Labojums Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO/EEK) Noteikumos Nr. 49 — Vienotajos noteikumos par kompresijaizdedzes (C.I.) motoru un dabasgāzes (NG) motoru, kā arī dzirksteļaizdedzes (P.I.) motoru, ko darbina ar sašķidrinātu naftas gāzi (LPG), un transportlīdzekļu ar C.I. un NG motoriem, kā arī P.I. motoriem, ko darbina ar LPG, apstiprināšanu attiecībā uz piesārņotāju emisiju no motora

( “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” L 375, 2006. gada 27. decembris )

Noteikumus Nr. 49 lasīt šādi:

12.3.2.2. Alternatīvi 5.1.3. un 5.1.4. punkta prasībām izgatavotājs tehniskajam dienestam var iesniegt NOx skrīninga testa rezultātus pēc ETC izpildes motoram, kas atbilst 1. pielikumā aprakstītā standarta motora parametriem, ņemot vērā 5.1.4.1. un 5.1.4.2. punkta noteikumus. Izgatavotājs iesniedz arī rakstveida deklarāciju par to, ka motoram nav nekādas izslēgšanas ierīces vai neracionālas emisijas kontroles stratēģijas, kā noteikts šo noteikumu 2. punktā.

12.2.3. Saskaņā ar 12.4.1. punkta noteikumiem Līgumslēdzējām pusēm, kas piemēro šos noteikumus, no 2008. gada 1. oktobra jāpiešķir EEK apstiprinājums motoram tikai tādā gadījumā, ja motors atbilst attiecīgajiem emisijas ierobežojumiem, kuri izklāstīti šo noteikumu 5.2.1. punkta tabulu B2 vai C rindā.

12.2.2. Saskaņā ar 12.4.1. punkta noteikumiem Līgumslēdzējām pusēm, kas piemēro šos noteikumus, no 2005. gada 1. oktobra jāpiešķir EEK apstiprinājums motoram tikai tādā gadījumā, ja motors atbilst attiecīgajiem emisijas ierobežojumiem, kuri izklāstīti šo noteikumu 5.2.1. punkta tabulu B1, B2 vai C rindā.

12.2.1. Saskaņā ar 12.4.1. punkta noteikumiem Līgumslēdzējām pusēm, kas piemēro šos noteikumus, no dienas, kad stājas spēkā šo noteikumu 04. grozījumu sērija, jāpiešķir EEK apstiprinājums motoram tikai tādā gadījumā, ja motors atbilst attiecīgajiem emisijas ierobežojumiem, kuri izklāstīti šo noteikumu 5.2.1. punkta tabulu A, B1, B2 vai C rindā.

Ja apstiprinājuma turētājs pilnībā pārtrauc saskaņā ar šiem noteikumiem apstiprinātā tipa ražošanu, viņam par to jāinformē iestāde, kas apstiprinājumu piešķīrusi. Pēc atbilstoša paziņojuma saņemšanas šī iestāde par to informē pārējās 1958. gada nolīguma Līgusmlēdzējas puses, kas piemēro šos noteikumus, izmantojot paziņojuma veidlapu, kura atbilst paraugam šo noteikumu 2.A vai 2.B pielikumā.

8.3.1.1. No sērijas nejauši izvēlas trīs motorus. Uz motoriem, uz ko attiecas tikai ESC un ELR testi vai tikai ETC tests apstiprinājumam atbilstīgi 5.2.1. punkta tabulu A rindai, attiecas testi, kuri piemērojami ražojumu atbilstības pārbaudei. Ar iestādes piekrišanu uz visiem pārējiem motoriem, kas apstiprināti atbilstīgi 5.2.1. punkta tabulu A, B1 vai B2, vai C rindai, attiecas ESC un ELR cikla tests vai ETC cikla tests, lai pārbaudītu ražojuma atbilstību. Robežvērtības ir noteiktas šā pielikuma 5.2.1. punktā.

5.2.3.2. Dūmu vērtība, kas atbilst nejaušajiem apgriezieniem ELR testā, nedrīkst vairāk par 20 procentiem pārsniegt dūmu lielāko vērtību, kura atbilst diviem blakus esošajiem apgriezieniem, vai vairāk par 5 % robežvērtības — atkarībā no tā, kurš no šiem skaitļiem ir lielāks.

5.2.2.1. Pēc izgatavotāja izvēles ETC testā to ogļūdeņražu masas vietā, kas nav metāns, var mērīt kopējo ogļūdeņražu (THC) masu. Šajā gadījumā kopējās ogļūdeņražu masas robeža sakrīt ar 2. tabulā norādīto to ogļūdeņražu masas robežu, kas nav metāns.

Apstiprināšanai atbilstīgi 5.2.1. punkta tabulu B1 vai B2, vai C rindai emisija jānosaka ESC, ELR un ETC testos.

Apstiprināšanai atbilstīgi 5.2.1. punkta tabulu A rindai emisijas jānosaka ESC un ELR testos ar standarta dīzeļmotoriem, to skaitā ar tiem, kas aprīkoti ar elektronisku degvielas iesmidzināšanas iekārtu, izplūdes gāzu recirkulācijas (EGR) un/vai oksidācijas katalizatoriem. Dīzeļmotorus, kas aprīkoti ar progresīvām izplūdes pēcapstrādes sistēmām, to skaitā NOx katalizatoriem un/vai makrodaļiņu filtriem, papildus pārbauda ETC testā.

5.1.4.1. Alternatīvi noteikumu 4. pielikuma 4. papildinājuma prasībām ETC NOx emisijas skrīninga testa paraugus var ņemt no neapstrādātajām izplūdes gāzēm, un jāievēro 2001. gada 15. septembra ISO FDIS 16 183 tehniskie priekšraksti.

motora dzesētājvielas temperatūra ir no 343 līdz 368°K (no 70 līdz 95°C).

vides temperatūra ir no 283 līdz 303°K (no 10 līdz 30°C),

5.1.1.1. Detaļas, kas var ietekmēt gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no dīzeļmotoriem un gāzveida piesārņotāju emisiju no gāzes motoriem, projektē, izgatavo, montē un uzstāda tā, lai motors, to normāli ekspluatējot, atbilstu šajos noteikumos izklāstītajām prasībām.

4.7. Ja transportlīdzeklis vai motors atbilst apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam saskaņā ar vienu vai vairākiem citiem noteikumiem, kas pievienoti Nolīgumam, valstī, kas piešķīrusi apstiprinājumu saskaņā ar šiem noteikumiem, 4.6.1. punktā paredzētais simbols nav jāatkārto. Tādā gadījumā noteikumu un apstiprinājuma numurus un visu to noteikumu papildu simbolus, pēc kuriem piešķirts apstiprinājums saskaņā ar šiem noteikumiem, novieto vertikālās kolonās pa labi no 4.6.1. punktā paredzētā simbola.

Lietojot LPG, jāpierāda, ka standarta motors ir noregulējams atbilstīgi jebkura sastāva degvielai, kāda var būt tirgū. Lietojot LPG, atšķiras C3/C4 sastāvs. Šīs atšķirības atspoguļojas standarta degvielās. No jauna neregulējot degvielas padevi starp abiem testiem, standarta motoram jāatbilst emisijas prasībām, kas attiecas uz A un B standarta degvielu, kā norādīts 7. pielikumā. Tomēr pēc degvielas maiņas ir pieļaujams viens regulācijas režīma ETC cikls bez mērījumiem. Pirms testa standarta motoru piestrādā, izmantojot procedūru, kas aprakstīta 4. pielikuma 2. papildinājuma 3. punktā.

Ja motors pats pielāgojas darbināšanai ar H grupas dabasgāzi, no vienas puses, un ar L grupas dabasgāzi, no otras puses, un ar slēdzi pārslēdzas no H grupas uz L grupu un otrādi, tad standarta motoru katrā slēdža stāvoklī testē ar standarta degvielu, kas atbilst slēdža stāvoklim, kas katrai grupai norādīts 6. pielikumā. Minētās degvielas ir GR (1. degviela) un G23 (3. degviela) H gāzu grupā, G25 (2. degviela) un G23 (3. degviela) L gāzu grupā. Standarta motoram jāatbilst šo noteikumu prasībām abos slēdža stāvokļos, neregulējot degvielas padevi starp abiem testiem katrā slēdža stāvoklī. Tomēr pēc degvielas maiņas ir pieļaujams viens regulācijas režīma ETC cikls bez mērījumiem. Pirms testa standarta motoru piestrādā, izmantojot procedūru, kas aprakstīta 4. pielikuma 2. papildinājuma 3. punktā.

Ja lieto dabasgāzi, tad jāpierāda, ka standarta motoru var pielāgot jebkurai tāda sastāva degvielai, kas var būt tirgū. Dabasgāzi parasti lieto divu veidu degvielā — degvielā ar lielu sadegšanas siltumu (H gāzē) un degvielā ar mazu sadegšanas siltumu (L gāzē) —, bet ar ievērojamu izplešanos abos diapazonos/grupās, tās ievērojami atšķiras pēc enerģijas ietilpības, ko izsaka ar Wobbe indeksu, un pēc λ-nobīdes koeficienta (Sλ). Wobbe indeksa un Sλ aprēķināšanas formulas ir iekļautas 2.25. un 2.26. punktā. Dabasgāzes, kuru λ-nobīdes koeficients ir no 0,89 līdz 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08) ietilpst H diapazonā/grupā, savukārt dabasgāzes, kuru λ-nobīdes koeficients ir no 1,08 līdz 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19) ietilpst L diapazonā/grupā. Standarta degvielu sastāvs atspoguļo Sλ galējās atšķirības.

3.3.1. Transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma pieteikumu attiecībā uz gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju apstiprinātiem dīzeļmotoriem vai to saimei un attiecībā uz gāzveida piesārņotāju emisiju apstiprinātiem gāzes motoriem vai to saimei iesniedz transportlīdzekļa izgatavotājs vai attiecīgi pilnvarots pārstāvis.

2.20. “nominālie apgriezieni (nref)” ir 100 procenti to apgriezienu vērtības, kas jāizmanto, lai denormalizētu relatīvās apgriezienu vērtības, kas iegūtas ETC testā, kā izklāstīts šo noteikumu 4. pielikuma 2. papildinājumā;

5. Vērtības labvēlīga (An) un nelabvēlīga (Bn) lēmuma skaitļiem attiecībā pret paraugu skaitu ir noteiktas 4. tabulā. Šī attiecība ir testa statistiskais rezultāts, un to izmanto, lai labvēlību vai nelabvēlību sērijai noteiktu šādi.

Ja motors ir aprīkots ar izplūdes pēcapstrādes ierīci, tad izplūdes caurules diametram faktiski jābūt vienādam vismaz ar četrkāršu to caurules diametru, kurš ir augšpus vietas, kur sākas ieplūde izplešanās posmā, kurā ir pēcapstrādes ierīce. Attālumam no izplūdes kolektora atloka vai turbokompresora izplūdes atveres līdz izplūdes pēcapstrādes ierīcei jābūt vienādam ar attiecīgo attālumu transportlīdzekļa konfigurācijā vai ar izgatavotāja norādīto. Izplūdes pretspiedienam vai ierobežojumam jāatbilst tiem pašiem iepriekšminētajiem kritērijiem, un to var regulēt ar vārstu. Maketa testos un motora kartēšanā pēcapstrādes trauku var noņemt un aizstāt ar līdzvērtīgu trauku, kurā ir neaktīvs katalizatora nesējs.

Paredzētā īslaicīgā iesildīta motora ekspluatācijas testa ciklā, kurā apstākļi ir līdzīgi tiem ceļa apstākļiem, kādos ekspluatē lieljaudas motorus, kas uzstādīti kravas automobiļos un autobusos, iepriekšminētie piesārņotāji jāpārbauda pēc kopējo izplūdes gāzu atšķaidīšanas ar kondicionētu gaisu. Izmantojot motora griezes momenta un apgriezienu atgriezeniskās saites signālus, ko dod motora dinamometrs, jauda jāintegrē attiecībā pret cikla laiku, un rezultāts rāda motora padarīto darbu ciklā. NOx un HC koncentrācija ciklā jānosaka, integrējot analizatora signālu. CO, CO2 un NMHC koncentrāciju var noteikt, integrējot analizatora signālu vai ņemot paraugu no filtra. Makrodaļiņu samērīgs paraugs jāsakrāj piemērotos filtros. Jānosaka atšķaidītu izplūdes gāzu caurplūdums ciklā, lai aprēķinātu piesārņotāju masas emisijas vērtības. Masas emisijas vērtības jāattiecina pret motora darbu, lai iegūtu katra piesārņotāja gramus kilovatstundā (kWh), kā aprakstīts šā pielikuma 2. papildinājumā.

Paredzētajos iesildīta motora dažādajos ekspluatācijas apstākļos iepriekšminētie izplūdes gāzu emisijas daudzumi nepārtraukti jāpārbauda, ņemot paraugu no neapstrādātas izplūdes gāzes. Testa cikls sastāv no vairākiem apgriezienu un jaudas režīmiem, kas atbilst tipiskajam dīzeļmotoru ekspluatācijas diapazonam. Katrā režīmā jānosaka katra gāzveida piesārņotāja koncentrācija, izplūdes gāzu plūsma un jauda un jāsver mērījumu vērtības. Makrodaļiņu paraugs jāatšķaida ar kondicionētu apkārtējo gaisu. Visā testā jāņem viens paraugs, ko sakrāj piemērotos filtros. Katra piesārņotāja emisija gramos uz kilovatstundu (kWh) jāaprēķina, kā aprakstīts šā pielikuma 1. papildinājumā. Turklāt slāpekļa oksīdi jāmēra trijās testa stadijās kontroles diapazonā, ko izraugās tehniskais dienests (23) , un mērījumu vērtības jāsalīdzina ar vērtībām, kuras aprēķinātas pēc tiem testa cikla režīmiem, kas attiecas uz izraudzītajām testa stadijām. NOx kontroles tests nodrošina motora emisijas kontroles efektivitāti motora tipiskajā ekspluatācijas diapazonā.

Motora izplūdes gāzu emisijās mēra gāzveida sastāvdaļas (oglekļa monoksīds, kopējie ogļūdeņraži dīzeļmotoriem tikai ESC testā; ogļūdeņraži, izņemot metānu, dīzeļmotoriem un gāzes motoriem tikai ETC testā; metāns gāzes motoriem tikai ETC testā un slāpekļa oksīdi), makrodaļiņas (dīzeļmotoriem, tikai gāzes motoriem C pakāpē) un dūmi (dīzeļmotoriem tikai ELR testā). Turklāt oglekļa dioksīdu bieži izmanto par marķiergāzi, lai noteiktu atšķaidījuma pakāpi daļējas un pilnas plūsmas atšķaidīšanas sistēmā. Saskaņā ar labu inženierijas praksi oglekļa dioksīda vispārīgais mērījums ir lielisks līdzeklis mērīšanas problēmu atklāšanai testā.

1.1.3. ETC, kas sastāv no secīgiem īslaicīgiem vienas sekundes ekspluatācijas pārejas režīmiem.

(Ymax1, C + Ymax2, C + Ymax3, C) / 3

Katrai slodzes pakāpei ar A, B un C apgriezieniem no katras dūmu zīmes atsevišķajām Yi vērtībām jāizraugās maksimālā 1 s vērtību Ymax.

Filtra atslēgšanās frekvences/robežfrekvences (fc) novērtējuma aprēķini pamatojas uz pakāpjveida ievadi no 0 līdz 1 ≤ 0,01s (skatīt 8. pielikumu). Reakcijas laiku definē ar laiku no brīža, kad Besela izvade sasniedz 10 procentus (t10), līdz brīdim, kad tā sasniedz 90 procentus (t90) no šīs pakāpjveida funkcijas. Tas jāsasniedz, atkārtojot ar fc līdz t90 – t10 ≈ tf. Pirmo atkārtojumu fc izsaka ar šādu formulu:

ET + (EU – ET) · (nZ – nRT) / (nSU – nRT)

Gāzveida emisija jānovērtē pēc katra režīma pēdējo 30 sekunžu vidējiem nolasījumiem no diagrammas, un pēc vidējiem diagrammas nolasījumiem un attiecīgajiem kalibrēšanas datiem katrā režīmā jānosaka vidējās HC, CO, NOx koncentrācijas (conc). Var izmantot citu reģistrēšanas metodi, ja tā nodrošina līdzvērtīgu datu ieguvi.

Dūmu vidējo vērtību relatīvajām standartnovirzēm katrā apgriezienu grupā (SVA, SVB, SVC, ko saskaņā ar šā papildinājuma 6.3.3. punktu aprēķina pēc trijām secīgajām slodzes pakāpēm atbilstīgi katrai testa apgriezienu grupai) jābūt mazākām par 15 procentiem no vidējās vērtības vai 10 procentiem no robežvērtības, kas norādīta noteikumu 1. tabulā, atkarībā no tā, kura vērtība ir lielāka. Ja starpība ir lielāka, tad secīgās darbības jāatkārto, līdz 3 slodzes pakāpēs pēc kārtas konstatē atbilstību validācijas kritērijiem.

Darbinot motoru ar C apgriezieniem, secīgi jāizpilda a) līdz c) punkts.

Pēc emisijas testa analizatori atkārtoti jāpārbauda ar nulles gāzi un to pašu standarta gāzi. Testu uzskata par pieņemamu, ja starpība starp priekštesta un pēctesta rezultātiem ir mazāka par 2 procentiem no standarta gāzes vērtības.

Ja izmērītie motora A, B un C apgriezieni ir ± 3 procentu robežās no izgatavotāja deklarētajiem motora apgriezieniem, tad deklarētie motora apgriezieni jāizmanto emisijas testā. Ja kādu motora apgriezienu pielaide ir pārsniegta, tad emisijas testā jāizmanto izmērītie motora apgriezieni.

motors jākartē pa visu jaudas līkni no maksimālās jaudas apgriezieniem bez slodzes līdz brīvgaitas apgriezieniem, izmantojot vismaz 5 mērījumu punktus uz 1 000 min–1 intervāliem un mērījumu punktus ± 50 min–1 ar deklarētās maksimālās jaudas apgriezieniem. Maksimālā jauda, nhi un nlo jānosaka pēc šīs kartēšanas līknes, un motora A, B un C apgriezieni jāaprēķina saskaņā ar iepriekšminētajiem noteikumiem.

Motora A, B un C apgriezienus var pārbaudīt ar vienu no šīm metodēm:

NMHCconc un CH4 conc noteikšana ir atkarīga no izmantotās metodes (skatīt 4. pielikuma 4. papildinājuma 3.3.4. punktu). Abas koncentrācijas jānosaka šādi, atskaitot CH4 no HC, lai noteiktu NMHCconc:

Wact jābūt no –15 % līdz +5 % no Wref.

Integrējot cikla standarta un faktisko darbu, visas negatīvās griezes momenta vērtības jāpielīdzina nullei un jāiekļauj integrēšanā. Ja integrēšanas frekvence ir mazāka par 5 Hz un ja attiecīgā laika segmentā griezes momenta vērtība mainās no pozitīvas uz negatīvu vai no negatīvas uz pozitīvu, tad negatīvā daļa jāaprēķina un jāpielīdzina nullei. Pozitīvā daļa jāiekļauj integrētajā vērtībā.

Pēc emisijas testa ar nulles gāzi un to pašu standarta gāzi atkārtoti jāpārbauda analizatori. Testu uzskata par pieņemamu, ja starpība starp priekštesta un pēctesta rezultātiem ir mazāka par 2 procentiem no standarta gāzes vērtības.

Ja neizmanto plūsmas kompensāciju, tad parauga sūknis jānoregulē tā, lai caurplūdums daļiņu parauga zondē vai pārvades caurulē ir ± 5 procenti no iestatītā caurplūduma. Ja izmanto plūsmas kompensāciju (t.i., samērīgu/proporcionālu parauga plūsmas kontroli), tad jāpierāda, ka attiecība starp plūsmu galvenajā kanālā un makrodaļiņu plūsmu nemainās vairāk kā par ± 5 procentiem no uzstādītās vērtības (izņemot parauga ņemšanas pirmās 10 sekundes).

Palaižot motoru vai sākot secīgi izpildīt testu, ja ciklu sāk tieši no iepriekšējas kondicionēšanas, daļiņu paraugu ņemšanas sistēma jāpārslēdz no apvada režīma uz daļiņu savākšanas režīmu.

Ar NG un LPG darbināmi motori pirms ETC testa jāpiestrādā. Motors jādarbina vismaz divus ETC ciklus un līdz brīdim, kad CO emisija, ko mēra vienā veselā ETC ciklā, vairāk par 10 procentiem nepārsniedz CO emisiju, kura izmērīta iepriekšējā ETC ciklā.

Ja izgatavotājs uzskata, ka iepriekš aprakstītā kartēšanas metode nav droša vai reprezentatīva attiecībā uz visiem motoriem, tad var izmantot alternatīvu kartēšanas metodi. Alternatīvajai metodei jāatbilst norādīto kartēšanas procedūru mērķim, lai noteiktu maksimāli iespējamo griezes momentu atbilstīgi visiem motora apgriezieniem, ko sasniedz testa ciklos. Novirzes no kartēšanas metodes, kas norādīta šajā punktā, drošības vai reprezentativitātes nolūkos kopā ar to izmantošanas pamatojumu jāapstiprina tehniskajam dienestam. Tomēr regulējamiem vai turbokompresora motoriem nekādā gadījumā nedrīkst izmantot dilstošas nepārtrauktas motora apgriezienu frekvences.

Dūmmēra elektriskās reakcijas laiks nedrīkst pārsniegt 0,05 s. Elektriskās reakcijas laiks ir to laiku starpība, kuros dūmmēra izvade sasniedz 10 un 90 procentus no pilnās skalas, ja gaismas avotu aizsedz vai pilnīgi dzēš laikā, kas īsāks par 0,01 s.

Dūmmēra fizikālās reakcijas laiks nedrīkst pārsniegt 0,2 s. Fizikālās reakcijas laiks ir to laiku starpība, kuros ātrdarbīga uztvērēja izvade sasniedz 10 un 90 procentus no pilnās novirzes, ja mērāmās gāzes dūmainība mainās laikā, kas īsāks par 0,1 s.

Dūmainības displeja diapazonam ir jābūt no 0 līdz 100 % dūmainībai ar 0,1 % dūmainības nolasāmību. Attiecībā uz gaismas absorbcijas koeficientu displejam jādarbojas diapazonā no 0 līdz 30 m–1 gaismas absorbcijas koeficienta ar 0,01 m–1 gaismas absorbcijas koeficienta nolasāmību.

Visas tās atšķaidīšanas sistēmas un paraugu ņemšanas sistēmas daļas no izplūdes caurules līdz filtra turētājam, kas saskaras ar neapstrādātām un atšķaidītām izplūdes gāzēm, jākonstruē tā, lai līdz minimumam samazinātu makrodaļiņu nogulsnēšanos vai izmaiņas. Visām daļām jābūt izgatavotām no elektrību vadošiem materiāliem, kas nereaģē ar izplūdes gāzu sastāvdaļām, un tām jābūt elektriski iezemētām, lai novērstu elektrostatiskos efektus.

Telpas (vai istabas) videi jābūt brīvai no apkārtnes piesārņojumiem (tādiem kā putekļi), kas nosēstos uz makrodaļiņu filtriem to stabilizēšanas laikā. Traucējumi 4.2.1. punktā norādītajā svēršanas telpas specifikācijā ir atļauti, ja traucējumu ilgums nepārsniedz 30 minūtes. Svēršanas telpai jāatbilst vajadzīgajai specifikācijai pirms personāla ieiešanas svēršanas telpā. Vismaz divi nelietoti standartfiltri vai filtru pāri jānosver 4 stundās pēc parauga filtru svēršanas, bet vēlams svērt vienlaikus ar parauga filtru (pāri). Standartfiltriem ir jābūt tādiem pašiem izmēriem un materiālam kā parauga filtriem.

Makrodaļiņu noteikšanai ir vajadzīga atšķaidīšanas sistēma. Atšķaidīt var ar daļējas plūsmas atšķaidīšanas sistēmu (tikai ESC) vai ar pilnas plūsmas atšķaidīšanas sistēmu (obligāti ETC). Atšķaidīšanas sistēmas plūsmas caurlaidībai jābūt pietiekamai, lai pilnīgi novērstu ūdens kondensāciju atšķaidīšanas un paraugu ņemšanas sistēmās un uzturētu 325 K (52 °C) vai zemāku atšķaidīto izplūdes gāzu temperatūru tieši augšpus filtru turētājiem. Atšķaidīšanas gaisa atbrīvošana no mitruma pirms ieplūdes atšķaidīšanas sistēmā ir atļauta, ja atšķaidīšanas gaiss ir īpaši mitrs. Atšķaidīšanas gaisa temperatūrai jābūt 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Ja apkārtējā temperatūra ir mazāka par 293 K (20 °C), tad ieteicams atšķaidīšanas gaisu iepriekš sasildīt virs augšējās 303 K (30 °C) temperatūras robežas. Tomēr pirms izplūdes gāzu ievadīšanas atšķaidīšanas kanālā atšķaidīšanas gaisa temperatūra nedrīkst pārsniegt 325 K (52 °C).

Daudzcilindru motoram ar sazarotu izplūdes kolektoru zondes ieplūdes atvere jānovieto pietiekami tālu lejpus pa plūsmu tā, lai nodrošinātu to, ka paraugs pārstāv vidējo izplūdes gāzu emisiju no visiem cilindriem. Daudzcilindru motoriem, kam ir atsevišķas kolektoru grupas, tādas kā “V” konfigurācijas motoriem, ir atļaujams iegūt paraugu no katras grupas atsevišķi un aprēķināt vidējo izplūdes gāzu emisiju. Var izmantot citas metodes, ja ir pierādīts, ka tās atbilst iepriekšminētajām metodēm. Lai aprēķinātu izplūdes gāzu emisiju, jāizmanto motora kopējā izplūdes gāzu masas plūsma.

Atkārtojamība, kas definēta ar 2,5 standartnovirzēm 10 atkārtotos atbildes signālos uz attiecīgo kalibrēšanas vai standarta gāzi, nedrīkst būt lielāka par ± 1 procentu no pilnas skalas koncentrācijas katram diapazonam, ko izmanto virs 155 ppm (vai ppm C) vai ± 2 procentiem katram diapazonam, ko izmanto zem 155 ppm (vai ppm C).

Analizatoru mērījumu diapazonam jāatbilst precizitātei, kāda vajadzīga izplūdes gāzu sastāvdaļu koncentrācijas mērījumiem (3.1.1. punkts). Ieteicams analizatorus darbināt tā, lai mērāmā koncentrācija ir no 15 līdz 100 procentiem no pilnas skalas.

Jālieto tāds motora dinamometrs, kura parametri dod iespēju izpildīt testa ciklus, kas aprakstīti šā pielikuma 1. un 2. papildinājumā. Apgriezienu mērīšanas sistēmai jānodrošina ± 2 procentu nolasījuma precizitāte. Griezes momenta mērīšanas sistēmas precizitātei jābūt ± 3 % nolasījuma diapazonā, kas pārsniedz 20 procentus no pilnas skalas, un ± 0,6 % pilnas skalas diapazonā, kurš ir vienāds ar 20 procentiem no pilnas skalas vai mazāks.

ETC nolūkā gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisija jānosaka tikai, izmantojot pilnas plūsmas atšķaidīšanas sistēmu, un to uzskata par standarta sistēmu. Tomēr tehniskais dienests var apstiprināt daļējas plūsmas atšķaidīšanas sistēmas, ja to līdzvērtība ir pierādīta saskaņā ar noteikumu 6.2. punktu un ja tehniskajam dienestam ir iesniegts sīki izstrādāts datu novērtēšanas un aprēķinu procedūru apraksts.

4. PIELIKUMS

5. papildinājums

KALIBRĒŠANAS PROCEDŪRA

1. ANALĪTISKO IERĪČU KALIBRĒŠANA

1.1. Ievads

Katrs analizators jākalibrē tik bieži, cik vajadzīgs, lai izpildītu šo noteikumu precizitātes prasības. Šajā punktā ir aprakstīta 4. pielikuma 4. papildinājuma 3. punktā un 4. pielikuma 6. papildinājuma 1. punktā norādītajiem analizatoriem izmantojamā kalibrēšanas metode.

1.2. Kalibrēšanas gāzes

Jāievēro visu kalibrēšanas gāzu glabāšanas laiks.

Izgatavotāja noteiktais kalibrēšanas gāzu derīguma termiņš jāreģistrē.

1.2.1. Ķīmiski tīrās gāzes

Vajadzīgo gāzu ķīmisko tīrību nosaka ar piemaisījuma robežām, kas iekļautas še turpmāk. Darbam vajadzīgas šādas gāzes:

attīrīts slāpeklis

(piemaisījums ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO),

attīrīts skābeklis

(Ķīmiskā tīrība > 99,5 tilp. % O2),

ūdeņraža un hēlija maisījums

(40 ± 2 % ūdeņraža, pārējais hēlijs)

(Piemaisījums ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2),

attīrīts sintētisks gaiss

(piemaisījums ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

(skābekļa saturs no 18–21 % tilp.),

attīrīts propāns vai CO CVS verifikācijai.

1.2.2. Kalibrēšanas un standarta gāzes

Jābūt pieejamiem gāzu maisījumiem ar šādu ķīmisko sastāvu:

C3H8 un attīrītam sintētiskam gaisam (skatīt 1.2.1. punktu); CO un attīrītam slāpeklim; NOx un attīrītam slāpeklim (NO2 daudzums šajā kalibrēšanas gāzē nedrīkst pārsniegt 5 % NO satura); CO2 un attīrītam slāpeklim; CH4 un attīrītam sintētiskam gaisam; C2H6 un attīrītam sintētiskam gaisam.

Piezīme: atļauts apvienot citas gāzes, ja tās savstarpēji nereaģē.

Kalibrēšanas un standarta gāzes faktiskajai koncentrācijai jābūt ± 2 % robežās no nominālās vērtības. Visas kalibrēšanas gāzu koncentrācijas jānorāda tilpuma vienībās (tilpuma procentos vai tilpuma ppm).

Kalibrēšanas un standarta gāzes var iegūt arī ar gāzu dalītāju, atšķaidot ar attīrītu N2 vai ar attīrītu sintētisku gaisu. Sajaukšanas ierīces precizitātei jābūt tādai, lai atšķaidīto kalibrēšanas gāzu koncentrāciju var noteikt ar precizitāti ± 2 procenti.

1.3. Analizatoru un paraugu ņemšanas sistēmas darbināšana

Analizatori jādarbina, ievērojot ierīču izgatavotāja izdoto palaišanas un darbināšanas instrukciju. Jāiekļauj prasību minimums, kas noteikts 1.4. līdz 1.9. punktā.

1.4. Noplūdes tests

Jāpārbauda, vai sistēmā nav noplūdes. Zonde jāatvieno no izplūdes sistēmas un gals jānoslēdz. Jāieslēdz analizatora sūknis. Pēc sākotnēja stabilizēšanas perioda visiem plūsmas mērītājiem būtu jārāda nulle. Ja tā nav, jāpārbauda parauga ņemšanas vadi un kļūme jāizlabo.

Pieļaujamajam maksimālajam noplūdes ātrumam vakuuma pusē jābūt 0,5 procentiem no faktiskā caurplūduma pārbaudāmajā sistēmas daļā. Lai noteiktu faktisko caurplūdumu, var izmantot analizatora plūsmas un apvada plūsmas.

Otra metode ir koncentrācijas pakāpjveida maiņa paraugu ņemšanas vada sākumā, pārslēdzot no nulles uz standarta gāzi. Ja pēc atbilstīga laika perioda nolasījumi liecina par mazāku koncentrāciju, salīdzinot ar ievadīto koncentrāciju, tas norāda uz kalibrēšanas vai noplūdes problēmu.

1.5. Kalibrēšanas procedūra

1.5.1. Ierīces komplektācija

Nokomplektētā ierīce jākalibrē un kalibrēšanas līknes jāpārbauda pret standarta gāzēm. Jāizmanto tie paši gāzu caurplūdumi, kas izplūdes gāzu paraugu ņemšanā.

1.5.2. Iesildīšanas laiks

Iesildīšanas laikam būtu jāatbilst izgatavotāja ieteikumiem. Ja nav norādīts, tad analizatorus ieteicams iesildīt vismaz divas stundas.

1.5.3. NDIR un HFID analizators

NDIR analizators jānoregulē pēc vajadzības un HFID analizatora degšanas liesma jāoptimizē (1.8.1. punkts).

1.5.4. Kalibrēšana

Katrs parasti izmantojams darbības diapazons jākalibrē.

Lietojot attīrītu sintētisku gaisu (vai slāpekli), CO, CO2, NOx un HC analizatori jāiestata uz nulli.

Analizatoros jāievada attiecīgās kalibrēšanas gāzes, vērtības jāreģistrē un jāizveido kalibrēšanas līkne saskaņā ar 1.5.5. punktu.

Vajadzības gadījumā vēlreiz jāpārbauda nulles iestatījums un jāatkārto kalibrēšana.

1.5.5. Kalibrēšanas līknes izveide

1.5.5.1. Vispārīgas pamatnostādnes

Analizatora kalibrēšanas līkne jāizveido vismaz pēc pieciem kalibrēšanas punktiem (neskaitot nulli), kas ir izvietoti iespējami vienmērīgi. Lielākajai nominālajai koncentrācijai jābūt vienādai ar 90 procentiem no pilnas skalas vai lielākai.

Kalibrēšanas līkne jāizrēķina ar mazāko kvadrātu metodi. Ja iegūtā polinoma pakāpe ir lielāka par 3, tad kalibrēšanas punktu skaitam (nulli ieskaitot) jābūt vismaz vienādam ar šo polinoma pakāpi, kam pieskaitīts 2.

Kalibrēšanas līkne nedrīkst atšķirties vairāk par ± 2 procentiem no katra kalibrēšanas punkta nominālvērtības un vairāk par ± 1 procentu no pilnas skalas nulles punktā.

Pēc kalibrēšanas līknes un kalibrēšanas punktiem var pārbaudīt, vai kalibrēšana ir izdarīta pareizi. Jānorāda atšķirīgie analizatoram raksturīgie parametri, īpaši:

— mērīšanas diapazons,

— jutība,

— kalibrēšanas datums.

1.5.5.2. Kalibrēšana zem 15 procentiem no pilnas skalas

Analizatora kalibrēšanas līkne jāizveido, vismaz 4 papildu kalibrēšanas punktus (izņemot nulli) novietojot nomināli līdzvērtīgi zem 15 procentiem no pilnas skalas.

Kalibrēšanas līkni aprēķina ar mazāko kvadrātu metodi.

Kalibrēšanas līkne nedrīkst atšķirties vairāk par ± 4 procentiem no katra kalibrēšanas punkta nominālvērtības un vairāk par ± 1 procentu no pilnas skalas nulles punktā.

1.5.5.3. Alternatīvas metodes

Ja var pierādīt, ka alternatīva tehnika (piemēram, dators, elektroniski regulējams diapazonu slēdzis u.c.) var dot līdzvērtīgu precizitāti, tad var izmantot šīs alternatīvas.

1.6. Kalibrēšanas verifikācija

Katrs parasti izmantojams darbības diapazons pirms katras analīzes jāpārbauda saskaņā ar šādu procedūru.

Kalibrēšana jāpārbauda, izmantojot nulles gāzi un standarta gāzi, kuras nominālā vērtība ir lielāka par 80 procentiem no mērīšanas diapazona pilnas skalas.

Ja diviem attiecīgajiem punktiem atrastā vērtība no noteiktās standartvērtības neatšķiras vairāk par ± 4 procentiem no pilnas skalas, tad korekcijas parametrus var mainīt. Ja tā nav, tad saskaņā ar 1.5.5. punktu jāizveido jauna kalibrēšanas līkne.

1.7. NOx pārveidotāja efektivitātes tests

NO2 pārveidošanai par NO lietojamā pārveidotāja efektivitāte jātestē, kā noteikts 1.7.1. līdz 1.7.8. punktā (6. attēls).

1.7.1. Testa iekārtas uzbūve

Lietojot testa iekārtu, kas parādīta 6. attēlā (skatīt arī 4. pielikuma 4. papildinājuma 3.3.5. punktu), un še turpmāk aprakstīto procedūru, pārveidotāju efektivitāti var testēt ar ozonatoru.

1.7.2. Kalibrēšana

CLD un HCLD jākalibrē parastākajā darbības diapazonā, ievērojot izgatavotāja specifikācijas, lietojot nulles un standarta gāzi (kurā NO saturam jābūt aptuveni līdz 80 procentiem no darbības diapazona un NO2 koncentrācijai gāzu maisījumā līdz mazāk nekā 5 procentiem NO koncentrācijas). NOx analizatoram jābūt NO režīmā, lai standarta gāze neplūst caur pārveidotāju. Norādītā koncentrācija jāreģistrē.

1.7.3. Aprēķins

NOx pārveidotāja efektivitāti aprēķina šādi:

kur:

a ir NOx koncentrācija saskaņā ar 1.7.6. punktu, b ir NOx koncentrācija saskaņā ar 1.7.7. punktu, c ir NO koncentrācija saskaņā ar 1.7.4. punktu, d ir NO koncentrācija saskaņā ar 1.7.5. punktu.

1.7.4. Skābekļa pievienošana

Skābekli vai nulles gaisu gāzes plūsmai nepārtraukti pievieno pa T veida savienotājelementu, līdz parādītā koncentrācija ir aptuveni par 20 procentiem mazāka nekā 1.7.2. punktā norādītā kalibrēšanas koncentrācija (analizators ir NO režīmā). Ar c apzīmētā koncentrācija jāreģistrē. Ozonatoru visā procesā uztur neaktivētu.

1.7.5. Ozonatora ieslēgšana

Aktivē ozonatoru, lai tas radītu pietiekami daudz ozona NO koncentrācijas samazināšanai līdz aptuveni 20 procentiem (minimāli 10 procentiem) no 1.7.2. punktā dotās kalibrēšanas koncentrācijas. Ar d apzīmētā koncentrācija jāpieraksta (analizators ir NO režīmā).

1.7.6. NOx režīms

Pēc tam NO analizatoru pārslēdz uz NOx režīmu, lai gāzu maisījums (kas sastāv no NO, NO2, O2 un N2) plūst caur pārveidotāju. Parādītā a koncentrācija jāreģistrē (analizators ir NOx režīmā).

1.7.7. Ozonatora izslēgšana

Ozonatoru izslēdz. Gāzu maisījums, kas aprakstīts 1.7.6. punktā, caur pārveidotāju ieplūst detektorā. Ar b apzīmētā koncentrācija jāreģistrē (analizators ir NOx režīmā).

1.7.8. NO režīms

Pēc pārslēgšanas uz NO režīmu, kad ozonators izslēgts, noslēdz arī skābekļa vai sintētiskā gaisa plūsmu. Analizatora NOx nolasījuma novirze nedrīkst pārsniegt ± 5 procentus no vērtības, kas izmērīta saskaņā ar 1.7.2. punktu (analizators ir NO režīmā).

1.7.9. Testu intervāls

Pārveidotāja efektivitāte jāpārbauda pirms katras NOx analizatora kalibrēšanas.

1.7.10. Efektivitātes prasība

Pārveidotāja efektivitāte nedrīkst būt mazāka par 90 procentiem, bet ir ļoti ieteicama lielāka, 95 procentu, efektivitāte.

Piezīme: ja, analizatoram darbojoties parastākajā diapazonā, ozonators nevar dot samazinājumu no 80 procentiem līdz 20 procentiem saskaņā ar 1.7.5. punktu, tad jāizmanto augstākais diapazons, kurā ozonators dod šo samazinājumu.

1.8. FID noregulēšana

1.8.1. Detektora atbildes signāla optimizēšana

FID jānoregulē, kā norādījis ierīces izgatavotājs. Lai optimizētu atbildes signālu visvairāk izmantojamā darbības diapazonā, par standarta gāzi lieto gaisu ar propāna piedevu.

Degvielas un gaisa caurplūdums jānoregulē atbilstīgi izgatavotāja ieteikumiem un analizatorā jāievada 350 ± 75 ppm C standarta gāzes. Atbildes signāls atbilstīgi degvielas plūsmai jānosaka pēc starpības starp standarta gāzes atbildes signālu un nulles gāzes atbildes signālu. Degvielas plūsma jānoregulē nedaudz virs izgatavotāja norādītās un nedaudz zem tās. Jāreģistrē šīm degvielas plūsmām atbilstīgie standarta un nulles atbildes signāli. Starpība starp standarta un nulles atbildes signālu jāatzīmē grafiski, un degvielas plūsma jāpielāgo līknes bagātīgākajai daļai.

1.8.2. Ogļūdeņražu atbildes signālu koeficienti

Analizators jākalibrē, izmantojot gaisu ar propāna piedevu un attīrītu sintētisko gaisu saskaņā ar 1.5. punktu.

Atbildes koeficienti jānosaka, laižot analizatoru ekspluatācijā, un pēc ilgākiem ekspluatācijas periodiem. Atbildes koeficients (Rf) noteiktas grupas ogļūdeņražiem ir FID C1 nolasījuma attiecība pret gāzes koncentrāciju cilindrā, kas izteikta ar ppm C1.

Testa gāzes koncentrācijai jābūt tādai, lai atbildes signāls ir aptuveni 80 procenti no pilnas skalas. Koncentrācijai jābūt zināmai ar precizitāti ± 2 procenti attiecībā uz gravimetrisko standartu, kas izteikts ar tilpumu. Turklāt gāzes cilindrs iepriekš jākondicionē 24 stundas 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C) temperatūrā.

Izmantojamās testa gāzes un ieteicamie relatīvās atbildes koeficientu intervāli ir šādi:

metānam un attīrītam sintētiskajam gaisam 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 (dīzeļmotoriem un LPG motoriem) metānam un attīrītam sintētiskajam gaisam 1,00 ≤ Rf ≤ 1,07 (NG motoriem) propilēnam un attīrītam sintētiskajam gaisam 0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 toluēnam un attīrītam sintētiskajam gaisam 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10

Šīs vērtības ir attiecinātas pret propāna un attīrīta sintētiskā gaisa atbildes koeficientu (Rf) 1,00.

1.8.3. Skābekļa traucējošās ietekmes pārbaude

Skābekļa traucējošā ietekme jānosaka, laižot analizatoru ekspluatācijā, un pēc ilgākiem ekspluatācijas periodiem.

Atbildes koeficients ir definēts un tā noteikšana aprakstīta 1.8.2. punktā. Izmantojamā testa gāze un ieteicamie relatīvās atbildes signāla koeficienti ir šādi:

propāns un slāpeklis 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05

Šī vērtība ir attiecināta pret propāna un attīrīta sintētiskā gaisa atbildes koeficientu (Rf) 1,00.

FID degļa gaisa skābekļa koncentrācijai jābūt ± 1 mola % robežās no skābekļa koncentrācijas degļa gaisā, kas ir izmantots iepriekšējā skābekļa traucējošās ietekmes pārbaudē. Ja starpība ir lielāka, tad jāpārbauda skābekļa traucējošā ietekme un vajadzības gadījumā jānoregulē analizators.

1.8.4. Gāzu, izņemot metānu, nošķīrēja efektivitāte (NMC, tikai ar NG darbināmiem gāzes motoriem)

NMC lieto, lai ogļūdeņražus, kas nav metāns, atdalītu no parauga gāzes, oksidējot visus ogļūdeņražus, izņemot metānu. Ideāli, ja pārveido 0 % metāna un 100 % pārējo ogļūdeņražu, ko pārstāv etāns. Lai precīzi izmērītu NMHC, jānosaka abu iepriekšminēto ogļūdeņražu grupu efektivitāte un tā jāizmanto NMHC emisijas masas caurplūduma aprēķinam (skatīt 4. pielikuma 2. papildinājuma 4.3. punktu).

1.8.4.1. Metāna efektivitāte

Metāna kalibrēšanas gāze jālaiž caur FID, apejot un neapejot NMC, un abas koncentrācijas jāreģistrē. Efektivitāte jānosaka šādi:

kur:

concw = HC koncentrācija, CH4 plūstot caur NMC, concw/o = HC koncentrācija, CH4 plūsmu novirzot garām NMC.

1.8.4.2. Etāna efektivitāte

Etāna kalibrēšanas gāze jālaiž caur FID, apejot un neapejot NMC, un abas koncentrācijas jāreģistrē. Efektivitāte jānosaka šādi:

kur:

concw = HC koncentrācija, C2H6 plūstot caur NMC, concw/o = HC koncentrācija, C2H6 plūsmu novirzot garām NMC.

1.9. Traucējošas ietekmes CO, CO2 un NOx analizatoros

Izplūdes gāzu sastāvā esošās gāzes, kas nav analizējamā gāze, var traucēt nolasīšanu vairākos veidos. Traucējums ar pozitīvu zīmi NDIR ierīcēs rodas, ja traucējošā gāze dod tādu pašu ietekmi kā mērāmā gāze, bet mazākā mērā. Traucējumi ar negatīvu zīmi NDIR ierīcēs rodas, ja traucējošā gāze paplašina mērāmās gāzes absorbcijas joslu, un CLD ierīcēs – ja traucējošā gāze slāpē starojumu. Traucējumu pārbaudes atbilstīgi 1.9.1. un 1.9.2. punktam jāveic pirms analizatora ekspluatācijas sākuma un pēc lielākiem ekspluatācijas periodiem.

1.9.1. CO analizatora traucējumu pārbaude

CO analizatora darbību var traucēt ūdens un CO2. Tāpēc CO2 standarta gāzei ar koncentrāciju no 80 līdz 100 procentiem no pilnas skalas testos izmantojamā maksimālā darbības diapazonā jāburbuļo caur ūdeni istabas temperatūrā un jāreģistrē analizatora reakcijas signāls. Analizatora reakcijas signāls nedrīkst būt lielāks par 1 procentu no pilnas skalas diapazonos, kas ir vienādi ar 300 ppm vai lielāki, vai lielāks par 3 ppm diapazonos, kuri ir zem 300 ppm.

1.9.2. NOx analizatora dzēšanas pārbaudes

CLD (un HCLD) analizatoriem nozīmīgas ir divas gāzes: CO2 un ūdens tvaiks. Šo gāzu radītie dzēšanas signāli ir proporcionāli to koncentrācijai, un tāpēc ir vajadzīgas testa metodes, ar ko noteikt dzēšanu, kura atbilst lielākajām testā gaidāmajām koncentrācijām.

1.9.2.1. CO2 dzēšanas pārbaude

Caur NDIR analizatoru jālaiž cauri CO2 standarta gāze, kuras koncentrācija ir 80 līdz 100 procenti no pilnas skalas lielākajā testos izmantojamā darbības diapazonā, un jāpieraksta CO2 lielums, apzīmējot ar A. Pēc tam gāze jāatšķaida aptuveni līdz 50 procentiem ar NO standarta gāzi un jālaiž cauri NDIR un (H)CLD analizatoriem, pierakstot CO2 un NO lielumus, ko attiecīgi apzīmē ar B un C. Pēc tam jānoslēdz CO2 un caur (H)CLD jālaiž tikai NO standarta gāze, reģistrējot NO vērtību un to apzīmējot ar D.

Dzēšana nedrīkst pārsniegt 3 procentus no pilnas skalas, un tā jāaprēķina šādi:

kur:

A ir neatšķaidītā CO2 koncentrācija, ko mēra ar NDIR procentos, B ir atšķaidītā CO2 koncentrācija, ko mēra ar NDIR procentos, C ir atšķaidītā NO koncentrācija, ko mēra ar (H)CLD ppm, D ir neatšķaidītā NO koncentrācija, ko mēra ar (H)CLD ppm.

Var izmantot tādas alternatīvas atšķaidīšanas un CO2 un NO standarta gāzes vērtību aprēķināšanas metodes kā dinamisko sajaukšanu/samaisīšanu.

1.9.2.2. Ūdens dzēšanas pārbaude

Šo pārbaudi piemēro tikai mitras gāzes koncentrācijas mērījumiem. Aprēķinot ūdens dzēšanu, jāņem vērā NO standarta gāzes atšķaidījums ar ūdens tvaiku un maisījuma ūdens tvaika koncentrācijas attiecība pret noteikšanā sagaidāmo koncentrāciju.

NO standarta gāze ar koncentrāciju 80 līdz 100 procenti no pilnas skalas parastajā darbības diapazonā jālaiž caur (H)CLD un jāpieraksta NO lielums, apzīmējot ar D. NO gāzei jāburbuļo caur ūdeni istabas temperatūrā, tā jālaiž caur (H)CLD, un jāpieraksta NO lielums, apzīmējot ar C. Jānosaka analizatora absolūtais darba spiediens un ūdens temperatūra un jāpieraksta, attiecīgi apzīmējot ar E un F. Jānosaka maisījuma piesātināta tvaika spiediens, kas atbilst ūdens temperatūrai F, un jāpieraksta, apzīmējot ar G. Maisījuma ūdens tvaika koncentrācija (H, %) jāaprēķina šādi:

H = 100 × (G / E)

Sagaidāmā atšķaidītās NO standarta gāzes (ūdens tvaikā) koncentrācija (De) jāaprēķina šādi:

De = D × (1 – H / 100)

Dīzeļmotoru izplūdes gāzēm testā paredzamo maksimālo izplūdes ūdens tvaika koncentrācija (Hm, %), pamatojoties uz pieņēmumu, ka degvielas atoma H/C attiecība ir 1,8:1, jāprognozē pēc neatšķaidītās CO2 standarta gāzes koncentrācijas (A, ko mēra, kā aprakstīts 1.9.2.1. punktā) šādi:

Hm = 0,9 × A

Ūdens dzēšana nedrīkst pārsniegt 3 procentus, un tā jāaprēķina šādi:

procentuālā dzēšana = 100 × (De – C) / De) × (Hm / H)

kur:

De paredzamā atšķaidītā NO koncentrācija ppm, C atšķaidītā NO koncentrācija ppm, Hm maksimālā ūdens tvaika koncentrācija %, H faktiskā ūdens tvaika koncentrācija %.

Piezīme: svarīgi, lai NO standarta gāzē šajā pārbaudē NO2 koncentrācija ir iespējami maza, jo dzēšanas aprēķinos nav ņemta vērā NO2 absorbcija ūdenī.

1.10. Kalibrēšanas intervāli

Analizatori jākalibrē saskaņā ar 1.5. punktu vismaz vienu reizi 3 mēnešos vai ikreiz pēc sistēmas remonta vai izmaiņas, kas var būt ietekmējusi kalibrēšanu.

2. CVS SISTĒMAS KALIBRĒŠANA

2.1. Vispārīgi noteikumi

CVS sistēma jākalibrē ar precīzu caurplūduma mērītāju, kas atbilst valsts vai starptautiskiem standartiem, un ierobežošanas ierīci. Plūsma cauri sistēmai jāmēra atbilstīgi dažādiem ierobežojuma iestatījumiem un sistēmas kontrolparametri jāmēra un jāattiecina pret plūsmu.

Var lietot dažādus caurplūduma mērītājus, piemēram, kalibrētu Venturi cauruli, kalibrētu laminārā caurplūduma mērītāju, kalibrētu turbomērītāju.

2.2. Pozitīvā darba tilpuma sūkņa (PDP) kalibrēšana

Visi parametri attiecībā uz sūkni jāmēra vienlaicīgi ar parametriem, kuri attiecas uz caurplūduma mērītāju, kas ir savienots virknē ar sūkni. Aprēķinātais caurplūdums (m3/min. pie sūkņa ieplūdes atveres, absolūtais spiediens un temperatūra) jāatzīmē pret korelācijas funkciju, kas ir īpašas sūkņa parametru kombinācijas vērtība. Pēc tam jānosaka lineārais vienādojums, ar ko izsaka sūknētās plūsmas un korelācijas funkcijas attiecību. Ja CVS ir vairāku ātrumu caurplūdums, tad jākalibrē visi diapazoni. Kalibrējot jānodrošina nemainīga temperatūra.

2.2.1. Datu analīze

Gaisa caurplūdums (Qs) atbilstīgi katram ierobežojuma iestatījumam (vismaz 6 iestatījumiem) jāaprēķina pēc caurplūduma mērītāja datiem, izmantojot izgatavotāja noteikto metodi un izsakot standarta m3/min. Pēc tam gaisa caurplūdums šādi jāpārrēķina sūknētajā plūsmā (V0) m3/apgr. atbilstīgi absolūtajai temperatūrai un spiedienam sūkņa ieplūdes atverē:

kur:

Qs = gaisa caurplūdums standarta nosacījumos (101,3 kPa, 273 K), m3/s, T = temperatūra sūkņa ieplūdes atverē, K, pA = absolūtais spiediens sūkņa ieplūdes atverē (pB – p1), kPa, n = sūkņa darbības ātrums, apgr./s.

Lai ņemtu vērā spiediena svārstību mijiedarbi sūknī un sūknētā daudzuma izmaiņu ātrumu, korelācijas funkcija (X0) starp sūkņa darbības ātrumu, sūkņa ieplūdes un izplūdes spiediena starpību un absolūto spiedienu sūkņa izplūdes atverē jāaprēķina šādi:

kur:

ΔpP = sūkņa ieplūdes un izplūdes spiediena starpība, kPa, pA = absolūtais spiediens sūkņa izplūdes atverē, kPa.

Šādi jāizveido kalibrēšanas vienādojums, lineāri pielāgojot mazākos kvadrātus:

V0 = D0 – m × (X0)

D0 un m ir regresijas taišņu attiecīgo leņķu konstantes.

CVS sistēmai ar vairākiem ātrumiem kalibrēšanas līknēm, kas izveidotas dažādiem sūknētās plūsmas diapazoniem, jābūt aptuveni paralēlām un leņķu vērtībām (D0) jāpalielinās, sūknētās plūsmas diapazonam samazinoties.

Pēc vienādojuma aprēķinātajām vērtībām jābūt ± 0,5 procentu robežās no izmērītās V0 vērtības. Dažādiem sūkņiem m vērtības atšķiras. Makrodaļiņu ieplūde ar laiku samazina sūkņa padeves spēju; tas atspoguļojas mazākās m vērtībās. Tāpēc kalibrēšana jāizdara sūkņa darbības sākumā, pēc lielākas apkopes un, ja visas sistēmas verifikācija (2.4. punkts) liecina par padeves ātruma izmaiņu.

2.3. Kritiskās plūsmas Venturi caurules kalibrēšana (CFV)

CFV kalibrēšana pamatojas uz caurplūduma vienādojumu kritiskās plūsmas Venturi caurulei. Gāzes plūsma ir ieplūdes spiediena un temperatūras funkcija, kas parādīta še turpmāk:

kur:

Kv = kalibrēšanas koeficients, pA = absolūtais ieplūdes spiediens Venturi caurulē, kPa, T = ieplūdes temperatūra Venturi caurulē, K.

2.3.1. Datu analīze

Gaisa caurplūdums (Qs) atbilstīgi katram ierobežojuma iestatījumam (vismaz 8 iestatījumiem) jāaprēķina pēc caurplūduma mērītāja datiem, izmantojot izgatavotāja noteikto metodi un izsakot standarta m3/min. Kalibrēšanas koeficients jāaprēķina šādi pēc kalibrēšanas datiem katram iestatījumam:

kur:

Qs = gaisa caurplūdums standarta nosacījumos (101,3 kPa, 273 K), m3/s, T = ieplūdes temperatūra Venturi caurulē, K, pA = absolūtais ieplūdes spiediens Venturi caurulē, kPa.

Lai noteiktu kritiskās plūsmas diapazonu, Kv jāatzīmē Venturi caurules ieplūdes spiediena funkcijas veidā. Kritiskajai (robežstāvokļa) plūsmai Kv ir samērā konstanta vērtība. Spiedienam samazinoties (vakuumam palielinoties), Venturi caurulē rodas retinājums, un Kv samazinās, kas liecina, ka CFV darbojas ārpus pieļaujamā diapazona.

Vismaz astoņiem punktiem kritiskās plūsmas apgabalā jāaprēķina vidējais Kv un standartnovirze. Standartnovirze nedrīkst pārsniegt ± 0,3 procentus no vidējā Kv.

2.4. Kopējā sistēmas verificēšana

CVS paraugu ņemšanas sistēmas un analīzes sistēmas kopējā precizitāte jānosaka, ievadot zināmu piesārņotājgāzes masu sistēmā, kad tā darbojas parastajā režīmā. Piesārņotāju analizē un masu aprēķina saskaņā ar 4. pielikuma 2. papildinājuma 4.3. punktu; izņēmums ir propāns, kam piemēro HC koeficientu 0,000472, nevis 0,000479. Jāizmanto viena no šīm metodēm.

2.4.1. Mērīšana ar kritiskās plūsmas diafragmu

Zināms daudzums ķīmiski tīras gāzes (oglekļa monoksīda vai propāna) pa kalibrētu kritiskās plūsmas diafragmu jāievada CVS sistēmā. Ja ieplūdes spiediens ir pietiekami augsts, tad caurplūdums, ko regulē ar kritiskās plūsmas diafragmu, nav atkarīgs no atveres izplūdes spiediena (≡ kritiskā plūsma). CVS sistēma aptuveni no 5 līdz 10 minūtēm jādarbina, kā parastā izplūdes gāzu emisijas testā. Gāzes paraugs jāanalizē ar standarta līdzekļiem (paraugu maisiņu vai integrēšanas metodi) un jāaprēķina gāzes masa. Tā noteiktajai masai jābūt ± 3 procentu robežās no zināmās iesmidzinātās gāzes masas.

2.4.2. Mērīšana ar gravimetrisko metodi

Ar ± 0,01 grama precizitāti jānosaka tāda neliela cilindra masa, kas pildīts ar oglekļa monoksīdu vai propānu. CVS sistēma aptuveni no 5 līdz 10 minūtēm jādarbina, kā parastā izplūdes gāzu emisijas testā, kamēr sistēmā iesmidzina oglekļa monoksīdu vai propānu. Izplūdušās ķīmiski tīrās gāzes daudzums jānosaka pēc masas starpības sverot. Gāzes paraugs jāanalizē ar standarta līdzekļiem (paraugu maisiņu vai integrēšanas metodi) un jāaprēķina gāzes masa. Tā noteiktajai masai jābūt ± 3 procentu robežās no zināmās iesmidzinātās gāzes masas.

3. MAKRODAĻIŅU MĒRĪŠANAS SISTĒMAS KALIBRĒŠANA

3.1. Ievads

Katrs komponents jākalibrē tik bieži, cik vajadzīgs, lai izpildītu šo noteikumu precizitātes prasības. Šajā punktā ir aprakstīta 4. pielikuma 4. papildinājuma 4. punktā un 4. pielikuma 6. papildinājuma 2. punktā norādītajiem komponentiem izmantojamā kalibrēšanas metode.

3.2. Plūsmas mērīšana

Gāzes plūsmas mērītāju vai plūsmas mērīšanas ierīču kalibrēšanai jāatbilst valsts un/vai starptautiskiem standartiem. Izmērītās vērtības maksimālajai kļūdai jābūt ± 2 procentu robežās no nolasījuma.

Ja gāzes plūsmu nosaka ar plūsmas starpības mērīšanu, tad starpības maksimālajai kļūdai jābūt tādai, lai GEDF precizitāte ir ± 4 procentu robežās (skatīt arī 4. pielikuma 6. papildinājuma 2.2.1. punktu, EGA). To var aprēķināt, nosakot visu ierīču kļūdu vidējo ģeometrisko vērtību.

3.3. Daļējas plūsmas nosacījumu pārbaude

Izplūdes gāzu ātruma diapazons un spiediena svārstības jāpārbauda un pēc vajadzības jāregulē saskaņā ar 4. pielikuma 6. papildinājuma 2.2.1. punkta prasībām izplūdes caurulei (EP).

3.4. Kalibrēšanas intervāli

Plūsmas mērīšanas ierīces jākalibrē vismaz vienu reizi 3 mēnešos vai ikreiz pēc sistēmas remonta vai izmaiņas, kas var būt ietekmējusi kalibrēšanu.

4. DŪMU MĒRĪŠANAS IERĪCES KALIBRĒŠANA

4.1. Ievads

Dūmmērs jākalibrē tik bieži, cik vajadzīgs, lai izpildītu šo noteikumu precizitātes prasības. Šajā punktā ir aprakstīta 4. pielikuma 4. papildinājuma 5. punktā un 4. pielikuma 6. papildinājuma 3. punktā norādītajiem komponentiem izmantojamā kalibrēšanas metode.

4.2. Kalibrēšanas procedūra

4.2.1. Iesildīšanas laiks

Dūmmērs jāiesilda un jāstabilizē saskaņā ar izgatavotāja ieteikumiem. Ja dūmmērs ir aprīkots ar gaisa izpūšanas/tīrīšanas sistēmu, lai novērstu dūmmēra optikas apkvēpšanu, tad arī šī sistēma būtu jāiedarbina un jānoregulē saskaņā ar izgatavotāja ieteikumiem.

4.2.2. Linearitātes atbildes signāla noteikšana

Dūmmēra linearitāte jāpārbauda dūmainības nolasīšanas režīmā saskaņā ar izgatavotāja ieteikumiem. Dūmmērs jāaprīko ar trijiem zināmas caurlaidības neitrāla blīvuma filtriem, kas atbilst 4. pielikuma 4. papildinājuma 5.2.5. punkta prasībām, un vērtība jāreģistrē. Neitrālā blīvuma filtru nominālajai necaurlaidībai jābūt aptuveni 10 %, 20 % un 40 %.

Linearitāte nedrīkst atšķirties no neitrālā blīvuma filtra nominālvērtības vairāk par 2 procentiem no necaurlaidības. Jebkura nelinearitāte, kas pārsniedz minēto vērtību, jākoriģē pirms testa.

4.3. Kalibrēšanas intervāli

Dūmmērs jākalibrē saskaņā ar 4.2.2. punktu vismaz vienu reizi 3 mēnešos vai ikreiz pēc sistēmas remonta vai izmaiņas, kas var būt ietekmējusi kalibrēšanu.