6. PIELIKUMS

PRASĪBAS LUKTURIEM AR PLASTMASAS LĒCĀM – LĒCU VAI MATERIĀLA PARAUGU UN NOKOMPLEKTĒTU LUKTURU TESTĒŠANA

1. VISPĀRĪGAS SPECIFIKĀCIJAS

1.1. Saskaņā ar šo noteikumu 3.2.4. punktu iesniegtie paraugi atbilst 2.1. līdz 2.5. punktā norādītajām specifikācijām.

1.2. Abi nokomplektētie lukturu paraugi, kas iesniegti atbilstoši šo noteikumu 3.2.3. punktam un kam ir plastmasas lēcas, attiecībā uz lēcu materiālu atbilst turpmāk 2.6. punktā minētajām specifikācijām.

1.3. Plastmasas lēcu paraugiem vai materiāla paraugiem kopā ar atstarotāju, ar ko tos paredzēts samontēt (attiecīgos gadījumos), veic apstiprinājuma testus hronoloģiskā secībā, kā norādīts šā pielikuma 1. papildinājuma A tabulā.

1.4. Tomēr, ja luktura ražotājs var pierādīt, ka ražojums jau ir izturējis turpmāk 2.1.– 2.5. punktā aprakstītos testus vai ekvivalentus testus atbilstoši citiem noteikumiem, šie testi nav jāatkārto; obligāti ir tikai 1. papildinājuma B tabulā norādītie testi.

2. TESTI

2.1. Noturība pret temperatūras izmaiņām

2.1.1. Testi

Trīs jaunus paraugus (lēcas) pārbauda piecos temperatūras un mitruma maiņas ciklos (RM = relatīvais mitrums), ievērojot šādu secību:

Pirms šā testa paraugus vismaz četras stundas tur 23 °C ± 5 °C temperatūrā un 60–75 % RM.

Piezīme.

Vienu stundu ilgie periodi 23 °C ± 5 °C temperatūrā ietver pārejas laiku no vienas temperatūras uz otru, kas ir vajadzīgi, lai novērstu termiskā trieciena efektu.

2.1.2. Fotometriskie mērījumi

2.1.2.1. Metode

Paraugu fotometriskos mērījumus veic pirms un pēc testa.

Šos mērījumus veic ar standarta spuldzi šādos punktos:

2.1.2.2. Rezultāti

Fotometriskās vērtības, veicot mērījumus katram paraugam pirms un pēc testa, neatšķiras vairāk kā par 10 %, ieskaitot fotometriskās procedūras pielaides.

2.2. Izturība pret atmosfēras un ķīmisko reaģentu iedarbību

2.2.1. Izturība pret atmosfēras iedarbību

Trīs jaunus paraugus (lēcas vai materiāla paraugus) apstaro no avota, kura izstarotās enerģijas spektrs atbilst tam, ko izstaro absolūti melns ķermenis 5 500–6 000 K temperatūrā. Starp avotu un paraugiem novieto attiecīgus filtrus, lai pēc iespējas samazinātu starojumu ar viļņa garumu, kas mazāks par 295 nm un lielāks par 2 500 nm. Uz paraugiem ļauj iedarboties 1 200 W/m2 ± 200 W/m2 enerģijas starojumam tik ilgi, lai saņemtā gaismas enerģija būtu 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Testa telpas robežās uz melnā paneļa, kas atrodas vienā līmenī ar paraugiem, temperatūra ir 50 °C ± 5 °C. Lai nodrošinātu vienmērīgu apstarošanu, paraugi rotē ap starojuma avotu ar ātrumu 1–5 apgr./min.

Paraugus apsmidzina ar destilētu ūdeni, kura vadītspēja 23 °C ± 5 °C temperatūrā ir mazāka par 1 mS/m, ievērojot šādu režīmu:

2.2.2. Izturība pret ķīmisko vielu iedarbību

Pēc tam, kad ir veikts 2.2.1. punktā aprakstītais tests un 2.2.3.1. punktā aprakstītais mērījums, minēto trīs paraugu ārējo virsmu ar 2.2.2.1. punktā minēto maisījumu apstrādā, kā aprakstīts 2.2.2.2. punktā.

2.2.2.1. Testa maisījums

Testa maisījums sastāv no 61,5 % n-heptāna, 12,5 % toluola, 7,5 % etiltetrahlorīda, 12,5 % trihloretilēna un 6 % ksilola (pēc tilpuma).

2.2.2.2. Testa maisījuma uzklāšana

Samērcē kokvilnas drānu (atbilstoši ISO 105), panākot piesātinājumu ar maisījumu, kā noteikts 2.2.2.1. punktā, un 10 sekunžu laikā uzliek to uz parauga ārējās virsmas un tur uz tās 10 minūtes ar spiedienu 50 N/cm2, kas atbilst 100 N spēkam uz 14 × 14 mm testa virsmas laukumu.

Šo 10 minūšu laikā uzklājamo drānu atkārtoti samērcē ar maisījumu, lai uzklātā šķidruma sastāvs nepārtraukti atbilstu noteiktajam testa maisījumam.

Uzklāšanas perioda laikā drīkst kompensēt paraugam piemēroto spiedienu, lai novērstu parauga plaisāšanu.

2.2.2.3. Tīrīšana

Kad testa maisījuma uzklāšana ir pabeigta, paraugus nožāvē gaisā un pēc tam nomazgā ar 2.3. punktā (Izturība pret mazgāšanas līdzekļiem) aprakstīto šķīdumu 23 °C ± 5 °C temperatūrā.

Pēc tam paraugus 23 °C ± 5 °C temperatūrā rūpīgi noskalo ar destilētu ūdeni, kurš nesatur vairāk par 0,2 procentiem piemaisījumu, un noslauka ar mīkstu drānu.

2.2.3. Rezultāti

2.2.3.1. Pēc testa, kurā pārbauda izturību pret atmosfēras iedarbību, uz paraugu ārējās virsmas nedrīkst būt plaisu, skrāpējumu, atlobījumu un deformāciju, un vidējā caurlaidības starpība.

, kas mērīta trim paraugiem atbilstoši procedūrai, kas aprakstīta šā pielikuma 2. papildinājumā, nepārsniedz 0,020 (Δ tm < 0,020).

2.2.3.2. Pēc testa, kurā pārbauda izturību pret ķīmisko vielu iedarbību, paraugiem nedrīkst būt nekādu ķīmisku traipu, kas var radīt plūsmas izplatīšanās izmaiņas, kuru vidējā novirze:

, kas mērīta trim paraugiem atbilstoši procedūrai, kas aprakstīta šā pielikuma 2. papildinājumā, nepārsniedz 0,020 (Δ dm ≤ 0,020).

2.3. Izturība pret mazgāšanas līdzekļiem un ogļūdeņražiem

2.3.1. Izturība pret mazgāšanas līdzekļiem

Trīs paraugu (lēcu vai materiāla paraugu) ārējo frontālo virsu sasilda līdz 50 °C ± 5 °C un pēc tam uz piecām minūtēm iegremdē maisījumā, kam uztur 23 °C ± 5 °C temperatūru un kas sastāv no 99. daļām destilēta ūdens ar ne vairāk kā 0,02 procentiem piemaisījumu un vienas daļas alkilarila sulfonāta.

Testa beigās paraugus nožāvē 50 °C ± 5 °C temperatūrā. Paraugu virsmu notīra ar mitru drānu.

2.3.2. Izturība pret ogļūdeņražiem

Trīs paraugu ārējās frontālās virsmas vienu minūti viegli berž ar kokvilnas drānu, kas samērcēta maisījumā, kurš sastāv no 70 % n-heptāna un 30 % toluola (pēc tilpuma), un pēc tam nožāvē gaisā.

2.3.3. Rezultāti

Pēc tam, kad secīgi ir pabeigti abi iepriekš aprakstītie testi, gaismas caurlaidības vidējā starpība

, kas mērīta trim paraugiem atbilstoši procedūrai, kas aprakstīta šā pielikuma 2. papildinājumā, nepārsniedz 0,010 (Δ tm < 0,010).

2.4. Izturība pret mehānisko nolietošanos

2.4.1. Mehāniskās nolietošanās metode

Trīs jauno paraugu (lēcu) ārējās frontālās virsmas izturību pret mehānisko nolietošanos nosaka ar vienādu mehāniskās nolietošanās testu, izmantojot šā pielikuma 3. papildinājumā aprakstīto metodi.

2.4.2. Rezultāti

Pēc testa veikšanas

laukumā, kas norādīts šo noteikumu 3.2.4.1.1. punktā, mēra saskaņā ar procedūru, kas aprakstīta 2. papildinājumā. Trīs paraugu vidējā vērtība ir tāda, ka:

2.5. Pārklājumu (ja tādi ir) noturības tests

2.5.1. Parauga sagatavošana

20 mm × 20 mm lielu lēcas pārklājuma virsmas laukumu ar žileti vai adatu iegriež tā, lai veidotos aptuveni 2 mm × 2 mm lielu kvadrātiņu tīkls. Spiediens uz žileti vai adatu ir tik liels, lai pārgrieztu vismaz pārklājumu.

2.5.2. Testa apraksts

Ņem līmlenti, kuras adhēzijas spēks ir 2 N/(platuma cm) ± 20 %, kas noteikts standartizētos apstākļos, kā norādīts šā pielikuma 4. papildinājumā. Šo līmlenti, kuras platums ir vismaz 25 mm, vismaz piecas minūtes piespiež pie virsmas, kas sagatavota, kā norādīts 2.5.1. punktā.

Tad līmlentes galu noslogo tā, lai tās adhēzijas spēks pie attiecīgās virsmas būtu līdzsvarā ar spēku, kas perpendikulārs šai virsmai. Tad līmlenti noplēš ar konstantu ātrumu 1,5 m/s ± 0,2 m/s.

2.5.3. Rezultāti

Uz kvadrātiņos sadalītā virsmas laukuma neparādās manāmi bojājumi. Ir pieļaujami bojājumi kvadrātiņu malu krustpunktos vai iegriezumu malās, ja vien bojātais laukums nav lielāks par 15 % no kvadrātiņos sadalītās virsmas.

2.6. Nokomplektēta luktura testi, ja lukturim ir plastmasas lēca

2.6.1. Lēcas virsmas izturība pret mehānisko nolietošanos

2.6.1.1. Testi

Luktura 1. parauga lēcu testē, veicot iepriekš 2.4.1. punktā aprakstīto testu.

2.6.1.2. Rezultāti

Pēc testa fotometriskie mērījumi, ko lukturim veic saskaņā ar šiem noteikumiem, nepārsniedz punktam B 50 noteiktās maksimālās vērtības vairāk kā par 30 % un punktam 50 V noteiktās minimālās vērtības – vairāk kā par 10 %.

2.6.2. Pārklājumu (ja tādi ir) noturības tests

Luktura 2. parauga lēcu testē, veicot iepriekš 2.5. punktā aprakstīto testu.

3. RAŽOŠANAS ATBILSTĪBAS VERIFIKĀCIJA

3.1. Attiecībā uz materiāliem, ko izmanto lēcu ražošanā, lukturu sērija ir atzīstama par atbilstošu šiem noteikumiem, ja:

3.1.1. pēc tam, kad ir pārbaudīta izturība pret ķīmisko vielu, mazgāšanas līdzekļu un ogļūdeņražu iedarbību, uz paraugu ārējās frontālās virsmas ar neapbruņotu aci nav saskatāmas plaisas, atlobījumi vai deformācijas (sk. 2.2.2., 2.3.1. un 2.3.2. punktu);

3.1.2. pēc 2.6.1.1. punktā aprakstītā testa fotometriskās vērtības, kas iegūtas 2.6.1.2. punktā minētajos mērījumu punktos, nepārsniedz šajos noteikumos norādītās ražošanas atbilstības robežvērtības.

3.2. Ja testu rezultāti neatbilst prasībām, testē citu, nejauši izvēlētu galvenā luktura paraugu.

2. papildinājums

GAISMAS IZKLIEDĒŠANAS UN CAURLAIDĪBAS MĒRĪŠANAS METODE

1. APRĪKOJUMS (sk. attēlu)

Kolimatora K kūli, kura pusnobīde ir β/2 = 17,4 × 10-4 rd, ierobežo diafragma DT ar 6 mm atvērumu, pret kuru novieto parauga statīvu.

Diafragmu DT ar uztvērēju R savieno konverģenta ahromatiska lēca L2, ko koriģē attiecībā uz sfēriskām aberācijām; lēcas L2 diametrs ir tāds, ka tā nediafragmē parauga izkliedēto gaismu konusā ar virsotnes pusleņķi β/2 = 14°.

Gredzenveida diafragmu DD ar leņķiem α/2 = 1° un αmax/2 = 12° novieto lēcas L2 attēla fokālajā plaknē.

Diafragmas necaurspīdīgā centrālā daļa ir vajadzīga, lai aizturētu gaismu, kas plūst tieši no gaismas avota. Ir jānodrošina iespēja izņemt diafragmas centrālo daļu no gaismas kūļa tā, lai to varētu novietot atpakaļ precīzi sākotnējā stāvoklī.

Lēcas L2 attālumu L2 DT un fokusa attālumu F2 (1) izraugās tā, lai DT attēls pilnīgi nosegtu uztvērēju R.

Ja sākotnējā pilnā krītošā plūsma ir 1 000 vienības, katra mērījuma absolūtā precizitāte ir labāka par vienu vienību.

2. MĒRĪJUMI

Veic šādus nolasījumus:

Nolasījums Ar paraugu Ar DD centrālo daļu Daudzums T1 nē nē Krītošā plūsma sākotnējā nolasījumā T2 jā (pirms testa) nē Jaunā materiāla cauri laistā plūsma 24 °C laukā T3 jā (pēc testa) nē Testētā materiāla cauri laistā plūsma 24 °C laukā T4 jā (pirms testa) jā Jaunā materiāla izkliedētā plūsma T5 jā (pēc testa) jā Testētā materiāla izkliedētā plūsma

1. attēls

(1) L2 ir ieteicams izmantot aptuveni 80 mm fokusa attālumu.