Oficiālais Vēstnesis 326 , 21/11/2001 Lpp. 0002 - 0008



Protokols, kas pievienots Konvencijai par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, ko Padome izstrādājusi saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 34. pantu Šā protokola AUGSTĀS LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES, Eiropas Savienības dalībvalstis, ATSAUCOTIES uz Padomes 2001. gada 16. oktobra Aktu, ar kuru sagatavo protokolu Konvencijai par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, ŅEMOT VĒRĀ secinājumus, kas pieņemti Eiropadomes 1999. gada 15. un 16. oktobra sēdē Tamperē, kā arī vajadzību tos īstenot tūlīt, lai nodrošinātu brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, PATUROT PRĀTĀ ekspertu ieteikumus, kas doti, sniedzot savstarpējā novērtējuma ziņojumus, kuru pamatā ir Padomes 1997. gada 5. decembra Vienotā rīcība 97/827/TI, ar ko izveido mehānismu, lai novērtētu starptautisko saistību piemērošanu un īstenošanu valsts līmenī [1] attiecībā uz cīņu pret organizēto noziedzību, PĀRLIECĪBĀ par papildpasākumu nepieciešamību saistībā ar savstarpēju palīdzību krimināllietās, lai cīnītos pret noziedzību, jo īpaši organizēto noziedzību, "naudas mazgāšanu" un finanšu noziegumiem, VIENOJUŠIES PAR ŠĀDIEM NOTEIKUMIEM, kurus pievieno kā sastāvdaļu 2000. gada 29. maija Konvencijai par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās [2], turpmāk tekstā – "2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencija". 1. pants Informācijas pieprasījums par bankas kontiem 1. Katra dalībvalsts saskaņā ar šā panta nosacījumiem veic nepieciešamos pasākumus, lai, atbildot uz citas dalībvalsts iesniegto pieprasījumu, noteiktu, vai kādai fiziskai vai juridiskai personai, attiecībā uz kuru notiek kriminālizmeklēšana, pieder vai arī tā kontrolē vienu vai vairākus jebkura veida kontus jebkurā bankā, kas atrodas minētās valsts teritorijā, un, ja tā ir, tad sniedz sīku informāciju par identificētajiem kontiem. Sniedz arī informāciju par kontiem, attiecībā uz kuriem personai, kas pakļauta kriminālvajāšanai, ir pilnvara rīkoties, ja šo informāciju pieprasa un ja to var sniegt pieņemamā laikā. 2. Šajā pantā noteikto pienākumu piemēro tikai tad, ja attiecīgā informācija ir tās bankas rīcībā, kurā atrodas konts. 3. Šajā pantā noteikto pienākumu piemēro tikai tad, ja izmeklēšana attiecas uz: - nodarījumu, par kuru paredzētais maksimālais sods, kas ietver brīvības atņemšanu vai apcietinājumu, ir vismaz četri gadi valstī, kura iesniegusi pieprasījumu, un vismaz divi gadi valstī, kura saņēmusi pieprasījumu, vai - nodarījumu, kas minēts 2. pantā 1995. gada Konvencijā par Eiropas Policijas biroja izveidi (Eiropola konvencija) vai minētās konvencijas pielikumā ar grozījumiem, vai - nodarījumu, kas minēts 1995. gada Konvencijā par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, tās 1996. gada Protokolā, vai tās 1997. gada Otrajā protokolā, ja vien uz to neattiecas Eiropola konvencija. 4. Iestāde, kas iesniedz pieprasījumu, savā pieteikumā: - norāda, kāpēc tā uzskata, ka pieprasītajai informācijai varētu būt būtiska nozīme, izmeklējot noziedzīgo nodarījumu, - norāda, pamatojoties uz ko tā uzskata, ka pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts bankās ir attiecīgais konts un, ciktāl iespējams, kuras bankas varētu būt iesaistītas, - iekļauj visu pieejamo informāciju, kas varētu atvieglot pieprasījuma izpildi. 5. Dalībvalstis var izpildīt pieprasījumu atbilstoši šim pantam ar tiem pašiem nosacījumiem, kādus tās piemēro attiecībā uz lūgumiem par kratīšanas izdarīšanu un aresta uzlikšanu mantai. 6. Padome saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 34. panta 2. punkta c) apakšpunktu var nolemt paplašināt 3. punkta darbības jomu. 2. pants Informācijas pieprasījums par bankas darījumiem 1. Pēc pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts lūguma pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts sniedz informāciju par konkrētiem bankas kontiem un bankas operācijām, kas veiktas konkrētā laika posmā caur vienu vai vairākiem pieprasījumā norādītajiem kontiem, tostarp sīku informāciju par visiem nosūtīšanas vai saņēmējkontiem. 2. Šajā pantā noteikto pienākumu piemēro tikai tad, ja attiecīgā informācija ir tās bankas rīcībā, kurā atrodas konts. 3. Pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts savā pieprasījumā norāda, kāpēc tā uzskata pieprasīto informāciju par būtisku, izmeklējot noziedzīgo nodarījumu. 4. Dalībvalstis var izpildīt pieprasījumu atbilstīgi šim pantam ar tiem pašiem nosacījumiem, kādus tās piemēro attiecībā uz lūgumiem par kratīšanas izdarīšanu un aresta uzlikšanu mantai. 3. pants Pieprasījumi par bankas darījumu uzraudzību 1. Katra dalībvalsts apņemas nodrošināt, ka pēc kādas citas dalībvalsts lūguma tā noteiktu laika posmu spēs uzraudzīt bankas operācijas, kuras veic caur vienu vai vairākiem pieprasījumā norādītiem kontiem, un paziņot rezultātus pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij. 2. Pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts savā pieprasījumā norāda, kāpēc tā uzskata pieprasīto informāciju par būtisku, izmeklējot noziedzīgo nodarījumu. 3. Lēmumu par uzraudzību katrā atsevišķā gadījumā pieņem pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar šīs dalībvalsts normatīvajiem aktiem. 4. Par uzraudzības praktisko pusi vienojas pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts un pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes. 4. pants Konfidencialitāte Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka bankas attiecīgajam klientam vai citām trešajām personām neizpauž, ka informācija ir nosūtīta pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij saskaņā ar 1., 2. vai 3. pantu vai tiek veikta izmeklēšana. 5. pants Pienākums informēt Ja pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde savstarpējās palīdzības lūguma izpildes gaitā secina, ka var būt lietderīgi veikt izmeklēšanas darbības, kas sākotnēji nav bijušas paredzētas vai ko nav bijis iespējams precizēt, iesniedzot pieprasījumu, tā tūlīt informē pieprasījuma iesniedzēju iestādi, lai tā varētu turpmāk rīkoties. 6. pants Savstarpējās palīdzības papildu pieprasījums 1. Ja pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentā iestāde iesniedz savstarpējās palīdzības pieprasījumu papildus agrākam pieprasījumam, tad tai nav vajadzīgs sniegt informāciju, kas jau norādīta sākotnējā pieprasījumā. Papildu pieprasījumā iekļauj informāciju, kas nepieciešama sākotnējā pieprasījuma identificēšanai. 2. Ja saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem kompetentā iestāde, kas iesniegusi savstarpējas palīdzības pieprasījumu, piedalās tā izpildē pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, tad tā var, neierobežojot 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencijas 6. panta 3. punktu un tikmēr, kamēr tās pārstāvji atrodas attiecīgajā valstī, iesniegt papildu pieprasījumu tieši pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei. 7. pants Bankas noslēpums Dalībvalstis bankas noslēpumu nevar minēt kā iemeslu, lai atteiktos sadarboties saistībā ar kādas citas dalībvalsts savstarpējās palīdzības lūgumu. 8. pants Fiskāli nodarījumi 1. Savstarpējo palīdzību nedrīkst atteikt, tikai pamatojoties uz to, ka pieprasījums attiecas uz nodarījumu, ko pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts uzskata par fiskālu nodarījumu. 2. Ja kāda dalībvalsts izpildījusi lūgumu izdarīt kratīšanu un uzlikt arestu mantai ar nosacījumu, ka nodarījums, kas ir lūguma pamatā, ir sodāms arī saskaņā ar tās tiesību aktiem, tad attiecībā uz 1. punktā minētajiem nodarījumiem minētais nosacījums ir ievērots, ja tāds nodarījums atbilst tāda paša veida nodarījumam attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos. Pieprasījumu nevar noraidīt, pamatojot ar to, ka pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts normatīvajos aktos nav paredzēti tādi paši nodokļi vai nodevas, vai arī tajos nav tādu pašu noteikumu attiecībā uz nodokļiem, nodevām, muitu vai valūtas maiņu, kā pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts normatīvajos aktos. 3. Ar šo atceļ Šengenas Līguma izpildes konvencijas 50. pantu. 9. pants Politiski nodarījumi 1. Saistībā ar dalībvalstu savstarpējo tiesisko palīdzību pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts nevar uzskatīt nevienu nodarījumu par politisku vai par tādu, kas saistīts ar politisku nodarījumu, vai par nodarījumu, kas izdarīts politisku motīvu dēļ. 2. Katra dalībvalsts, izdarot 13. panta 2. punktā minēto paziņojumu, var deklarēt, ka tā piemēros 1. punktu tikai attiecībā uz: a) nodarījumiem, kas minēti 1977. gada 27. janvāra Eiropas Konvencijas par terorisma apkarošanu 1. un 2. pantā; un b) nodarījumiem, kas izpaužas kā sazvērestība vai apvienošanās un kas atbilst uzvedības aprakstam, kas sniegts 3. panta 4. punktā 1996. gada 27. septembra Konvencijā par izdošanu starp Eiropas Savienības dalībvalstīm, un kuru mērķis ir izdarīt vienu vai vairākus nodarījumus, kas minēti Eiropas Konvencijas par terorisma apkarošanu 1. un 2. pantā. 3. Atrunas saskaņā ar 13. pantu Eiropas Konvencijā par terorisma apkarošanu neattiecas uz dalībvalstu savstarpējo tiesisko palīdzību. 10. pants Atteikumu nosūtīšana Padomei un Eurojust iesaistīšana 1. Ja pieprasījumu noraida, pamatojoties uz: - Eiropas Savstarpējās palīdzības konvencijas 2. panta b) punktu vai Beniluksa Līguma 22. panta 2. punkta b) apakšpunktu, vai - Šengenas Līguma izpildes konvencijas 51. pantu vai Eiropas Savstarpējās palīdzības konvencijas 5. pantu, vai - šā protokola 1. panta 5. punktu vai 2. panta 4. punktu, un pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts uztur pieprasījumu un nav iespējams rast risinājumu, pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts pamatotu lēmumu atteikt pieprasījumu nosūta Padomei informēšanai, lai varētu novērtēt dalībvalstu tiesiskās sadarbības norisi. 2. Pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās iestādes var ziņot Eurojust, kad minētā struktūra ir izveidota, par jebkurām grūtībām, ar kurām nācies saskarties attiecībā uz pieprasījuma izpildi saistībā ar 1. punktā minētajiem noteikumiem, lai saņemtu iespējamu praktisku risinājumu saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti Eurojust dibināšanas dokumentā. 11. pants Atrunas Attiecībā uz šo protokolu nedrīkst izdarīt nekādas atrunas, izņemot tās, kas paredzētas 9. panta 2. punktā. 12. pants Teritoriālā piemērošana Šo protokolu piemēros Gibraltārā, kad tur būs stājusies spēkā 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencija saskaņā ar minētās konvencijas 26. pantu. 13. pants Stāšanās spēkā 1. Dalībvalstis pieņem šo protokolu saskaņā ar savām attiecīgajām konstitucionālajām prasībām. 2. Dalībvalstis ziņo Eiropas Savienības Padomes ģenerālsekretāram par šā protokola pieņemšanas konstitucionālo procedūru pabeigšanu. 3. Šis protokols stājas spēkā astoņās attiecīgajās dalībvalstīs 90 dienas pēc tam, kad 2. punktā minēto paziņojumu ir izdarījusi valsts, kas bijusi Eiropas Savienības dalībvalsts laikā, kad Padome pieņēmusi šā protokola sastādīšanas aktu, un kas šo formalitāti nokārto kā astotā. Tomēr, ja 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencija minētajā dienā nav stājusies spēkā, tad šis protokols stājas spēkā dienā, kad spēkā stājas minētā konvencija. 4. Deviņdesmit dienas pēc jebkura dalībvalsts paziņojuma, kas izdarīts pēc šā protokola stāšanās spēkā saskaņā ar 3. punktu, šis protokols stājas spēkā starp minēto dalībvalsti un tām dalībvalstīm, attiecībā uz kurām šis protokols jau stājies spēkā. 5. Kamēr šis protokols nav stājies spēkā saskaņā ar 3. punktu, ikviena dalībvalsts, iesniedzot 2. punktā minēto paziņojumu vai jebkurā laikā pēc tam, var deklarēt, ka tā piemēros šo protokolu savās attiecībās ar dalībvalstīm, kuras ir deklarējušas to pašu. Šādas deklarācijas stājas spēkā 90 dienas pēc to deponēšanas. 6. Neatkarīgi no 3. līdz 5. punkta šis protokols nestājas spēkā vai to nepiemēro attiecībās starp jebkurām divām dalībvalstīm, kamēr starp minētajām dalībvalstīm nav stājusies spēkā vai nav piemērota 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencija. 7. Šo protokolu piemēro tādai savstarpējai palīdzībai starp attiecīgajām dalībvalstīm, kas notiek pēc protokola spēkā stāšanās dienas vai ko piemēro saskaņā ar 5. punktu. 14. pants Valstu pievienošanās 1. Šim protokolam var pievienoties jebkura valsts, kas kļūst par Eiropas Savienības dalībnieci un pievienojas 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencijai. 2. Eiropas Savienības Padomē sagatavotais šā protokola teksts pievienojušās valsts valodā ir autentisks. 3. Pievienošanās dokumentus deponē depozitārijā. 4. Šis protokols stājas spēkā attiecībā uz jebkuru tam pievienojušos valsti 90 dienas pēc tās dienas, kad deponē pievienošanās dokumentu, vai šā protokola spēkā stāšanās dienā, ja tas vēl nav stājies spēkā, beidzoties minētajam 90 dienu laikposmam. 5. Ja šis protokols vēl nav stājies spēkā laikā, kad deponē pievienošanās dokumentu, dalībvalstīm, kas pievienojas, piemēro 13. panta 5. punktu. 6. Neatkarīgi no 4. un 5. punkta šis protokols nestājas spēkā vai to nepiemēro attiecībā uz pievienojušos valsti, kamēr attiecībā uz minēto valsti nav stājusies spēkā vai nav piemērota 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencija. 15. pants Islandes un Norvēģijas statuss Šā protokola 8. pantā paredzēti pasākumi, ar ko groza noteikumus vai kuru pamatā ir noteikumi, kas minēti A pielikumā Nolīgumam, ko noslēgusi Eiropas Savienības Padome un Islandes Republika un Norvēģijas Karaliste attiecībā uz šo valstu iesaistīšanu Šengenas acquis ieviešanā, piemērošanā un attīstīšanā [3] (turpmāk tekstā "Asociācijas līgums"). 16. pants Stāšanās spēkā Islandē un Norvēģijā 1. Neskarot Asociācijas līguma 8. pantu, savstarpējās attiecības ar tām dalībvalstīm, kurās šis protokols jau ir stājies spēkā saskaņā ar 13. panta 3. vai 4. punktu, Islandē un Norvēģijā 15. pantā minētie noteikumi stājas spēkā 90 dienas pēc tam, kad Padome un Komisija ir saņēmušas informāciju atbilstīgi Asociācijas līguma 8. panta 2. punktam par minēto valstu konstitucionālo prasību izpildi. 2. Šā protokola stāšanās spēkā attiecībā uz dalībvalsti pēc tam, kad 15. pantā minētie noteikumi ir stājušies spēkā Islandē un Norvēģijā, nozīmē, ka minētie noteikumi ir piemērojami arī šīs dalībvalsts un Islandes un Norvēģijas savstarpējās attiecībās. 3. Noteikumi, kas minēti 15. pantā, nekādā ziņā nekļūst saistoši Islandei un Norvēģijai, kamēr attiecībā uz abām minētajām valstīm nav stājušies spēkā noteikumi, kas paredzēti 2000. gada Savstarpējās palīdzības konvencijas 2. panta 1. punktā. 4. Neierobežojot 1., 2. un 3. punktu, 15. pantā minētie noteikumi stājas spēkā attiecībā uz Islandi un Norvēģiju ne vēlāk kā dienā, kad šis protokols stājas spēkā piecpadsmitajā valstī, kas bijusi Eiropas Savienības dalībvalsts laikā, kad Padome pieņēmusi aktu par šā protokola sagatavošanu. 17. pants Depozitārijs Eiropas Savienības Padomes ģenerālsekretārs darbojas kā šā protokola depozitārijs. Depozitārijs publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī informāciju par pieņemšanas un pievienošanās gaitu, deklarācijas, kā arī visus citus paziņojumus attiecībā uz šo protokolu. TO APLIECINOT, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo protokolu. Luksemburgā, 2001. gada 16. oktobrī, vienā eksemplārā dāņu, holandiešu, angļu, somu, franču, vācu, grieķu, īru, itāļu, portugāļu, spāņu un zviedru valodā, visi teksti ir vienlīdz autentiski, oriģināls ir deponēts Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta arhīvos. Ģenerālsekretārs nosūta apstiprinātu kopiju katrai dalībvalstij. Pour le gouvernement du Royaume de BelgiqueVoor de Regering van het Koninkrijk BelgiëFür die Regierung des Königreichs Belgien +++++ TIFF +++++ For regeringen for Kongeriget Danmark +++++ TIFF +++++ Für die Regierung der Bundesrepublik Deutschland +++++ TIFF +++++ Για την κυβέρνηση της Ελληνικής Δημοκρατίας +++++ TIFF +++++ Por el Gobierno del Reino de España +++++ TIFF +++++ Pour le gouvernement de la République française +++++ TIFF +++++ Thar ceann Rialtas na hÉireannFor the Government of Ireland +++++ TIFF +++++ Per il governo della Repubblica italiana +++++ TIFF +++++ Pour le gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg +++++ TIFF +++++ Voor de Regering van het Koninkrijk der Nederlanden +++++ TIFF +++++ Für die Regierung der Republik Österreich +++++ TIFF +++++ Pelo Governo da República Portuguesa +++++ TIFF +++++ Suomen hallituksen puolestaPå finska regeringens vägnar +++++ TIFF +++++ På svenska regeringens vägnar +++++ TIFF +++++ For the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland +++++ TIFF +++++ [1] OV L 344, 15.12.1997., 7. lpp. [2] OV C 197, 12.7.2000., 3. lpp. [3] OV L 176, 10.7.1999., 36. lpp. --------------------------------------------------