenēm, bērnu aprūpes iestāžu darbiniekiem vai citiem bērniem.
(2) Ja ir šā panta pirmajā daļā minētie apstākļi, bāriņtiesa, kura pieņēmusi lēmumu par bērna ārpusģimenes aprūpi,
var atteikties paziņot bērna vecākiem un citām šā panta pirmās daļas ievaddaļā minētajām personām bērna atrašanās
vietu vai pieņemt lēmumu par personisku attiecību un tiešu kontaktu uzturēšanas tiesību ierobežošanu.
(3) Lēmumu par atteikumu paziņot bērna vecākiem un citām šā panta pirmās daļas ievaddaļā minētajām personām
bērna atrašanās vietu un lēmumu par personisku attiecību un tiešu kontaktu uzturēšanas tiesību ierobežošanu
ieinteresētās personas var pārsūdzēt tiesā likumā noteiktajā kārtībā. Pieteikuma iesniegšana tiesā neaptur minēto
lēmumu darbību.
(4) Bērnu aprūpes iestādes vadītājs, audžuģimene vai aizbildnis var atļaut bērnam uzturēties pie vecākiem, kuriem
ir pārtrauktas vai atņemtas aizgādības tiesības, vai citām šā panta pirmās daļas ievaddaļā minētajām personām, ja
bāriņtiesa pieņēmusi par to lēmumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
08.03.2007.
, 
15.10.2009.
, 
04.03.2010.
 un
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
34.pants. Bērna informēšana par viņa vecākiem
Pēc bērna lūguma aizbildnis, audžuģimene vai bērnu aprūpes iestādes vadītājs, ņemot vērā bērna vecumu un
briedumu, paziņo bērnam, kāpēc viņš ir ārpusģimenes aprūpē, kā arī sniedz ziņas par viņa ģimeni un to, cik ilgi viņš
atradīsies ārpusģimenes aprūpē.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003
. likumu, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
35.pants. Aizbildnībā esoša bērna aprūpe
(1) Aizbildņa iecelšanas kārtību un viņa pienākumus pret bērnu nosaka 
Civillikums
, likums 
Bāriņtiesu likums
, kā arī
Bāriņtiesas darbības noteikumi.
(2) Pašvaldība sava budžeta līdzekļu ietvaros nodrošina aizbildņu apmācību. Aizbildņa apmācības programmas
paraugu apstiprina labklājības ministrs.
13
/
38
(2
1
) Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija piešķirto valsts budžeta līdzekļu ietvaros nodrošina aizbildņiem
psiholoģisko palīdzību un informatīvo un metodisko atbalstu.
(3) Ja ārpusģimenes aprūpes pakalpojumi tiek nodrošināti, ieceļot bērnam aizbildni, vecākiem ir pienākums maksāt
aizbildnim uzturlīdzekļus bērnam nepieciešamajā apmērā, bet ne mazāk, kā noteikts normatīvajos aktos par minimālo
uzturlīdzekļu apmēru bērnam.
(4) Ja vecāki uzturlīdzekļus nemaksā, aizbildnim ir pienākums nodrošināt, ka bērns saņem uzturlīdzekļus no
saviem vecākiem. Lai to nodrošinātu, aizbildnim ir tiesības vērsties tiesā.
(5) Ja tiesas nolēmuma par uzturlīdzekļu piedziņu izpilde 
Civilprocesa likumā
 noteiktajā kārtībā ir atzīta par
neiespējamu vai ja vecāki tiesas nolēmumu par uzturlīdzekļu piedziņu pilda apmērā, kas ir mazāks, nekā noteikts
normatīvajos aktos par minimālo uzturlīdzekļu apmēru bērnam, aizbildnim jāvēršas Uzturlīdzekļu garantiju fonda
administrācijā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
17.03.2005.
, 
08.03.2007.
, 
12.06.2009.
, 
30.05.2013.
 un 
23.11.2016
.
likumu, kas stājas spēkā 
01.01.2017.
)
36.pants. Bērna aprūpe audžuģimenē
(1) Bāriņtiesa piešķir audžuģimenes statusu, tai skaitā specializētās audžuģimenes statusu, un gādā par bērna
aprūpes līguma slēgšanu ar audžuģimeni. Ministru kabinets nosaka kritērijus ģimenes (personas) atzīšanai par
audžuģimeni vai specializēto audžuģimeni, kā arī specializēto audžuģimeņu veidus.
(1
1
) Pēc tam kad pieņemts bāriņtiesas lēmums par ģimenes vai personas piemērotību audžuģimenes statusam, tai
skaitā specializētās audžuģimenes statusam, šā likuma 
36.
1
 pantā
 minētais atbalsta centrs organizē audžuģimeņu
apmācību.
(2) Pašvaldība palīdz audžuģimenēm bērnu audzināšanā un nodrošina nepieciešamos sociālos pakalpojumus.
Audžuģimenei ir tiesības saņemt līdzekļus bērna uzturam. Šo līdzekļu apmērs nedrīkst būt mazāks par apmēru, kādu,
pamatojoties uz 
Civillikuma
 
179.panta
 piekto daļu, noteicis Ministru kabinets.
(2
1
) Valsts atbilstoši likumā par valsts budžetu kārtējam gadam piešķirtajiem līdzekļiem nodrošina atlīdzību par
specializētās audžuģimenes pienākumu pildīšanu. Atlīdzības apmēru, tās piešķiršanas, izmaksas, pārskatīšanas un
pārtraukšanas kārtību, kā arī audžuģimenes iesniedzamos dokumentus, kas nepieciešami atlīdzības saņemšanai,
nosaka Ministru kabinets.
(3) Bērna un audžuģimenes tiesiskās attiecības reglamentē Ministru kabineta noteikumi.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005.
 un 
22.11.2017
. likumu, kas stājas spēkā 
01.07.2018.
)
36.
1
 pants. Atbalsts ārpusģimenes aprūpes pakalpojumu sniegšanā
(1) Valsts sniedz finansiālu atbalstu ārpusģimenes aprūpes pakalpojumu sniegšanā atbilstoši likumā par valsts
budžetu kārtējam gadam piešķirtajiem līdzekļiem.
(2) Atbalstu ārpusģimenes aprūpes pakalpojumu sniegšanā nodrošina ārpusģimenes aprūpes atbalsta centrs
(turpmāk — atbalsta centrs).
(3) Ministru kabinets nosaka kritērijus atbalsta centru izveidei, atbalsta centru reģistrēšanas kārtību, kā arī prasības
atbalsta centriem.
(4) Ministru kabinets paredz nosacījumus valsts finansējuma piešķiršanai atbalsta centriem, finansējuma apmēru,
kā arī kārtību, kādā sniedzams atbalsts.
(
22.11.2017
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.07.2018.
)
37.pants. Bāreņu un bez vecāku gādības palikušo bērnu aprūpes iestādes
(1) 
(Izslēgta ar 
17.03.2005
. likumu)
14
/
38
(2) Bērnu aprūpes iestādes nolikumu apstiprina tās dibinātājs.
(3) Bērnu aprūpes iestādē bāreni un bez vecāku gādības palikušu bērnu ievieto ar bāriņtiesas lēmumu, bet šā
likuma 
29.panta
 trešajā daļā minētajā gadījumā — normatīvajos aktos noteiktajā sociālo pakalpojumu un sociālās
palīdzības saņemšanas kārtībā.
(4) Bērnu aprūpes iestādē bērnu ņem īslaicīgā aprūpē (līdz trim mēnešiem) pēc bāriņtiesas priekšsēdētāja
vienpersoniska lēmuma, pēc policijas rīkojuma vai pašvaldības sociālā dienesta atzinuma. Ja bērnu aprūpes iestādē
bērnu ņem īslaicīgā aprūpē pēc policijas rīkojuma, iestādes vadītājs ne vēlāk kā nākamajā darbdienā informē par to
vecāku dzīvesvietas bāriņtiesu un pašvaldības sociālo dienestu.
(5) Bērnu aprūpes iestāde nedrīkst atteikties pieņemt bērnu īslaicīgā aprūpē, ja pēc palīdzības vēršas viņš pats vai
viņa uzņemšanu prasa persona, kas konstatējusi, ka bērns palicis bez aprūpes. Par bērna uzņemšanu bērnu aprūpes
iestādē tās vadītājs ne vēlāk kā nākamajā darbdienā informē vecāku dzīvesvietas bāriņtiesu un pašvaldības sociālo
dienestu.
(6) 
(Izslēgta ar 
17.03.2005
. likumu)
(7) Bērnu aprūpes iestādēs jābūt bērna attīstībai nepieciešamām telpām, attiecīgam to aprīkojumam un kvalificētam
personālam. Prasības bāreņu un bez vecāku gādības palikušo bērnu aprūpes iestādēm, kā arī medicīniski sanitārās un
higiēnas prasības nosaka Ministru kabinets.
(8) Bērnu aprūpes iestāde var izveidot atsevišķas dzīvokļa tipa telpas bāreņiem un bez vecāku gādības palikušiem
bērniem, kas sasnieguši 15 gadu vecumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
 un 
02.03.2017
. likumu, kas stājas spēkā
28.03.2017.
)
38.pants. Sociālās korekcijas izglītības un profilakses iestādes
(1) Sociālās korekcijas izglītības iestādes ir iestādes, kurās tiek ievietoti bērni ar sociālās uzvedības novirzēm un
kurās, ja nepieciešams, tiek piemēroti medicīniska rakstura piespiedu līdzekļi. Bērns ievietojams sociālās korekcijas
izglītības iestādē, ja viņa uzvedības sociālā korekcija, viņam uzturoties dzīvesvietā, bijusi nesekmīga vai arī viņš
izdarījis noziedzīgu nodarījumu pirms 14 gadu vecuma sasniegšanas.
(2) Šā panta pirmajā daļā minētajās iestādēs bērnu var ievietot ar tiesas nolēmumu atbilstoši atsevišķā likumā
noteiktajai kārtībai.
(3) Profilakses iestāde ir Valsts policijas struktūrvienība, kurā likumā noteiktajos gadījumos ievieto bērnu, kas
izdarījis likuma pārkāpumu, vai bērnu ar sociālās uzvedības novirzēm. Bērnu var īslaicīgi ievietot profilakses iestādē
likumā noteiktajos gadījumos un kārtībā. Šā likuma 
60.panta
 otrajā daļā minētajos gadījumos policija var ievietot bērnu
profilakses iestādē ne ilgāk kā uz piecām dienām.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
29.06.2008.
 un 
01.07.2011
.
likumu, kas stājas spēkā 
03.08.2011.
)
39.pants. Bērna statuss ārpusģimenes aprūpē
(1) Bērnu, kurš ņemts ārpusģimenes aprūpē, nedrīkst pazemot, uzsvērt viņa neaizsargātību vai atkarību vai citādā
veidā aizskart viņa cieņu un godu.
(2) Ārpusģimenes aprūpes laikā jāveido bērna uzvedības, personīgās higiēnas un kulturālas saskarsmes prasme,
jārada apstākļi vispārējās izglītības iegūšanai un aroda apgūšanai.
(3) Bērnu aprūpes iestāde informē bērnu par viņa tiesībām un pienākumiem ārpusģimenes aprūpē.
(4) Bērnam, kurš ievietots bērnu aprūpes iestādē, jāievēro iestādes iekšējās kārtības noteikumi, saudzīgi jāizturas
pret iestādes inventāru un materiālajām vērtībām.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
40.pants. Sankcijas un ierobežojumi
15
/
38
(1) Ja bērnu aprūpes iestādes vadītājam, sociālās korekcijas izglītības iestādes vadītājam, sociālās rehabilitācijas
iestādes vadītājam, internātskolas direktoram, aizbildnim vai audžuģimenei ir pamatotas aizdomas, ka bērnam ir
alkohols, narkotiskās, psihotropās vai toksiskās vielas vai to lietošanai nepieciešamās ierīces, kā arī priekšmeti un
vielas, kas var apdraudēt paša bērna vai citu personu dzīvību vai veselību, bērnu drīkst pārmeklēt.
(2) Ja ir pamatotas aizdomas, ka bērnam adresētajā korespondencē vai citā sūtījumā ir alkohols, narkotiskās,
psihotropās vai toksiskās vielas vai to lietošanai nepieciešamās ierīces, pornogrāfiski materiāli vai kaut kas cits, kas
bērnam var būt kaitīgs vai bīstams, aprūpes iestādes vadītājs, sociālās korekcijas izglītības iestādes vadītājs, sociālās
rehabilitācijas iestādes vadītājs, aizbildnis vai audžuģimene drīkst pārbaudīt bērnam adresēto korespondenci vai
sūtījumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
29.06.2008.
, 
15.10.2009.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas
stājas spēkā 
04.07.2013.
)
41.pants. Īpaši ierobežojumi
(1) Bērnam uz noteiktu laiku var aizliegt atstāt māju vai arī ierobežot viņa pārvietošanās brīvību, ja tas nepieciešams
bērna aprūpei vai atbilst viņa labklājības interesēm gadījumos, kad:
1) bērnam ārpusģimenes aprūpe noteikta tādēļ, ka viņš nopietni apdraud savu veselību vai attīstību, lietojot
alkoholu, narkotiskās, psihotropās vai toksiskās vielas, ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, vai citas līdzīgas
uzvedības dēļ;
2) ir īpaši apstākļi, lai uzskatītu šādu ierobežojumu par nepieciešamu.
(2) Bērnu var izolēt no citiem bērniem mājā, ja viņš apdraud savu vai citu cilvēku dzīvību vai veselību vai arī šāda
izolēšana ir nepieciešama sakarā ar viņa aprūpi.
(3) Izolācijas ilgums nedrīkst pārsniegt 24 stundas, un turpināt bērna izolēšanu no pārējiem drīkst tikai īpašos
gadījumos. Kopējais izolācijas ilgums nedrīkst pārsniegt 48 stundas.
(4) Izolācijas laikā nodrošināma bērna uzraudzība.
(5) Bērna izolācijas apstākļus un tās piemērošanas kārtību nosaka Ministru kabinets.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
42.pants. Ārpusģimenes aprūpes izbeigšana
(1) Ārpusģimenes aprūpi izbeidz, kad bērna vecāku ģimenē tiek nodrošināti labvēlīgi apstākļi bērna attīstībai vai arī
viņš ir sasniedzis 18 gadu vecumu. Ilgāka bērna atstāšana aprūpes iestādē pieļaujama līdz mācību gada beigām, ja
bērns turpina mācības.
(2) Šā panta pirmajā daļā noteiktajos gadījumos sešus mēnešus pirms iestādes atstāšanas tās vadītājs bērnam
rakstveidā sniedz informāciju par likumā noteiktajām garantijām, arī par tiesībām saņemt dzīvojamo platību.
(3) Nolēmumu par pārtraukto vai atņemto aizgādības tiesību atjaunošanu pieņem tiesa vai bāriņtiesa likumā
noteiktajā kārtībā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā
04.07.2013.
)
43.pants. Palīdzības sniegšana pēc ārpusģimenes aprūpes izbeigšanas
(1) Izbeidzoties aizbildnībai, beidzoties bērna aprūpei audžuģimenē vai bērnu aprūpes iestādē, pašvaldība atbilstoši
likumam “Par palīdzību dzīvokļa jautājumu risināšanā” nodrošina bāreni vai bērnu, kurš bija atstāts bez vecāku
gādības, ar dzīvojamo platību un saskaņā ar Ministru kabineta noteiktajām sociālajām garantijām sniedz citu palīdzību
arī pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas.
(2) Tiesības uz neizmantotajām sociālajām garantijām personai saglabājas ne ilgāk kā līdz 24 gadu vecuma
sasniegšanai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
29.06.2008.
 un 
15.10.2009
. likumu, kas
16
/
38
stājas spēkā 
18.11.2009.
)
44.pants. Darbs ar vecākiem bērna ārpusģimenes aprūpes laikā
(1) Bērna ārpusģimenes aprūpes laikā pašvaldība sniedz izglītojošu, sociālu un citu palīdzību bērna vecākiem, lai
sekmētu bērna atgriešanos ģimenē.
(2) Audžuģimene, aizbildnis un bērnu aprūpes iestāde informē vecākus par bērna attīstību un veicina ģimenes saišu
atjaunošanos.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
19.10.2006.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
45.pants. Citā ģimenē ievietota bērna aprūpes uzraudzība
(Izslēgts ar 
29.06.2008
. likumu; grozījums par panta izslēgšanu stājas spēkā 
01.10.2008.
 Sk. Pārejas
noteikumus.)
45.
1
 pants. Vecāku aprūpē esoša bērna nodošana citas personas aprūpē Latvijā un aprūpes uzraudzība
(1) Vecāki var nodot bērnu citas personas aprūpē Latvijā uz laiku, kas ilgāks par trim mēnešiem, ja pirms
nodošanas vecāku dzīvesvietas bāriņtiesa atzinusi, ka šāda nodošana atbilst bērna interesēm un persona spēs bērnu
pienācīgi aprūpēt. Bāriņtiesa, ja nepieciešams, pieprasa šīs personas dzīvesvietas bāriņtiesas atzinumu par attiecīgās
personas spēju bērnu pienācīgi aprūpēt.
(2) Par citas personas aprūpē nodoto bērnu vecāku dzīvesvietas bāriņtiesa informē šīs personas dzīvesvietas
bāriņtiesu, kas nodrošina regulāru attiecīgās personas aprūpē nodotā bērna dzīves apstākļu pārbaudi.
(3) Ja pēc bērna nodošanas citas personas aprūpē tiek konstatēts, ka šī persona bērnu pienācīgi neaprūpē,
bāriņtiesa sadarbībā ar pašvaldības sociālo dienestu nodrošina bērna atgriešanos vecāku aprūpē. Ja bērna atgriešanās
pie vecākiem nav iespējama, vecāku dzīvesvietas bāriņtiesa sadarbībā ar pašvaldības sociālo dienestu lemj par bērna
ārpusģimenes aprūpi.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
 Pants stājas spēkā 
01.10.2008.
 Sk. Pārejas
noteikumus.)
45.
2
 pants. Ārpusģimenes aprūpē esoša bērna nodošana citas personas aprūpē Latvijā un aprūpes
uzraudzība
(1) Aizbildnis un audžuģimene var nodot bērnu uz laiku no viena mēneša līdz trim mēnešiem citas personas aprūpē
Latvijā, ja pirms nodošanas bāriņtiesa, kas pieņēmusi lēmumu par ārpusģimenes aprūpi, atzinusi, ka šāda nodošana
atbilst bērna interesēm un persona spēs bērnu pienācīgi aprūpēt. Bāriņtiesa, ja nepieciešams, pieprasa šīs personas
dzīvesvietas bāriņtiesas atzinumu par attiecīgās personas spēju bērnu pienācīgi aprūpēt.
(2) Aizbildnis un audžuģimene vienojas ar personu par kārtību, kādā personai sedz izdevumus, kas saistīti ar bērna
uzturu.
(3) Bērnu aprūpes iestāde var atļaut bērnam iestādē tikties ar personu vai nodot bērnu uz laiku šīs personas
aprūpē, ja tai atbilstoši šā likuma 
45.
3
 pantam
 piešķirts viesģimenes statuss un bērnu aprūpes iestāde ir guvusi
pārliecību, ka viesģimene sniegs šim bērnam nepieciešamo atbalstu un spēs atbilstoši bērna vajadzībām viņu aprūpēt
un uzraudzīt.
(4) Bērnu aprūpes iestāde, rakstveidā vienojoties ar viesģimeni, nosaka bērna uzturēšanās ilgumu viesģimenē, pušu
tiesības un pienākumus, kā arī izmaksā tai piešķirto bērna uzturnaudu vai pabalstu uzturam atbilstoši laikposmam,
kurā bērns atrodas citas personas aprūpē.
(5) Noslēgtās vienošanās apliecinātu kopiju bērnu aprūpes iestāde nosūta viesģimenes dzīvesvietas bāriņtiesai.
Bāriņtiesa nodrošina regulāru viesģimenē ievietotā bērna dzīves apstākļu pārbaudi.
(6) Ja pēc bērna nodošanas citas personas aprūpē tiek konstatēts, ka šī persona bērnu pienācīgi neaprūpē,
bāriņtiesa, kas pieņēmusi lēmumu par ārpusģimenes aprūpi vai piešķīrusi personai viesģimenes statusu, sadarbībā ar
pašvaldības sociālo dienestu nodrošina bērna atgriešanos ārpusģimenes aprūpē.
17
/
38
(7) Lai cita persona, kas uzņēmusi ārpusģimenes aprūpē esošu bērnu, varētu šo bērnu adoptēt vai ņemt
aizbildnībā, ir nepieciešams par bērna ārpusģimenes aprūpi lēmušās bāriņtiesas atzinums, ka tas atbilst bērna
labākajām interesēm.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
 Pants stājas spēkā 
01.10.2008.
 Sk. Pārejas
noteikumus.)
45.
3
 pants. Viesģimenes statuss
(1) Viesģimenes statusu piešķir laulāto vai personas dzīvesvietas bāriņtiesa.
(2) Pirms lēmuma pieņemšanas bāriņtiesa izvērtē iespējamās viesģimenes piemērotību viesģimenes statusa
iegūšanai, tajā skaitā:
1) izvērtē laulāto vai personas motivāciju kļūt par viesģimeni, savstarpējās attiecības ģimenē un spējas aprūpēt
bērnu;
2) pārbauda un izvērtē laulāto vai personas sadzīves un materiālos apstākļus;
3) pieprasa ģimenes ārsta atzinumu par laulāto vai personas veselības stāvokli;
4) nosūta laulātos vai personu pie psihologa, lai saņemtu atzinumu par piemērotību viesģimenes statusa
iegūšanai;
5) pieprasa informāciju par Sodu reģistrā iekļautajām ziņām par laulātajiem vai personu.
(2
1
) Par viesģimeni nedrīkst būt persona:
1) kura sodīta par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīts ar vardarbību vai vardarbības piedraudējumu, —
neatkarīgi no sodāmības dzēšanas vai noņemšanas;
2) kura sodīta par noziedzīgu nodarījumu pret tikumību un dzimumneaizskaramību, — neatkarīgi no sodāmības
dzēšanas vai noņemšanas;
3) kura atcelta no aizbildņa pienākumu pildīšanas nekārtīgas to izpildes dēļ;
4) kurai atņemts audžuģimenes vai viesģimenes statuss, jo persona nav pildījusi pienākumus atbilstoši bērna
interesēm;
5) kurai ar tiesas spriedumu atņemtas aizgādības tiesības;
6) kurai tiesa ir piemērojusi 
Krimināllikumā
 noteiktos medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus par
nepieskaitāmības stāvoklī izdarītu 
Krimināllikumā
 paredzētu noziedzīgu nodarījumu.
(3) Bāriņtiesa, kas pieņēmusi lēmumu par viesģimenes statusa piešķiršanu, ne retāk kā reizi gadā izvērtē
viesģimenes piemērotību viesģimenes statusam atbilstoši šā panta otrās daļas 1. un 2.punktā noteiktajiem vērtēšanas
kritērijiem un pārliecinās, vai viesģimene arī turpmāk var veikt viesģimenes pienākumus.
(3
1
) Bāriņtiesa lemj par viesģimenes statusa izbeigšanu, ja viesģimene atsakās no viesģimenes pienākumu
pildīšanas, vai par viesģimenes statusa atņemšanu, ja bāriņtiesa konstatē, ka viesģimene nepilda viesģimenes
pienākumus atbilstoši bērna interesēm.
(4) Lai laulātie vai persona, kas veikusi viesģimenes pienākumus, varētu šo bērnu adoptēt vai ņemt aizbildnībā, ir
nepieciešams par bērna ārpusģimenes aprūpi lēmušās bāriņtiesas atzinums, ka tas atbilst bērna labākajām
interesēm.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
45.
4
 pants. Vecāku aprūpē un ārpusģimenes aprūpē esoša bērna nodošana citas personas aprūpē
ārvalstī un aprūpes uzraudzība
18
/
38
(1) Vecāki var nodot bērnu citas personas aprūpē ārvalstī uz laiku, kas ilgāks par trim mēnešiem, ja tam piekrīt
vecāku dzīvesvietas bāriņtiesa un ja šī bāriņtiesa atzinusi, ka nodošana atbilst bērna interesēm un attiecīgā persona
spēs bērnu pienācīgi aprūpēt.
(2) Ārpusģimenes aprūpē esošu bērnu var nodot uz laiku citas personas aprūpē ārvalstī, ja tam piekrīt bāriņtiesa,
kas pieņēmusi lēmumu par bērna ārpusģimenes aprūpi, un ja šī bāriņtiesa atzinusi, ka nodošana atbilst bērna
interesēm un attiecīgā persona spēs bērnu pienācīgi aprūpēt.
(3) Pirms bāriņtiesa lemj par bērna nodošanu citas personas aprūpē ārvalstī, persona, kura vēlas uzņemt bērnu,
iesniedz bāriņtiesai attiecīgās valsts kompetentās bērnu tiesību aizsardzības iestādes:
1) atzinumu, kurā sniedz personas piemērotības izvērtējumu atbilstoši šā likuma 
45.
3
 panta
 otrās un 2.
1
 daļas
prasībām;
2) apliecinājumu, ka tā nodrošinās aprūpē nodotā bērna dzīves apstākļu regulāru pārbaudi un sniegs bāriņtiesai
pārskatu par katrā šādā pārbaudē konstatēto.
(4) Šā panta trešajā daļā minētie dokumenti iesniedzami bāriņtiesai, pievienojot to notariāli apliecinātu tulkojumu
latviešu valodā. Ārvalstīs izsniegtajiem dokumentiem jābūt legalizētiem vai apliecinātiem saskaņā ar 1961.gada
5.oktobra Hāgas konvenciju par ārvalstu publisko dokumentu legalizācijas prasības atcelšanu, ja Latvijas Republikai
saistošos starptautiskajos līgumos nav paredzēta cita kārtība.
(5) Aizbildnis un audžuģimene vienojas ar personu par kārtību, kādā personai sedz izdevumus, kas saistīti ar bērna
uzturu.
(6) Bērnu aprūpes iestāde, rakstveidā vienojoties ar ģimeni, nosaka ārpusģimenes aprūpes iestādē ievietotā bērna
uzturēšanās ilgumu citā ģimenē ārvalstī, pušu tiesības un pienākumus, kā arī izmaksā tai piešķirto bērna uzturnaudu
vai pabalstu uzturam atbilstoši laikposmam, kurā bērns atrodas citas personas aprūpē ārvalstī.
(7) Noslēgtās vienošanās apliecinātu kopiju bērnu aprūpes iestāde nosūta bāriņtiesai, kas pieņēmusi lēmumu par
bērna ārpusģimenes aprūpi.
(8) Ja pēc bērna nodošanas citas personas aprūpē tiek konstatēts, ka šī persona bērnu pienācīgi neaprūpē,
bāriņtiesa sadarbībā ar attiecīgās valsts kompetento bērnu tiesību aizsardzības iestādi nodrošina bērna atgriešanos
vecāku, aizbildņa, audžuģimenes vai bērnu aprūpes iestādes aprūpē. Ja bērna atgriešanās pie vecākiem nav
iespējama, vecāku dzīvesvietas bāriņtiesa sadarbībā ar pašvaldības sociālo dienestu lemj par bērna ārpusģimenes
aprūpi.
(9) Lai laulātie vai persona, kas ārvalstī uzņēmusi ārpusģimenes aprūpē esošu bērnu, varētu šo bērnu adoptēt, ir
nepieciešams par bērna ārpusģimenes aprūpi lēmušās bāriņtiesas atzinums, ka tas atbilst bērna labākajām
interesēm.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
VII nodaļa. Bērns un viņa dzīves vide
46.pants. Bērna tiesības uz tīru dzīves vidi
(1) Visām personām un institūcijām ir pienākums izvairīties no kaitējuma nodarīšanas apkārtējai videi, lai
nepārkāptu bērna tiesības uz pilnvērtīgu dzīvi, veselību un attīstību.
(2) Valsts atbilstoši Vides aizsardzības likumam nodrošina uzraudzību pār to kaitīgo faktoru un slimību izraisītāju
novēršanu, kuri var negatīvi ietekmēt bērna veselību.
(3) Valsts pienākums ir sniegt attiecīgu informāciju par vides faktisko stāvokli gan visā valstī, gan arī konkrētā tās
teritorijā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
47.pants. Pamatnoteikumi bērna aizsardzībai no negatīvās sociālās vides ietekmes
19
/
38
(1) Valsts institūciju un pašvaldību, fizisko un juridisko personu pienākums ir aizsargāt bērnu no negatīvās sociālās
vides ietekmes.
(2) Lai mazinātu negatīvas sociālās vides ietekmi, valsts sociālās politikas uzdevums ir veidot labvēlīgu kultūrvidi un
popularizēt veselīgu dzīvesveidu. Valsts budžetā tam atvēlami līdzekļi.
(3) Sabiedriskais radio un sabiedriskā televīzija nacionālā pasūtījuma ietvaros ik gadu veido veselīgu dzīvesveidu
popularizējošas programmas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
48. pants. Bērna aizsardzība no smēķēšanas, alkoholisko un enerģijas dzērienu ietekmes
(1) Bērns nedrīkst smēķēt, lietot bezdūmu tabakas izstrādājumus, alkoholiskos un enerģijas dzērienus. Bērns ir
aizsargājams no smēķēšanas un alkoholisko dzērienu ietekmes. Bērns nedrīkst atrasties smēķēšanai paredzētu
izstrādājumu vai ierīču dūmu un tvaika ietekmē. Bērna klātbūtnē nedrīkst smēķēt, lai nodrošinātu viņam no
smēķēšanai paredzētu izstrādājumu vai ierīču dūmiem un tvaika brīvu vidi.
(2) Bērnā jārada negatīva attieksme pret smēķēšanu, bezdūmu tabakas izstrādājumu, alkoholisko un enerģijas
dzērienu lietošanu. Bērnam ir aizliegts strādāt darbus, kas tieši saistīti ar tabakas izstrādājumu vai citu smēķēšanai
paredzētu izstrādājumu vai ierīču, vai to uzpildes tvertņu ražošanu, izmēģināšanu, glabāšanu, lietošanu, kā arī
tirdzniecību vai reklāmu. Bērnam ir aizliegts strādāt darbus, kas tieši saistīti ar alkoholisko vai enerģijas dzērienu
ražošanu, izmēģināšanu, glabāšanu, lietošanu, kā arī tirdzniecību vai reklāmu, izņemot gadījumu, kad bērns saskaņā
ar attiecīgās profesionālās izglītības programmas praktiskās daļas apguvi atrodas mācību praksē, kura tiek veikta
prakses vadītāja klātbūtnē un kuras gaitā tiek nodrošināta ar darba aizsardzību saistīto normatīvo aktu ievērošana.
(3) Saskaņā ar 
Alkoholisko dzērienu aprites likumu
, 
Enerģijas dzērienu aprites likumu
 un 
Tabakas izstrādājumu,
augu smēķēšanas produktu, elektronisko smēķēšanas ierīču un to šķidrumu aprites likumu
 bērnam nedrīkst pārdot
alkoholiskos un enerģijas dzērienus, tabakas izstrādājumus vai citus smēķēšanai paredzētus izstrādājumus vai
ierīces, vai to uzpildes tvertnes.
(4) Par bērna iesaistīšanu alkoholisko un enerģijas dzērienu vai bezdūmu tabakas izstrādājumu lietošanā, kā arī
smēķēšanā vainīgās personas saucamas pie likumā noteiktās atbildības. Par bērna iesaistīšanu alkoholisko un
enerģijas dzērienu vai bezdūmu tabakas izstrādājumu lietošanā, kā arī smēķēšanā uzskatāma arī alkoholisko un
enerģijas dzērienu vai tabakas izstrādājumu vai citu smēķēšanai paredzētu izstrādājumu vai ierīču, vai to uzpildes
tvertņu nodošana bērna rīcībā.
(5) Bērnam, kuram radušies psihiski vai uzvedības traucējumi alkoholisko dzērienu lietošanas dēļ, nodrošināma
obligāta ārstēšana un sociālā rehabilitācija Ministru kabineta noteiktajā kārtībā. Valsts budžetā tam atvēlami līdzekļi.
Gadījumā, kad bērns vai viņa vecāki nepiekrīt obligātajai ārstēšanai, to veic, ja saņemta bērna dzīvesvietas bāriņtiesas
piekrišana.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
31.10.2002.
, 
17.03.2005.
, 
29.06.2008.
, 
30.05.2013.
 un 
02.03.2017
.
likumu, kas stājas spēkā 
28.03.2017.
)
49.pants. Bērna aizsardzība no narkotisko, psihotropo, toksisko un citu apreibinošu vielu lietošanas
(1) Bērns nedrīkst lietot narkotiskās, psihotropās, toksiskās un citas apreibinošas vielas. Bērns ir aizsargājams no
narkotisko, psihotropo, toksisko un citu tādu apreibinošu vielu lietošanas, kurām ir negatīva ietekme uz organismu, no
šādu vielu izgatavošanas, tirdzniecības un jebkāda veida izplatīšanas.
(2) Par narkotisko, psihotropo, toksisko vai citu apreibinošu vielu nodošanu bērna rīcībā vai tādu apstākļu radīšanu,
ka šīs vielas kļuvušas bērnam brīvi pieejamas, par bērna pamudināšanu lietot narkotiskās, psihotropās, toksiskās vai
citas apreibinošas vielas, bērna iesaistīšanu šādu vielu lietošanā vai izplatīšanā vainīgās personas saucamas pie
kriminālatbildības.
(3) Bērnam, kuram radušies psihiski vai uzvedības traucējumi narkotisko, psihotropo, toksisko vai citu apreibinošu
vielu lietošanas dēļ, nodrošināma obligāta ārstēšana un sociālā rehabilitācija Ministru kabineta noteiktajā kārtībā.
Valsts budžetā tam atvēlami līdzekļi. Gadījumā, kad bērns vai viņa vecāki nepiekrīt obligātajai ārstēšanai, to veic, ja
saņemta bērna dzīvesvietas bāriņtiesas piekrišana.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
31.10.2002.
, 
17.03.2005.
 un 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā
29.07.2008.
 Trešās daļas 3.teikums stājas spēkā 
01.01.2010.
 Sk. Pārejas noteikumus.)
20
/
38
50.pants. Bērns un spēles, filmas, plašsaziņas līdzekļi
(1) Aizliegts bērnam demonstrēt, pārdot, dāvināt, izīrēt un propagandēt rotaļlietas un videoierakstus, datorspēles,
laikrakstus, žurnālus un cita veida publikācijas, kurās propagandēta cietsirdīga uzvedība, vardarbība, erotika,
pornogrāfija, kas rada draudus bērna garīgajai attīstībai.
(2) Bērnam nedrīkst būt pieejami materiāli, kuros propagandēta cietsirdīga uzvedība, vardarbība, erotika,
pornogrāfija un kuri rada draudus bērna garīgajai attīstībai, neatkarīgi no to izpausmes veida, pārraidīšanas ierīces un
atrašanās vietas.
(3) Lai aizsargātu bērna tiesības, ierobežojumus radio un televīzijas programmās nosaka 
Elektronisko plašsaziņas
līdzekļu likums
.
(4) Bērnam aizliegts atrasties vietās, kur izgatavo vai demonstrē erotiska un pornogrāfiska rakstura materiālu vai
sagatavo vai demonstrē pornogrāfisku priekšnesumu.
(5) Bērnu aizliegts iesaistīt pornogrāfiska rakstura materiāla izgatavošanā vai izplatīšanā, kā arī pornogrāfiska
priekšnesuma sagatavošanā vai demonstrēšanā.
(6) Jautājumus, kas saistīti ar bērnu pornogrāfijas aprites aizliegumu, regulē Pornogrāfijas ierobežošanas likums.
(7) Bērnam, kurš nav sasniedzis 16 gadu vecumu, aizliegts mācību laikā bez izglītības iestādes administrācijas
rakstveida atļaujas un nakts laikā atrasties interneta zālēs, datorsalonos, interneta kafejnīcās un citās tamlīdzīgās
vietās, kur par maksu sniedz interneta un datorspēļu pakalpojumus. Par nakts laiku šā panta izpratnē uzskatāms laiks
no pulksten 22.00 līdz 6.00, ja attiecīgā pašvaldība attiecībā uz šo laiku nav noteikusi stingrākus ierobežojumus.
(8) Saskaņā ar Azartspēļu un izložu likumu bērnam nedrīkst būt pieejamas spēļu zāles un bērns nedrīkst
piedalīties azartspēlēs.
(9) 
Datorspēļu izplatīšanas noteikumu
s nosaka Ministru kabinets.
(10) Par šajā pantā minēto aizliegumu un ierobežojumu pārkāpšanu vainīgās personas saucamas pie likumā
noteiktās atbildības.
(
17.03.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.10.2006.
, 
29.06.2008.
, 
01.07.2011.
 un 
06.03.2014
.
likumu, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
50.
1
 pants. Ierobežojumi bērna iesaistīšanai pasākumos
(1) Bērns var piedalīties dažādās aktivitātēs (pasākumos), ja tās netraucē viņam iegūt izglītību, kā arī neapdraud
viņa drošību, veselību, tikumību vai citas bērna tiesības un būtiskas intereses, kā arī valsts drošību.
(2) Bērnu aizliegts iesaistīt skaistuma konkursos vai citos tamlīdzīgos pasākumos, kuru galvenais mērķis ir vienīgi
viņa ārējā izskata vērtēšana.
(2
1
) Bērnu aizliegts iesaistīt ārvalsts vai cita starptautisko tiesību subjekta organizētās militāra rakstura aktivitātēs
(pasākumos), izņemot gadījumus, kad bērns piedalās Eiropas Savienības, Ziemeļatlantijas līguma organizācijas,
Eiropas Savienības dalībvalsts, Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas dalībvalsts, Ziemeļatlantijas līguma
organizācijas dalībvalsts, Austrālijas Savienības, Brazīlijas Federatīvās Republikas vai Jaunzēlandes organizētās
militāra rakstura aktivitātēs (pasākumos) vai tādas valsts organizētās militāra rakstura aktivitātēs (pasākumos), ar kuru
Latvijas Republika noslēgusi līgumu par dubultās pilsonības atzīšanu.
(3) Bērns var piedalīties aktivitātēs (pasākumos), kas saistītas ar ārējā izskata demonstrēšanu (modeļu skolas,
tērpu demonstrēšana, preču reklamēšana u.c. tamlīdzīgi pasākumi), tikai tad, ja uz pasākuma organizatoru, darba
devēju, kā arī citu personu, kura nodarbojas ar bērna iesaistīšanu šādos pasākumos, nav attiecināmi šā likuma
72.panta
 piektajā un sestajā daļā minētie ierobežojumi.
(4) Kārtību, kādā bērnus var iesaistīt šā panta trešajā daļā minētajos pasākumos, nosaka Ministru kabinets.
(5) Par šajā pantā minēto aizliegumu un ierobežojumu pārkāpumiem personas saucamas pie likumā noteiktās
atbildības.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014.
 un 
03.05.2018
. likumu, kas stājas spēkā 
21
/
38
01.06.2018.
)
50.
2
 pants. Bērna drošība publiskos pasākumos vai publisku vietu apmeklēšanas laikā
(1) Publiskos pasākumos, kuros piedalās bērni, vai bērniem pieejamās publiskās izklaides, sporta vai atpūtas
vietās nodrošināma bērna drošība.
(2) 
(Izslēgta ar 
29.06.2008
. likumu.)
(3) Par bērna drošību publiskos pasākumos ir atbildīgas šā likuma 
72.pantā
 minētās personas.
(4) Publiska pasākuma organizatoram, kas konstatē, ka šajā pasākumā bērns ir apmaldījies vai pamests, vai
atrodas tādos apstākļos, kas apdraud viņa drošību vai veselību, par to jāinformē bērna vecāki vai viņu aizstājēji, bet, ja
tas nav iespējams, — policija.
(
19.10.2006
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
50.
3
 pants. Drošības prasības, sniedzot bērna uzraudzības pakalpojumus
(1) Ja vecāki vai persona, kuras aprūpē bērns nodots, nevar nodrošināt, ka bērns līdz septiņu gadu vecumam viņu
prombūtnes laikā atrodas uzticamas personas klātbūtnē, viņiem ir pienākums nodrošināt bērna uzraudzību pie bērnu
uzraudzības pakalpojumu sniedzēja bērna dzīvesvietā vai citā bērna uzraudzībai paredzētā vietā, vai pie bērnu
uzraudzības pakalpojumu sniedzēja, kas īsteno pirmsskolas izglītības programmu vai bērnu interešu izglītības
programmu.
(2) Šā likuma 
72.pantā
 noteiktie ierobežojumi attiecināmi arī uz bērnu uzraudzības pakalpojumu sniedzēju (tā
darbiniekiem).
(3) Bērnu uzraudzības pakalpojumu sniedzējs pakalpojumu sniegšanas vietā nodrošina bērnam atbilstošu vidi, kas
nerada draudus viņa drošībai, dzīvībai, veselībai, tikumībai un vispusīgai attīstībai, kā arī nodrošina bērna likumiskajam
pārstāvim iespēju iepazīties ar dokumentāciju, kas apliecina šā likuma 
72.panta
 piektajā un sestajā daļā noteikto
prasību izpildi.
(4) Bērnu uzraudzības pakalpojumu sniedzējs tiek reģistrēts Bērnu uzraudzības pakalpojumu sniedzēju reģistrā.
Prasības bērnu uzraudzības pakalpojumu sniedzējiem, to reģistrēšanas noteikumus, Bērnu uzraudzības pakalpojumu
sniedzēju reģistra pārzini un reģistrā iekļaujamo informāciju nosaka Ministru kabinets.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
51.pants. Bērna aizsardzība no prettiesiskām darbībām
(1) Par vardarbību pret bērnu, par bērna pamudināšanu vai piespiešanu piedalīties seksuālās darbībās, par bērna
izmantošanu vai iesaistīšanu prostitūcijā vainīgās personas saucamas pie likumā noteiktās atbildības.
(2) Bērnam, kurš ir noziedzīga nodarījuma, ekspluatācijas, seksuālas izmantošanas, vardarbības vai jebkādas citas
nelikumīgas, cietsirdīgas vai cieņu aizskarošas darbības upuris, Ministru kabineta noteiktajā kārtībā bez maksas
sniedzama nepieciešamā palīdzība, lai viņš atgūtu fizisko un psihisko veselību un integrētos sabiedrībā. Šādai
ārstēšanai un reintegrēšanai jānotiek bērna veselībai, pašcieņai un godam labvēlīgā vidē, rūpīgi sargājot bērna intīmo
noslēpumu.
(3) Katrai personai ir pienākums ziņot policijai vai citai kompetentai iestādei par vardarbību vai citu pret bērnu vērstu
noziedzīgu nodarījumu. Par neziņošanu vainīgās personas saucamas pie likumā noteiktās atbildības.
(4) Policijai ir pienākums informēt bāriņtiesu pēc bērna atrašanās vietas par policijas pieņemto lēmumu par
nošķiršanu, ja šis lēmums ir pieņemts saistībā ar kaitējuma draudiem bērna vai tās personas, kas pastāvīgi dzīvo kopā
ar bērnu, brīvībai, dzīvībai vai veselībai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
27.02.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
31.03.2014.
)
52.pants. Bērns — vardarbības vai citas prettiesiskas darbības upuris
22
/
38
(1) Vardarbības rezultātā cietušo bērnu ārstēšanai un rehabilitācijai izveidojamas īpašas iestādes vai nodaļas
vispārējās ārstniecības iestādēs un valsts budžetā atvēlami speciāli līdzekļi. Izdevumus par bērna ārstēšanu un
rehabilitāciju sedz valsts un pēc tam regresa kārtībā piedzen no vainīgajām personām.
(2) Bērnam, kurš saslimis ar kādu no seksuāli transmisīvajām slimībām, piemērojama speciāla ārstēšana. Bērna
saslimšanā vainīgie pieaugušie saucami pie likumā noteiktās atbildības, un no viņiem piedzenami bērna ārstēšanas
izdevumi.
(3) Bērnu, kurš kļuvis par vardarbības (prettiesisku darbību) upuri, aizliegts:
1) atstāt vienatnē, izņemot gadījumus, kad bērns pats to vēlas un šo izvēli par pareizu atzīst psihologs, kurš
speciāli sagatavots darbam ar vardarbībā cietušiem bērniem;
2) atstāt bez psiholoģiskas un cita veida aprūpes;
3) konfrontēt ar iespējamo vardarbības (prettiesiskas darbības) izdarītāju, kamēr bērns nav pietiekami
psiholoģiski sagatavots šādai konfrontācijai;
4) pakļaut jebkādu piespiedu līdzekļu pielietošanai informācijas iegūšanas vai citā nolūkā.
(4) Bērnam, kurš cietis no vardarbības (prettiesiskām darbībām) savā ģimenē vai kuram pastāv reāli vardarbības
draudi, nekavējoties nodrošināma ārpusģimenes aprūpe, ja vainīgās personas nav iespējams izolēt no bērna.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
VIII nodaļa. Bērns ar īpašām vajadzībām
53.pants. Bērna ar īpašām vajadzībām jēdziens
Bērns ar īpašām vajadzībām ir bērns, kuram sakarā ar slimības, traumas vai iedzimta defekta izraisītiem orgānu
sistēmas funkciju traucējumiem ir nepieciešama papildu medicīniskā, pedagoģiskā un sociālā palīdzība neatkarīgi no
tā, vai likumā paredzētajā kārtībā ir noteikta invaliditāte.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
 un 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
54.pants. Tiesības bērnam ar īpašām vajadzībām dzīvot pilnvērtīgu dzīvi
Bērnam ar īpašām vajadzībām ir tādas pašas tiesības uz aktīvu dzīvi, tiesības attīstīties un iegūt vispārējo un
profesionālo izglītību atbilstoši savām fiziskajām un garīgajām spējām un vēlmēm, kā arī tiesības piedalīties
sabiedriskajā dzīvē kā jebkuram citam bērnam.
55.pants. Īpaša aprūpe bērnam ar īpašām vajadzībām
(1) Bērnam ar īpašām vajadzībām ir tiesības uz vecāku īpašu aprūpi.
(2) Valsts un pašvaldība palīdz bērnam ar īpašām vajadzībām iekļauties sabiedrībā un nodrošina viņam izglītību,
veselības aprūpes un sociālos pakalpojumus atbilstoši normatīvajiem aktiem.
(3) Bērns ar īpašām vajadzībām, kura aprūpi ģimene nevar nodrošināt, normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā
ņemams pilnā valsts vai pašvaldības aprūpē.
(4) Nododot adopcijai bērnu ar īpašām vajadzībām, adoptētāji informējami par bērna veselības stāvokli, attīstības
īpatnībām un to sekām, kā arī par bērna aprūpes īpatnībām.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
17.03.2005.
 un 
01.07.2011
. likumu, kas stājas spēkā 
03.08.2011.
)
56.pants. Pedagoģisko un sociālās sfēras darbinieku sagatavošana darbam ar bērniem ar īpašām
vajadzībām
23
/
38
Pedagoģiskie un sociālās sfēras darbinieki īpaši jāapmāca darbam ar bērniem ar īpašām vajadzībām. Šim nolūkam
Izglītības un zinātnes ministrija un Labklājības ministrija izstrādā speciālas apmācību programmas.
IX nodaļa. Bērna atbildība par likumpārkāpumiem un to profilakse
57.pants. Bērna atbildība par likumpārkāpumiem
(1) Saskaņā ar likumu pie administratīvās atbildības var saukt bērnu (turpmāk arī — nepilngadīgo), kurš
administratīvo pārkāpumu izdarījis pēc 14 gadu vecuma sasniegšanas, bet pie kriminālatbildības — nepilngadīgo, kurš
noziedzīgu nodarījumu izdarījis pēc 14 gadu vecuma sasniegšanas.
(2) Bērna tiesību garantijas laikā, kad viņš ir aizturēts par administratīvo pārkāpumu vai noziedzīgu nodarījumu,
apcietināts, arestēts vai atrodas brīvības atņemšanas vietā, nosaka likumi, kas paredz administratīvo atbildību un
reglamentē kriminālprocesu vai soda izciešanu. Katram bērnam ir tiesības vērsties ar iesniegumu bērna tiesību
aizsardzības institūcijās. Šī sarakste nav cenzējama. Iestādes vadītājs nodrošina, lai iesniegums nekavējoties tiktu
nosūtīts adresātam.
(3) Par bērnu iesaistīšanu noziegumā vai citās prettiesiskās darbībās vainīgās personas saucamas pie likumā
noteiktās atbildības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
 un 
17.03.2005
. likumu, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
58.pants. Likumpārkāpumu profilakses darba organizācija
(1) Likumpārkāpumu profilakses darbu ar bērniem veic pašvaldība sadarbībā ar bērnu vecākiem, izglītības iestādēm,
valsts policiju, Valsts probācijas dienestu, ja bērns ir probācijas klients, sabiedriskajām organizācijām un citām
iestādēm.
(2) Pašvaldība profilakses lietu iekārto un uzvedības sociālās korekcijas programmu izstrādā katram bērnam, kurš:
1) izdarījis noziedzīgu nodarījumu;
2) atzīts par vainīgu noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, bet sods nav saistīts ar brīvības atņemšanu;
3) atbrīvots no kriminālatbildības;
4) atbrīvots no ieslodzījuma vai soda izciešanas vietas;
5) izdarījis 
Krimināllikumā
 paredzētās prettiesiskās darbības pirms 14 gadu vecuma sasniegšanas;
6) vairāk nekā divas reizes izdarījis Administratīvo pārkāpumu kodeksā paredzētās prettiesiskās darbības;
7) ubago, klaiņo vai veic citas darbības, kas var novest pie prettiesiskas rīcības.
(3) Valsts policija var ņemt profilaktiskajā uzskaitē bērnus, kuri norādīti šā panta otrās daļas 1.—6.punktā, kā arī
citus bērnus, kuriem pašvaldībā iekārtota profilakses lieta, ja izstrādātā uzvedības sociālās korekcijas programma
paredz policijas līdzdalību konkrētajā lietā.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
30.05.2013.
 un 
03.05.2018
. likumu, kas stājas spēkā
01.06.2018.
)
59.pants. Bērna nogādāšana policijas iestādē
(1) Policijas iestādē nogādā bērnu, kurš:
1) izdarījis darbības, par kurām paredzēta kriminālatbildība;
2) izdarījis administratīvu pārkāpumu, ja citādi nav iespējams noskaidrot bērna identitāti un sastādīt
administratīvā pārkāpuma protokolu;
24
/
38
3) atrodas sabiedriskā vietā reibuma stāvoklī;
4) ubago;
5) nav sasniedzis 16 gadu vecumu un atrodas sabiedriskā vietā bez vecāku, aizbildņa, audžuģimenes, bērnu
aprūpes iestādes vadītāja vai viņu pilnvarotas pilngadīgas personas klātbūtnes nakts laikā. Par nakts laiku šā
panta izpratnē uzskatāms laiks no pulksten 22.00 līdz 6.00, ja attiecīgā pašvaldība attiecībā uz šo laiku nav
noteikusi stingrākus ierobežojumus;
6) apmaldījies vai pamests, vai arī atrodas tādos apstākļos, kas bīstami bērnam vai var kaitēt viņa attīstībai;
7) patvaļīgi aizgājis no ģimenes, aizbildņa, audžuģimenes vai bērnu aprūpes iestādes.
(2) Šā panta pirmās daļas 3.—7.punktā paredzētajos gadījumos bērna nogādāšana policijā pieļaujama, ja nav
iespējams viņam sniegt palīdzību citādā veidā. Gadījumos, kad policija konstatē bērna klaiņošanu, ubagošanu,
apreibināšanos ar narkotiskajām, toksiskajām vielām vai alkoholiskajiem dzērieniem, nelabvēlīgu vidi ģimenē, kā arī
citus apstākļus, kas var kaitēt bērnam, tā informē attiecīgo bāriņtiesu un sociālo dienestu.
(3) Policijā nogādāto bērnu nedrīkst turēt kopā ar pilngadīgiem likumpārkāpējiem, un bērnam nodrošināma
pastāvīga pieaugušo uzraudzība. Bērnu nedrīkst pakļaut nekādai fiziskai vai psihiskai iespaidošanai, nedrīkst piespiest
liecināt vai atzīt vainu.
(4) Paskaidrojumus no policijas iestādē nogādāta bērna saistībā ar šā panta pirmajā daļā minētajiem apstākļiem
var prasīt policijas darbinieks, kuram ir šā likuma 
5.
1
 panta
 pirmajā daļā noteiktās speciālās zināšanas bērnu tiesību
aizsardzības jomā, piedaloties vecākam, aizbildnim, bāriņtiesas (ja bērns nodots audžuģimenē) vai bērnu aprūpes
iestādes pārstāvim vai viņu pilnvarotai personai (turpmāk — vecāks). Ja vecāka piedalīšanās ir pretrunā ar bērna
interesēm, vecāks paskaidrojumu prasīšanā atsakās piedalīties vai nav sasniedzams, policijas darbinieks pieaicina
citu personu, kurai bērns uzticas, vai psihologu.
(5) Ja policijā ir nogādāts bērns ar īpašām vajadzībām, nodrošināmi apstākļi viņa īpašo vajadzību apmierināšanai,
kā arī, ja nepieciešams, pieaicināms speciālists medicīniskās un citas palīdzības sniegšanai bērnam.
(6) Ministru kabinets nosaka kārtību, kādā policija noskaidro, vai bērnam ir īpašas vajadzības, un pieaicina
kompetentu speciālistu, kā arī nosaka kārtību, kādā policija nodrošina apstākļus bērna īpašo vajadzību
apmierināšanai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
08.03.2007.
, 
29.06.2008.
 un 
30.05.2013
.
likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
60.pants. Pasākumi, kas veicami, ja bērnam nepieciešama palīdzība
(1) Ja bērns nogādāts policijas iestādē šā likuma 
59.panta
 pirmajā daļā minēto apstākļu dēļ, viņu var tur turēt līdz
nodošanai vecākiem, aizbildnim, audžuģimenei, bērnu aprūpes iestādes pārstāvim vai viņu pilnvarotai personai.
(2) Ja četru stundu laikā nav iespējams noskaidrot bērna personību un nodot bērnu vecākiem, audžuģimenei,
aizbildnim, bērnu aprūpes iestādei, kuru viņš pametis, vai to pilnvarotai personai un ja bērnam kā drošības līdzekli
nepiemēro apcietinājumu, policija viņu ievieto audžuģimenē, krīzes centrā vai bērnu aprūpes iestādē, bet, ja tas nav
iespējams, profilakses iestādē un ne vēlāk kā nākamajā darbdienā paziņo par to bāriņtiesai un pašvaldības sociālajam
dienestam.
(3) Ja policijā nogādāts bērns, kurš ir alkoholisko dzērienu, narkotisko vai toksisko vielu vai citu apreibinošu vielu
iespaidā, vai arī ir aizdomas, ka bērns tiek seksuāli izmantots, kļuvis par prettiesiskas darbības upuri vai ir pamudināts
uz ubagošanu, policija noskaidro apreibinošo vielu iegūšanas un lietošanas apstākļus, kā arī personas, kuras
pamudinājušas bērnu uz viņam kaitīgām darbībām vai veikušas pret viņu prettiesisku darbību.
(4) Ja policijā nogādātajam bērnam nepieciešama medicīniskā palīdzība, policija organizē bērna nogādāšanu
ārstniecības iestādē un pārliecinās, ka bērns tajā tiek uzņemts vai viņam tiek sniegta ambulatorā ārstnieciskā
palīdzība.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
25
/
38
X nodaļa. Bērna tiesību aizsardzības organizācija
61.pants. Ministru kabineta kompetence bērna tiesību aizsardzības jomā
Ministru kabinets:
1) izstrādā bērna tiesību aizsardzības nodrošināšanai attiecīgus likumprojektus un izdod nepieciešamos
noteikumus;
2) apstiprina ilgtermiņa valsts politikas projektus bērna tiesību aizsardzības jomā;
3) 
(izslēgts ar 
30.05.2013
. likumu)
;
4) apstiprina valsts programmu sociālo pedagogu un sociālo darbinieku sagatavošanā;
5) apstiprina programmu bērnu noziedzības novēršanai un bērna aizsardzībai pret noziegumu;
6) nosaka kārtību, kādā Latvijas centrālā iestāde atbilstoši 1980.gada 25.oktobra Hāgas konvencijai par
starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem veic tajā minētās darbības un sadarbojas ar
citām valsts un pašvaldības iestādēm;
7) nosaka kārtību, kādā aprēķina, piešķir un izlieto valsts budžetā paredzētos līdzekļus pašvaldībām
pamatizglītības iestādes skolēnu ēdināšanai, un šo valsts budžeta līdzekļu izlietošanas apmēru vienam
skolēnam dienā.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
, 
19.10.2006.
, 
29.06.2008.
 un 
30.05.2013
.
likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
62.pants. Labklājības ministrijas kompetence
(1) Labklājības ministrija:
1) sadarbībā ar Izglītības un zinātnes ministriju, Iekšlietu ministriju, Tieslietu ministriju, Kultūras ministriju un
Veselības ministriju, kā arī citām valsts un pašvaldību institūcijām un nevalstiskajām organizācijām izstrādā
ilgtermiņa valsts politikas projektus bērnu tiesību aizsardzības jomā, tai skaitā valsts politikas projektus bāreņu
un bez vecāku gādības palikušu bērnu alternatīvās aprūpes jomā;
2) organizē un koordinē normatīvo aktu ievērošanas uzraudzību bērnu tiesību aizsardzības jomā;
3) 
(izslēgts ar 
26.11.2009
. likumu)
;
4) koordinē valsts un pašvaldību institūciju sadarbību to kompetencē esošajos bērnu tiesību aizsardzības un
ģimenes tiesību jautājumos;
5) koordinē bērnu ārpusģimenes aprūpes iestāžu darbu bērnu tiesību aizsardzības jomā;
6) nodrošina bērnu tiesību aizsardzības procesa kvalitātes novērtēšanu, analīzi un priekšlikumu sagatavošanu
bērnu tiesību aizsardzības uzlabošanai;
7) nodrošina ikgadējā pārskata par bērnu stāvokli valstī sagatavošanu un iesniegšanu Saeimai un Ministru
kabinetam;
8) sagatavo iesniegšanai Apvienoto Nāciju Organizācijas Bērnu tiesību komitejai ziņojumu par bērnu stāvokli
Latvijā un pasākumiem, kas veikti bērna tiesību nodrošināšanai;
9) informē sabiedrību par bērnu tiesību aizsardzības jomā pieņemto likumu un normatīvo aktu noteikumiem, kā
arī par starptautisko tiesību principiem šajā jomā.
(2) Labklājības ministrs apstiprina ikgadējo valsts programmu bērnu un ģimenes stāvokļa uzlabošanai, kā arī
nosaka tās īstenošanas veidu, kritērijus un kārtību.
26
/
38
(
12.06.2009
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
26.11.2009.
 un 
01.07.2011
. likumu, kas stājas spēkā
03.08.2011.
)
62.
1
 pants. Veselības ministrijas kompetence
Veselības ministrija:
1) izstrādā valsts politikas projektus bērnu veselības aprūpes jomā, tajā skaitā medicīniskās rehabilitācijas
jomā;
2) organizē un koordinē bērnu veselības aprūpi atbilstoši valsts programmai, likumiem un citiem normatīvajiem
aktiem.
(
15.05.2003
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
63.pants. Izglītības un zinātnes ministrijas kompetence
(1) Izglītības un zinātnes ministrija:
1) izstrādā valsts politikas projektus bērnu izglītības un sporta jomā un organizē apstiprināto projektu izpildi;
2) nodrošina izglītības pieejamību un kvalitāti;
3) sadarbībā ar Labklājības ministriju izstrādā izglītošanas programmas bērna tiesību aizsardzības jomā;
4) nodrošina veselības mācības satura obligātu iekļaušanu vispārējās izglītības programmās;
5) nosaka izglītības darbiniekiem izvirzāmās kvalifikācijas prasības un kritērijus, veicina izglītības darbinieku
kvalifikācijas līmeņa paaugstināšanu;
6) kopā ar Labklājības ministriju un Veselības ministriju izstrādā valsts programmu sociālo darbinieku, sociālo
pedagogu un skolotāju sagatavošanai darbam ar bērniem ar īpašām vajadzībām un bērniem, kuriem
nepieciešama uzvedības sociālā un pedagoģiskā korekcija, kā arī ar šo bērnu ģimenēm un koordinē valsts
programmas īstenošanu;
7) 
(izslēgts ar 
15.05.2003
. likumu.)
(2) 
(Izslēgta ar 
15.05.2003
. likumu.)
(3) Izglītības un zinātnes ministrs apstiprina ikgadējo jaunatnes politikas valsts programmu.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
20.05.2004.
, 
17.03.2005.
 un 
12.06.2009
.
likumu, kas stājas spēkā 
01.07.2009.
)
64.pants. Iekšlietu ministrijas kompetence
Iekšlietu ministrija:
1) sadarbībā ar Labklājības ministriju un citām atbildīgajām institūcijām nodrošina, lai tiek izstrādāts
programmas projekts triju gadu periodam bērnu noziedzības novēršanai un bērna aizsardzībai pret noziegumu,
un koordinē šīs programmas īstenošanu;
2) sadarbībā ar citām institūcijām veic pasākumus cīņai pret bērnu nelikumīgu pārvietošanu pāri valsts robežai
un bērnu neatgriešanos no ārvalstīm;
3) nodrošina policijas darbiniekiem speciālu apmācību darbam ar nepilngadīgajiem likumpārkāpējiem un
nepilngadīgajiem noziedzīga nodarījuma upuriem un viņu ģimenēm;
4) 
(izslēgts ar 
30.05.2013
. likumu)
.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
17.03.2005.
, 
12.06.2009.
, 
01.07.2011.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas
27
/
38
stājas spēkā 
04.07.2013.
)
64.
1
 pants. Tieslietu ministrijas kompetence
(1) Tieslietu ministrija organizē tiesnešu apmācību bērna tiesību jautājumos.
(2) Tieslietu ministrija nodrošina tādu tiesu darba organizāciju, lai lietas, kas saistītas ar bērna tiesību un interešu
aizsardzību, tiktu izskatītas ārpus kārtas.
(3) 
(Izslēgta ar 
15.05.2003
. likumu.)
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.11.2001.
 un 
15.05.2003
. likumu, kas stājas spēkā
17.06.2003.
)
64.
2
 pants. Kultūras ministrijas kompetence
Kultūras ministrija izstrādā valsts programmu bērnu kultūras un kultūrizglītības jomā un atbild par tās īstenošanu.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
64.
3
 pants. Ģenerālprokuratūras kompetence
Ģenerālprokuratūra organizē prokuroru apmācību bērna tiesību jautājumos un nodrošina bērna tiesību ievērošanu
pirmstiesas izmeklēšanas procesā.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
65.pants. Bērnu un ģimenes lietu ministra un Bērnu un ģimenes lietu ministrijas kompetence
(Izslēgts ar 
12.06.2009
. likumu, kas stājas spēkā 
01.07.2009.
)
65.
1
 pants. Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcijas kompetence
Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija uzrauga un kontrolē normatīvo aktu ievērošanu bērnu tiesību
aizsardzības jomā. Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspektoriem ir tiesības veikt pārrunas un iztaujāt bērnu bez citu
personu klātbūtnes.
(
19.10.2006
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
01.07.2011
. likumu, kas stājas spēkā 
03.08.2011.
)
65.
2
 pants. Tiesībsarga biroja kompetence
Tiesībsarga birojs:
1) informē sabiedrību par bērna tiesībām;
2) izskata sūdzības par bērna tiesību pārkāpumiem, īpašu uzmanību pievēršot valsts vai pašvaldību iestāžu un
to darbinieku izdarītajiem pārkāpumiem;
3) iesniedz priekšlikumus, kas veicina bērna tiesību ievērošanu.
(
17.03.2005
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
19.10.2006
. likumu, kas stājas spēkā 
15.11.2006.
Sk. Pārejas noteikumus.)
65.
3
 pants. Uzturlīdzekļu garantiju fonda administrācijas kompetence
Uzturlīdzekļu garantiju fonda administrācija:
1) Uzturlīdzekļu garantiju fonda likumā noteiktajā kārtībā nodrošina bērna tiesības uz sociālo nodrošinājumu,
izmaksājot uzturlīdzekļus no Uzturlīdzekļu garantiju fonda;
28
/
38
2) Ministru kabineta noteiktajā kārtībā izsniedz ziņas no Uzturlīdzekļu garantiju fonda iesniedzēju un parādnieku
reģistra.
(
08.03.2007
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
10.04.2007.
)
65.
4
 pants. Bērnu tiesību aizsardzības komisija
Bērnu tiesību aizsardzības komisija (turpmāk — Komisija) ir koleģiāla konsultatīva institūcija, kuras mērķis ir
sekmēt, lai Latvijā tiek ieviesta Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989.gada 20.novembra Konvencija par bērna tiesībām
un izpildītas Apvienoto Nāciju Organizācijas Bērna tiesību komitejas rekomendācijas Latvijas valdībai, kas saistītas ar
šo konvenciju. Komisiju izveido, tās sastāvu nosaka un darbības nolikumu apstiprina labklājības ministrs.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
66.pants. Pašvaldību kompetence bērna tiesību aizsardzībā
(1) Novada pašvaldība un republikas pilsētas pašvaldība analizē stāvokli bērna tiesību ievērošanas jomā, izstrādā un
īsteno bērna tiesību aizsardzības programmu novada vai republikas pilsētas administratīvajā teritorijā.
(2) Pašvaldība atbilstoši likumam:
1) sniedz palīdzību un atbalstu ģimenēm, kurās ir bērni, garantējot ikvienam pašvaldības teritorijā dzīvojošam
bērnam pajumti, siltumu, apģērbu un vecumam un veselības stāvoklim atbilstošu uzturu;
2) nodrošina ārpusģimenes aprūpi tiem bērniem, kuriem uz laiku vai pastāvīgi nav savas ģimenes vai kurus viņu
pašu interesēs nedrīkst atstāt šajā ģimenē;
3) nodrošina bērna tiesības iegūt vispārējo vidējo izglītību un sniedz viņiem palīdzību arodapmācībā;
4) organizē mātes un bērna primāro veselības aprūpi;
5) organizē vecāku izglītošanu;
6) gādā par pirmsskolas un ārpusskolas bērnu iestādēm, tautas bibliotēkām, bērnu atpūtas organizēšanu;
7) izstrādā un realizē programmas darbam ar ielas bērniem;
8) veic citus pasākumus bērna tiesību nodrošināšanā.
(3) Bāriņtiesas kā aizbildnības iestādes nodrošina bērna personisko un mantisko tiesību aizsardzību.
(4) (
Izslēgta ar 
29.06.2008
. likumu)
(5) Bērna tiesību nodrošināšanā pašvaldība iesaista sabiedrību, kā arī koordinē sabiedrisko organizāciju darbību.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
, 
31.10.2002.
 un 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
Pirmās daļas jaunā redakcija un grozījums par ceturtās daļas izslēgšanu stājas spēkā 
01.07.2009.
 Sk. Pārejas
noteikumus.)
67.pants. Pašvaldību kompetences norobežošana
(1) Par bērna tiesību aizsardzību atbild novada pašvaldība un republikas pilsētas pašvaldība pēc bērna dzīvesvietas.
Novada (republikas pilsētas) pašvaldība ņem uzskaitē katru tās teritorijā dzīvojošo bērnu.
(2) Par bērna dzīvesvietu šā likuma izpratnē uzskatāma viņa vecāku deklarētā dzīvesvieta. Ja bērna vecāku
deklarētās dzīvesvietas atrodas dažādās administratīvajās teritorijās, par bērna dzīvesvietu uzskatāma tā vecāka
deklarētā dzīvesvieta, pie kura viņš dzīvo.
(3) Ja bērna vecākiem vai bērnam nav deklarētas dzīvesvietas, par bērna dzīvesvietu uzskatāma viņa vecāku
faktiskā dzīvesvieta.
29
/
38
(4) Laikā, kad bērns atrodas ārpusģimenes aprūpē, viņa dzīvesvieta saglabājas tās pašvaldības administratīvajā
teritorijā, kura pieņēmusi lēmumu par ārpusģimenes aprūpi.
(5) Gadījumos, kad bērns atrodas dzīvībai vai veselībai bīstamos apstākļos, palīdzību sniedz pašvaldības un valsts
iestādes pēc bērna atrašanās vietas. Par bērna dzīvībai un veselībai bīstamiem apstākļiem uzskatāms drošas
pajumtes, siltuma, apģērba un bērna vecumam un veselības stāvoklim atbilstoša uztura trūkums, kā arī vardarbība pret
bērnu.
(6) Ja bērns viens pats vai kopā ar vecākiem atrodas pagaidu dzīvesvietā, palīdzību un atbalstu viņam sniedz
pašvaldības iestādes pēc pagaidu dzīvesvietas.
(7) Šā panta ceturtajā un piektajā daļā paredzētajos gadījumos pašvaldība par sociālo pakalpojumu sniegšanu
norēķinās Sociālo pakalpojumu un sociālās palīdzības likumā noteiktajā kārtībā.
(8) Ja aizbildnis vai ģimene, kurai ir nodots bārenis vai bez vecāku gādības palikušais bērns, nesaņem likumā
noteiktos uzturēšanas izdevumus vai sociālo palīdzību, bērnam palīdzība nekavējoties nodrošināma no valsts budžeta
līdzekļiem līdz attiecīgās pašvaldības lēmuma pieņemšanai. No valsts budžeta izmaksātie līdzekļi iekasējami no
pašvaldības pēc bērna dzīvesvietas.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
,
17.03.2005.
 un 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
Pirmās daļas jaunā redakcija stājas spēkā 
01.07.2009.
 Sk. Pārejas noteikumus.)
67.
1
 pants. Statistiskā informācija par bērna tiesību stāvokli
Iekšlietu ministrija, Izglītības un zinātnes ministrija, Labklājības ministrija, Vides aizsardzības un reģionālās
attīstības ministrija, Tieslietu ministrija, Veselības ministrija, Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija un
pašvaldības atbilstoši savai kompetencei sniedz statistisko informāciju par bērna tiesību aizsardzību valstī, par
vecākiem, kuriem pārtrauktas vai atņemtas aizgādības tiesības, un par ģimenēm, kuras kopā ar bērniem izliktas no
dzīvokļa, par bērnu adopciju, bērnu nodošanu ārpusģimenes aprūpē, audzinoša un medicīniska rakstura piespiedu
līdzekļu piemērošanu bērniem, bērnu saukšanu pie kriminālatbildības, par obligāto izglītības vecumu sasniegušajiem
bērniem, kuri neapmeklē izglītības iestādes, un par bērniem, kuri kļuvuši par vardarbības upuriem, un ielas bērniem, kā
arī iesniedz attiecīgu kopsavilkumu Centrālajai statistikas pārvaldei. Centrālā statistikas pārvalde reizi gadā apkopo
minēto informāciju un iesniedz to Labklājības ministrijai un Tiesībsarga birojam.
(
15.05.2003
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
20.05.2004.
, 
19.10.2006.
, 
12.06.2009.
, 
16.12.2010.
,
01.07.2011.
 un 
30.05.2013
. likumu, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
67.
2
 pants. Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēma
(1) Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēma ir valsts informācijas sistēmas "Integrētā iekšlietu
informācijas sistēma" sastāvdaļa, kurā iekļauta bērnu tiesību aizsardzībai nepieciešamā informācija, integrējot valsts
un pašvaldību institūciju, kā arī ārstniecības personu informāciju par nepilngadīgajiem, kuriem vajadzīgs atbalsts, un
gadījumiem, kad veicami preventīvi pasākumi bērnu tiesību aizsardzībai.
(2) Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmas mērķis ir veicināt bērnu tiesību un interešu aizsardzību,
nodrošinot nepieciešamās informācijas apstrādi un sekmējot starpinstitūciju sadarbību šādos jautājumos:
1) nepilngadīgā tiesību un interešu aizstāvība;
2) nepilngadīgā tiesību un interešu nodrošināšanas uzraudzība;
3) profilaktiskais darbs;
4) sociālās palīdzības un sociālo pakalpojumu nodrošināšana;
5) noziedzīgu nodarījumu un citu likumpārkāpumu novēršana un atklāšana;
6) nepilngadīgā meklēšana;
7) administratīvo sodu, kriminālsodu, drošības līdzekļu un audzinoša rakstura piespiedu līdzekļu izpildes
nodrošināšana;
30
/
38
8) izlīgumu īstenošana un izvērtēšanas ziņojumu sagatavošana par probācijas klientu.
(2
1
) Lai nodrošinātu sociālās garantijas, kā arī sociālo palīdzību un sociālos pakalpojumus, nepilngadīgo personu
atbalsta informācijas sistēmā papildus tiek iekļauta informācija par šā likuma 
42. panta
 pirmajā daļā minētajām
personām, kuras uzturas bērnu aprūpes iestādēs pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, un šā likuma 
43.
 pantā
minētajām personām, kurām pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas ir tiesības uz sociālajām garantijām.
(3) Tiesības apstrādāt nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmā iekļauto informāciju, tai skaitā personas
datus, ir šādām institūcijām un personām to darbību reglamentējošos normatīvajos aktos noteikto funkciju izpildei:
1) Valsts policijai;
2) bāriņtiesai;
3) pašvaldības policijai;
4) pašvaldības sociālajam dienestam;
5) Valsts probācijas dienestam;
6) Ieslodzījuma vietu pārvaldei;
7) sociālās korekcijas izglītības iestādei;
8) tiesībsargam;
9) Labklājības ministrijai;
10) ārstniecības personām;
11) Sociālās integrācijas valsts aģentūrai;
12) Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcijai;
13) Valsts robežsardzei;
14) Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldei;
15) Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūrai;
15
1
) bērnu aprūpes iestādei;
16) citām valsts un pašvaldību iestādēm, kuru darbību reglamentējošos normatīvajos aktos ir noteikts, ka šo
iestāžu funkcijas ir saistītas ar bērnu tiesību aizsardzību vai kriminālsoda vai administratīvā soda izpildi
nepilngadīgajām personām.
(4) Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmā var iekļaut bērnu raksturojošu informāciju par viņa interesēm
un ieradumiem, dzīvesveidu un dzīves vidi. Par bērnu raksturojošu informāciju uzskatāma informācija, kas nav iegūta
administratīvās lietvedības vai kriminālprocesa ietvaros un nav saņemta ar informācijas sistēmu sasaistes līdzekļu
palīdzību.
(5) Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmā iekļauto bērnu raksturojošo informāciju izsniedz tikai tām
valsts un pašvaldību iestādēm, kuru darbību reglamentējošos normatīvajos aktos ir noteikts, ka šo iestāžu funkcijas ir
saistītas ar bērnu tiesību aizsardzību vai kriminālsoda vai administratīvā soda izpildi nepilngadīgajām personām.
(6) Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmā iekļauto informāciju, izņemot bērnu raksturojošo
informāciju, glabā līdz dienai, kad persona sasniegusi 24 gadu vecumu, arī tādā gadījumā, ja persona ir mirusi pirms
attiecīgā vecuma sasniegšanas. Bērnu raksturojošo informāciju nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmā
glabā līdz dienai, kad persona sasniegusi pilngadību, vai līdz miršanas dienai, ja bērns miris pirms pilngadības
sasniegšanas. Šā panta 2.
1
 daļā minēto informāciju glabā 15 gadus no dienas, kad persona sasniegusi pilngadību.
31
/
38
(7) Ministru kabinets nosaka kārtību un apjomu, kādā informācija iesniedzama nepilngadīgo personu atbalsta
informācijas sistēmai un saņemama no tās, kā arī sistēmā iekļautās informācijas apstrādes kārtību.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
23.11.2016.
 un 
02.03.2017
. likumu, kas stājas spēkā
28.03.2017.
)
68.pants. Bērnu aprūpes, izglītības un citu iestāžu kompetence
(1) Bērnu aprūpes, kultūras un izglītības iestādes (bērnudārzi, bērnu nami, patversmes, skolas, veselības aprūpes
iestādes, nometnes u. tml.) bērna tiesības nodrošina savos statūtos vai nolikumos noteiktās kompetences ietvaros.
(2) Kārtības uzturēšana šajās iestādēs nodrošināma ar iekšējās kārtības noteikumiem, kuri atbilst likuma prasībām
un neaizskar bērna cieņu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003
. likumu, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
69.pants. Sabiedrisko un reliģisko organizāciju piedalīšanās bērna tiesību nodrošināšanā
(1) Sabiedriskās un reliģiskās organizācijas īsteno savas programmas vecāku un bērnu izglītošanā, ģimenes
nostiprināšanā, atpūtas organizēšanā un savos statūtos paredzētajos citos jautājumos, organizē sabiedrības atbalstu
bērna tiesību aizsardzībai, kā arī likumā noteiktajā kārtībā realizē sabiedrisko kontroli pār bērna tiesību aizsardzību
kopumā vai atsevišķās bērna tiesību aizsardzības jomās.
(2) Bērnus reliģiskās organizācijas var iesaistīt reliģiska rakstura darbībās un reliģisko organizāciju pasākumos
tikai ar vecāku rakstveida piekrišanu, bet ārpusģimenes aprūpes laikā — ar aizbildņa, audžuģimenes vai aprūpes
iestādes rakstveida piekrišanu.
(3) Valsts un pašvaldība budžeta ietvaros sniedz sabiedriskajām organizācijām finansiālu atbalstu ģimenes un
bērnu interesēm veltītu programmu īstenošanai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000.
 un 
15.05.2003
. likumu, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
XI nodaļa. Atbildība par bērna tiesību neievērošanu
70.pants. Bērna tiesību aizsardzības subjektu pienākumi
(1) Katra bērna tiesību aizsardzības subjekta pienākums ir jebkurā gadījumā sniegt palīdzību bērnam, kuram tā
nepieciešama, izvērtējot konkrētā bērna vajadzības un attiecīgās situācijas apstākļus. Ja ir šaubas par personas
nepilngadību, persona līdz tās vecuma noskaidrošanai tiek uzskatīta par nepilngadīgu un šai personai tiek nodrošināta
attiecīga palīdzība.
(2) Bērnam pašam un citām personām ir tiesības vērsties pēc palīdzības bērna tiesību aizsardzības institūcijās un
citās valsts un pašvaldību institūcijās, un šīs institūcijas ikvienā gadījumā veic likumā paredzētās darbības pārkāpuma,
ja tāds tiek konstatēts, novēršanai, kā arī atbalsta un palīdzības sniegšanai bērnam. Bērnu aprūpes, izglītības,
veselības aprūpes un citu tādu iestāžu vadītājiem, kurās uzturas bērni, ir pienākums noteikt bērnu sūdzību
iesniegšanas un izskatīšanas kārtību un padarīt to bērniem zināmu un pieejamu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
06.03.2014.
 un 
02.03.2017
. likumu, kas stājas spēkā 
28.03.2017.
)
71.pants. Aizliegums izplatīt informāciju par bērnu
(1) Informācija, kuru par bērnu ieguvis bērnu aprūpes, izglītības, sociālās palīdzības vai citas iestādes darbinieks vai
valsts vai pašvaldības institūcijas darbinieks, pildot amata pienākumus, ir konfidenciāla, un ziņas, kas jebkādā veidā
varētu kaitēt bērna turpmākajai attīstībai vai viņa psiholoģiskā līdzsvara saglabāšanai, nav izpaužamas.
(2) Aizliegts izplatīt personiski iegūto informāciju par bērnu, kurš kļuvis par nozieguma upuri, liecinieku vai izdarījis
likumpārkāpumu, kā arī tādu informāciju, kura bērnam varētu kaitēt tūlīt vai tālākā nākotnē.
(3) Aizliegts izmantot bērna sniegto informāciju savtīgos nolūkos.
(4) Aizliegts intervēt bērnu un izplatīt presē un citos plašsaziņas līdzekļos informāciju par bērnu, kurš kļuvis par
32
/
38
prettiesiskas darbības upuri, liecinieku vai izdarījis likumpārkāpumu, izņemot gadījumu, kad bērns pats izsaka
vēlēšanos pārdzīvoto izpaust atklātībai un tam piekrīt viņa vecāki vai citi bērna likumiskie pārstāvji. Ja uzsākts
kriminālprocess, nepieciešama arī procesa virzītāja atļauja.
(5) Par informācijas neatļautu izmantošanu vai izplatīšanu vainīgās personas saucamas pie disciplinārās atbildības
vai citas likumā noteiktās atbildības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
, 
17.03.2005.
 un 
08.03.2007
. likumu, kas stājas spēkā 
10.04.2007.
)
72.pants. Bērnu iestāžu darbinieku un pasākumu organizatoru atbildība
(1) Bērnu aprūpes, izglītības, veselības aprūpes un citās tādās iestādēs, kurās uzturas bērni, šo iestāžu vadītāji un
darbinieki, bērnu pasākumu un tādu pasākumu organizatori, kuros piedalās bērni, personas, kuras minētajās iestādēs
un pasākumos veic brīvprātīgo darbu vai saskaņā ar šīm iestādēm noslēgto vienošanos sniedz pakalpojumu, ir
atbildīgas par bērna veselības un dzīvības aizsardzību, par to, lai bērns būtu drošībā, lai viņam tiktu sniegti kvalificēti
pakalpojumi un ievērotas citas viņa tiesības.
(2) Šā panta pirmajā daļā minētās personas par izdarītajiem pārkāpumiem saucamas pie disciplinārās vai citas
likumā noteiktās atbildības.
(3) Pieņemot darbā vadītājus un darbiniekus bērnu aprūpes, izglītības, veselības aprūpes un citās tādās iestādēs,
kurās uzturas bērni, darba devēja pienākums ir pieprasīt informāciju par šo personu iepriekšējo darbību, kompetenci un
pieredzi.
(4) Bērnu aprūpes, izglītības, veselības aprūpes un citu tādu iestāžu, kurās uzturas bērni, vadītāju un darba devēju,
kā arī pasākumu organizatoru, individuālo komersantu, komercsabiedrības vadītāju un brīvprātīgā darba organizatoru
pienākums ir nodrošināt, ka pasākuma organizēšanā piedalās un iestādē pienākumus pilda personas, kuras atbilst
šajā pantā izvirzītajām prasībām. Lai persona varētu pildīt pienākumus iestādē vai piedalīties pasākumu organizēšanā,
pasākumu organizatora vai iestādes vadītāja pienākums ir pieprasīt ziņas no Sodu reģistra, lai pārliecinātos par
personas atbilstību šā panta piektajā un sestajā daļā minētajām prasībām, kā arī šīs ziņas atkārtoti pārbaudīt ne retāk
kā reizi gadā. Par iestādes vadītāju minētās ziņas pieprasa darba devējs.
(5) Bērnu aprūpes, izglītības, veselības aprūpes un citās tādās iestādēs, kurās uzturas bērni, bērnu pasākumos un
tādos pasākumos, kuros piedalās bērni, nedrīkst strādāt, veikt brīvprātīgo darbu, kā arī saskaņā ar noslēgto
vienošanos sniegt pakalpojumus personas (izņemot personas, kuras sniedz vienreizējus vai īslaicīgus pakalpojumus,
kā arī pakalpojumus, kas tiek sniegti, bērnam klāt neesot):
1) kuras sodītas par noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar vardarbību vai vardarbības piedraudējumu, —
neatkarīgi no sodāmības dzēšanas vai noņemšanas;
2) kuras sodītas par noziedzīgiem nodarījumiem pret tikumību un dzimumneaizskaramību — neatkarīgi no
sodāmības dzēšanas vai noņemšanas;
3) kurām tiesa ir piemērojusi 
Krimināllikumā
 noteiktos medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus.
(6) Ja šā panta piektajā daļā minētā persona sodīta par 
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodeksa
 
155.panta
trešajā un ceturtajā daļā, 
167.
2
, 
172.
, 
172.
1
, 
172.
2
, 
172.
3
, 
172.
4
, 
172.
5
 un 
173.pantā
 minēto administratīvo pārkāpumu
vai par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas nav minēts šā panta piektās daļas 1. un 2.punktā, iestādes vadītājam, darba
devējam (par iestādes vadītāju) vai pasākuma organizatoram ir pienākums izvērtēt, vai persona neapdraud bērna
drošību, veselību vai dzīvību. Ja tā neapdraud bērna drošību, veselību vai dzīvību, iestādes vadītājs, darba devējs (par
iestādes vadītāju) vai pasākuma organizators atļauj personai strādāt, veikt brīvprātīgo darbu, kā arī saskaņā ar šīm
iestādēm vai pasākumu organizatoriem noslēgto vienošanos sniegt pakalpojumus.
(7) Ja ir pamatotas aizdomas vai iestādes vadītāja, darba devēja vai pasākuma organizatora rīcībā ir informācija par
to, ka šā panta piektajā daļā minētās personas pieļāvušas bērna tiesību pārkāpumus vai pret tām uzsākts
kriminālprocess par noziedzīgu nodarījumu, kas minēts šā panta piektajā un sestajā daļā, vai uzsākta administratīvā
pārkāpuma lietvedība par šā panta sestajā daļā minētajiem administratīvajiem pārkāpumiem, iestādes vadītājs, darba
devējs vai pasākuma organizators nodrošina, ka attiecīgie darbinieki tiek atstādināti no amata (no pienākumu
pildīšanas) līdz lietas apstākļu noskaidrošanai un izvērtēšanai vai līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai kriminālprocesā.
(8) Šā panta piektajā daļā minēto personu atstādināšanu var pieprasīt Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija,
ja tai ir pamatotas aizdomas par iespējamiem bērna tiesību pārkāpumiem. Valsts bērnu tiesību aizsardzības
inspekcijas pieprasījums nav apstrīdams un pārsūdzams, tas izpildāms nekavējoties.
33
/
38
(9) Strīdus par šā panta piektajā daļā minēto personu atstādināšanu izskata 
Civilprocesa likumā
 noteiktajā kārtībā.
Tiesa, izskatot minēto jautājumu, var izvērtēt Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcijas pieprasījuma pamatotību.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
73.pants. Iedzīvotāju pienākumi bērna tiesību aizsardzībā
(1) Katra iedzīvotāja pienākums ir sargāt savu un citu bērnu drošību, ne vēlāk kā tajā pašā dienā ziņot policijai,
bāriņtiesai vai citai bērna tiesību aizsardzības institūcijai par jebkādu vardarbību un noziedzīgu nodarījumu vai
administratīvu pārkāpumu pret bērnu, par viņa tiesību pārkāpumu vai citādu apdraudējumu, kā arī tad, ja personai ir
aizdomas, ka bērnam ir priekšmeti, vielas vai materiāli, kas var apdraudēt paša bērna vai citu personu dzīvību vai
veselību.
(2) Veselības aprūpes, pedagoģiskie, sociālās sfēras vai policijas darbinieki, kā arī vēlētas valsts un pašvaldību
amatpersonas, kurām kļuvis zināms par bērna tiesību pārkāpšanu un kuras par to nav ziņojušas minētajām
institūcijām, par neziņošanu saucamas pie likumā noteiktās atbildības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
17.03.2005.
 un 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
XII nodaļa. Nobeiguma noteikumi
74.pants. Bēglis un persona, kurai piešķirts alternatīvais statuss
(1) Ja saskaņā ar starptautiskajām vai nacionālajām tiesībām bērns ir bēglis vai persona, kurai piešķirts
alternatīvais statuss, viņš saņem aizsardzību un palīdzību neatkarīgi no tā, vai ir kopā ar vecākiem vai citiem
pieaugušajiem vai viens atbilstoši Patvēruma likumam.
(2) Bāriņtiesa kopā ar pašvaldības sociālo dienestu un imigrācijas iestādēm veic pasākumus, lai sameklētu bērna
vecākus un noskaidrotu, kādas viņam ir iespējas atgriezties ģimenē.
(3) Ja bērna vecākus neizdodas atrast, bērnam bēglim un bērnam, kuram piešķirts alternatīvais statuss, tiek
nodrošināta tāda pati aprūpe kā jebkuram citam bērnam, kas palicis bez vecāku gādības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
15.05.2003.
 un 
08.03.2007
. likumu, kas stājas spēkā 
10.04.2007.
)
75.pants. Bērna tikšanās ar dažādās valstīs dzīvojošiem vecākiem
(1) Bērnam, kura vecāki dzīvo citā valstī, ir tiesības regulāri, izņemot īpašus apstākļus, uzturēt ar viņiem
personiskas attiecības un tiešus kontaktus (ar viņiem tikties). Attiecībā uz tiesībām vecākiem iebraukt valstī vai
izbraukt no tās ir spēkā tikai tādi ierobežojumi, kas noteikti ar likumu un nepieciešami nacionālās drošības,
sabiedriskās kārtības, iedzīvotāju veselības un tikumības vai citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.
(2) Mātei vai tēvam, kas dzīvo citā valstī, ir tiesības noteiktā kārtībā iebraukt Latvijā ģimenes apvienošanas nolūkā.
76.pants. Valsts robežas šķērsošana
(1) Bērns var šķērsot valsts robežu abu vecāku vai viena no tiem, vai aizbildņa, vai viņu pilnvarotas personas
pavadībā. Obligātās izglītības vecumu sasniedzis bērns var šķērsot valsts robežu patstāvīgi ar abu vecāku vai viena no
tiem, vai aizbildņa piekrišanu.
(2) Kārtību, kādā bērns šķērso valsts robežu, nosaka Ministru kabinets.
(
18.05.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.06.2000.
)
Pārejas noteikumi
1.Ministru kabinets:
34
/
38
līdz 2000.gada 31.decembrim iesniedz Saeimai likumprojektus par nepieciešamajiem grozījumiem citos likumos;
līdz 2000.gada 31.decembrim iesniedz Saeimai likumprojektu par audzinoša rakstura piespiedu līdzekļu
piemērošanu bērniem.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
31.10.2002
. likumu, kas stājas spēkā 
22.11.2002.
)
2. Šā likuma 
29.panta
 trešā daļa, kas paredz mātes uzņemšanu zīdaiņu namā kopā ar bērnu, stājas spēkā
1999.gada 31.decembrī.
3. Šā likuma 
64.panta
 izpildei pašvaldība divu mēnešu laikā pēc likuma spēkā stāšanās paziņo policijas iestādēm,
kurās bērnu aprūpes iestādēs vai audžuģimenēs var ievietot bērnus, kam nepieciešama palīdzība.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
09.03.2000
. likumu, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
4. Centrālā statistikas pārvalde kopā ar Iekšlietu ministriju, Izglītības un zinātnes ministriju, Labklājības ministriju,
Tieslietu ministriju, īpašu uzdevumu ministru valsts pārvaldes un pašvaldību lietās un pašvaldībām līdz 2000.gada
1.jūnijam izstrādā un apstiprina vienotu statistisko pārskatu sistēmu bērna tiesību aizsardzības jautājumos.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
5. Šā likuma 
27.panta
 piektā daļa stājas spēkā 2001.gada 1.janvārī.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
6. Šā likuma 
11.panta
 otrās daļas noteikumi par bērna tiesībām uz bezmaksas pirmsskolas sagatavošanu stājas
spēkā 2001.gada 1.janvārī.
(
09.03.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
11.04.2000.
)
7. Ministru kabinets līdz 2000.gada 1.jūlijam izdod noteikumus par kārtību, kādā bērns šķērso valsts robežu.
(
18.05.2000
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.06.2000.
)
8. 
(Izslēgts ar 
19.10.2006
. likumu, kas stājas spēkā 
15.11.2006.
)
9. Šā likuma 
67.
1
 panta
 noteikums par statistiskās informācijas sniegšanu attiecībā uz ielas bērniem stājas spēkā
2005.gada 1.janvārī.
(
15.05.2003
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
17.06.2003.
)
10. Ministru kabinets līdz 2005.gada 1.jūnijam izdod šā likuma 
12.panta
 ceturtajā daļā, 
20.panta
 pirmajā daļā,
30.panta
 pirmajā daļā un 
50.panta
 devītajā daļā paredzētos noteikumus.
(
17.03.2005
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
11. Līdz Ministru kabineta noteikumu spēkā stāšanās dienai, bet ne ilgāk kā līdz 2005.gada 1.jūnijam ir spēkā
Ministru kabineta 1995.gada 2.decembra noteikumi Nr.348 "Noteikumi par erotiska un pornogrāfiska rakstura materiālu
ievešanu, izgatavošanu, izplatīšanu, publisku demonstrēšanu vai reklamēšanu".
(
17.03.2005
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
15.04.2005.
)
12. 
(Izslēgts ar 
29.06.2008
. likumu, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
13. Grozījumi šā likuma 
65.
2
 pantā
 (par vārdu "Valsts cilvēktiesību birojs" aizstāšanu ar vārdiem "Tiesībsarga
birojs") un 
67.
1
 pantā
 (par papildināšanu ar vārdiem "un Tiesībsarga birojam") stājas spēkā 2007.gada 1.janvārī.
(
19.10.2006
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
15.11.2006.
)
35
/
38
14. Šā likuma grozījumi par 
45.panta
 izslēgšanu un likuma papildināšanu ar 
45.
1
, 
45.
2
, 
45.
3
 un 
45.
4
 pantu
 stājas
spēkā 2008.gada 1.oktobrī.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
15. Ministru kabinets līdz 2008.gada 1.oktobrim izdod šā likuma 
31.panta
 ceturtajā daļā minētos noteikumus. Līdz
attiecīgo noteikumu spēkā stāšanās dienai, bet ne ilgāk kā līdz 2008.gada 1.oktobrim piemērojami Ministru kabineta
2003.gada 9.septembra noteikumi Nr.512 “Noteikumi par adopcijas reģistru”, ciktāl tie nav pretrunā ar šo likumu.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
16. Šā likuma grozījumi par 
48.panta
 piektās daļas un 
49.panta
 trešās daļas papildināšanu ar trešo teikumu stājas
spēkā 2010.gada 1.janvārī.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
17. Šā likuma 
50.
1
 panta
 ceturtā daļa stājas spēkā 2009.gada 1.janvārī. Līdz attiecīgās normas spēkā stāšanās
dienai Ministru kabinets izdod tajā minētos noteikumus.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
18. Šā likuma grozījumi par 
66.panta
 pirmās daļas un 
67.panta
 pirmās daļas izteikšanu jaunā redakcijā, kā arī par
66.panta
 ceturtās daļas izslēgšanu stājas spēkā 2009.gada 1.jūlijā.
(
29.06.2008
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.07.2008.
)
19. Šā likuma 
64.panta
 4.punkts stājas spēkā 2012.gada 1.aprīlī.
(
01.07.2011
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.08.2011.
)
20. Ministru kabinets līdz 2013.gada 1.septembrim izdod šā likuma 
67.
2
 panta
 septītajā daļā paredzētos
noteikumus. Līdz minēto Ministru kabineta noteikumu spēkā stāšanās dienai piemērojami Ministru kabineta 2012.gada
22.maija noteikumi Nr.348 "
Nepilngadīgo personu atbalsta informācijas sistēmas noteikumi
", ciktāl tie nav pretrunā ar
šo likumu.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
21. Ministru kabinets līdz 2013.gada 31.decembrim izdod noteikumus par kārtību, kādā policija noskaidro, vai
bērnam ir īpašas vajadzības, un pieaicina kompetentu speciālistu, kā arī par kārtību, kādā policija nodrošina apstākļus
bērna īpašo vajadzību apmierināšanai.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
22. Grozījumi likuma 
50.
3
 panta
 ceturtajā daļā, kas paredz, ka Ministru kabinets nosaka prasības bērnu
uzraudzības pakalpojumu sniedzējam (tā darbiniekiem), stājas spēkā 2013.gada 1.septembrī.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
23. Ministru kabinets līdz 2014.gada 31.martam izdod šā likuma 
30.panta
 pirmajā daļā paredzētos noteikumus.
Līdz šā likuma 
30.panta
 pirmajā daļā paredzēto Ministru kabineta noteikumu spēkā stāšanās dienai piemērojami
Ministru kabineta 2009.gada 22.decembra noteikumi Nr.1536 "
Noteikumi par ārpusģimenes aprūpes pakalpojumu
samaksas kārtību un apmēru
", ciktāl tie nav pretrunā ar šo likumu.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
24. Bērns, kura vecākiem ar bāriņtiesas lēmumu līdz 2012.gada 31.decembrim ir atņemtas aprūpes tiesības, no
2013.gada 1.janvāra līdz laikam, kad bāriņtiesa lems par aizgādības tiesību atjaunošanu vai prasības celšanu tiesā par
aizgādības tiesību atņemšanu, ir bez vecāku gādības palicis bērns.
(
30.05.2013
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
04.07.2013.
)
25. Šā likuma 
5.
1
 panta
 pirmās daļas 1., 2., 3., 4., 5., 7., 8., 9., 10., 12., 13., 15., 16., 18., 19. un 20.punktā
36
/
38
minētās personas, kuras nav apguvušas speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā, tās apgūst ne vēlāk kā
līdz 2014.gada 31.decembrim.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
26. Šā likuma 
5.
1
 panta
 1.
1
 daļā minētās speciālās zināšanas šā likuma 
5.
1
 panta
 pirmās daļas 6., 11., 14. un
17.punktā minētās personas, kā arī šā likuma 
5.
1
 panta
 pirmās daļas 19.
1
 punktā minētās personas, kuras pārstāv vai
aizstāv nepilngadīgos kriminālprocesā, apgūst ne vēlāk kā līdz 2017.gada 31.decembrim.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
27. Šā likuma 
5.
1
 panta
 pirmās daļas 19.
1
 punktā minētās personas, kuras nepārstāv vai neaizstāv nepilngadīgos
kriminālprocesā, speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā apgūst ne vēlāk kā līdz 2019.gada
31.decembrim.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
28. Personas, kuras nav apguvušas speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā, ir tiesīgas veikt darba vai
dienesta pienākumus līdz šā likuma pārejas noteikumu 
25.
, 
26. 
un 
27.punktā
 noteiktā termiņa beigām.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
29. Līdz 2014.gada 31.decembrim attiecīgi darba devējs, iestādes vadītājs un Izglītības kvalitātes valsts dienests
nodrošina šā likuma 
50.
1
 panta
 trešajā daļā, 
50.
3
 panta
 otrajā daļā un 
72.panta
 piektajā daļā minēto personu atbilstību
šā likuma 
72.panta
 prasībām.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
08.04.2014.
)
30. Ja pašvaldības saistošajos noteikumos ir citāda daudzbērnu ģimenes definīcija nekā šā likuma 
1.panta
16.punktā, tad piemērojama pašvaldības saistošajos noteikumos dotā definīcija, bet ne ilgāk kā līdz 2016.gada
31.decembrim.
(
26.11.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.12.2015.
)
31. Grozījumi šā likuma 
1.panta
 16.punktā, 
26.panta
 nosaukumā (par panta nosaukuma izteikšanu jaunā redakcijā)
un šā panta sestā daļa stājas spēkā 2016.gada 1.janvārī.
(
26.11.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.12.2015.
)
32. Ministru kabinets līdz 2015.gada 31.decembrim izdod šā likuma 
26.panta
 sestajā daļā paredzētos noteikumus.
(
26.11.2015
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
29.12.2015.
)
33. Ministru kabinets līdz 2017. gada 31. jūlijam izdod šā likuma 
6.
 panta trešajā daļā paredzētos noteikumus.
(
02.03.2017
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
28.03.2017.
)
34. Šā likuma 
5.
1
 panta pirmās daļas 2. punktā minētās personas, ja tās pašvaldības domes uzdevumā nodrošina
juridisko atbalstu bāriņtiesai lēmuma sagatavošanā un citu bāriņtiesai noteikto uzdevumu izpildē, un 19.
2
 punktā
minētās personas speciālās zināšanas bērnu tiesību aizsardzības jomā apgūst ne vēlāk kā līdz 2020. gada
31. decembrim.
(
03.05.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.06.2018.
)
35. Šā likuma grozījumi par 
27.
 panta trešās daļas izteikšanu jaunā redakcijā un 3.
1
 daļas izslēgšanu, kā arī šā
likuma grozījumi par 
45.
4
 panta otrās daļas izteikšanu jaunā redakcijā un papildināšanu ar 2.
1
 un 2.
2
 daļu stājas spēkā
2018. gada 1. septembrī.
(
03.05.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.06.2018.
 Minētie grozījumi iekļauti likuma redakcijā uz
01.09.2018.
)
36. Šā likuma grozījumi, kas paredz papildināt 
72.
 panta piekto daļu ar 4. punktu un papildināt sesto daļu, stājas 
37
/
38
© Oficiālais izdevējs "Latvijas Vēstnesis"
Likumā iekļautas tiesību normas, kas izriet no:
1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011.gada 13.decembra direktīvas 
2011/93/ES
 par seksuālas vardarbības pret
bērniem, bērnu seksuālas izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, un ar kuru aizstāj Padomes
pamatlēmumu 
2004/68/
TI;
2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011.gada 13.decembra direktīvas 
2011/95/ES
 par standartiem, lai trešo valstu
valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas
tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu;
3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2012.gada 25.oktobra direktīvas 
2012/29/ES
, ar ko nosaka noziegumos cietušo
tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus un aizstāj Padomes Pamatlēmumu 
2001/220/
TI;
4) Eiropas Parlamenta un Padomes 2013.gada 26.jūnija direktīvas 
2013/32/ES
 par kopējām procedūrām starptautiskās
aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija);
5) Eiropas Parlamenta un Padomes 2013.gada 26.jūnija direktīvas 
2013/33/ES
, ar ko nosaka standartus
starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (pārstrādāta redakcija).
Likums Saeimā pieņemts 1998.gada 19.jūnijā.
Valsts prezidents G.Ulmanis
Rīgā 1998.gada 8.jūlijā
spēkā vienlaikus ar atbilstošiem grozījumiem 
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodeksa
 
172.
2
 pantā saistībā ar
maksimālā soda palielināšanu un brīdinājuma piemērošanu attiecīgo pārkāpumu izdarījušām valsts vai pašvaldību
institūciju amatpersonām vai darbiniekiem. Šā likuma 
72.
 panta piektās daļas 4. punktā noteiktais ierobežojums nav
attiecināms uz personām, kuras par 
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodeksa
 
172.
2
 pantā noteikto pārkāpumu
sodītas ar naudas sodu pirms šīs normas spēkā stāšanās dienas.
(
03.05.2018
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
01.06.2018.
 Minētie grozījumi tiks iekļauti likuma redakcijā uz
attiecīgu grozījumu 
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodeksa
 
172.
2
 pantā spēkā stāšanās dienu)
Informatīva atsauce uz Eiropas Savienības direktīvām
(
06.03.2014
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
26.11.2015
. likumu, kas stājas spēkā 
29.12.2015.
)
38
/
38