Oficiālais Vēstnesis L 193 , 29/07/2000 Lpp. 0075 - 0078



Komisijas Direktīva 2000/52/EK (2000. gada 26. jūlijs), ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisko uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 86. panta 3. punktu, tā kā: (1) Komisijas Direktīvā 80/723/EEK [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 93/84/EEK [2], ir noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina valsts iestāžu un publisko uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamība. Direktīva 80/723/EEK nosaka, ka konkrēta finanšu informācija dalībvalstīm ir jāsaglabā un pēc pieprasījuma jāsniedz Komisijai, bet pārējā informācija jāsniedz gada pārskatu formā. (2) Piemērojot Līgumu vai dalībvalstu un Kopienas pieņemtus noteikumus, vairākās tautsaimniecības nozarēs, kurās agrāk ir bijuši valsts, reģionāli vai vietēji monopoli, pamazām veidojas daļēja vai pilnīga konkurence. Šajā procesā vēl jo svarīgāk ir nodrošināt, lai Līgumā ietvertie konkurences noteikumi minētajās nozarēs tiktu piemēroti taisnīgi un efektīvi, jo īpaši, lai netiktu ļaunprātīgi izmantots dominējošais stāvoklis Līguma 82. panta nozīmē un valsts atbalsts Līguma 87. panta izpratnē, ja vien tas neatbilst kopējā tirgus principiem, neierobežojot Līguma 86. panta 2. punkta iespējamo piemērošanu. (3) Tādās nozarēs dalībvalstis bieži piešķir īpašas vai ekskluzīvas tiesības konkrētiem uzņēmumiem vai veic maksājumus, vai piešķir citādas kompensācijas konkrētiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārējās ekonomiskās interesēs. Tādi uzņēmumi bieži konkurē ar citiem uzņēmumiem. (4) Saskaņā ar Līguma 86. panta 2. un 3. punktu dalībvalstu ziņā ir uzticēt konkrētiem uzņēmumiem sniegt pakalpojumus ar vispārējās ekonomiskās interesēs, ko nosaka pašas dalībvalstis, bet Komisija ir atbildīga par minētā Līguma panta pareizu piemērošanu. (5) Līguma 86. panta 1. punktā attiecībā uz publiskiem uzņēmumiem un uzņēmumiem, kam dalībvalstis piešķīrušas īpašas vai ekskluzīvas tiesības, ir noteikts, ka dalībvalstis nedz ievieš, nedz uztur spēkā tādus pasākumus, kas ir pretrunā ar Līgumu. Līguma 86. panta 2. punkts attiecas uz uzņēmumiem, kam uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārējās ekonomiskās interesēs. Līguma 86. panta 3. punktā ir noteikts, ka Komisija nodrošina 86. panta piemērošanu un adresē dalībvalstīm attiecīgas direktīvas vai lēmumus. Interpretācijas noteikumos, kas Līgumam pievienoti ar Protokolu par valsts apraides sistēmu dalībvalstīs, noteikts, ka Eiropas Kopienas dibināšanas līguma noteikumi neskar dalībvalstu iespējas nodrošināt finansējumu valsts apraides sistēmai, ja šādu finansējumu piešķir apraides organizācijām, lai tās izpildītu valsts pasūtījumu, ko tām uzticējusi, noteikusi un organizējusi attiecīgā dalībvalsts, un ja šāds finansējums nav pretrunā kopējām interesēm, iespaidojot tirdzniecības nosacījumus un konkurenci Kopienā, tomēr ņemot vērā sabiedriskā pakalpojuma izpildi. Lai nodrošinātu Līguma 86. panta piemērošanu, Komisijai jāsaņem vajadzīgā informācija. Tas nozīmē, ka jādefinē noteikumi pārredzamības nodrošināšanai. (6) Konkurences noteikumu un jo īpaši Līguma 86. panta piemērošanu varētu apgrūtināt sarežģītas situācijas, kas saistītas ar publisko un privāto uzņēmumu dažādajām formām, kuriem piešķir īpašas vai ekskluzīvas tiesības vai kuriem uztic sniegt pakalpojumus vispārējās ekonomiskās interesēs, kā arī ar plašo darbību klāstu, kādā var darboties viens uzņēmums, un ar dažādām tirgus liberalizācijas pakāpēm dažādās dalībvalstīs. Tāpēc dalībvalstīm un Komisijai jāsaņem sīki dati par tādu uzņēmumu iekšējo finanšu un organizatorisko struktūru, cita starpā — atsevišķu un uzticamu grāmatvedību par dažādām vienā uzņēmumā veiktām darbībām. Tāda informācija ne vienmēr ir pieejama, vai arī tā nav pietiekami izvērsta vai uzticama. (7) Tādā grāmatvedībā atsevišķi jāizdala dažādas darbības, ar katru no tām saistītās izmaksas un ieņēmumi un metodes, pēc kurām izmaksas un ieņēmumus piešķir un sadala. Atsevišķai grāmatvedībai jābūt pieejamai, no vienas puses, par produktiem un pakalpojumiem, attiecībā uz ko dalībvalstis ir piešķīrušas īpašas vai ekskluzīvas tiesības, un par uzņēmumam uzticētiem pakalpojumiem vispārējās ekonomiskās interesēs, un, no otras puses, par visiem citiem uzņēmuma ražotiem produktiem vai piedāvātiem pakalpojumiem. Atsevišķu grāmatvedību nevajadzētu prasīt no uzņēmumiem, kuri tikai sniedz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi un kuri papildus šai darbībai neveic citas darbības. Atsevišķu grāmatvedību nebūtu lietderīgi prasīt saistībā ar pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi vai īpašām vai ekskluzīvām tiesībām, ja vien tas nav vajadzīgs izmaksu un ieņēmumu sadalei starp tādiem pakalpojumiem un produktiem un citiem pakalpojumiem un produktiem, kas nav pakalpojumi vispārējās ekonomiskās interesēs vai attiecībā uz ko nav piešķirtas īpašas vai ekskluzīvas tiesības. (8) Prasīt no dalībvalstīm nodrošināt to, lai attiecīgiem uzņēmumiem būtu atsevišķa grāmatvedība, ir visiedarbīgākais paņēmiens, kā nodrošināt konkurences noteikumu taisnīgu un efektīvu piemērošanu tādiem uzņēmumiem. Komisija ir pieņēmusi Paziņojumu par pakalpojumiem vispārējās interesēs Eiropā [3], uzsverot tādu pakalpojumu nozīmi. Jāņem vērā attiecīgo nozaru svarīgums, kurās varētu sniegt vispārējas intereses pakalpojumus, kā arī spēcīgās tirgus pozīcijas, kādas varētu ieņemt attiecīgie uzņēmumi, un to, ka konkurence, kas tikko sāk veidoties liberalizētajās nozarēs, ir viegli iespaidojama. Ievērojot proporcionalitātes principu, lai sasniegtu vienu no pamatmērķiem — pārredzamību, ir jāizstrādā noteikumi par atsevišķu grāmatvedību. Šī direktīva ir vērsta tikai uz to, kas nepieciešams, lai varētu sasniegt Līguma 5. panta trešajā daļā paredzētos mērķus. (9) Dažās nozarēs Kopienas pieņemtajos tiesību aktos prasīts, lai dalībvalstis un daži uzņēmumi kārtotu atsevišķu grāmatvedību. Jānodrošina vienāda attieksme pret visām ekonomiskām darbībām visā Kopienā, un prasība kārtot atsevišķu grāmatvedību jāattiecina uz visiem līdzīgiem gadījumiem. Ar šo direktīvu nevajadzētu grozīt noteikumus, kas tādā pašā nolūkā paredzēti citos Kopienas tiesību aktos, un to nevajadzētu attiecināt uz uzņēmumu darbību, uz ko attiecas tādi tiesību akti. (10) Pašlaik nav jāprasa atsevišķa grāmatvedība uzņēmumiem, kuru kopējais tīrais gada apgrozījums ir mazāks par 40 miljoniem EUR, jo tādu uzņēmumu iespējamā ietekme uz konkurenci nav liela un nav vajadzības tiem uzkraut pārmērīgu administratīvo slodzi. Tāpat nav jāprasa atsevišķa grāmatvedība uzņēmumiem, kas sniedz dažu kategoriju pakalpojumus, jo tādi uzņēmumi tirdzniecību starp dalībvalstīm nevarētu daudz ietekmēt. Šī direktīva jāpiemēro, neierobežojot citus noteikumus par informāciju, ko dalībvalstis sniedz Komisijai. (11) Gadījumos, kad par pakalpojumiem vispārējās ekonomiskās interesēs kompensācijas paredzētas uz noteiktu laiku, ievērojot atklātu, pārredzamu procedūru bez diskriminācijas, attiecīgajiem uzņēmumiem pašlaik nebūtu jāprasa atsevišķa grāmatvedība. (12) Līguma 295. pantā ir teikts, ka Līgums nekādi neietekmē dalībvalstu īpašumtiesību sistēmu. Nedrīkst pieļaut valsts un privātu uzņēmumu nepamatotu diskrimināciju, piemērojot konkurences noteikumus. Šī direktīva ir jāpiemēro gan publiskiem, gan privātiem uzņēmumiem. (13) Dalībvalstīs ir dažāds administratīvi teritoriālais dalījums. Šī direktīva ir jāattiecina uz visu līmeņu valsts iestādēm katrā dalībvalstī. (14) Atbilstīgi jāgroza Direktīva 80/723/EEK, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Direktīvu 80/723/EEK groza šādi: 1. Virsrakstu aizstāj šādi: "Komisijas 1980. gada 25. jūnija Direktīva 80/723/EEK par dalībvalstu un valsts uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību." 2. Direktīvas 1. un 2. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: "1. pants 1. Dalībvalstis nodrošina to, lai valsts iestāžu un valsts uzņēmumu finansiālās attiecības būtu pārredzamas atbilstīgi šai direktīvai tā, lai skaidri varētu identificēt: a) valsts līdzekļus, ko valsts iestādes piešķir tieši publiskiem uzņēmumiem; b) valsts līdzekļus, ko valsts iestādes piešķir ar publisko uzņēmumu vai finanšu iestāžu starpniecību; c) valsts līdzekļu faktisko izmantojumu. 2. Neierobežojot citus attiecīgus Kopienas noteikumus, dalībvalstis nodrošina pareizu finanšu un organizatorisko struktūru atspoguļojumu atsevišķā grāmatvedībā uzņēmumos, no kuriem prasa tādu atsevišķu grāmatvedību, lai skaidri varētu identificēt: a) ar dažādām darbībām saistītas izmaksas un ieņēmumus; b) pilnīgas ziņas par metodēm, pēc kādām izmaksas un ieņēmumi tiek piešķirti vai sadalīti dažādām darbībām. 2. pants 1. Šajā direktīvā: a) "valsts iestādes" ir visas valsts iestādes, tostarp pati valsts un reģionālas, vietējas vai citāda teritoriāla dalījuma iestādes; b) "publiskie uzņēmumi" ir uzņēmumi, kuros valsts iestādes var tieši vai netieši īstenot dominējošu ietekmi savu īpašumtiesību dēļ, finansiālas dalības dēļ vai to noteikumu dēļ, kas attiecas uz šiem uzņēmumiem; c) "publiskie uzņēmumi apstrādes rūpniecības nozarē" ir uzņēmumi, kuru galvenā darbības joma, ko definē kā vismaz 50 % no gada kopējā apgrozījuma, ir apstrādes rūpniecība. Šie uzņēmumi ir tie uzņēmumi, kuru darbība NACE klasifikatorā (1. redakcijā) iekļaujama D sadaļā — Apstrādes rūpniecība (apakšsadaļas no DA līdz DN, ieskaitot) [4]; d) "uzņēmumi, kuriem prasa atsevišķu grāmatvedību" ir uzņēmumi, kuriem dalībvalsts piešķīrusi īpašas vai ekskluzīvas tiesības saskaņā ar Līguma 86. panta 1. punktu vai kuriem uzticēts sniegt kādu pakalpojumu vispārējās ekonomiskās interesēs saskaņā ar Līguma 86. panta 2. punktu un kuri saistībā ar tādu pakalpojumu saņem valsts atbalstu jebkādā formā, tostarp, kā dotācijas, atbalstu vai kompensācijas, ja šie uzņēmumi veic arī citas darbības; e) "dažādas darbības" ir, no vienas puses, produkti vai pakalpojumi, attiecībā uz ko uzņēmumam piešķirtas īpašas vai ekskluzīvas tiesības, un uzņēmumam uzticēti pakalpojumi ar vispārējās ekonomiskās interesēs, un, no otras puses, citi uzņēmuma ražotie produkti vai sniegtie pakalpojumi; f) "ekskluzīvas tiesības" ir tiesības, ko dalībvalsts ar normatīvu vai administratīvu aktu ir piešķīrusi vienam uzņēmumam, rezervējot tiesības sniegt kādu pakalpojumu vai veikt kādu darbību konkrētā ģeogrāfiskā apgabalā; g) "īpašas tiesības" ir tiesības, ko dalībvalsts ar normatīvu vai administratīvu aktu ir piešķīrusi ierobežotam uzņēmumu skaitam un kas konkrētā ģeogrāfiskā apgabalā: - ierobežo šo skaitu līdz diviem vai vairāk uzņēmumiem, kam ir atļauts sniegt kādu pakalpojumu vai veikt kādu darbību, neievērojot objektivitātes, proporcionalitātes un diskriminācijas aizlieguma kritērijus, vai - izraugās, neievērojot šos kritērijus, vairākus konkurējošus uzņēmumus, kam ir atļauts sniegt kādu pakalpojumu vai veikt kādu darbību, vai - piešķir kādam uzņēmumam vai uzņēmumiem, neievērojot šos kritērijus, juridiskas vai administratīvas priekšrocības, kas ievērojami iespaido kāda cita uzņēmuma iespējas sniegt to pašu pakalpojumu vai veikt to pašu darbību tajā pašā ģeogrāfiskajā apgabalā būtībā līdzvērtīgos apstākļos. 2. Uzskata, ka valsts iestādēm ir dominējoša ietekme kādā uzņēmumā, ja šīs iestādes tieši vai netieši: a) ir īpašnieces lielākajai daļai uzņēmuma parakstītā kapitāla; vai b) kontrolē balsu vairākumu, kas pienākas atbilstīgi uzņēmuma emitētām akcijām; vai c) var iecelt vairāk nekā pusi uzņēmuma pārvaldes, vadības vai uzraudzības struktūras locekļu." 3. Direktīvas 3. pantā vārdus "1. pantā" aizstāj ar vārdiem "1. panta 1. punktā". 4. Iekļauj šādu 3.a pantu: "3.a pants 1. Lai panāktu 1. panta 2. punktā minēto pārredzamību, dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka uzņēmumos, no kuriem prasa atsevišķu grāmatvedību: a) tiek nodalīta iekšējā grāmatvedība par dažādām darbībām; b) tiek pareizi piešķirtas un sadalītas visas izmaksas un ieņēmumi, pamatojoties uz konsekventi ievērotiem un objektīvi pamatotiem izmaksu uzskaites principiem; c) ir skaidri definēti izmaksu uzskaites principi, saskaņā ar ko kārto atsevišķo grāmatvedību. 2. Šā panta 1. punkts attiecas tikai uz tādām darbībām, uz kurām neattiecas citi attiecīgi Kopienas noteikumi, un tas neskar dalībvalstu vai uzņēmumu saistības saskaņā ar Līgumu vai tādiem attiecīgiem noteikumiem." 5. Direktīvas 4. un 5. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: "4. pants 1. Saistībā ar 1. panta 1. punktā minēto pārredzamību šī direktīva neattiecas uz valsts iestāžu finansiālām attiecībām ar: a) publiskiem uzņēmumiem — attiecībā uz pakalpojumiem, kuru sniegšana nevarētu ievērojami ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā; b) centrālajām bankām; c) valsts kredītiestādēm gadījumos, kad valsts iestādes tajās nogulda valsts līdzekļus ar parastiem komercnoteikumiem; d) publiskiem uzņēmumiem, kuru kopējais tīrais gada apgrozījums divos saimnieciskajos gados pirms gada, kurā ir piešķirti vai lietoti 1. panta 1. punktā minētie līdzekļi, kopā nav sasniedzis 40 miljonus EUR. Attiecībā uz valsts kredītiestādēm šis ierobežojums ir bilances kopsumma, kas nesasniedz 800 miljonus EUR. 2. Saistībā ar 1. panta 2. punktā minēto pārredzamību šī direktīva neattiecas uz: a) uzņēmumiem saistībā ar pakalpojumiem, kuru sniegšana nevarētu ievērojami ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā; b) uzņēmumiem, kuru kopējais tīrais gada apgrozījums divos saimnieciskajos gados pirms gada, kurā dalībvalstis tiem piešķīrušas īpašas vai ekskluzīvas tiesības saskaņā ar Līguma 86. panta 1. punktu vai kurā tiem bijis uzticēts sniegt kādu pakalpojumu vispārējās ekonomiskās interesēs saskaņā ar Līguma 86. panta 2. punktu, kopā nav sasniedzis 40 miljonus EUR; attiecībā uz valsts kredītiestādēm šis ierobežojums ir bilances kopsumma, kas nesasniedz 800 miljonus EUR; c) uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus vispārējās ekonomiskās interesēs saskaņā ar Līguma 86. panta 2. punktu, ja valsts atbalsts, ko tie saņēmuši jebkādā formā, tostarp kā dotācijas, atbalstu vai kompensācijas, ir bijis paredzēts uz noteiktu laiku, ievērojot atklātu, pārskatāmu procedūru bez diskriminācijas. 5. pants 1. Dalībvalstis nodrošina to, ka informācija par 1. panta 1. punktā minētajām finansiālām attiecībām Komisijai ir pieejama piecus gadus pēc tā saimnieciskā gada beigām, kurā valsts uzņēmumiem ir piešķirti valsts līdzekļi. Gadījumos, kad tos pašus līdzekļus izmanto kādā vēlākā saimnieciskā gadā, piecu gadu termiņu sāk skaitīt no tāda vēlāka gada beigām. 2. Dalībvalstis nodrošina to, ka 1. panta 2. punktā minētā informācija par uzņēmumu finanšu un organizatorisko struktūru Komisijai ir pieejama piecus gadus pēc tā saimnieciskā gada, uz ko minētā informācija attiecas. 3. Dalībvalstis pēc Komisijas lūguma tai sniedz 1. un 2. punktā minēto informāciju, kā arī vajadzīgo papildinformāciju, jo īpaši, attiecībā uz konkrētu rīcību pamatojumu." 6. Direktīvas 5.a panta 3. punktā "ECU" aizstāj ar "EUR". 7. Direktīvas 6. panta 1. punktā vārdus "5. panta 2. punktu" aizstāj ar vārdiem "5. panta 3. punktu". 2. pants Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2001. gada 31. jūlijam nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju. Direktīvas 80/723/EEK 1. panta 2. punkts, kas grozīts ar šo direktīvu, stājas spēkā 2002. gada 1. janvārī. Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarīt šādas atsauces. 3. pants Šī direktīva stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 4. pants Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, 2000. gada 26. jūlijā Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Mario Monti [1] OV L 195, 29.7.1980., 35. lpp. [2] OV L 254, 12.10.1993., 16. lpp. [3] OV C 281, 26.9.1996., 3. lpp. [4] OV L 83, 3.4.1993., 1. lpp. --------------------------------------------------