Publicēts:
Latvijas Vēstnesis
, 247A,
22.12.2020.
OP numurs: 
2020/247A.4
Izdevējs: 
Saeima
Veids: 
likums
Pieņemts: 
21.12.2020.
Stājas spēkā: 
05.01.2021.
Saeima ir pieņēmusi un Valsts
prezidents izsludina šādu likumu:
Grozījumi 
Darba 
likumā
Izdarīt 
Darba likumā
 (Latvijas Republikas Saeimas un Ministru 
Kabineta Ziņotājs, 2001, 15. nr.; 2003, 2. nr.; 2004,
5., 10. 
nr.; 2005, 12., 22. nr.; 2006, 21. nr.; 2009, 14. nr.; 
Latvijas 
Vēstnesis
, 2009, 200. nr.; 2010, 47. nr.; 2011, 62.,
103. nr.; 
2012, 108. nr.; 2014, 225. nr.; 2016, 101. nr.; 2017, 152. nr.; 
2018, 225. nr.; 2019, 57., 78., 123., 224. nr.)
šādus 
grozījumus:
1. Papildināt 
14. pantu
 ar 2.
1
, 2.
2
, 
2.
3
, 2.
4
, 2.
5
 un 2.
6
 
daļu šādā redakcijā:
"(2
1
) Šā panta pirmās daļas 3. punktā minētais 
darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma sniedzējs uzskatāms par
darba devēju, kas nosūta darbinieku veikt darbu Latvijā, arī tad, 
ja darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma
saņēmējam starptautisko 
pakalpojumu sniegšanas ietvaros ir jāsniedz pakalpojums citā 
valstī un tā izpildi nodrošina
nosūtītais darbinieks. Uz 
darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma sniedzēju šajā situācijā 
attiecina visus noteikumus
par darbinieka nosūtīšanu.
(2
2
) Ja darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma 
saņēmējs Latvijā ir iecerējis starptautisko pakalpojumu
sniegšanas ietvaros sniegt pakalpojumu citā valstī un tā izpildi 
nodrošina uz Latviju nosūtītais darbinieks, tad
darbaspēka 
nodrošināšanas pakalpojuma saņēmējam Latvijā ir pienākums laikus 
pirms pakalpojuma sniegšanas citā
valstī par to informēt 
darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma sniedzēju.
(2
3
) Ja darbinieku uz Latviju nosūta darbaspēka 
nodrošināšanas pakalpojuma sniedzējs, tad viņam kā darba
devējam 
ir pienākums nodrošināt uz Latviju nosūtītajam darbiniekam tādus 
pašus darba apstākļus un piemērot tādus
pašus nodarbinātības 
noteikumus, kādus nodrošinātu un piemērotu darbiniekam, ja darba 
tiesiskās attiecības starp
darbinieku un darbaspēka 
nodrošināšanas pakalpojuma saņēmēju būtu nodibinātas tieši un 
darbinieks veiktu to pašu
darbu.
(2
4
) Lai nodrošinātu šā panta 2.
3
 daļā 
noteikto pienākumu izpildi, darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma
saņēmējam, kas atrodas Latvijā, ir pienākums laikus pirms 
darbinieku nosūtīšanas informēt citas valsts darbaspēka
nodrošināšanas pakalpojuma sniedzēju par darba apstākļiem un 
nodarbinātības noteikumiem pie darbaspēka
nodrošināšanas 
pakalpojuma saņēmēja.
(2
5
) Darbinieka nosūtīšanas gadījumā darba samaksas 
jēdziens un darba samaksas obligātie elementi nosakāmi
atbilstoši 
tās valsts normatīvajiem aktiem vai praksei, uz kuru darbinieks 
ir nosūtīts. Ja darbinieks nosūtīts veikt darbu
Latvijā, 
attiecībā uz darba samaksu piemērojami šā likuma un atbilstoši šā 
likuma 18. panta ceturtajai daļai noslēgtās
ģenerālvienošanās 
noteikumi, kā arī citi Latvijas normatīvie akti, kas regulē darba 
samaksu.
(2
6
) Persona, kuras labā tiek veikts darbs, 
nosūtīto darbinieku nepielaiž pie darba izpildes, ja citas 
Eiropas
Savienības dalībvalsts vai Eiropas Ekonomikas zonas 
valsts darba devējs, kas nosūta darbinieku veikt darbu Latvijā,
nav iesniedzis apliecinājumu par šā likuma 14.
1
 panta 
otrajā daļā minētā pienākuma izpildi."
2. Izteikt 14.
1
 un 14.
2
 pantu šādā 
redakcijā:
"
14.
1
 pants. Darba devēja pienākumi, nosūtot 
darbinieku veikt darbu Latvijā
(1) Ja darba devējs no citas Eiropas Savienības dalībvalsts 
vai Eiropas Ekonomikas zonas valsts nosūta darbinieku
veikt darbu 
Latvijā, tad neatkarīgi no darba līgumam un darba tiesiskajām 
attiecībām piemērojamā likuma šim
nosūtītajam darbiniekam 
nodrošināmi darba apstākļi un nodarbinātības noteikumi, kas 
paredzēti Latvijas normatīvajos
aktos un ko paredz atbilstoši šā 
likuma 18. panta ceturtajai daļai noslēgtā ģenerālvienošanās, un 
kas regulē:
1
/
4
1) maksimālo darba laiku un minimālo atpūtas laiku;
2) minimālo ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu;
3) darba samaksu, tajā skaitā piemaksas par darbu, kas 
saistīts ar īpašu risku, virsstundu darbu, nakts darbu,
darbu 
svētku dienās, papildu darbu. Darba samaksa šā punkta izpratnē 
neietver iemaksas papildpensijas kapitālā, ko
veic darba 
devējs;
4) noteikumus par darbaspēka nodrošināšanu, īpaši ar 
darbaspēka nodrošināšanas pakalpojuma sniedzēja
starpniecību;
5) drošību, veselības aizsardzību un higiēnu darbā;
6) aizsardzības pasākumus personām, kuras ir jaunākas par 18 
gadiem, grūtniecēm, sievietēm pēcdzemdību
periodā, kā arī šo 
personu darba un nodarbinātības noteikumus;
7) vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, kā arī 
cita veida diskriminācijas aizliegumu;
8) to darbinieku izmitināšanas noteikumus, kuri atrodas ārpus 
savas pastāvīgās darba vietas, ja darba devējs šādu
pakalpojumu 
nodrošina;
9) darbinieka izdevumu atlīdzināšanu saistībā ar darbinieka 
komandējumu vai darba braucienu Latvijā, tajā skaitā
komandējuma 
dienas naudas izmaksu. Šo noteikumu piemēro izdevumu 
atlīdzināšanai darbiniekam, kurš nosūtīts
veikt darbu Latvijā, ja 
viņu nosūta komandējumā vai darba braucienā Latvijas 
teritorijā.
(2) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, ir pienākums pirms darbinieka nosūtīšanas 
elektroniski valsts valodā informēt Valsts
darba inspekciju par 
šo darbinieku, norādot:
1) darba devēja - fiziskās personas - vārdu, uzvārdu, personu 
apliecinošā dokumenta numuru un adresi vai
juridiskās personas 
nosaukumu (firmu), reģistrācijas numuru un adresi, darba devēja - 
juridiskās personas -
izpildinstitūcijas atbildīgās amatpersonas 
vārdu, uzvārdu un adresi, kā arī citu kontaktinformāciju (tālruņa 
numuru,
elektroniskā pasta adresi). Ja darba devējs ir darbaspēka 
nodrošināšanas pakalpojuma sniedzējs, to norāda īpaši un
iesniedz 
apliecinājumu, ka darba devējs kā darbiekārtošanas pakalpojumu 
sniedzējs ir tiesīgs sniegt darbiekārtošanas
pakalpojumus savā 
mītnes valstī;
2) darbinieka vārdu un uzvārdu, kā arī personu apliecinošā 
dokumenta numuru;
3) paredzamo nosūtīšanas ilgumu, kā arī darba uzsākšanas un 
pabeigšanas laiku;
4) darba veikšanas vietas adresi vai adreses, ja darbu 
paredzēts veikt vairākās vietās;
5) šā panta ceturtajā un piektajā daļā minētos darba devēja 
pārstāvjus, norādot vārdu, uzvārdu, kā arī
kontaktinformāciju;
6) personu, kuras labā tiks veikts darbs (pakalpojuma 
saņēmēju), kā arī pakalpojuma veidu, kas ir pamatā
darbinieka 
nosūtīšanai;
7) apliecinājumu, ka nosūtītais darbinieks, kas ir trešās 
valsts pilsonis, likumīgi strādā pie darba devēja Eiropas
Savienības dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas zonas valstī;
8) informāciju par sertifikātu par sociālā nodrošinājuma 
tiesību aktiem, kas piemērojami sertifikāta saņēmējam (A1
sertifikāts), norādot izdevējvalsti un numuru.
(3) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, ir pienākums triju darbdienu laikā no 
izmaiņu rašanās dienas elektroniski valsts valodā
informēt Valsts 
darba inspekciju par izmaiņām, kas ir notikušas saistībā ar šā 
panta otrajā daļā minēto informāciju.
(4) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, ir pienākums noteikt Latvijā savu pārstāvi, 
kurš ir pilnvarots pārstāvēt darba devēju
Latvijas valsts 
iestādēs un tiesā.
(5) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, ir pienākums, ja nepieciešams, noteikt savu 
pārstāvi, pie kura darba koplīguma puses
var vērsties, lai 
uzsāktu koplīguma noslēgšanas sarunas atbilstoši šā likuma 
noteikumiem. Šī persona var nebūt tā pati
persona, kas minēta šā 
panta ceturtajā daļā, un tai nav jāatrodas Latvijā, tomēr jābūt 
pieejamai pēc saprātīga un
pamatota pieprasījuma.
(6) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, darbinieka nosūtīšanas laikā ir pienākums 
nodrošināt noslēgtā darba līguma, darba
samaksas aprēķinu un 
darba samaksas izmaksu apliecinošo dokumentu, kā arī darba laika 
uzskaites dokumentu 
2
/
4
samaksas aprēķinu un 
darba samaksas izmaksu apliecinošo dokumentu, kā arī darba laika 
uzskaites dokumentu
glabāšanu pie šā panta ceturtajā daļā minētās 
personas un uzrādīt uzraudzības un kontroles institūcijām, kā 
arī, ja
nepieciešams, nodrošināt to tulkojumu valsts valodā.
(7) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, ir pienākums divu gadu laikā pēc darbinieka 
nosūtīšanas perioda beigām nodrošināt šā
panta sestajā daļā 
minēto dokumentu uzrādīšanu uzraudzības un kontroles 
institūcijām.
(8) Šā panta pirmās daļas noteikumus attiecina arī uz trešo 
valstu pilsoņiem, kas nodarbināti Latvijā saistībā ar
pārcelšanu 
uzņēmuma ietvaros.
(9) Darbiniekam saistībā ar nosūtīšanu izmaksātā atlīdzība 
uzskatāma par darba samaksas daļu Latvijā, ja vien tā
nav 
uzskatāma par izdevumu kompensāciju. Ja izdevumu kompensācijas 
apmērs un elementi nav skaidri noteikti, tad
visa darbiniekam 
izmaksātā atlīdzība saistībā ar darbinieka nosūtīšanu uzskatāma 
par izdevumu kompensāciju.
(10) Ja faktiskais darbinieka nosūtīšanas ilgums pārsniedz 12 
mēnešus, tad papildus šā panta pirmajā daļā
minētajiem 
noteikumiem nosūtītajam darbiniekam nodrošināmi arī citi darba 
apstākļi un nodarbinātības noteikumi, kas
paredzēti Latvijas 
normatīvajos aktos un ko paredz atbilstoši šā likuma 18. panta 
ceturtajai daļai noslēgtā
ģenerālvienošanās, izņemot noteikumus 
par darba līguma noslēgšanu un izbeigšanu, tajā skaitā 
konkurences
ierobežojumu pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanas 
un iemaksām papildpensijas kapitālā, ko veic darba devējs.
(11) Ja citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējs, kas nosūtījis
darbiniekus 
veikt darbu Latvijā, iesniedz Valsts darba inspekcijai motivētu 
paziņojumu, tad šā panta desmitajā daļā
minētie noteikumi 
piemērojami, ja nosūtīšanas faktiskais ilgums pārsniedz 18 
mēnešus.
(12) Ja citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējs, kas nosūta
darbinieku veikt 
darbu Latvijā, aizstāj šo darbinieku ar citu darbinieku, kas veic 
to pašu darbu tajā pašā darba izpildes
vietā, tad nosūtīšanas 
ilgums, kas minēts šā panta desmitajā un vienpadsmitajā daļā, 
aprēķināms kā atsevišķo
nosūtījumu kopējais ilgums.
(13) Citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas 
Ekonomikas zonas valsts darba devējam, kas nosūta
darbinieku 
veikt darbu Latvijā, pirms sākt starptautiskā pakalpojuma 
sniegšanu, ir pienākums informēt personu, kuras
labā tiks veikts 
darbs, par šā likuma 14.
1
 panta otrajā daļā minētā 
pienākuma izpildi.
14.
2
 pants. Darba devēja 
pienākumi, nosūtot darbinieku veikt darbu ārpus Latvijas
(1) Darba devējam, kas nosūta darbinieku veikt darbu citā 
Eiropas Savienības dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas
zonas 
valstī, neatkarīgi no darba līgumam un darba tiesiskajām 
attiecībām piemērojamā likuma ir pienākums šim
darbiniekam 
nodrošināt tādus nodarbinātības noteikumus un darba apstākļus, 
kuri atbilst attiecīgās valsts
normatīvajiem aktiem vai darba 
koplīgumiem, kas atzīti par vispārsaistošiem.
(2) Darba devējam, kas nosūta darbinieku veikt darbu citā 
Eiropas Savienības dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas
zonas 
valstī, ir pienākums izpildīt tās valsts administratīvās prasības 
un pakļauties uzraudzības un kontroles institūciju
prasībām, uz 
kuru darbinieks tiek nosūtīts.
(3) Darba devējam, kas nosūta darbinieku veikt darbu citā 
Eiropas Savienības dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas
zonas 
valstī, papildus šā likuma 40. panta otrajā daļā minētajām 
prasībām ir pienākums rakstveidā pirms nosūtīšanas
informēt 
darbinieku par:
1) 
valsti vai valstīm, kurās paredzēts veikt darbu, un 
paredzamo darba veikšanas ilgumu;
2) 
valūtu, kādā izmaksās darba samaksu;
3) 
naudas pabalstiem vai pabalstiem natūrā saistībā ar darba 
uzdevumiem, ja tādi tiek nodrošināti;
4) 
repatriācijas iespēju un tās kārtību, ja tā tiek 
nodrošināta;
5) 
darba samaksu, kas darbiniekam pienākas saskaņā ar tās 
valsts normatīvo regulējumu, kurā viņš veiks darbu;
6) 
atlīdzību, kas saistīta ar darbinieka nosūtīšanu, un 
kārtību, kādā tiek kompensēti izdevumi par ceļu, ēdināšanu
un 
izmitināšanu;
7) 
tās valsts, kurā tiks veikts darbs, vienoto oficiālo 
tīmekļvietni, kur ietverta informācija par darbinieku 
nosūtīšanu.
(4) Nosūtot darbinieku veikt darbu citā Eiropas Savienības 
dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas zonas valstī, attiecīgi
piemērojami normatīvie akti, kas regulē ar komandējumiem saistīto 
izdevumu atlīdzināšanu, ciktāl šajā likumā nav
noteikts 
citādi.
(5) Nosūtot darbinieku veikt darbu citā Eiropas Savienības 
dalībvalstī vai Eiropas Ekonomikas zonas valstī, darba
devējs 
nosūtītajam darbiniekam izmaksā komandējuma dienas naudu 30 
procentu apmērā no komandējuma dienas
naudas normas, kas noteikta 
normatīvajos aktos, kuri regulē ar komandējumiem saistīto 
izdevumu atlīdzināšanu.
3
/
4
© Oficiālais izdevējs "Latvijas Vēstnesis"
(6) Ja darba līgumā vai koplīgumā nav noteikts citādi, darba 
devējam nav pienākuma nosūtītajam darbiniekam
izmaksāt šā panta 
piektajā daļā paredzēto komandējuma dienas naudu, ja ir spēkā 
viens no šādiem nosacījumiem:
1) 
darbiniekam tiek nodrošināta ēdināšana trīs reizes 
dienā;
2) 
darbiniekam izmaksājamā darba samaksa ir tāda pati kā 
salīdzināmam darbiniekam valstī, uz kuru darbinieks ir
nosūtīts 
veikt darbu.
(7) Ja darba devējs atbilstoši likumam, darba līgumam vai 
koplīgumam izmaksā darbiniekam komandējuma dienas
naudu, tā 
jebkurā gadījumā uzskatāma par izdevumu kompensāciju, bet ne 
darba samaksas daļu."
3. Papildināt pārejas noteikumus ar 21. punktu šādā 
redakcijā:
"21. Šā likuma 14., 14.
1
 un 14.
2
 pants 
2016. gada 12. maija redakcijā ir piemērojams (arī pēc 14. panta
papildināšanas ar 2.
1
, 2.
2
, 2.
3
, 
2.
4
, 2.
5
 un 2.
6
 daļu, kā arī 
14.
1
 un 14.
2
 panta izteikšanas jaunā 
redakcijā) attiecībā uz
darbinieku nosūtīšanu starptautisko 
pakalpojumu sniegšanai autotransporta nozarē līdz brīdim, kad 
stājas spēkā
autotransporta nozari regulējoši normatīvie akti, ar 
kuriem pārņemta Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva, ar ko
groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta 
direktīvu 
2006/22/EK
 par minimālajiem nosacījumiem
Padomes regulu 
(EEK) Nr. 
3820/85
 un Nr. 
3821/85
 īstenošanai saistībā ar sociālās 
jomas tiesību aktiem attiecībā uz
darbībām autotransporta jomā un 
par Padomes direktīvas 
88/599/EEK
 atcelšanu attiecībā uz 
kontroles prasībām un
paredz konkrētus noteikumus attiecībā uz 
autovadītāju."
4. Papildināt informatīvo atsauci uz Eiropas Savienības 
direktīvām ar 31. un 32. punktu šādā redakcijā:
"31) Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 28. jūnija 
direktīvas (ES) 
2018/957
, ar ko groza direktīvu
96/71/EK
 par 
darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā;
32) Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 20. jūnija 
direktīvas (ES) 
2019/1152
 par pārredzamiem un
paredzamiem darba 
nosacījumiem Eiropas Savienībā."
Likums Saeimā pieņemts 2020. gada 21. decembrī.
Valsts prezidents 
E. Levits
Rīgā 2020. gada 22. decembrī
4
/
4