Publicēts:
Latvijas Vēstnesis
, 199,
12.12.2007.; Latvijas Republikas
Saeimas un Ministru Kabineta
Ziņotājs, 1, 10.01.2008.
Izdevējs: 
Saeima
Veids: 
likums
Pieņemts: 
22.11.2007.
Stājas spēkā: 
01.01.2008.
Attēlotā redakcija:
 01.07.2015. - ...
Grozījumi:
18.10.2012. likums / LV, 169, 25.10.2012. / Stājas spēkā 26.10.2012.
06.03.2014. likums / LV, 57, 20.03.2014. / Stājas spēkā 03.04.2014.
Saeima ir pieņēmusi un Valsts 
prezidents izsludina šādu likumu:
Negodīgas komercprakses aizlieguma likums
I nodaļa. Vispārīgie noteikumi
1.pants. Likumā lietotie termini
(1) Likumā ir lietoti šādi termini:
1) 
komercprakses īstenotājs
 — jebkura fiziskā vai juridiskā persona, kas savas saimnieciskās vai
profesionālās darbības ietvaros īsteno komercpraksi, kā arī jebkura cita fiziskā vai juridiskā persona, kas
rīkojas komercprakses īstenotāja vārdā vai uzdevumā;
2) 
komercprakse
 - darbība (uzvedība, apgalvojums, komerciāla saziņa, tirgvedība) vai bezdarbība
(noklusējums), kas tieši saistīta ar tirdzniecības veicināšanu, preces (ķermeniskas vai bezķermeniskas lietas)
pārdošanu vai pakalpojuma sniegšanu patērētājam.
(2) Citi šā likuma termini un jēdzieni lietoti 
Patērētāju tiesību aizsardzības likuma
 izpratnē.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
2.pants. Likuma mērķis
Likuma mērķis ir nodrošināt patērētāju tiesību un ekonomisko interešu aizsardzību, aizliedzot komercprakses
īstenotājiem izmantot negodīgu komercpraksi attiecībā pret patērētājiem.
3.pants. Likuma darbības joma
(1) Šis likums definē negodīgu komercpraksi, kā arī reglamentē uzraudzības iestāžu kompetenci.
(2) Šā likuma noteikumi attiecas uz komercpraksi, kas tiek īstenota attiecībā uz patērētāju pirms līguma
noslēgšanas, līguma slēgšanas laikā, kā arī pēc līguma noslēgšanas.
(3) Šā likuma noteikumi neskar:
1
/
13
1) līgumiskās attiecības, jo īpaši līguma spēkā esamību, slēgšanu un sekas, noteikumus par preču vai
pakalpojumu nekaitīguma un drošuma prasībām, kā arī strīdu pakļautību tiesai;
2) saimnieciskās darbības veikšanas vai speciālo atļauju (licenču) izsniegšanas nosacījumus, kā arī uz
reglamentētajām profesijām attiecinātus ētikas kodeksus vai citus noteikumus, kuru mērķis ir uzturēt augstus
profesionālās ētikas standartus;
3) dārgmetālu izstrādājumu provēšanu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
4.pants. Negodīgas komercprakses aizliegums un negodīgas komercprakses pazīmes
(1) Negodīga komercprakse ir aizliegta.
(2) Komercprakse ir negodīga, ja iestājies vismaz viens no šādiem nosacījumiem:
1) tā neatbilst profesionālajai rūpībai un būtiski negatīvi ietekmē vai var būtiski negatīvi ietekmēt tāda
vidusmēra patērētāja vai tādas patērētāju grupas vidusmēra pārstāvja ekonomisko rīcību attiecībā uz preci vai
pakalpojumu, kam šī komercprakse adresēta vai ko tā skar;
2) tā ir maldinoša;
3) tā ir agresīva.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
4.
1
 pants. Kaitējuma atlīdzināšana
Persona, kurai negodīga komercprakse nodarījusi kaitējumu, ir tiesīga celt prasību tiesā likumā noteiktajā kārtībā.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
5.pants. Labas prakses kodekss
(1) Lai veicinātu patērētāju tiesību un ekonomisko interešu aizsardzību un šā likuma noteikumu ievērošanu,
saimnieciskās vai profesionālās darbības veicēji vai to izveidotās profesionālās biedrības var izstrādāt labas prakses
kodeksu.
(2) Labas prakses kodekss ir brīvprātīga saimnieciskās vai profesionālās darbības veicēju vienošanās vai
noteikumu kopums, kas nav reglamentēts tiesību aktos un regulē to komercprakses īstenotāju rīcību, kuri ir
apņēmušies pildīt labas prakses kodeksā noteiktās saistības vienā vai vairākos komercprakses veidos, kā arī vienā
vai vairākās saimnieciskās vai profesionālās darbības jomās. Labas prakses kodeksā ir aizliegts veicināt negodīgu
komercpraksi.
(3) Labas prakses kodeksā var ietvert godīgas komercprakses vadlīnijas un profesionālās rūpības kritērijus, kas
atbilst attiecīgajā saimnieciskās vai profesionālās darbības jomā vispāratzītai godīgai tirgus praksei un labas ticības
principam.
(4) Šā likuma 
14.pantā
 minētās uzraudzības iestādes ir tiesīgas pēc savas iniciatīvas vai pēc saimnieciskās vai
profesionālās darbības veicēja vai veicēju izveidotas profesionālās apvienības pieprasījuma izvērtēt labas prakses
kodeksu un sniegt attiecībā uz to rekomendējošu viedokli un ieteikumus par labas prakses kodeksu atbildīgajai
personai.
(5) Par labas prakses kodeksu atbildīgā persona šā likuma izpratnē ir saimnieciskās vai profesionālās darbības
veicējs vai šādas darbības veicēju izveidota profesionāla apvienība, kas izstrādā un pārskata labas prakses kodeksu
un uzrauga tajā ietverto noteikumu ievērošanu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
II nodaļa. Profesionālajai rūpībai neatbilstoša komercprakse un patērētāja
2
/
13
ekonomiskās rīcības negatīva ietekmēšana
6.pants. Profesionālajai rūpībai neatbilstoša komercprakse
Komercpraksi uzskata par profesionālajai rūpībai neatbilstošu, ja tā netiek veikta ar tāda līmeņa prasmi un rūpību,
ko patērētājs var pamatoti sagaidīt un kas atbilst attiecīgajā saimnieciskās vai profesionālās darbības jomā
vispāratzītai godīgai tirgus praksei un labas ticības principam.
7.pants. Patērētāja ekonomiskās rīcības negatīva ietekmēšana
(1) Par patērētāja ekonomisko rīcību būtiski negatīvi ietekmējošu uzskata tādu komercpraksi, kura būtiski mazina
patērētāja iespēju pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu un kuras rezultātā patērētājs var pieņemt tādu lēmumu par
rīcību saistībā ar darījumu, kādu citādi nebūtu pieņēmis.
(2) Par patērētāja pieņemtu lēmumu par rīcību saistībā ar darījumu jebkurā gadījumā uzskatāms patērētāja
lēmums:
1) iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu, vai atturēties no šādas rīcības;
2) par to, kādā veidā un ar kādiem noteikumiem iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu;
3) samaksāt preces vai pakalpojuma cenu pa daļām vai kopumā;
4) paturēt preci, pieņemt pakalpojumu vai izmantot iespēju īstenot savas likumīgās vai līgumiskās patērētāja
tiesības.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
8.pants. Patērētāju grupas ekonomiskās rīcības negatīva ietekmēšana
(1) Ja komercprakse var būtiski negatīvi ietekmēt tikai konkrēti nosakāmas patērētāju grupas ekonomisko rīcību,
ko komercprakses īstenotājs varētu saprātīgi paredzēt, ņemot vērā faktu, ka šie patērētāji sava garīgā vai fiziskā
stāvokļa, vecuma vai nepamatotas uzticēšanās (arī pieredzes vai zināšanu trūkuma) dēļ ir īpaši neaizsargāti pret
attiecīgo praksi, preci vai pakalpojumu, tad šādu komercpraksi vērtē no attiecīgās patērētāju grupas vidusmēra
pārstāvja viedokļa.
(2) Šā panta pirmajā daļā noteiktais neskar komercprakses īstenotāja tiesības reklāmā izmantot pārspīlētus un
tādus izteicienus, kuri nav uztverami burtiski.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
III nodaļa. Maldinoša komercprakse
9.pants. Maldinošas darbības
(1) Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja, ņemot vērā visus apstākļus, patērētājs tās ietekmē pieņem vai var
pieņemt tādu lēmumu par rīcību saistībā ar darījumu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis. Komercpraksi uzskata par
maldinošu šādos gadījumos:
1) tās ietvaros tiek sniegta nepatiesa informācija vai šī informācija jebkādā veidā, tostarp vispārējās
pasniegšanas ziņā, maldina vai varētu maldināt vidusmēra patērētāju pat tad, ja faktiski ir pareiza;
2) komercprakses īstenotājs izmanto preces vai pakalpojuma tirdzniecības veicināšanas pasākumus, tostarp
salīdzinošu reklāmu, tādā veidā, kas rada neskaidrību par preci vai pakalpojumu, preču zīmi, tirdzniecības
nosaukumu, preces ražotāja vai pakalpojuma sniedzēja nosaukumu (firmu) vai citu atšķirības zīmi;
3) komercprakses īstenotājs neievēro labas prakses kodeksā paredzētos pienākumus, kaut arī ir apņēmies tos
pildīt un norādījis, ka labas prakses kodekss viņam ir saistošs.
3
/
13
(2) Vērtējot komercprakses atbilstību, ņem vērā:
1) preces vai pakalpojuma esamību, raksturu un galvenās īpašības, piemēram, preces vai pakalpojuma
pieejamību; ieguvumus no preces vai pakalpojuma; ar preci vai pakalpojumu saistītos riskus; preces vai
pakalpojuma darbību, saturu, piederumus, pēcpārdošanas apkalpošanu un sūdzību izskatīšanas kārtību;
ražošanas un piegādes metodi un datumu; piegādes apstākļus; preces vai pakalpojuma nolūku, lietošanu,
daudzumu, specifikācijas, ģeogrāfisko vai komerciālo izcelsmi; paredzamos preces vai pakalpojuma lietošanas
rezultātus; preces vai pakalpojuma testēšanas vai pārbaudes rezultātus;
2) komercprakses īstenotāja saistību apjomu, attiecīgās komercprakses mērķi un preces vai pakalpojuma
pārdošanas procesa īpatnības, jebkuru paziņojumu vai simbolu attiecībā uz tiešu vai netiešu komercprakses
īstenotāja, preces vai pakalpojuma sponsorēšanu vai atbalstīšanu;
3) cenu vai cenas aprēķināšanas veidu vai atlaižu esamību;
4) preces apkopes, nomaiņas, labošanas vai detaļas nepieciešamību;
5) komercprakses īstenotāja iedabu, raksturīgās pazīmes un tiesības, piemēram, viņa identitāti un vērtību,
kvalifikāciju, statusu, atzīšanu, reputāciju, piederību pie kādas biedrības vai saistību ar to, rūpnieciskā,
komerciālā vai intelektuālā īpašuma tiesības vai viņa saņemtās godalgas un apbalvojumus;
6) patērētāja tiesības, tostarp prasījuma tiesības attiecībā uz līguma noteikumiem vai drošuma prasībām
neatbilstošu preci vai pakalpojumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
10.pants. Maldinoša noklusēšana
(1) Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja, ņemot vērā visas tās īpatnības un apstākļus, kā arī tajā izmantotā
saziņas līdzekļa ierobežojumus, var secināt, ka:
1) tiek noklusēta būtiska informācija, kas vidusmēra patērētājam ir nepieciešama, lai pieņemtu uz informāciju
balstītu lēmumu, un komercprakses ietekmē vidusmēra patērētājs pieņem vai var pieņemt tādu lēmumu par
rīcību saistībā ar darījumu, kādu citādi nebūtu pieņēmis;
2) komercprakses īstenotājs būtisku informāciju slēpj vai sniedz neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai
nepiemērotā laikā, vai nenorāda komercprakses komerciālo nolūku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs, un
rezultātā vidusmēra patērētājs pieņem vai var pieņemt tādu lēmumu par rīcību saistībā ar darījumu, kādu citādi
nebūtu pieņēmis.
(2) Ja komercpraksē izmantotais saziņas līdzeklis ir vietas vai laika ziņā ierobežots, tad, vērtējot to, vai
informācija ir noklusēta, ņem vērā saziņas līdzekļa ierobežojumus un komercprakses īstenotāja veiktos pasākumus
patērētāju informēšanai ar citiem līdzekļiem.
(3) Ja komercprakses īstenotājs izmantotajai komerciālās saziņas formai piemērotā veidā piedāvā patērētājam
iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu un norāda preces vai pakalpojuma īpašības un cenu, tādējādi dodot iespēju
patērētājam veikt pirkumu (turpmāk — uzaicinājums veikt pirkumu), par būtisku uzskata šādu informāciju, ja tā jau no
konteksta nav skaidra:
1) preces vai pakalpojuma galvenās īpašības tādā apjomā, kas ir piemērots izmantotajam saziņas līdzeklim un
konkrētajai precei vai pakalpojumam;
2) komercprakses īstenotāja adresi un identitāti un, ja komercprakses īstenotājs darbojas cita tās īstenotāja
uzdevumā, - tad arī šā cita komercprakses īstenotāja adresi un identitāti;
3) cenu (ieskaitot nodokļus) vai (ja preces vai pakalpojuma īpašību dēļ cenu nav iespējams aprēķināt iepriekš)
tās aprēķināšanas veidu, kā arī visus papildu (pārvadāšanas, piegādes vai pasta) izdevumus, ja tādi ir, vai (ja
šiem izdevumiem atbilstošos maksājumus nav iespējams aprēķināt iepriekš) norādi, ka komercprakses
īstenotājs var iekasēt papildu maksājumus;
4) samaksas, piegādes, līguma izpildes un sūdzību izskatīšanas kārtību, ja tā atšķiras no kārtības, kādu
paredz profesionālās rūpības kritēriji;
4
/
13
5) atteikuma un citas līguma izbeigšanas tiesības.
(4) Par būtisku informāciju uzskatāmas arī prasības, kas informācijas sniegšanai noteiktas patērētāju tiesību
aizsardzību vai preču pārdošanu un pakalpojumu sniegšanu reglamentējošos Kopienas tiesību aktos vai nacionālajos
normatīvajos aktos, kuru normas izriet no Kopienas tiesību aktiem, it īpaši informācija par distances līgumu,
distances finanšu pakalpojumu līgumu, brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību līgumu, brīvdienu pakalpojumu
ilgtermiņa līgumu, brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību vai ilgtermiņa brīvdienu pakalpojumu tālākpārdošanas
līgumu un brīvdienu mītnes ilgtermiņa lietošanas tiesību apmaiņas līgumu, līgumu par patēriņa kredītu, par
kompleksiem tūrisma pakalpojumiem, par preču un pakalpojumu cenu norādēm, par zālēm, par informācijas
sabiedrībai sniedzamiem pakalpojumiem, par privātajiem pensiju fondiem un par apdrošināšanas līgumu.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
11.pants. Maldinoša komercprakse jebkuros apstākļos
Komercprakse jebkuros apstākļos ir maldinoša, ja komercprakses īstenotājs:
1) uzdodas par labas prakses kodeksa parakstītāju, bet tas neatbilst patiesībai;
2) izmanto uzticības zīmes, kvalitātes zīmes vai līdzīgas zīmes bez nepieciešamās atļaujas;
3) sniedz patiesībai neatbilstošu informāciju par to, ka labas prakses kodeksu ir apstiprinājusi valsts pārvaldes
iestāde vai privāto tiesību subjekts;
4) sniedz patiesībai neatbilstošu informāciju par to, ka attiecībā uz viņa darbību konkrētā jomā vai arī attiecībā
uz preci vai pakalpojumu ir apliecināta atbilstība; ka šo darbību, preci vai pakalpojumu ir ieteikusi vai atļāvusi
valsts pārvaldes iestāde vai privāto tiesību subjekts vai ka, sniedzot šādu informāciju, neievēro nosacījumus,
ar kādiem apliecināta atbilstība vai dots konkrētais ieteikums, vai piešķirta lietošanas atļauja;
5) aicina iegādāties preces vai saņemt pakalpojumus par noteiktu cenu, neinformējot patērētāju par iemesliem,
kuru dēļ var paredzēt, ka komercprakses īstenotājs nespēs šīs vai līdzvērtīgas preces vai pakalpojumus
piedāvāt, piegādāt vai iepirkt no piegādātāja par tādu pašu cenu, saprātīgā laikposmā un pieņemamā
daudzumā, ņemot vērā preci vai pakalpojumu, reklāmas apjomu un piedāvāto cenu;
6) aicina iegādāties preces vai saņemt pakalpojumus par noteiktu cenu, taču atsakās parādīt piedāvāto preci
patērētājiem vai atsakās pieņemt pasūtījumu vai to apmierināt saprātīgā laikposmā, vai arī demonstrē preces
vai lietas ar defektiem, lai veicinātu citas preces vai pakalpojuma pārdošanu;
7) nepatiesi apgalvo, ka prece vai pakalpojums būs pieejams tikai ļoti ierobežotu laiku vai būs pieejams ar
īpašiem noteikumiem tikai ļoti ierobežotu laiku, tādējādi rosinot patērētāju nekavējoties pieņemt lēmumu par
rīcību saistībā ar darījumu un nedodot viņam iespēju vai pietiekamu laiku pieņemt uz informāciju balstītu
lēmumu;
8) nodrošinot pēcpārdošanas apkalpošanu, saziņā ar patērētāju lieto valodu, kas ir oficiālā valoda Eiropas
Savienības dalībvalstī, kur pats atrodas, vai citā valstī, bet šī valoda netika lietota saziņā ar patērētāju pirms
darījuma noslēgšanas un komercprakses īstenotājs nav iepriekš par to skaidri brīdinājis patērētāju;
9) apgalvo vai kā citādi rada iespaidu, ka preci drīkst likumīgi pārdot vai pakalpojumu sniegt, bet tas neatbilst
patiesībai;
10) patērētāja likumīgās tiesības traktē kā īpašu komercprakses īstenotāja piedāvājumu;
11) nolūkā veicināt preces pārdošanu vai pakalpojuma sniegšanu izmanto plašsaziņas līdzekļa redakcionālo
saturu (reklāmraksts), par ko maksājis komercprakses īstenotājs, to skaidri saturiski, ar attēliem vai skaņu
nenorādot patērētājam identificējamā veidā;
12) nepatiesi apgalvo, ka patērētāja vai viņa ģimenes personiskā drošība ir apdraudēta, vai sniedz nepatiesu
informāciju par iespējamā riska pakāpi tādā gadījumā, ja patērētājs neiegādāsies attiecīgo preci vai neizmantos
attiecīgo pakalpojumu;
13) īsteno tirdzniecības veicināšanas pasākumus attiecībā uz noteikta ražotāja vai pakalpojuma sniedzēja
precei vai pakalpojumam līdzīgu preci vai pakalpojumu tādā veidā, lai patērētājs maldīgi uzskatītu, ka preci
ražojis vai pakalpojumu sniedzis noteiktais ražotājs vai pakalpojuma sniedzējs, bet tā nav patiesība;
5
/
13
14) veido vai atbalsta tirdzniecības veicināšanas piramīdveida shēmu, atbilstoši kurai patērētājs maksā par
iespēju saņemt atlīdzību galvenokārt par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, nevis par iespēju gūt labumu preču
pārdošanas vai lietošanas vai pakalpojumu sniegšanas rezultātā;
15) sniedz patiesībai neatbilstošu informāciju par to, ka gatavojas pārtraukt tirdzniecību vai pārcelties uz citām
telpām;
16) apgalvo, ka prece vai pakalpojums var palīdzēt laimēt azartspēlēs, izlozēs vai loterijās;
17) sniedz patiesībai neatbilstošu informāciju par to, ka prece vai pakalpojums var palīdzēt izārstēt slimības,
novērst disfunkciju vai fiziskos defektus;
18) sniedz būtiski nepatiesu informāciju par situāciju tirgū vai iespējām iegādāties preci vai saņemt
pakalpojumu, tādējādi rosinot patērētāju iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu ar tādiem noteikumiem, kuri
ir neizdevīgāki par tiem, kādi ir spēkā normālā tirgus situācijā;
19) piedāvā konkursu un apgalvo, ka piešķirs balvas, taču neizsniedz nedz solītās balvas, nedz arī
pieņemamu to ekvivalentu;
20) raksturo preci vai pakalpojumu ar vārdiem "bezmaksas", "par velti", "bez atlīdzības" vai tamlīdzīgi, bet
patērētājam ir jāmaksā vēl kas vairāk virs nepieciešamajām izmaksām, kuras rodas, atbildot uz komercpraksi
un saņemot preci vai pakalpojumu vai maksājot par preces piegādi;
21) reklāmas materiālā iekļauj rēķinu vai līdzīgu dokumentu par samaksu, tādējādi radot patērētājam nepatiesu
iespaidu, ka viņš ir pasūtījis reklamēto preci vai pakalpojumu;
22) sniedz nepatiesu informāciju vai rada nepatiesu priekšstatu par to, ka rīkojas ar savu saimniecisko vai
profesionālo darbību nesaistītā nolūkā, vai pats uzdodas par patērētāju;
23) rada nepatiesu priekšstatu, ka preces vai pakalpojuma pēcpārdošanas apkalpošana ir pieejama citā
Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī, nevis tajā, kurā prece pārdota vai pakalpojums sniegts.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
IV nodaļa. Agresīva komercprakse
12.pants. Agresīvas un neatlaidīgas darbības, piespiešana un nesamērīgas ietekmes izmantošana
(1) Komercpraksi uzskata par agresīvu, ja, ņemot vērā visas tās īpatnības un visus apstākļus — neatlaidīgas
darbības, piespiešanu, tostarp fiziska spēka vai nesamērīgas ietekmes izmantošanu, tā būtiski ietekmē vai var
būtiski ietekmēt vidusmēra patērētāja izvēles vai rīcības brīvību attiecībā uz preci vai pakalpojumu un rezultātā
patērētājs pieņem vai var pieņemt tādu lēmumu par rīcību saistībā ar darījumu, kādu citādi nebūtu pieņēmis.
(2) Par nesamērīgu ietekmi uzskata varas pozīcijas izmantošanu pret patērētāju un patērētāja pakļaušanu
spiedienam pat tādos gadījumos, kad fizisks spēks netiek lietots un netiek draudēts ar tā lietošanu, tomēr būtiski tiek
ierobežota patērētāja iespēja pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu.
(3) Lai noteiktu, vai komercpraksē ir izmantotas neatlaidīgas darbības, piespiešana vai nesamērīga ietekme, ņem
vērā:
1) notikuma laiku, vietu, raksturu vai ilgumu;
2) to, vai nav pieļauta draudēšana vai aizvainošana ar vārdiem vai rīcību;
3) to, vai komercprakses īstenotājs nolūkā ietekmēt patērētāja lēmumu par rīcību saistībā ar darījumu nav
apzināti izmantojis konkrētu nelaimi vai tik nopietnus apstākļus, kas mazina patērētāja spriestspēju;
4) jebkurus apgrūtinošus vai nesamērīgus nelīgumiskus šķēršļus, ko komercprakses īstenotājs liek
patērētājam gadījumos, kad patērētājs vēlas izmantot līgumiskās tiesības, tostarp izbeigt līgumu vai izvēlēties
6
/
13
citu preci, pakalpojumu vai arī citu pārdevēju vai pakalpojuma sniedzēju;
5) jebkurus draudus veikt prettiesiskas darbības.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
13.pants. Agresīva komercprakse jebkuros apstākļos
Komercprakse jebkuros apstākļos uzskatāma par agresīvu, ja komercprakses īstenotājs:
1) rada iespaidu, ka patērētājs nevarēs atstāt attiecīgo telpu, pirms nebūs noslēdzis līgumu;
2) ierodas pie patērētāja mājās, ignorējot viņa lūgumu atstāt šo māju vai neatgriezties tajā, izņemot gadījumu,
kad komercprakses īstenotājs ierodas, lai panāktu patērētāja līgumisko pienākumu izpildi saskaņā ar
normatīvajiem aktiem;
3) ar telefona, faksa, e-pasta vai cita saziņas līdzekļa starpniecību izsaka uzstājīgus un patērētājam
nevēlamus piedāvājumus, izņemot gadījumu, kad komercprakses īstenotājs to dara, lai panāktu patērētāja
līgumisko pienākumu izpildi saskaņā ar normatīvajiem aktiem, un ievēro citos normatīvajos aktos noteiktos
distances saziņas līdzekļu izmantošanas ierobežojumus;
4) prasa, lai patērētājs, kurš vēlas iesniegt pieteikumu par apdrošināšanas atlīdzības saņemšanu saskaņā ar
noslēgto apdrošināšanas līgumu, iesniedz dokumentus, kas saprātīgi nav atzīstami par tādiem, kuri pamatotu
šādu prasību, vai sistemātiski izvairās no atbildes uz attiecīgo saraksti, lai atturētu patērētāju no līgumisko
tiesību izmantošanas;
5) reklāmā iekļauj tiešu bērniem adresētu aicinājumu iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu, vai arī pierunāt
vecākus vai citus pieaugušos iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu;
6) pieprasa tūlītēju vai atliktu maksājumu par piegādātajām precēm vai sniegtajiem pakalpojumiem, ko
patērētājs nav pasūtījis, vai pieprasa šādu preci vai lietu atdot vai glabāt, izņemot gadījumu, kad tiek piegādāta
ekvivalenta prece vai sniegts pakalpojums saskaņā ar normatīvajiem aktiem par distances līgumu;
7) skaidri informē patērētāju, ka tas, neiegādājoties preci vai neizmantojot pakalpojumu, apdraudēs
komercprakses īstenotāja darbību vai iztiku;
8) rada nepatiesu priekšstatu, ka patērētājs jau ir ieguvis, iegūs vai pēc noteiktas darbības veikšanas iegūs
balvu vai citu priekšrocību, lai gan patiesībā nekāda balva vai cita priekšrocība nav paredzēta, vai arī
patērētājam tiek dota iespēja iegūt balvu vai citu priekšrocību pēc naudas samaksāšanas vai personisku
izdevumu rašanās.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
V nodaļa. Uzraudzība
14.pants. Uzraudzības iestādes
(1) Šā likuma ievērošanu atbilstoši savai kompetencei uzrauga Patērētāju tiesību aizsardzības centrs, zāļu jomā -
Veselības inspekcija (turpmāk - Uzraudzības iestāde).
(2) Uzraudzības iestāde ir tiesīga pieprasīt, lai valsts pārvaldes iestādes, kas atbild par valsts kontroli un
uzraudzību attiecībā uz noteiktām precēm vai pakalpojumiem, pārbauda konkrētas preces vai pakalpojuma atbilstību
komercpraksē izmantotajai informācijai vai veic citas darbības, kas nepieciešamas komercprakses novērtēšanai.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
15.pants. Uzraudzības iestādes tiesības
(1) Uzraudzības iestāde veic komercprakses uzraudzību atbilstoši iestādes noteiktajām uzraudzības prioritātēm,
izvērtējot iespējamā pārkāpuma ietekmi uz patērētāju kolektīvajām interesēm, kā arī nodrošinot līdzsvarotu
komercprakses īstenotāju darbības uzraudzību:
7
/
13
1) pēc savas iniciatīvas, tai skaitā pamatojoties uz personas iesniegumu atbilstoši 
Patērētāju tiesību
aizsardzības likumam
;
2) pamatojoties uz tādas iestādes sniegtu informāciju, kuras kompetencē ir attiecīgās jomas uzraudzība un
kontrole;
3) pamatojoties uz iesniegumu, ko iesniegusi Eiropas Savienības dalībvalsts iestāde, kura ir iekļauta Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētajā tādu dalībvalstu iestāžu sarakstā, kuras ir tiesīgas pieņemt
nolēmumu sakarā ar kompetentās iestādes iesniegumu par Eiropas Savienībā izdarīto patērētāju tiesību
pārkāpumu.
(2) Uzraudzības iestāde ir tiesīga:
1) izvērtējot komercprakses atbilstību šā likuma prasībām, pieprasīt un saņemt no komercprakses īstenotāja
un citām fiziskajām un juridiskajām personām visu lietas būtības noskaidrošanai nepieciešamo informāciju,
dokumentus un citus pierādījumus, kā arī mutvārdu paskaidrojumus par komercpraksē izmantotās informācijas
patiesumu, darbības atbilstību šā likuma prasībām, kā arī noteikt informācijas, dokumentu un pierādījumu
iesniegšanas termiņu un informācijas sniegšanas veidu;
2) veikt nepieciešamās pārbaudes, kontrolpirkumus vai kontrolpasūtījumus;
3) izdot un publicēt vadlīnijas, ietverot tajās ieteikumus komercprakses pilnveidošanai, lai uzlabotu patērētāju
interešu aizsardzību attiecīgos tirgus sektoros (nozarēs), kā arī ierosināt, lai konkrēts komercprakses
īstenotājs veic pasākumus patērētāju interešu aizsardzības līmeņa paaugstināšanai attiecīgos tirgus sektoros
(nozarēs).
(3) Ja komercprakses īstenotājs nesniedz Uzraudzības iestādes pieprasīto informāciju vai sniedz to nepilnīgi,
Uzraudzības iestāde ir tiesīga uzskatīt, ka komercpraksē izmantotā informācija ir neprecīza vai nepatiesa.
(4) Uzraudzības iestāde informē komercprakses īstenotāju par lietas izskatīšanas rezultātu.
(5) Uzraudzības iestāde, izvērtējot konstatētā pārkāpuma raksturu un iespējamo ietekmi, kā arī citus būtiskus
apstākļus, ir tiesīga:
1) ierosināt, lai komercprakses īstenotājs tās noteiktajā termiņā nodrošina komercprakses atbilstību normatīvo
aktu prasībām;
2) ierosināt, lai komercprakses īstenotājs tās noteiktajā termiņā rakstveidā apņemas novērst konstatēto
pārkāpumu saskaņā ar šā likuma 
15.
1
 pantu
;
3) pieņemt lēmumu par lietas izbeigšanu, izsakot aicinājumu komercprakses īstenotājam turpmāk savā darbībā
nodrošināt komercprakses atbilstību normatīvo aktu prasībām.
(6) Šā panta piektajā daļā minētās tiesības neliedz Uzraudzības iestādei pieņemt šā panta astotajā daļā minētos
lēmumus.
(7) Komercprakses īstenotājs nekavējoties, bet ne vēlāk kā triju darbdienu laikā pēc šā panta piektās daļas
1.punktā minētajā ierosinājumā noteiktā termiņa beigām informē Uzraudzības iestādi par izpildi, pievienojot izpildi
apliecinošus pierādījumus. Ja saskaņā ar šā panta piektās daļas 1.punktu noteiktajā termiņā komercprakses
atbilstība normatīvo aktu prasībām nav nodrošināta, Uzraudzības iestāde ir tiesīga pieņemt vienu vai vairākus šā
panta astotajā daļā minētos lēmumus.
(8) Ja Uzraudzības iestāde atzīst komercpraksi par negodīgu, tā ir tiesīga pieņemt vienu vai vairākus lēmumus, ar
kuriem:
1) nosaka komercprakses īstenotājam pienākumu atbilstošā veidā sniegt papildu informāciju, kas
nepieciešama, lai nodrošinātu komercprakses atbilstību šā likuma prasībām;
2) nosaka komercprakses īstenotājam pienākumu nekavējoties izbeigt negodīgu komercpraksi;
3) aizliedz negodīgu komercpraksi, ja tā vēl nav uzsākta, bet ir paredzama;
8
/
13
4) nosaka komercprakses īstenotājam pienākumu publicēt attiecīgajai komercpraksei atbilstošā saziņas
līdzeklī paziņojumu, kurā norādīta labotā informācija, atsaucot negodīgo komercpraksi;
5) uzliek naudas sodu šā likuma 
15.
2
 pantā
 noteiktajā kārtībā;
6) nosaka par labas prakses kodeksu atbildīgajai personai pienākumu izdarīt labojumus kodeksā, lai novērstu
negodīgu komercpraksi.
(9) Šā panta astotajā daļā minētos lēmumus Uzraudzības iestāde ir tiesīga pieņemt arī tad, ja tai nav pierādījumu
par komercprakses īstenotāja nodarītajiem zaudējumiem vai par to, ka pārkāpums izdarīts ar nodomu.
(10) Uzraudzības iestāde nesāk izvērtēt komercprakses atbilstību normatīvo aktu prasībām vai izvērtēšanu
pārtrauc, ja ir pieņemts lēmums par lietas izbeigšanu vai par konkrēto negodīgas komercprakses aizlieguma
pārkāpumu jau ir pieņemts viens no šādiem lēmumiem:
1) kāds no šā panta astotajā daļā minētajiem lēmumiem;
2) kāds no 
Reklāmas likuma
 
15.panta
 ceturtajā daļā minētajiem lēmumiem.
(11) Lai mazinātu negodīgas komercprakses aizlieguma neievērošanas dēļ radītās negatīvās sekas, Uzraudzības
iestāde ir tiesīga informāciju par rakstveida apņemšanos ievietot savā mājaslapā, bet savu lēmumu daļēji vai pilnībā
ievietot savā mājaslapā un publicēt oficiālajā izdevumā "Latvijas Vēstnesis", turklāt ar publicēšanu saistītos
izdevumus sedz komercprakses īstenotājs.
(12) Uzraudzības iestāde lēmumu par negodīgu komercpraksi pieņem sešu mēnešu laikā no lietas ierosināšanas
dienas. Ja objektīvu iemeslu dēļ šo termiņu nav iespējams ievērot, Uzraudzības iestāde to var pagarināt uz laiku, ne
ilgāku par diviem gadiem, skaitot no lietas ierosināšanas dienas.
(13) Uzraudzības iestāde lēmumā ir tiesīga noteikt:
1) šā panta astotās daļas 1., 2., 3., 4. un 6.punktā minēto lēmumu izpildes termiņu. Lēmuma adresāts
nekavējoties, bet ne vēlāk kā triju darbdienu laikā pēc lēmumā noteiktā termiņa beigām informē Uzraudzības
iestādi par lēmuma izpildi, pievienojot izpildi apliecinošus pierādījumus;
2) šā panta astotās daļas 4.punktā minētajā lēmumā paredzētā komercprakses atsaukuma saturu, apjomu, kā
arī veidu, kādā atsaukums izplatāms.
(14) Uzraudzības iestāde lietas par negodīgu komercpraksi izskata 
Administratīvā procesa likumā
 noteiktajā
kārtībā, ciktāl šajā likumā nav noteikts citādi.
(Ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
18.10.2012.
 un 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Otrās, trešās,
ceturtās, piektās, sestās, septītās, astotās, devītās, desmitās un vienpadsmitās daļas jaunā redakcija, kā arī
divpadsmitā, trīspadsmitā un četrpadsmitā daļa stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk. pārejas noteikumus)
15.
1
 pants. Rakstveida apņemšanās
(1) Rakstveida apņemšanās ir dokuments, ko pēc Uzraudzības iestādes ierosinājuma paraksta komercprakses
īstenotājs, apņemoties noteiktā termiņā novērst konstatēto pārkāpumu. Rakstveida apņemšanās var ietvert
komercprakses īstenotāja apņemšanos:
1) neveikt noteiktas darbības;
2) veikt noteiktas darbības, tostarp sniegt papildu informāciju, kas nepieciešama, lai nodrošinātu
komercprakses atbilstību šā likuma prasībām, publicēt attiecīgajai komercpraksei atbilstošā saziņas līdzeklī
paziņojumu, kurā atsauc negodīgo komercpraksi;
3) atlīdzināt patērētājiem nodarītos zaudējumus.
(2) Parakstot rakstveida apņemšanos, kurā norādīts pārkāpums, kā arī tā novēršanas veids un termiņš,
komercprakses īstenotājs atzīst, ka ir izdarījis konstatēto pārkāpumu. Rakstveida apņemšanās uzskatāma par
saņemtu (stājas spēkā) ar brīdi, kad Uzraudzības iestāde apstiprina tās pieņemšanu, komercprakses īstenotājam
9
/
13
rakstveidā apliecinot, ka attiecīgie pasākumi ir pietiekami pārkāpuma un tā ietekmes novēršanai. Uzraudzības iestāde
apliecinājumu par rakstveida apņemšanās pieņemšanu paziņo 
Paziņošanas likumā
 noteiktajā kārtībā. Pārkāpuma
novēršanas termiņš nepārsniedz laiku, kas nepieciešams, lai komercprakses īstenotājs varētu veikt paredzētos
pasākumus un nodrošinātu patērētāju interešu ievērošanu, un parasti nedrīkst būt ilgāks par trim mēnešiem, izņemot
gadījumus, kad ilgāku termiņu pamato paredzēto pasākumu raksturs.
(3) Ja komercprakses īstenotājs saskaņā ar šā likuma 
15.panta
 piektās daļas 2.punktu rakstveidā apņemas
novērst konstatēto pārkāpumu un rakstveida apņemšanās stājusies spēkā, Uzraudzības iestāde nepieņem šā likuma
15.panta
 astotajā daļā minētos lēmumus un izbeidz administratīvo lietvedību daļā par pārkāpumu, kuru
komercprakses īstenotājs apņemas novērst. Ja Uzraudzības iestāde konstatē, ka rakstveida apņemšanās netiek
pildīta, tā ir tiesīga pieņemt vienu vai vairākus šā likuma 
15.panta
 astotajā daļā minētos lēmumus.
(4) Komercprakses īstenotājs nekavējoties, bet ne vēlāk kā triju darbdienu laikā pēc šā panta trešajā daļā noteiktā
termiņa beigām informē Uzraudzības iestādi par izpildi, pievienojot izpildi apliecinošus pierādījumus.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
15.
2
 pants. Soda naudas piemērošana un piespiedu izpildes noteikumi
(1) Uzraudzības iestāde ir tiesīga par negodīgu komercpraksi uzlikt komercprakses īstenotājam soda naudu līdz
10 procentiem no tā pēdējā finanšu gada neto apgrozījuma, bet ne vairāk kā 100 000 
euro
. Soda naudas apmērs ir
nosakāms samērīgs ar izdarīto pārkāpumu, ņemot vērā komercprakses īstenotāja veiktos pasākumus pārkāpuma
novēršanai un zaudējumu atlīdzināšanai.
(2) Uzraudzības iestāde, pieņemot lēmumu par soda naudas uzlikšanu un tās apmēru, ņem vērā šādus apstākļus,
kā arī izvērtē, vai pastāv šādi nosacījumi:
1) pieļautā pārkāpuma raksturs un ilgums, pārkāpuma radītā ietekme (zaudējumi patērētājiem), pārkāpuma
izdarīšanas apstākļi, pārkāpēja loma pārkāpumā un pārkāpuma apjoms;
2) komercprakses īstenotājs līdz lēmuma pieņemšanas dienai ir atlīdzinājis vai sācis atlīdzināt patērētājiem
nodarītos zaudējumus;
3) pārkāpums pārtraukts pēc komercprakses īstenotāja iniciatīvas;
4) komercprakses īstenotājs negodīgas komercprakses aizlieguma pārkāpumu izdarījis atkārtoti pēdējo divu
gadu laikā, un tas konstatēts ar Uzraudzības iestādes lēmumu vai rakstveida apņemšanos;
5) komercprakses īstenotājs nav izpildījis rakstveida apņemšanos;
6) komercprakses īstenotājs ir kavējis lietas izskatīšanu vai slēpis izdarīto pārkāpumu.
(3) Uzraudzības iestādes uzlikto soda naudu komercprakses īstenotājs samaksā mēneša laikā no dienas, kad
stājas spēkā lēmums par soda naudas uzlikšanu. Ja lēmums par soda naudas uzlikšanu nav izpildīts labprātīgi, tā
piespiedu izpildi veic tiesu izpildītājs. Uzraudzības iestāde ir atbrīvota no valsts nodevas par lēmuma iesniegšanu
izpildei.
(4) Ja lēmumi, kas pieņemti saskaņā ar šā likuma 
15.panta
 astotās daļas 1., 2., 3., 4. vai 6.punktu, nav izpildīti
labprātīgi, Uzraudzības iestāde tos izpilda piespiedu kārtā saskaņā ar 
Administratīvā procesa likumu
. Uzraudzības
iestāde, veicot uz noteiktu darbību vai darbības aizliegumu vērsta lēmuma piespiedu izpildi, var uzlikt piespiedu
naudu vienā reizē ne vairāk kā 10 000 
euro
.
(5) Uzliktās piespiedu naudas apmērs ir nosakāms samērīgs ar izdarīto pārkāpumu. Uzraudzības iestāde, nosakot
šā panta ceturtajā daļā minētās piespiedu naudas apmēru, ņem vērā šā likuma 
15.panta
 astotās daļas 1., 2., 3., 4. un
6.punktā minēto lēmumu nepildīšanas ietekmi (zaudējumus patērētājiem) un ilgumu, kā arī citus apstākļus, kuriem ir
nozīme lietā.
(6) Samaksātās naudas summas ieskaita valsts pamatbudžetā.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk. pārejas
noteikumus)
16.pants. Uzraudzības iestādes lēmums par elektroniskā līdzekļa vai tā daļas darbības ierobežošanu vai
10
/
13
apturēšanu
(1) Ja komercprakses īstenotājs ilgstoši nepilda šā likuma 
15.panta
 astotās daļas 1., 2. vai 3.punktā minēto
lēmumu vai šā lēmuma nepildīšana ir radījusi vai var radīt būtisku kaitējumu patērētāju kolektīvajām interesēm,
Uzraudzības iestāde ir tiesīga veikt nepieciešamos tehniski iespējamos pasākumus, lai uz laiku līdz pārkāpuma
novēršanai ierobežotu vai apturētu negodīgas komercprakses īstenošanā izmantotā elektroniskā līdzekļa vai tā daļas
darbību. Par elektronisko līdzekli šā likuma izpratnē uzskatāma tīmekļa vietne, tiešsaistes lietojumprogramma,
domēna vārds un citi elektroniskie līdzekļi.
(2) Uzraudzības iestādes lēmums par elektroniskā līdzekļa vai tā daļas darbības ierobežošanu vai apturēšanu
stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk.
pārejas noteikumus)
17.pants. Uzraudzības iestādes lēmums par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības)
darbības apturēšanu vai atjaunošanu
(1) Ja komercprakses īstenotājs ilgstoši nepilda šā likuma 
15.panta
 astotās daļas 1., 2. vai 3.punktā minēto
lēmumu vai šā lēmuma nepildīšana ir radījusi vai var radīt būtisku kaitējumu patērētāju kolektīvajām interesēm,
Uzraudzības iestāde ir tiesīga pieņemt lēmumu, ar kuru uz laiku līdz pārkāpuma novēršanai tiek apturēta
komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības) darbība.
(2) Uzraudzības iestāde, konstatējusi šā panta pirmajā daļā minētās pārkāpuma pazīmes, rakstveidā brīdina
komercprakses īstenotāju par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības) darbības apturēšanu,
norādot konstatēto un uzaicinot komercprakses īstenotāju labprātīgi izpildīt Uzraudzības iestādes lēmumu un par
izpildi rakstveidā paziņot Uzraudzības iestādei.
(3) Šā panta otrajā daļā minētajā brīdinājumā Uzraudzības iestāde norāda termiņu, pēc kura tiks pieņemts lēmums
par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības) darbības apturēšanu. Ja brīdinājumā norādītajā
termiņā komercprakses īstenotājs ir pilnībā izpildījis Uzraudzības iestādes lēmumu un par izpildi rakstveidā paziņojis
Uzraudzības iestādei, Uzraudzības iestāde nepieņem lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma
(struktūrvienības) darbības apturēšanu. Ja brīdinājumā norādītajā termiņā komercprakses īstenotājs nav pilnībā
novērsis Uzraudzības iestādes lēmumā norādīto pārkāpumu un par izpildi rakstveidā paziņojis Uzraudzības iestādei,
tā pieņem lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības) darbības apturēšanu. Lēmums
par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības) darbības apturēšanu stājas spēkā tā pieņemšanas
dienā.
(4) Uzraudzības iestāde triju darbdienu laikā pēc tam, kad pieņēmusi lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā
uzņēmuma (struktūrvienības) darbības apturēšanu, noplombē vai aizzīmogo komercprakses īstenotāja saimnieciskās
darbības vietu, kurā noticis pārkāpums.
(5) Ja pēc tam, kad Uzraudzības iestāde pieņēmusi lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma
(struktūrvienības) darbības apturēšanu, attiecīgā darbība tiek turpināta vai tiek bojātas vai noņemtas plombas vai
aizzīmogojumi, vainīgās personas atbilstoši nodarījumam saucamas pie likumā noteiktās atbildības.
(6) Ja komercprakses īstenotājs ir pilnībā izpildījis Uzraudzības iestādes lēmumu un par izpildi rakstveidā
paziņojis Uzraudzības iestādei, tā veic pārbaudi un triju darbdienu laikā atjauno komercprakses īstenotāja vai tā
uzņēmuma (struktūrvienības) darbību. Lēmums par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma (struktūrvienības)
darbības atjaunošanu stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
(7) Uzraudzības iestāde triju darbdienu laikā pēc tam, kad pieņēmusi lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā
uzņēmuma (struktūrvienības) darbības atjaunošanu, noņem plombas un aizzīmogojumus.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Panta jaunā redakcija stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk.
pārejas noteikumus)
18.pants. Uzraudzības iestādes lēmums par pagaidu noregulējumu
(1) Ja Uzraudzības iestādei ir pamats uzskatīt, ka pārkāpts negodīgas komercprakses aizliegums un šis
pārkāpums var radīt tūlītēju un būtisku kaitējumu konkrētas patērētāju grupas ekonomiskajām interesēm, tā ir tiesīga
pieņemt šā likuma 
15.panta
 astotās daļas 2. vai 3.punktā minēto lēmumu kā pagaidu noregulējumu.
(2) Lēmums par pagaidu noregulējumu ir spēkā no tā paziņošanas brīža līdz brīdim, kad tas ar Uzraudzības 
11
/
13
Likums stājas spēkā 2008.gada 1.janvārī.
Likums Saeimā pieņemts 2007.gada 22.novembrī.
Valsts prezidents V.Zatlers
Rīgā 2007.gada 12.decembrī
iestādes lēmumu tiek atcelts vai grozīts vai kad stājas spēkā Uzraudzības iestādes galīgais lēmums.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk. pārejas
noteikumus)
19.pants. Uzraudzības iestādes lēmuma pārsūdzēšana
(1) Uzraudzības iestādes lēmumu tā adresāts var pārsūdzēt Administratīvajā rajona tiesā normatīvajos aktos
noteiktajā kārtībā. Uzraudzības iestādes lēmuma pārsūdzēšana neaptur tā darbību, izņemot šā likuma 
15.panta
astotās daļas 5.punktā minētā lēmuma darbību.
(2) Uzraudzības iestādes lēmumu par šā likuma 
16.pantā
 minēto elektroniskā līdzekļa vai tā daļas darbības
ierobežošanu vai apturēšanu, 
17.pantā
 minēto lēmumu par komercprakses īstenotāja vai tā uzņēmuma
(struktūrvienības) darbības apturēšanu vai atjaunošanu, kā arī 
18.pantā
 minēto lēmumu par pagaidu noregulējumu
attiecīgā lēmuma adresāts var pārsūdzēt 10 dienu laikā no tā paziņošanas dienas. Lēmuma pārsūdzēšana neaptur tā
darbību.
(3) Pieteikumu par Uzraudzības iestādes lēmumu par pagaidu noregulējumu tiesa izskata rakstveida procesā 14
dienu laikā. Tiesas lēmums nav pārsūdzams un stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
(
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
 Pants stājas spēkā 
01.07.2015.
 Sk. pārejas
noteikumus)
Pārejas noteikums
(Nodaļa 
06.03.2014
. likuma redakcijā, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
Šā likuma 
15.panta
 otrās, trešās, ceturtās, piektās, sestās, septītās, astotās, devītās, desmitās un vienpadsmitās
daļas jaunā redakcija, divpadsmitā, trīspadsmitā un četrpadsmitā daļa, 
15.
2
 pants
, 
16. 
un 
17.panta
 jaunā redakcija, kā
arī 
18. 
un 
19.pants
 (par Uzraudzības iestādes tiesībām uzlikt soda naudu par normatīvo aktu prasībām neatbilstošu
komercpraksi un attiecīgās pārkāpuma lietas izskatīt 
Administratīvā procesa likumā
 noteiktajā kārtībā) stājas spēkā
vienlaikus ar attiecīgiem grozījumiem 
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodeksā
.
(Minētie grozījumi iekļauti likuma redakcijā uz 
01.07.2015.
)
Informatīva atsauce uz Eiropas Savienības direktīvām
(
18.10.2012
. likuma redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 
06.03.2014
. likumu, kas stājas spēkā 
03.04.2014.
)
Likumā iekļautas tiesību normas, kas izriet no:
1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2005.gada 11.maija direktīvas 
2005/29/EK
, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu
komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes direktīvu 
84/450/EEK
 un Eiropas
Parlamenta un Padomes direktīvas 
97/7/EK
, 98/27/EK un 2002/65/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes regulu
(EK Nr. 
2006/2004
 ("Negodīgas komercprakses direktīva");
2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009.gada 23.aprīļa direktīvas 
2009/22/EK
 par aizliegumiem saistībā ar patērētāju
interešu aizsardzību;
3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2000.gada 8.jūnija direktīvas 
2000/31/EK
 par dažiem informācijas sabiedrības
pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko
tirdzniecību).
12
/
13
© Oficiālais izdevējs "Latvijas Vēstnesis"
13
/
13