LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 333/1

KOMISIJAS LĒMUMS

(2011. gada 5. aprīlis)

par pasākumiem C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 un N 19/10), ko veikusi Nīderlandes valsts attiecībā uz ABN AMRO Group NV (izveidota pēc Fortis Bank Nederland un ABN AMRO N apvienošanās)

(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2114)

(Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2011/823/ES)

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,

pēc tam, kad ieinteresētās personas ir aicinātas iesniegt savas piezīmes (1) saskaņā ar Līguma 108. panta 2. punktu, un ņemot vērā šīs piezīmes,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

(1) Nīderlandes valsts 2008. gada 3. oktobrī iegādājās Fortis Bank Nederland (turpmāk “FBN”) (t. i., finanšu pārvaldītājsabiedrības Fortis SA/NV (2) meitasuzņēmumu bankas pakalpojumu sniegšanai Nīderlandē), tostarp FBN piederošos ABN AMRO Holding aktīvus (turpmāk “ABN AMRO N”), par EUR 12,8 miljardiem. Tā paša darījuma ietvaros Nīderlandes valsts no Fortis Bank SA/NV, kas ir Fortis SA/NV meitasuzņēmums bankas pakalpojumu sniegšanai Beļģijā, kā kreditors pārņēma FBN izsniegtos aizdevumus, kuru nominālā vērtība ir EUR 16,1 miljards (3). Nīderlandes valsts arī piešķīra FBN īstermiņa likviditātes mehānismu EUR 45 miljardu apmērā un piekrita atlīdzināt Fortis SA/NV izmaksas un saistības, kas izrietēja no konsorcija akcionāru vienošanās (turpmāk “KAV”). KAV tika aprakstītas tiesības un pienākumi, kādi bija trim finanšu iestādēm (Fortis SA/NV, Banco Santander un Royal Bank of Scotland (turpmāk “RBS”)) jeb trim “konsorcija dalībniekiem”, kas bija kopīgi izteikuši piedāvājumu iegādāties ABN AMRO Holding, izmantojot jaunizveidoto juridisko personu RFS Holdings. 2008. gada 7. oktobrī Nīderlandes valsts paziņoja Komisijai par saviem 2008. gada 3. oktobra pasākumiem (t. i., FBN iegādi par EUR 12,8 miljardiem, par pārjaunojumu attiecībā uz ilgtermiņa aizdevumiem, kuru nominālā vērtība ir EUR 16,1 miljards, un īstermiņa likviditātes mehānismu EUR 45 miljardu apmērā, turpmāk “2008. gada 3. oktobra integrētie darījumi”) kā par pasākumiem, kas nav valsts atbalsts, lai gūtu tiesisko noteiktību par šiem pasākumiem. Tā kā pasākumi jau bija veikti, Komisija šo lietu piereģistrēja kā lietu NN (t. i., NN53b/08).

(2) Veicot pārrunas, kuru rezultātā 2008. gada 3. oktobrī tika veikta FBN iegāde, Nīderlandes valsts paļāvās uz […] (4) sagatavoto ārējā novērtējuma ziņojumu, kura eksemplārs Komisijai tika nosūtīts 2008. gada 15. oktobrī.

(3) Ar 2008. gada 30. oktobra vēstuli Komisija informēja Nīderlandes Finanšu ministriju par savu sākotnējo atzinumu, ka 2008. gada 3. oktobra pasākumi, iespējams, ir valsts atbalsts FBN. 2008. gada 20. novembrī notika Komisijas dienestu un Nīderlandes valsts tikšanās.

(4) Nīderlandes valsts 2008. gada 21. novembrī oficiāli nolēma, ka tā nepaturēs FBN un ABN AMRO N kā atsevišķus uzņēmumus, bet gan centīsies panākt abu uzņēmumu apvienošanos (turpmāk “apvienošanās”) atbilstoši Fortis SA/NV agrākajiem plāniem.

(5) Komisija 2008. gada 3. decembrī pieņēma lēmumu (5) (turpmāk “2008. gada 3. decembra lēmums”), atzīstot, ka Nīderlandes valsts 2008. gada 3. oktobra pasākumi par labu Fortis Bank SA/NV ir valsts atbalsts, kas ir saderīgs ar kopējo tirgu. Taču šā lēmuma 4. apsvērumā skaidri norādīts, ka Komisija atsevišķas procedūras ietvaros spriedīs, vai 2008. gada 3. oktobrī īstenotie pasākumi ietver arī atbalstu FBN.

(6) Nīderlandes valsts 2008. gada 17. decembrī informēja Komisiju par savu nolūku iegādāties ABN AMRO N no FBN par EUR 6,5 miljardiem. Iegāde notika 2008. gada 24. decembrī. Nīderlandes valsts iestādes 2009. gada 2. februārī paziņoja Komisijai par šo iegādi kā par pasākumu, kas nav valsts atbalsts tiesiskās noteiktības izpratnē.

(7) 2008. gada 24. decembrīRBS, Banco Santander un Nīderlandes valsts parakstīja KAV grozījumu, saskaņā ar kuru Nīderlandes valsts KAV aizstāja Fortis SA/NV.

(8) Nīderlandes valsts 2009. gada 6. martā nosūtīja Komisijai pienācīgas pārbaudes ziņojumu (6) par iegādātajiem uzņēmumiem, ko pēc Nīderlandes valsts lūguma bija sagatavojis […].

(9) Ar 2009. gada 8. aprīļa lēmumu (turpmāk “2009. gada 8. aprīļa lēmums”) Komisija uzsāka Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar lietu C11/09 (ex-NN53b/08) par iespējamo atbalstu, kas piešķirts FBN un ABN AMRO N.

(10) Komisija 2009. gada 6. maijā saņēma sūdzību no Van Lanschot Bank (turpmāk “sūdzības iesniedzējs”), kas ir FBN un ABN AMRO N konkurents Nīderlandē. Komisija pārsūtīja šo vēstuli Nīderlandes valstij 2009. gada 22. jūlijā, lūdzot sniegt komentārus. Nīderlandes valsts 2009. gada 20. augustā lūdza termiņa pagarinājumu un detalizētu atbildi uz sūdzību nosūtīja 2009. gada 22. septembrī. Savās 2009. gada 21. augusta un 2009. gada 28. augusta vēstulēs sūdzības iesniedzējs sniedza papildinformāciju. Šīs vēstules tika pārsūtītas Nīderlandes valstij 2009. gada 23. septembrī, un Nīderlandes valsts atbildēja 2009. gada 29. oktobrī.

(11) Nīderlandes valsts 2009. gada 15. maijā nosūtīja Komisijai vēstuli, atbildot uz vairākiem jautājumiem, kas tika izvirzīti 2009. gada 8. aprīļa lēmumā. Detalizēta atbilde pēc būtības, kuras sagatavošanai Nīderlandes valsts bija lūgusi vairāk laika, tika nosūtīta Komisijai 2009. gada 11. augustā.

(12) Neoficiālā dokumentā, kas tika nosūtīts 2009. gada 15. jūnijā, un tam sekojošajā sanāksmē ar Komisiju 2009. gada 16. jūnijā Nīderlandes valsts informēja Komisiju par savu nolūku īstenot EUR 2,5 miljardu vērtu rekapitalizācijas plānu, kas ļautu ABN AMRO N atdalīties no sava mātesuzņēmuma ABN AMRO Bank (7). Šajā sanāksmē Nīderlandes valsts norādīja, ka pēc pirmās kapitāla iepludināšanas EUR 2,5 miljardu apmērā būs nepieciešami vēl papildu pasākumi, kurus vēl nav iespējams novērtēt skaitliskā izteiksmē.

(13) Savā 2009. gada 8. aprīļa lēmumā Komisija bija aicinājusi Nīderlandes finanšu uzraudzības iestādi (turpmāk “DNB”) iesniegt komentārus par attiecīgi FBN un ABN AMRO N finanšu stabilitāti. Komisija saņēma prasīto informāciju par FBN2009. gada 18. jūnija vēstulē un atjauninātu informāciju 2010. gada 5. janvārī. Nīderlandes valsts 2010. gada 20. janvārī pārsūtīja arī DNB vēstuli par ABN AMRO N.

(14) 2009. gada 6. jūlijāABN AMRO Bank, kas ir ABN AMRO N mātesuzņēmums, nosūtīja Komisijai vēstuli, komentējot 2009. gada 8. aprīļa lēmumu. Šī vēstule tika pārsūtīta Nīderlandes valstij 2009. gada 22. jūlijā, un Nīderlandes valsts atbildēja 2009. gada 22. septembrī.

(15) Nīderlandes valsts 2009. gada 9. jūlijā paziņoja Komisijai, ka FBN ir atmaksājis visu īstermiņa finansējumu, ko tas bija saņēmis no Nīderlandes valsts saskaņā ar 2008. gada 3. oktobra īstermiņa likviditātes mehānismu EUR 45 miljardu apmērā.

(16) Nīderlandes valsts 2009. gada 15. jūlijā informēja Komisiju par FBN plāniem iegādāties Fortis Clearing Americas (turpmāk “FCA”) no Fortis Bank SA/NV.

(17) Nīderlandes valsts 2009. gada 17. jūlijā oficiāli paziņoja par plānu ar rekapitalizācijas pasākumiem EUR 2,5 miljardu apmērā (8), ko veido kredītsaistību nepildīšanas mijmaiņas līgums (turpmāk “CDS”), kas rada kapitāla prasību atvieglojumu EUR 1,7 miljardu apmērā (turpmāk “kapitāla prasību atvieglojuma instruments” jeb “CRI”), un obligāti konvertējami vērtspapīri (turpmāk “MCS”) EUR 800 miljonu apmērā. Šie pasākumi sākotnēji tika iereģistrēti ar lietas numuru N429/09, bet, tā kā pasākumi bija īstenoti, pirms Komisija par tiem bija pieņēmusi lēmumu, lieta tika pārvietota no paziņotā atbalsta reģistra uz nepaziņotā atbalsta reģistru (ar numuru NN 2/10).

(18) Nīderlandes valsts 2009. gada 10. septembrī nosūtīja Komisijai neoficiālu dokumentu, sniedzot atjauninātu informāciju par sadalīšanas procesu un norādot, ka nebūs iespējams izvairīties no papildu (skaitliskā izteiksmē nenovērtētiem) valsts atbalsta pasākumiem.

(19) Tiekoties ar Komisiju 2009. gada 9. novembrī, Nīderlandes valsts norādīja, ka FBN un ABN AMRO N būs nepieciešami papildu pasākumi EUR 4,39 miljardu apmērā, tādējādi kopējais pasākumu apjoms (tai skaitā 2009. gada 17. jūlijā paziņotie pasākumi) sasniegs EUR 6,89 miljardus. Sīkāka informācija par pasākumiem tika sniegta 2009. gada 10. novembra papildinājumā 2009. gada 10. septembra neoficiālajam dokumentam un 2009. gada 13. novembra papildu paskaidrojošajā piezīmē.

(20) Nīderlandes valsts 2009. gada 26. novembrī iesniedza Komisijai […] ziņojumu, komentējot 2008. gada 24. decembra darījumu. Iesniegtie dokumenti ietvēra arī pamatojuma dokumentus, kas paskaidroja […].

(21) Nīderlandes valsts 2009. gada 4. decembrī iesniedza Komisijai ABN AMRO Group, kas ir FBN un ABN AMRO N apvienošanās rezultātā izveidotais jaunais uzņēmums, pārstrukturēšanas plāna (turpmāk “2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāns”) pirmo versiju (9). Šajā plānā bija aprakstīta jaunā uzņēmuma stratēģija un ietvertas arī finanšu prognozes bāzes scenārijam.

(22) Nīderlandes valsts 2010. gada 14. janvārī oficiāli paziņoja par jaunajiem valsts atbalsta pasākumiem EUR 4,39 miljardu apmērā, kas papildina pasākumus, par kuriem jau bija paziņots 2009. gada jūlijā. Komisija iereģistrēja jaunos pasākumus ar numuru N19/10.

(23) Ar 2010. gada 5. februāra lēmumu (turpmāk “2010. gada 5. februāra lēmums”) Komisija nolēma paplašināt izmeklēšanas procedūru C11/09, tajā iekļaujot pasākumus, kas reģistrēti ar numuru NN2/10 un N19/10. Šajā lēmumā Komisija pagaidu kārtā līdz 2010. gada 31. jūlijam akceptēja šos pasākumus kā valsts atbalsta pasākumus grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai. Nīderlandes valsts nosūtīja Komisijai vēstuli, apņemoties līdz 2010. gada beigām piemērot dominējošās cenas aizliegumu.

(24) Komisija 2010. gada 23. martā saņēma Nīderlandes valsts – kura bija lūgusi termiņa pagarinājumu – atbildi uz Komisijas 2010. gada 5. februāra lēmumu. Nīderlandes valsts sniedza arī papildinformāciju par jaunās ABN AMRO Group 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānu, cita starpā ar finanšu prognozēm ļaunākā scenārija gadījumam.

(25) Komisija 2010. gada 8. aprīlī uzdeva papildjautājumus, uz kuriem atbildes tika sniegtas 2010. gada 7. maijā. Nīderlandes valsts 2010. gada 26. maijā arī iesniedza Komisijai papildinformāciju par savstarpējo atbildību, ko rada apvienošanās tiesisko aizsardzības līdzekļu īstenošana (10). Tajā pašā dienā Komisija nosūtīja elektronisko pastu ar papildjautājumiem, uz kuriem atbildes tika sniegtas 2010. gada 9. jūnijā.

(26) Nīderlandes valsts 2010. gada 20. jūlijā lūdza Komisiju pagarināt pagaidu apstiprinājumu valsts atbalsta pasākumiem grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai, kas reģistrēti ar numuru NN2/10 un N19/10. Nīderlandes valsts nosūtīja arī vēstuli, pagarinot apņemšanos piemērot dominējošās cenas aizliegumu vai nu līdz 2011. gada 30. jūnijam, vai arī Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanas datumam, atkarībā no tā, kurš no tiem būs agrāk.

(27) Komisija 2010. gada 30. jūlijā nolēma pagarināt pagaidu apstiprinājumu valsts atbalsta pasākumiem grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai, kas reģistrēti ar lietas numuru NN2/10 un N19/10, līdz brīdim, kad Komisija būs pabeigusi savu izmeklēšanu C11/09.

(28) Nīderlandes valsts 2010. gada 20. augustā nosūtīja Komisijai dokumentu, kurā tā sīkāk paskaidroja savu valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas stratēģiju.

(29) Nīderlandes valsts 2010. gada 5. oktobrī iesniedza ABN AMRO Group privātā kapitāla ieguldījumu daļas darbības plānu. Līdzīgs plāns ABN AMRO Group struktūrvienībai “Energy, Commodities & Transportation” tika nosūtīts Komisijai 2010. gada 10. janvārī.

(30) 2010. gada 15. oktobrīABN AMRO Group paziņoja, ka tā izmantos savu atsaukšanas iespēju, lai izbeigtu kapitāla prasību atvieglojuma instrumentu 2010. gada 31. oktobrī.

(31) Nīderlandes valsts 2010. gada 8. novembrī nosūtīja 2010. gada 29. oktobrī atjaunināto ABN AMRO Group2009. gada 4. decembra pārstrukturēšanas plānu (turpmāk “2010. gada novembra pārstrukturēšanas plāns”). Nīderlandes valsts 2011. gada 10. janvārī nosūtīja dokumentu, paskaidrojot, kā ABN AMRO Group atjauninājusi 2010. gada 8. novembra prognozes salīdzinājumā ar 2009. gada 4. decembra sākotnējām prognozēm.

(32) Procedūras laikā Nīderlandes valsts, ABN AMRO N, FBN un Eiropas Komisijas pārstāvji daudzkārt apmainījās ar informāciju un rīkoja telekonferences un sanāksmes.

2. VALSTS ATBALSTA SAŅĒMĒJU UN PASĀKUMU DETALIZĒTS APRAKSTS

2.1. ABN AMRO Group izveide

(33) 2007. gada pavasarī konsorcija dalībnieki izveidoja jaunu juridisko personu RFS Holdings, lai iegādātos ABN AMRO Holding.

(34) Konsorcija dalībnieku nolūks bija sadalīt ABN AMRO Holding trijās daļās, un vienošanās par sadalīšanas procesu bija izklāstītas KAV.

(35) Lai atvieglotu sadalīšanu, konsorcija dalībnieki izveidoja tā sauktās “mērķa akcijas”, kas atspoguļo uz katru konsorcija dalībnieku attiecināto darbības nozaru ekonomiskās īpašumtiesības. Tā rezultātā RBS, Banco Santander un Fortis SA/NV attiecīgi kļuva par tā dēvētās R daļas, S daļas un N daļas (turpmāk “ABN AMRO R”, “ABN AMRO S” un “ABN AMRO N”) ekonomiskajiem (11) īpašniekiem.

(36) ABN AMRO R cita starpā ietvēra uzņēmējdarbības struktūrvienību (turpmāk “US”) Global Business & Markets, US Asia, US Global Transaction Services un starptautisko tīklu, bet ABN AMRO S cita starpā ietvēra US Latin America un US Antonveneta (Itālija).

(37) ABN AMRO N ietvēra US Netherlands un US Private Banking un arī International Diamond and Jewelry Group.

(38) Vienumi, kas netika iedalīti atsevišķajiem konsorcija dalībniekiem, tika apkopoti tā sauktajā ABN AMRO Z daļā (turpmāk “ABN AMRO Z”), kas joprojām bija atbildīga, piemēram, par galvenā biroja darbību. Katra konsorcija dalībnieka turējumā bija proporcionāla daļa (12) ABN AMRO Z.

(39) Nīderlandes valsts 2008. gada 3. oktobrī par EUR 12,8 miljardiem iegādājās FBN no Fortis Bank SA/NV. Šās iegādes rezultātā Nīderlandes valsts kļuva arī par ABN AMRO N netiešo īpašnieku, jo Fortis Bank SA/NV ietvaros FBN bija ABN AMRO N juridiskais īpašnieks. Nīderlandes valsts 2008. gada 3. oktobrī arī apņēmās atlīdzināt Fortis SA/NV jebkādas maksas, kādas Fortis SA/NV radītu tā turpmākā dalība KAV. 2008. gada 24. decembrīRBS, Banco Santander un Nīderlandes valsts parakstīja KAV grozījumu, saskaņā ar kuru Nīderlandes valsts KAV aizstāja Fortis SA/NV.

(40) Nīderlandes valsts 2008. gada 24. decembrī par EUR 6,5 miljardiem iegādājās ABN AMRO N no FBN, tādējādi kļūstot par ABN AMRO N tiešo īpašnieku. Pirms šīs iegādes Nīderlandes valsts netieši kontrolēja ABN AMRO N ar FBN starpniecību.

(41) 1. attēls. ABN AMRO N sadalīšana

(42) Nīderlandes valsts 2008. gada 21. novembrī nolēma, ka tā apvienos ABN AMRO N ar FBN (kas bija Fortis SA/NV neīstenotais nolūks). Apvienošanās varētu tikt īstenota tikai tad, kad ABN AMRO N būtu atdalīta no ABN AMRO Bank, kas ir tās mātesuzņēmums. Pirmais solis bija ABN AMRO N darbību nodošana jaunai juridiskai personai ABN AMRO Bank ietvaros, kas tika nosaukta par ABN AMRO II.

(43) 2010. gada 6. februārīABN AMRO II tika atdalīta, kā aprakstīts 41. apsvērumā, un tika pārdēvēta par ABN AMRO Bank. Tajā pašā laikā juridiskā persona, kas iepriekš bija zināma ar nosaukumu ABN AMRO Bank, tika pārdēvēta par The Royal Bank of Scotland NV (turpmāk “RBS NV”) (sk. attēlu iepriekš).

(44) Lai jaunais uzņēmums ABN AMRO Bank varētu apvienoties ar FBN, tam vispirms bija jāievieš apvienošanās tiesiskie aizsardzības līdzekļi. Kad Fortis SA/NV 2007. gadā iegādājās ABN AMRO N, Komisija bija secinājusi (13) (turpmāk “lēmums par apvienošanos”), ka ABN AMRO N un FBN apvienošanās radītu koncentrācijas problēmas Nīderlandes banku tirgū, īpaši komercbanku un faktūrkreditēšanas segmentos.

(45) Lai novērstu šīs koncentrācijas problēmas, Fortis SA/NV apņēmās pārdot vairākas darbības jomas (t. i., faktūrkreditēšanas nodaļu IFN un New HBU komercbanku darbību) Deutsche Bank. Kad Nīderlandes valsts 2008. gada 3. oktobrī iegādājās FBN un ABN AMRO N, Fortis SA/NV vēl nebija pabeidzis New HBU un IFN plānoto pārdošanu Deutsche Bank. Tiklīdz Nīderlandes valsts izlēma turpināt FBN un ABN AMRO N apvienošanu, tā atsāka pārrunas ar Deutsche Bank (14). New HBU un IFN pārdošana Deutsche Bank tika pabeigta 2010. gada 1. aprīlī.

(46) New HBU kopējie aktīvi bija EUR [10 – 20] miljardi, un tajā bija nodarbināti apmēram [1 000 – 1 500] pilna laika ekvivalenti (turpmāk “PLE”). New HBU ietvēra Hollandsche Bank Unie (turpmāk “HBU”) (ABN AMRO N piederošu komercbanku), dažus ABN AMRO tirdzniecības birojus (13 no pavisam 78) un dažas ABN AMRO korporatīvo klientu struktūrvienības (2 no pavisam 5).

(47) 2010. gada 1. jūlijāABN AMRO Bank un FBN oficiāli apvienojās, lai izveidotu ABN AMRO Group, kā aprakstīts 2. attēlā 49. apsvērumā.

(48) Nīderlandes valsts nodeva savas daļas ABN AMRO Z pārvaldīšanu jaunajai ABN AMRO Bank, jo nevēlējās paredzēt līdzekļus šīs līdzdalības ikdienas pārvaldībai. Taču Nīderlandes valsts joprojām ir ABN AMRO Z juridiskais īpašnieks, tai ir tiesības uz visiem potenciālajiem guvumiem un tā ir atbildīga par visiem potenciālajiem ABN AMRO Z zaudējumiem. (15)

(49) 2. attēls. ABN AMRO Group izveide

2.2. Valsts atbalsta saņēmēji

2.2.1. ABN AMRO N un ABN AMRO Z saimnieciskā darbība

(50) ABN AMRO N, kas kā atsevišķs uzņēmums bija trešā lielākā Nīderlandes banka aiz Rabobank un ING, ietvēra US Netherlands un US Private Banking.

(51) Pirmā uzņēmējdarbības struktūrvienība, US Netherlands, sniedza banku pakalpojumus fiziskām personām un komercbanku pakalpojumus, izmantojot gan filiāļu tīklu ar 510 banku nodaļām un 78 konsultatīvajām filiālēm, gan izmantojot alternatīvus kanālus, piemēram, internetu, ATM (16) un zvanu centrus. US Netherlands bija nodarbināti aptuveni 19 000 PLE.

(52) US Netherlands bija spēcīga klientu bāze fiziskajām personām piedāvāto banku pakalpojumu jomā; tā bija iedalīta šādos segmentos: “masu banku pakalpojumi fiziskajām personām” (vairāk nekā [3,5 – 5] miljoni klientu) un “privileģētās banku operācijas” (vairāk nekā [250 000 – 420 000] klientu) (17), kuros tā piedāvāja plašu produktu klāstu (piemēram, uzkrājumus, ieguldījumus, hipotēkas, apdrošināšanu, kredītkaršu aizdevumus un maksājumus).

(53) Komercbanku pakalpojumu jomā ABN AMRO N apkalpoja [300 000 – 400 000] MVU (18) un [9 000 – 21 000] lielākus korporatīvos klientus (lai gan saskaņā ar KAV noteikumiem ABN AMRO Bank lielākie klienti tika attiecināti uz RBS), piedāvājot tiem plašu produktu klāstu (piemēram, kredītus, maksājumu un naudas pārvaldību, uzkrājumus, likviditātes pārvaldību, riska un apdrošināšanas pārvaldību, kompleksus finanšu risinājumus un produktus, līzingu un faktūrkreditēšanu).

(54) Otras uzņēmējdarbības struktūrvienības, US Private Banking, mērķa grupa bija privātpersonas, kuru tīrie investējamie aktīvi pārsniedz vienu miljonu euro, piedāvājot tiem dažādus aktīvu pārvaldības un īpašumu plānošanas produktus. US Private Banking bija izveidojis labi attīstītu tīklu gan organiskas izaugsmes ceļā Nīderlandē un Francijā, gan iegādājoties uzņēmumus Vācijā (Delbrück Bethmann Maffei) un Beļģijā (Bank Corluy). US Private Banking ietvēra arī Francijas apdrošināšanas kopuzņēmumu Neuflize Vie.

(55) Starp uzņēmumiem, ko 2008. gada 3. oktobrī iegādājās Nīderlandes valsts, bija arī International Diamond and Jewelry Group, kas ir struktūrvienība, kura strādā ar juvelierizstrādājumu izgatavošanā un dimantu tirdzniecībā iesaistītiem uzņēmumiem.

(56) ABN AMRO Z nebija iekļauti pamatdarbības līdzekļi, taču tajā cita starpā bija iekļauti nodokļu aktīvi, vairākas līdzdalības (tostarp Saudi Hollandi Bank) un atlikušais privātā kapitāla ieguldījumu portfelis. Runājot par saistībām, bija uzkrājums, lai nokārtotu saistības pret Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu departamentu, citi uzkrājumi (daļēji saistīti ar personālu) un sabiedrības aktīvu starpuzņēmumu finansējums. Kā minēts 11. zemsvītras piezīmē, Nīderlandes valstij piederošā daļa ABN AMRO Z ir 33,81 %.

(57) Vairāki provizoriski ABN AMRO N svarīgākie finanšu dati apkopoti 1. tabulā zemāk: 1. tabula ABN AMRO N svarīgākie finanšu dati (miljonos EUR) 2008 2009 Kopējie darbības ienākumi (19) 5 189 4 899 Tīrā peļņa 471 (117) Pašu kapitāla atdeve 6,7 % –2,7 % Izmaksu un ienākumu attiecība 73 % 77,5 % Kopējie aktīvi 183 539 202 084 Kopējais pašu kapitāls 7 044 4 278 (20) RSA (21) 91 700 74 973 (22) 1. līmeņa kapitāla rādītājs 9,4 % 10,2 % (23) Kopējā kapitāla rādītājs jeb BIS koeficients 12,6 % 14,8 % Stabils finansējums/nelikvīdie aktīvi 107 % 110 % Avots: ABN AMRO Bank NV, 2009. gada pārskats, bez ABN AMRO Z un privātā kapitāla konsolidācijas, bet ieskaitot New HBU

(58) 2009. finanšu gadā ABN AMRO N uzrādīja zaudējumus EUR 117 miljonu apmērā. Zaudējumus radīja lielāka aizdevumu vērtības samazināšanās, procentu likmju starpības ietekmējošie faktori, lielāki maksājumi saistībā ar Nīderlandes noguldījumu garantiju shēmu un sadalīšanas un integrācijas izmaksas (24). Ja netiktu ietvertas sadalīšanas un integrācijas izmaksas, ABN AMRO N 2009. gadā būtu uzrādījusi nelielu tīro peļņu EUR 52 miljonu apmērā.

2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)

(59) FBN kā atsevišķs uzņēmums bija ceturtā lielākā banka Nīderlandes tirgū (pēc Rabobank, ING un ABN AMRO N, bet pirms SNS REAAL).

(60) Nīderlandes valsts (un pirms tam Fortis SA/NV) tieši turēja 92,6 % FBN, bet atlikušie 7,4 % priekšrocību akciju veidā piederēja ieguldījumu uzņēmumam Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nīderlandes valstij piederēja 70 % akciju šajā ieguldījumu uzņēmumā, bet atlikušie 30 % – vairākiem privātajiem ieguldītājiem (25). Privātajiem ieguldītājiem piederošo priekšrocību akciju nominālā vērtība bija EUR 210 miljoni un (nekumulatīvās) dividendes bija 5,85 % (26).

(61) FBN darbības bija iedalītas trīs segmentos – banku pakalpojumi fiziskajām personām, banku pakalpojumi privātklientiem un banku pakalpojumi komercpartneriem.

(62) Banku pakalpojumi fiziskajām personām ietvēra tradicionālos banku pakalpojumus fiziskajām personām (tīkls ar 157 filiālēm, [2 – 3] miljoni individuālo klientu un [20 000 – 60 000] MVU klientu), kā arī Directbank (kas piedāvāja hipotēku risinājumus ar starpnieku palīdzību) un patēriņa finanšu un maksājumu karšu produktus (attiecīgi Alfam un ICS).

(63) Banku pakalpojumi privātklientiem tika sniegti galvenokārt ar Fortis Mees Pierson zīmola vārdu, piedāvājot līdzekļu pārvaldības pakalpojumus (īpašuma plānošanu, ieguldījumus, aizdevumus un apdrošināšanu) dažādos segmentos [15 000 – 40 000] klientu visā Nīderlandē.

(64) FBN banku pakalpojumi komercpartneriem bija iedalīti septiņās apakšnodaļās. FBN nodaļā Commercial Banking (1) ietilpa 23 uzņēmējdarbības centri, kas piedāvāja daudzveidīgus produktus uzņēmumiem, kuru apgrozījums nepārsniedza EUR 250 miljonus. Uzņēmumus, kuru apgrozījums pārsniedza EUR 250 miljonus, kā arī valsts sektoru apkalpoja apakšnodaļa Corporate & Public Banking (2). Citas FNB apakšnodaļas bija Investment banking (3) (27), Specialised Financial Services (4) (28), Energy, Commodities & Transportation (5), Global Markets & Institutional Banking (6) (29) un Clearing Funds & Custody (7) (30).

(65) Vairāki svarīgākie FBN finanšu dati apkopoti 2. tabulā zemāk. 2. tabula FBN svarīgākie finanšu dati (miljonos EUR) 2006 2007 2008 (31) 2009 Kopējie darbības ienākumi 3 473 3 553 3 096 2 171 Tīrā peļņa 1 157 1 296 –18 486 406 Pašu kapitāla atdeve (norm.) (32) 20,1 % 8,9 % 4,9 % 0,7 % Izmaksu un ienākumu attiecība 50,5 % 54,2 % 64,9 % 84,2 % Kopējie aktīvi 209 749 272 378 184 203 189 785 Kopējais pašu kapitāls 5 910 21 763 2 944 4 716 RSA 66 995 75 850 70 932 53 730 (33) 1. līmeņa kapitāla rādītājs 8,6 % 11,2 % 7,4 % 12,5 % Kopējā kapitāla rādītājs 10,5 % 11,2 % 11,2 % 16,7 % Aizdevumu un noguldījumu attiecība 167 % 237 % 208 % Avots: FBN 2008. un 2009. gada pārskats

(66) 2008. gadā FBN bija zaudējumi EUR 18,5 miljardi, bet šie zaudējumi lielā mērā bija saistīti ar ārkārtas posteņiem. Uzņēmumam bija jāuzrāda tīrie zaudējumi EUR 16,8 miljonu apmērā par tā daļu RFS Holdings un tās pārdošanu, un tam radās vērtības samazinājums EUR 922 miljonu apmērā (bez nodokļiem) Prime Fund Solutions nodaļā saistībā ar Madoff krāpšanas shēmu (34). Tīrā bāzes peļņa, izņemot šos elementus, bija EUR 604 miljoni, kas gandrīz pilnībā tika realizēta 2008. gada pirmajā pusē.

(67) 2009. gadā FBN realizēja tīro peļņu EUR 406 miljonu apmērā, ko veicināja divi ārkārtas kapitāla guvumi (naudas norēķins ar Fortis Capital Company EUR 362,5 miljonu apmērā) un ar Madoff saistītu uzkrājumu atgūšana EUR 16 miljonu apmērā. Tīrā bāzes peļņa samazinājās un bija EUR 27 miljoni (35) (salīdzinājumā ar EUR 604 miljoniem 2008. gadā).

2.2.3. ABN AMRO Group

(68) ABN AMRO Group, kas tika izveidota pēc FBN un ABN AMRO Bank (t. i., ABN AMRO N darbība) apvienošanās 2010. gada 1. jūlijā, dala visas FBN un ABN AMRO N operācijas divās atsevišķās US: Retail and Private banking un Commercial and Merchant banking. Provizoriskie grupas darbības ienākumi 2008. gadā bija EUR 7,15 miljardi un provizoriskie kopējie aktīvi bija EUR 360 miljardi. Saskaņā ar pēdējiem rādītājiem (36) ABN AMRO Group kopējais saskaņā ar IFRS (37) aprēķinātais pašu kapitāls ir EUR 11,7 miljardi.

(69) ABN AMRO Group ir labi diversificēta; Retail and Private Banking darbības ienākumi ir EUR 4,2 miljardi un Commercial and Merchant Banking darbības ienākumi ir EUR 2,8 miljardi. Ģeogrāfiskā ziņā lielākā daļa ABN AMRO Group ieņēmumu (t. i., [65 – 95] % no kopējiem ieņēmumiem) tiek radīta Nīderlandē.

(70) Saistībā ar Retail and Private banking integrētās ABN AMRO Group tirgus daļa ir [15 – 20] % un [15 – 20] % (38) attiecīgi “masu banku pakalpojumos fiziskajām personām” un “privileģētajās banku operācijās” (39), tādēļ tirgus daļas izteiksmē tā ir trešā lielākā banka Nīderlandes banku tirgū. Banku pakalpojumu privātklientiem jomā (zīmols ABN AMRO Mees Pierson) ABN AMRO Group ir vislielākā banka Nīderlandes tirgū, kuras tirgus daļa ir apmēram [30 – 40] % (40). ABN AMRO Group tirgus daļa Commercial and Merchant Banking darbības jomā ir apmēram [15 – 25] %. (41)

(71) ABN AMRO Group vairs neietver New HBU un IFN faktūrkreditēšanas darbības, kas tika atsavinātas 2010. gada 1. aprīlī, īstenojot apvienošanās tiesiskos aizsardzības līdzekļus.

(72) Pārstrukturēšanas procesa ietvaros tika atsavinātas arī divas nelielas FBN nodaļas (proti, Intertrust un Prime Fund Solutions (turpmāk “PFS”)), un tās vairs neietilpst ABN AMRO Group.

(73) 2009. gada septembrī FBN (un tā partnere Banque Générale du Luxembourg (turpmāk “BGL”) (42) Intertrust pārdeva privātā kapitāla ieguldījumu speciālistam Waterland. Intertrust ir viens no lielākajiem spēlētājiem globālo trastu un korporatīvās pārvaldības jomā. Tajā nodarbināti 1 000 ekspertu 19 valstīs, un tā darbības ienākumi un RSA ir attiecīgi EUR [..] miljoni un EUR [..] miljoni.

(74) 2010. gada maijā FBN paziņoja arī par PFS pārdošanu Credit Suisse. PFS sniedz fondu pakalpojumus alternatīvajai aktīvu pārvaldības industrijai, tostarp, piemēram, administrēšanas, banku operāciju, kontu turēšanas un finansēšanas pakalpojumus. Tā klientu loks ir no specializētiem aktīvu pārvaldītājiem līdz lielām globālām institūcijām, piemēram, pensiju fondiem un valsts ieguldījumu fondiem. PFS bija atbildīgs par EUR 922 miljonus lielo, ar Madoff krāpšanu saistīto pēcnodokļu uzkrājumu, kuru FBN reģistrēja 2008. gadā. PFS ienākumi ir EUR […] miljoni un RSA ir EUR […] miljoni.

(75) 2011. gada 4. martāABN AMRO Group publicēja savus rezultātus par 2010. fiskālo gadu, uzrādot tīros zaudējumus EUR 414 miljonu apmērā. Atskaitot sadalīšanas un integrācijas izmaksas, ABN AMRO Group uzrādīja bāzes peļņu EUR 1 077 miljonu apmērā. 2010. gada 31. decembrīABN AMRO Group 1. līmeņa pamatkapitāla, 1. līmeņa kapitāla un kopējā kapitāla rādītāji bija attiecīgi 10,4 %, 12,8 % un 16,6 %. Konsultējoties ar Nīderlandes valsti, ABN AMRO Group izveidoja dividenžu politiku, kuras mērķis bija dividenžu izmaksa 40 % apmērā no uzrādītās gada peļņas.

2.3. 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāna un atjauninātā 2010. gada novembra pārstrukturēšanas plāna apraksts

(76) Nīderlandes valsts 2009. gada 4. decembrī iesniedza Komisijai 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānu. Papildinformācija tika iesniegta 2010. gada martā (43). FBN un ABN AMRO N apvienošanās ir būtiska 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā iestrādātās uzņēmējdarbības koncepcijas sastāvdaļa. ABN AMRO Group, kas ir jaunā banka, kura tika izveidota 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāna rezultātā, koncentrēsies uz vidējo tirgus segmentu Nīderlandē (44) un būs aktīva Retail and Private Banking un Commercial and Merchant Banking darbības jomā.

(77) 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāna izejas punkts ir atzinums, ka kapitāla vajadzības nav saistītas ar FBN un ABN AMRO N pamatdarbības rezultātiem, bet drīzāk ar nepieciešamību finansēt to attiecīgo atdalīšanos no saviem mātesuzņēmumiem un apvienošanās radītās sākotnējās integrācijas izmaksas.

(78) 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāna hipotētiskajā scenārijā bez valsts atbalsta norādīts, ka bez Beneluksa valdību koordinētā atbalsta Fortis SA/NV būtu sabrukusi, izraisot arī FBN un ABN AMRO N sabrukumu.

(79) 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā ietvertas finanšu prognozes laikposmam no 2009. gada līdz 2012. gadam, norādot prognozes šādām nodaļām: Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International un Commercial & Merchant Banking. ABN AMRO Group ir konkrētāk aprēķinājusi arī t. s. “nākotnes darbības prognozēto” peļņu 2012. gadam, kurā nav ietvertas pārejas izmaksas un kuras nolūkā pieņem, ka izmaksu sinerģijas jau ir uzskaitītas par pilno gadu. Šādas prognozes tika iesniegtas bāzes scenārijam un ļaunākā gadījuma scenārijam.

(80) 2010. gada 8. novembrī Nīderlandes valdība atjaunināja 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāna finanšu prognozes laikposmam līdz 2012. gadam, 2010. gada novembra pārstrukturēšanas plānā ietverot papildu prognozes par 2013. gadu.

(81) Bāzes scenāriju Nīderlandes valsts veido, pieņemot, ka darījumu apjomi palielināsies atbilstoši inflācijai. Tiek pieņemts, ka personāla izmaksas palielināsies par [1 – 6] % gadā un citu izmaksu kāpums būs mērenāks – [1 – 5] % gadā. Nīderlandes valsts paredz arī, ka ABN AMRO Group uzkrājumi zaudētiem parādiem sāks samazināties salīdzinājumā ar augsto līmeni, kas uzrādīts 2009. gadā.

(82) 2010. gada novembra pārstrukturēšanas plāna bāzes scenārija gadījumā ABN AMRO Group realizē negatīvu tīro rezultātu EUR [..] miljonu apmērā 2010. gadā, bet peļņu atsāk gūt 2011. gadā (t. i., peļņa EUR […] miljoni 2011. gadā).

(83) Tiek plānots, ka 2012. gadā un 2013. gadā ABN AMRO Group tīrā peļņa pieaugs līdz attiecīgi EUR […] miljoniem un EUR […] miljoniem, izpaužoties kā pašu kapitāla atdeve (45) (turpmāk “PKA”) aptuveni […] % apmērā. ABN AMRO Group rentabilitāti uzlabos labāki darbības ienākumi (kam vajadzētu uzlaboties pēc zemajiem 2009. gada rādītājiem), izmaksu samazināšanas programma, kam vajadzētu pakāpeniski samazināt izmaksas par EUR 1,1 miljardu pirms nodokļu nomaksas gadā, un uzkrājumu zaudētajiem parādiem normalizēšanās pēc augstākā līmeņa sasniegšanas 2009. gadā. Tiek prognozēts, ka 2013. gadā ABN AMRO Group izmaksu un ienākumu attiecība būs […] %.

(84) Bāzes scenārijs 3. tabula 2009 (faktiskais) 2010 (A (46)) 2011 (A) 2012 (A) 2012 nāk. darbības prognozētā peļņa (A) 2013 (A) Darbības ienākumi 7 039 (…) (…) (…) (…) (…) Tīrie procentu ienākumi 4 528 (…) (…) (…) (…) (…) Tīrie komisijas maksu un maksu par pakalpojumiem ienākumi 1 933 (…) (…) (…) (…) (…) Citi ienākumi 849 (…) (…) (…) (…) (…) Darbības izdevumi –5 568 (…) (…) (…) (…) (…) Darb. izd.– parastā darbī-ba –5 258 (…) (…) (…) (…) (…) Darb. izd. - pāreja – 310 (…) (…) (…) Darbības rezultāti 1 471 (…) (…) (…) (…) (…) Aizdevumu vērtības samazināšanās –1 585 (…) (…) (…) (…) (…) Peļņa pirms nodokļiem – 114 (…) (…) (…) (…) (…) Nodokļi un maznozīmīgi posteņi 45 (…) (…) (…) (…) (…) Tīrā peļņa –68 (…) (…) (…) (…) (…) Bāzes tīrā peļņa (bez pārejas izmaksām) 163 (…) (…) (…) (…) (…)

(85) 2010. gada novembra pārstrukturēšanas plāna ļaunākā gadījuma scenārijā Nīderlandes valsts ir izmantojusi konservatīvākus pieņēmumus nekā bāzes scenārijā. Tā izmantoja procentu likmju starpības, kas bija par 7,5 % zemākas nekā bāzes gadījumā, piesardzīgākas prognozes par komisijas maksām un maksām par pakalpojumiem (4 % kāpums gadā salīdzinājumā ar 7 % bāzes gadījumā), zemākas sinerģijas (– EUR […] miljonu ietekme uz 2013. gada peļņu) un uzkrājumu zaudētiem parādiem atgūšanas līmeni, kas ir par 15 % zemāks (– EUR […] miljonu ietekme uz 2013. gada peļņu).

(86) Lai gan šādu konservatīvāku rādītāju dēļ varētu būt zemāki rezultāti, ABN AMRO Group joprojām varētu uzrādīt peļņu. Ļaunākā gadījuma scenārijs paredz bāzes tīro peļņu EUR […] miljonu un EUR […] miljonu apmērā attiecīgi 2012. un 2013. gadā (salīdzinājumā ar attiecīgi EUR […] miljoniem un EUR […] miljoniem bāzes scenārijā).

(87) Savā 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā Nīderlandes valsts ir pieminējusi arī savu valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas stratēģiju, uzsverot, ka tās nolūks nav būt par ABN AMRO Group ilgtermiņa investoru.

(88) Savā 2010. gada 20. augusta vēstulē Nīderlandes valsts sniedza Komisijai sīkāku informāciju par savu valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas stratēģiju. Nīderlandes valsts paskaidroja, ka tā apsver akciju izvietošanu, izmantojot SPP (47), bet neizslēdz arī citas alternatīvas, piemēram, privātu pārdošanu kādam investoram vai tirgus dalībniekam. Savā 2010. gada 20. augusta vēstulē Nīderlandes valsts norāda, ka pirmā daļa, kuras apmērs ir starp [0 – 50] un [10 – 60] %, varētu būt pieejama SPP agrākais [..], kam sekotu vēl viens piedāvājums [0 – 50] – [10 – 60] % apmērā 2015. gadā. Nīderlandes valsts vēlas atpelnīt savu sākotnējo ieguldījumu un finansējuma izmaksas [2 – 5] % apmērā. Nīderlandes valsts nolūks ir samazināt savu daļu ABN AMRO Group līdz ne vairāk kā [25 – 65] %, vēlams līdz [2014. – 2018.] gada beigām. Nīderlandes valsts ir stingri apņēmusies pilnībā izbeigt valsts atbalstu. Galīgo lēmumu par SPP pieņems Nīderlandes finanšu ministrs, un tas būs atkarīgs no tirgus apstākļiem, ABN AMRO Group“gatavības SPP” un no paredzamajiem ieņēmumiem. 2011. gada 24. janvārī Nīderlandes valsts arī publiski izklāstīja savu valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas stratēģiju (48).

(89) 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāns (un arī atjauninātais 2010. gada novembra pārstrukturēšanas plāns) parāda, ka pēc visu valsts atbalsta pasākumu veikšanas ABN AMRO Group kapitalizācija ir pietiekama. Pārstrukturēšanas periodā prognozētajiem 1. līmeņa kapitāla rādītājiem vajadzētu stabili turēties virs […] % no 2009. gada līdz 2012. gadam, un 2013. gadā tiem būtu jāpalielinās līdz […] %.

(90) Savā 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā Nīderlandes valsts paskaidro, ka ABN AMRO Group jau ir atsavinājusi vairākus uzņēmumus. Papildus New HBU un IFN pārdošanai apvienošanās tiesiskās aizsardzības līdzekļu procesa ietvaros ABN AMRO N un FBN atsavināja arī Intertrust un PFS.

(91) Salīdzinot ar ABN AMRO Group, Intertrust un PFS kopīgi veido attiecīgi [0 – 5] %, [0 – 5] % un [0 – 5] % no tās prognozētajiem kopīgajiem darbības ienākumiem, izmaksām un RSA.

(92) Pārstrukturēšanas procesa laikā FBN arī veica iegādi, lai koriģētu nelīdzsvarotību, ko radīja Fortis SA/NV sadalīšana. FBN bija US Brokerage, Clearing and Custody un visu ar šo darbību saistīto biroju juridiskais īpašnieks, izņemot Čikāgas biroju, kas joprojām bija Fortis Bank SA/NV sastāvdaļa. Lai koriģētu šo atdalīšanas radīto nelīdzsvarotību, 2009. gada 31. jūlijāFBN no Fortis Bank SA/NV iegādājās Fortis Clearing Americas Čikāgas filiāli par aptuveni USD […] miljoniem.

2.4. Pasākumu apraksts

(93) Komisija šajā lēmumā atsevišķo valsts atbalsta pasākumu identificēšanai izmanto tos pašus burtu kodus, kādus tā izmantoja savā 2010. gada 5. februāra lēmumā.

2.4.1. Pasākumi, kuri tika ietverti 2009. gada 8. aprīļa lēmumā

(94) 2008. gada 3. oktobrī Nīderlandes valsts no Fortis SA/NV iegādājās FBN (tostarp ABN AMRO N) par EUR 12,8 miljardiem (turpmāk “X pasākums”). Komisija neuzsāka procedūru attiecībā uz šo pasākumu, kas pats par sevi nebija valsts atbalsts FBN, kaut gan tas bija daļa no darījuma, ar kuru tika sniegts valsts atbalsts FBN (sk. 2009. gada 8. aprīļa lēmuma 32. apsvērumu).

(95) Tajā laikā, kad Nīderlandes valsts iegādājās FBN, FBN finansējums lielā mērā bija atkarīgs no Fortis Bank SA/NV. Lai nodrošinātu FBN pilnīgu atdalīšanos no Fortis Bank SA/NV, Nīderlandes valstij bija jāpārtrauc finansējuma attiecības starp FBN un Fortis Bank SA/NV. Lai pārtrauktu pastāvošās saites, 2008. gada 3. oktobrī Nīderlandes valsts piešķīra FBN īstermiņa likviditātes mehānismu EUR 45 miljardu apmērā (turpmāk “Y1 pasākums”). Šis likviditātes mehānisms ļāva FBN atmaksāt Fortis Bank SA/NV īstermiņa aizdevumus EUR 34 miljardu apmērā. Izmantojot tā saukto “pārjaunojumu”, Nīderlandes valsts arī aizstāja Fortis Bank SA/NV kā aizdevēju FBN piešķirtajiem ilgtermiņa aizdevumiem, kuru nominālā summa bija EUR 16,1 miljards (turpmāk “Y2 pasākums”) (49).

(96) Īstermiņa likviditātes mehānisms Y1 pasākuma ietvaros bija spēkā līdz 2009. gada jūnija beigām. Šā pasākuma spēkā esamības laikā vairākkārt tika mainīta atlīdzība. Laikposmā no 2008. gada 6. oktobra līdz 23. oktobrim Nīderlandes valsts piešķīra FBN īstermiņa finansējumu, piemērojot EONIA (50) (aizdevumiem uz nakti, kuru maksimālā summa ir EUR 5 miljardi) vai EURIBOR (51) (ilgāka termiņa likviditātei, kuras apjoms nepārsniedz EUR 40 miljardus) likmi bez papildu starpības. Pēc 2008. gada 23. oktobra bija īss periods (līdz 2008. gada 5. novembrim), kura laikā Nīderlandes valsts piemērotā likme bija EONIA + 50 bāzes punkti un EURIBOR + 50 bāzes punkti. Šā otrā perioda laikā maksimālās summas joprojām bija EUR 5 miljardi likviditātei uz nakti un EUR 40 miljardi ilgāka termiņa likviditātei. Laikposmā no 2008. gada 5. novembra līdz 2009. gada 1. martam Nīderlandes valsts mainīja atlīdzību, piemērojot EONIA + 25 bāzes punktus aizdevumiem uz nakti, EURIBOR + 25 bāzes punktus aizdevumiem ar termiņu (52) līdz trim mēnešiem, un EURIBOR + 50 bāzes punktus aizdevumiem ar termiņu virs trim mēnešiem (53). Pēc 2009. gada 1. marta Nīderlandes valsts izstrādāja divpakāpju sistēmu, aicinot FBN samazināt savu paļaušanos uz valsti. Pirmā finansējuma daļa (neatkarīgi no termiņa) tika piešķirta, piemērojot EURIBOR + 25 bāzes punktus, bet, tiklīdz šis slieksnis tika pārsniegts, FBN varēja saņemt papildu likviditāti tikai ar likmi EURIBOR + 50 bāzes punkti (54). Kopējā likviditātes mehānisma summa un pirmā maksimālā apjoma summa tika pakāpeniski samazinātas. 2009. gada 9. jūlijā Nīderlandes valsts informēja Komisiju, ka FBN ir valstij atmaksājis visus īstermiņa aizdevumus.

(97) Uz Nīderlandes valsts vārda pārjaunoto ilgtermiņa aizdevumu (Y2 pasākums) summa bija EUR 16,1 miljards, ieskaitot 2. līmeņa kapitālu EUR 8,15 miljardu apmērā (no kuriem EUR 3 miljardi bija augstākās kategorijas 2. līmeņa kapitāls) un prioritārus aizdevumus EUR 7,95 miljardu apmērā.

(98) 2008. gada 24. decembrī Nīderlandes valsts no FBN par EUR 6,5 miljardiem iegādājās ABN AMRO N (turpmāk “Z pasākums”). Nīderlandes valsts nemaksāja naudā, bet samaksāja par pirkumu, anulējot ilgtermiņa parādu EUR 6,5 miljardu apmērā, ko tā bija iegādājusies 2008. gada 3. oktobra integrētajos darījumos Y2 pasākuma ietvaros. Citiem vārdiem sakot, Nīderlandes valsts atteicās no prasībām pret FBN EUR 6,5 miljardu apmērā, lai samaksātu par ABN AMRO N (55).

2.4.2. Pasākumi, kuri tika ietverti 2010. gada 5. februāra lēmumā

(99) Par dažiem 2010. gada 5. februāra lēmumā ietvertajiem pasākumiem (56) Komisija tika informēta 2009. gada jūlijā, par pārējiem – 2010. gada janvārī. Nīderlandes valsts 2009. gada jūlijā paziņoja par kapitāla prasību atvieglojuma instrumentu jeb CRI (turpmāk “A pasākums”, kas rada kapitāla prasību atvieglojumu EUR 1,7 miljardu apmērā), obligāti konvertējamu vērtspapīru (turpmāk “MCS”) EUR 500 miljonu apmērā (turpmāk “B1 pasākums”) un otro MCS laidienu EUR 300 miljonu apmērā (turpmāk “B2 pasākums”).

(100) Nīderlandes valsts 2010. gada janvārī paziņoja par papildu kapitāla pasākumiem EUR 4,39 miljardu vērtībā. Nīderlandes valsts parakstījās uz papildu MCS instrumentiem EUR 2,28 miljardu vērtībā, lai segtu papildu sadalīšanas izmaksas (EUR 780 miljonu apmērā, turpmāk “B3 pasākums”), New HBU pārdošanas radīto kapitāla iztrūkumu (EUR 300 miljonu apmērā, turpmāk “B4 pasākums”) un integrācijas izmaksas (EUR 1,2 miljardu apmērā, turpmāk “B5 pasākums”). Lai FBN 1. līmeņa kapitāls atbilstu normatīvajām prasībām, Nīderlandes valsts arī konvertēja 1. līmeņa kapitālā EUR 1,35 miljardus no tai jau piederošā FBN 2. līmeņa kapitāla (turpmāk “C pasākums”). Nīderlandes valsts arī samaksāja citiem konsorcija dalībniekiem EUR 740 miljonus (turpmāk “D pasākums”), kā bija paredzēts KAV, lai nokārtotu jautājumus, kas atklājās tikai sadalīšanas procesā. Visbeidzot, Nīderlandes valsts arī izdeva garantiju par savstarpējām saistībām, ko radīja New HBU pārdošana (turpmāk “E pasākums”).

(101) Izmantojot CDS, Nīderlandes valsts pārdeva kredītu aizsardzību saistībā ar ABN AMRO N Nīderlandes hipotēku portfeli, kas veidoja apmēram [30 – 80] % no ABN AMRO N kopējā iekšzemes aizdevumu portfeļa. Šis pasākums samazināja ABN AMRO N riska svērtos aktīvus.

(102) Nīderlandes valsts kā atlīdzību par kredītu aizsardzību saņēma ikgadēju maksu 51,5 bāzes punktu apmērā (kas tiek aprēķināta kā procenti no portfeļa vērtības katra atsauces perioda sākumā).

(103) Šī maksa tika aprēķināta, izmantojot kapitāla ekvivalenta izmaksu metodoloģiju. Nīderlandes valsts noteica, cik lielu kapitālu ABN AMRO N varētu atbrīvot, pateicoties kapitāla prasību atvieglojuma instrumentam (proti, EUR 1,7 miljardus, pamatojoties uz Bāzeles I prasībām, kuras joprojām tika piemērotas CRI vienošanās īstenošanas laikā), un pēc tam tā aprēķināja atdevi 10 % apmērā par šo kapitāla prasību atvieglojumu (t. i., 10 % no EUR 1,7 miljardiem) kā ekvivalentu 51,5 bāzes punktiem no sākotnējās portfeļa vērtības, kas bija EUR 34,5 miljardi.

(104) Katru gadu ABN AMRO N paturēja pirmās kārtas zaudējumu daļu 20 bāzes punktu apmērā (ko aprēķina kā procentus no sākotnējās portfeļa vērtības).

(105) ABN AMRO N paturēja vertikālu riecienu 5 % apmērā no atlikušā riska.

(106) Kredītu aizsardzības instrumenta cena netiktu koriģēta, kad ABN AMRO N pilnībā pieņemtu Bāzeles II kapitāla prasības, kaut arī CRI ietekme uz kapitāla prasību atvieglojumu tad būtu ievērojami mazāka.

(107) Principā CDS līguma termiņš bija septiņi gadi, bet ABN AMRO N bija atsaukšanas iespējas, kas tai ļāva pārtraukt šo līgumu vairākos iepriekš noteiktos atsauces datumos (piemēram, 2010. gada oktobrī, 2011. gada janvārī un 2012. gada janvārī). (57)

(108) Saskaņā ar KAV visiem trim konsorcija partneriem bija jānodrošina, lai ABN AMRO Z vienmēr būtu pietiekami kapitalizēta. Šajā kontekstā Nīderlandes valstij bija jāiegulda EUR 2,2 miljardi, lai segtu ABN AMRO Z kapitāla iztrūkumu. CRI mērķis bija ļaut ABN AMRO N piedalīties šajā EUR 2,2 miljardu ieguldījumā ABN AMRO Z.

(109) Nīderlandes valsts deva priekšroku netradicionālajam CRI risinājumam, nevis tradicionālajai kapitāla palielināšanai, jo pirms sadalīšanas tā nevarētu norobežot kapitāla ieguldījumus ABN AMRO Bank. Citiem vārdiem sakot, tā kā ABN AMRO N nebija atsevišķa juridiskā persona, arī abi pārējie konsorcija dalībnieki varētu gūt labumu no kapitāla iepludināšanas ABN AMRO Bank. Šādai rīcībai varētu būt nopietnas sekas, īpaši palielinātu grūtību gadījumos.

(110) Kad notika sadalīšana, ABN AMRO N kļuva par atsevišķu juridisko personu (jauno ABN AMRO Bank). Saskaņā ar KAV Nīderlandes valsts joprojām bija atbildīga par EUR 2,2 miljardu lielā ABN AMRO Z kapitāla iztrūkuma segšanu. Nīderlandes valsts nolēma, ka ABN AMRO N jāizmanto nauda no MCS instrumentiem (proti, B3 pasākums, ciktāl tas ir saistīts ar drošības rezervi EUR 500 miljonu apmērā, un EUR 1,2 miljardi no B5 pasākuma), lai iepludinātu ABN AMRO Z EUR 1,7 miljardus, bet tā paturēja CRI jaunajā ABN AMRO Bank, lai segtu drošības rezervi EUR 500 miljonu apmērā un integrācijas izmaksas EUR 1,2 miljardu apmērā.

(111) 2010. gada 15. oktobrīABN AMRO Bank un Nīderlandes valsts paziņoja, ka CRI tiks pārtraukts 2010. gada 30. oktobrī. Tā kā ABN AMRO Bank starplaikā bija ieviesusi Bāzeles II kapitāla prasības, CRI vairs nebija tik pievilcīgs un nepieciešams (58).

(112) Tā kā CRI nebija pietiekams, lai segtu visu ABN AMRO Z kapitāla iztrūkumu EUR 2,2 miljardu apmērā, Nīderlandes valsts piešķīra ABN AMRO Bank papildu finansējumu, izmantojot MCS.

(113) Šis MCS tika klasificēts kā hibrīds 1. līmeņa kapitāls; tam bija kupons 10 % apmērā, un tas tika automātiski konvertēts ABN AMRO II akcijās brīdī, kad ABN AMRO N tika atdalīta no ABN AMRO Bank. Sākot no tā brīža, tas atbilda 1. līmeņa pamatkapitālam. Konvertēšana tika veikta par nominālvērtību (59). Šis pasākums ļāva ABN AMRO II (pārdēvēta par ABN AMRO Bank) ieguldīt EUR 500 miljonus ABN AMRO Z.

(114) Lai segtu izmaksas, kas saistītas ar ABN AMRO N atdalīšanu no ABN AMRO Bank, Nīderlandes valsts parakstījās uz papildu MCS. Par pirmo daļu aptuveni EUR 300 miljonu apmērā (B2 pasākums) tika paziņots 2009. gada jūlijā, bet par atlikušo daļu (t. i., EUR 780 miljoniem) tika paziņots 2010. gada janvārī (B3 pasākums).

(115) Pilnā summa EUR 1,08 miljardi (t. i., B2 un B3 pasākums kopā) bija nepieciešama, lai segtu šādas izmaksas: — EUR 480 miljonus par skaidri noteiktām sadalīšanas izmaksām; — EUR 90 miljonus, lai izveidotu naudas tirgus biroju; — EUR 500 miljonus, lai nodrošinātu drošības rezervi.

(116) Nīderlandes valsts papildus iesniedza sīkāku informāciju par sadalīšanas izmaksām EUR 480 miljonu apmērā. Tās bija saistītas ar savstarpējo saistību radīto risku (EUR [0 – 200] miljoni), riska sadales apstiprinājuma vēstuļu anulēšanu (EUR [0 – 200] miljoni), vērtspapirizācijas parādzīmju atpirkšanu (EUR [0 – 200] miljoni), ABN AMRO N klientu ar tirdzniecību saistītā tirgus riska pārvietošanu no ABN AMRO R (EUR [0 – 200] miljoni), kapitāla prasību atvieglojuma instrumentu pārtraukšanu (EUR [0 – 200] miljoni) un dažādām sadalīšanas un anulēšanas izmaksām (EUR [0 – 300] miljoni).

(117) Pēc ABN AMRO II atdalīšanas no mātesuzņēmuma ABN AMRO Bank tam bija jāizveido savs naudas tirgus birojs, kas izmaksāja EUR 90 miljonus.

(118) Visbeidzot, Nīderlandes valsts iepludināja kapitālā vēl EUR 500 miljonus, lai nodrošinātu tādu rezervi ABN AMRO N, kas pārsniedz minimālās normatīvās prasības.

(119) FBN un ABN AMRO N varēja apvienoties tikai tad, kad tiktu atrisinātas lēmumā par apvienošanos minētās koncentrācijas problēmas. Tādējādi Nīderlandes valsts nolēma New HBU un IFN pārdot Deutsche Bank. Taču šis darījums radīja papildu kapitāla vajadzības EUR 470 miljonu apmērā, ko ABN AMRO N nevarēja nosegt tikai ar saviem resursiem. Nīderlandes valsts nolēma palīdzēt un iepludināja EUR 300 miljonus, izmantojot MCS (60).

(120) Lai īstenotu apvienošanos, ABN AMRO N un FBN (un pēc apvienošanās ABN AMRO Group) bija jāsedz integrācijas sākotnējās izmaksas EUR 1,2 miljardu apmērā (pēc nodokļu nomaksas), kas bija saistītas ar darbinieku skaita samazināšanas izmaksām, IKT platformu integrāciju un filiāļu tīkla pārstrukturēšanu. Tā kā ABN AMRO N un FBN paši nevarēja finansēt šīs izmaksas, Nīderlandes valsts nolēma iepludināt kapitālu, izmantojot MCS (61).

(121) FBN bija jāpalielina savs 1. līmeņa kapitāls pēc tam, kad DNB (62) bija norādījusi, ka 1. līmeņa kapitāla iztrūkums ir aptuveni EUR 1,26 miljardi. Pēc FBN atdalīšanas no mātesuzņēmuma Fortis SA/NV tam bija arī jāiztērē EUR 90 miljoni, lai segtu izmaksas, kas saistītas ar līdzekļu pārvaldības biroja izveidi un ar Bāzeles prasībām saistītu modeļu, licenču un konsultāciju dienestu izveidi.

(122) Nīderlandes valsts piešķīra šo papildu kapitālu, konvertējot 1. līmeņa kapitālā 2. līmeņa parādu ar nominālvērtību EUR 1,35 miljardi. Tādējādi darījumā nebija iesaistīti jauni naudas līdzekļi (63).

(123) Kad 2007. gadā konsorcija dalībnieki pārrunāja ABN AMRO Holding iegādi, viņi saprata, ka tobrīd vēl nebija zināmi visi fakti. Tāpēc KAV ietverti vairāki vispārēji principi tādu atsevišķu maksājumu saistību nokārtošanai, kas kļūtu zināmas tikai sadalīšanas procesa laikā. Precīzās summas radās sarunu procesā, kurā piedalījās Nīderlandes valsts (un pirms tās Fortis SA/NV).

(124) Kopējā summa EUR 740 miljoni attiecas uz: (…) Šo naudas līdzekļu aizplūšanu daļēji kompensēja tas, ka Nīderlandes valsts saņēma […] no citiem konsorcija dalībniekiem saistībā ar balasta izmaksām.

(125) Atlikušās maksājumu saistības pret citiem konsorcija dalībniekiem (t. i., EUR 740 miljoni) tika samaksātas naudā, daļēji – tieši citiem konsorcija dalībniekiem un daļēji – ABN AMRO Bank (tagad RBS NV).

(126) Pat pēc New HBU atsavināšanas ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) un ABN AMRO II (vai tās tiesību pārņēmēji) būs atbildīgi New HBU kreditoru priekšā, ja New HBU nevarēs izpildīt savas saistības pret saviem kreditoriem. Tāpat arī New HBU būs savstarpēji atbildīga pret ABN AMRO Bank un ABN AMRO II kreditoriem. Tā kā savstarpējā atbildība izrietēja no New HBU pārdošanas, kas bija ABN AMRO II un tā akcionāru lēmuma rezultāts, viņi arī bija atbildīgi par risinājuma meklēšanu. Saskaņā ar piedāvāto risinājumu Nīderlandes valstij un Deutsche Bank (t. i., New HBU pircējam) jāvienojas, ka New HBU un ABN AMRO II garantēs viens otram šo savstarpējo saistību atmaksu, iesniedzot otram nodrošinājumu, lai samazinātu inducētās statūtkapitāla prasību līdz vēlamajiem 20 %. Šīs vienošanās rezultātā ABN AMRO II bija jāiesniedz nodrošinājums New HBU par summu, kas nepārsniedz EUR 950 miljonus (kas laika gaitā samazinās, beidzoties pamatā esošo saistību termiņam), par New HBU saistībām pret ABN AMRO II un pret ABN AMRO Bank (tagad RBS NV). Tā kā ABN AMRO II nebija līdzekļu, lai iesniegtu nodrošinājumu, kas nepieciešams saistībām pret ABN AMRO Bank (tagad RBS NV), valsts izsniedza pretkompensāciju garantijas veidā ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) parādam.

(127) Nīderlandes valsts noteica šā riska cenu tā, it kā tas būtu valsts garantija ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) subordinētajam parādam. Cena, izmantojot Eiropas Centrālās bankas (turpmāk “ECB”) rekapitalizācijas ieteikumu (64), bija 200 bāzes punkti plus CDS starpības mediāna (65).

(128) Zemāk 4. tabulā ir apkopoti šajā lēmumā novērtētie pasākumi. Aile “Iemesls” ir tāda pati kā 2010. gada 5. februāra lēmuma 57. punktā ietvertajā 1. tabulā. Kā norādīts 110. apsvērumā, pasākumi un to mērķi tika pārkārtoti pēc ABN AMRO N atdalīšanas no ABN AMRO Bank2010. gada 6. februārī. Tas nozīmē, ka, sākot ar šo datumu, A pasākums tika izmantots B3 pasākuma (ciktāl tas attiecas uz drošības rezervi) un B5 pasākuma mērķiem un otrādi. 4. tabula Valsts atbalsta pasākumi Apraksts Apjoms (miljardos EUR) Iemesls Juridiskā persona, kam piešķirts šis atbalsts Pasākumi, kuri ietverti 2009. gada 8. aprīļa lēmumā Y1 pasākums Īstermiņa finansējums 45 FBN Y2 pasākums Ilgtermiņa finansējums 16,1 FBN (lai varētu atmaksāt Fortis Bank SA/NV) Z pasākums ABN AMRO N iegāde 6,5 FBN (pirkuma cena, kas samaksāta, atsakoties no parāda) 2009. gada jūlijā paziņotie kapitāla pasākumi, kas īstenoti 2009. gada jūlijā/augustā A pasākums Kapitāla prasību atvieglojuma instruments CDS aizsardzība EUR 34,5 miljardu lielam portfelim (kapitāla prasību atvieglojums EUR 1,7 miljardi) ABN AMRO Z kapitāla iztrūkuma novēršana ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) un sadalīšanas datumā pārvietots uz ABN AMRO II (tagad ABN AMRO Bank) B1 pasākums MCS 0,5 B2 pasākums MCS 0,3 Sadalīšanas izmaksu pirmā daļa ABN AMRO Bank NV (tagad RBS NV) un sadalīšanas brīdī pārvietots uz ABN AMRO II (tagad ABN AMRO Bank) 2010. gada janvārī paziņotie papildu kapitāla pasākumi B3 pasākums MCS 0,78 Sadalīšanas izmaksu otrā daļa un drošības rezerve EUR 0,5 miljardu apmērā EUR 967 miljoni, samaksāti ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) un pēc tam sadalīšanas brīdī pārvietoti uz ABN AMRO II (tagad ABN AMRO Bank), atlikums samaksāts tieši ABN AMRO II B4 pasākums MCS 0,3 Kapitāla ietekme no New HBU pārdošanas B5 pasākums MCS 1,2 Integrācijas izmaksas C pasākums 2. līmeņa kapitāla pārveide par parasto pašu kapitālu 1,35 1. līmeņa kapitāla iztrūkums FBN līmenī FBN D pasākums Maksājums naudā konsorcija dalībniekiem 0,74 No KAV izrietošās maksājuma saistības Citi konsorcija dalībnieki/ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) E pasākums Garantija par saistībām EUR 950 miljonu apmērā 0,95 Savstarpējās saistības, kas izriet no New HBU pārdošanas ABN AMRO II (tagad ABN AMRO Bank)

3. PAMATS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAI

3.1. Pamats procedūras uzsākšanai 2009. gada 8. aprīļa lēmumā

(129) Ar 2009. gada 8. aprīļa lēmumu Komisija uzsāka procedūru, jo tai bija pamats uzskatīt, ka Y1, Y2 un Z pasākums (66) ir valsts atbalsts par labu FBN un ABN AMRO N. Komisija uzskatīja, ka šie pasākumi ļāva FBN un ABN AMRO N palikt tirgū un turpināt savu darbību. Tai bija iemesls uzskatīt, ka šie pasākumi radīja selektīvas priekšrocības FBN un ABN AMRO N.

(130) 2009. gada 8. aprīļa lēmuma 29. un 30. apsvērumā Komisija norādīja, ka X, Y1 un Y2 pasākums ietilpa vienā pārdevuma līgumā, kura mērķis bija atdalīt FBN no pārējā Fortis SA/NV. 2008. gada 3. decembra lēmumā jau bija secināts, ka, noslēdzot šo līgumu 2008. gada 3. oktobrī, Nīderlandes valsts nebija rīkojusies kā parasts tirgus ekonomikas investors.

(131) 2009. gada 8. aprīļa lēmuma 33. apsvērumā Komisija norādīja, ka Y1 pasākums bija acīmredzami izdevīgs FBN, jo tas bija saņēmis finansējuma summu, ko tas nebūtu varējis atrast tirgos, jo tobrīd tirgos valdīja pilnīgs sajukums. Paturot prātā šos ārkārtējos tirgus apstākļus, Komisija arī apšaubīja, vai Nīderlandes valsts pieprasītās procentu likmes būtu bijušas pieņemamas privātam investoram. Komisija arī atzīmēja, ka jaunā finansētāja stabilitāte radīja iespējamu izdevīgumu FBN. FBN vairs nebija atkarīgs no tāda grūtības nonākuša uzņēmuma ar ierobežotu likviditāti kā Fortis SA/NV, bet saņēma savu finansējumu no Nīderlandes valsts.

(132) Komisija šaubījās, vai Y1 pasākums ir saderīgs ar Komisijas paziņojumu – Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi (turpmāk “banku paziņojums”) (67), jo tas nebija nedz samērīgs, nedz arī aprobežojās ar nepieciešamo minimumu. 2009. gada 8. aprīļa lēmuma 52. apsvērumā tika paustas konkrētākas bažas par šādu elementu saderīgumu: 1) atlīdzība, ko maksāja FBN, 2) maksimālais periods, kura laikā FBN varēja gūt labumu no finansējuma, 3) attiecīgo instrumentu maksimālais termiņš un 4) likviditātes mehānisma apjoms.

(133) Komisija arī norādīja, ka Y2 pasākums varēja ietvert valsts atbalsta elementus, ja iegādes brīdī Fortis Bank SA/NV varēja pieprasīt tūlītēju ilgtermiņa parādu atmaksu, ja mainītos FBN īpašnieki. Ja patiešām būtu šāda klauzula, kas paredz parādu atmaksu īpašnieku maiņas gadījumā, Y2 pasākums ļautu FBN gūt labumu, saņemot ilgtermiņa aizdevumus ar pirmskrīzes laika procentu likmēm. Saskaņā ar Y2 pasākumu FBN nebija pienākuma meklēt alternatīvu finansējumu ar attiecīgajā brīdī dominējošiem tirgus nosacījumiem. Turklāt, tā kā Fortis Bank SA/NV bija tiesības prasīt parādu atmaksu, varēja apšaubīt Nīderlandes valsts izvēli piešķirt ilgtermiņa, nevis īstermiņa aizdevumus. Tādējādi 2009. gada 8. aprīļa lēmumā Komisija pauda bažas, ka Y2 pasākums ietver valsts atbalstu ilgākā laika posmā nekā bija absolūti nepieciešams. Lai varētu novērtēt Y2 pasākuma ietekmi saistībā ar valsts atbalstu, Komisija lūdza Nīderlandes valsti iesniegt papildinformāciju par ilgtermiņa aizdevuma līgumu līgumiskajiem noteikumiem par pirmstermiņa atmaksu.

(134) 2009. gada 8. aprīļa lēmuma 54. apsvērumā Komisija arī apšaubīja, vai Nīderlandes valsts ir veikusi pietiekamus pasākumus, lai ierobežotu nevēlamus konkurences izkropļojumus atbilstoši banku paziņojuma 27. punktam.

(135) Komisiju uztrauca arī tas, ka ABN AMRO N – iespējams, netieši – bija guvusi labumu no FBN piešķirtajiem likviditātes pasākumiem. Tāpēc tā lūdza Nīderlandes valsti sniegt vairāk informācijas par ABN AMRO N finansējuma pozīciju un finansējuma stratēģiju.

(136) Attiecībā uz Z pasākumu Komisija šaubījās, vai Nīderlandes valsts ir samaksājusi FBN tirgus cenu par ABN AMRO N iegādi. Komisijas vērojums bija, ka Nīderlandes valsts samaksāja vairāk par 2008. gada 3. oktobra“pašreizējo tirgus apstākļu” novērtējumu, ko bija veicis pašas Nīderlandes valsts novērtējuma eksperts […] savā ziņojumā, kas minēts 2. apsvērumā. Turklāt Komisijas vērojums bija, ka Nīderlandes valsts nebija piemērojusi korekcijas koeficientu, lai atspoguļotu akciju tirgus kritumu, kas notika laikposmā no 2008. gada oktobra līdz decembrim un bija īpaši izteikts attiecībā uz banku akcijām. Ja Nīderlandes valsts pārmaksāja, pērkot ABN AMRO N, Z pasākums bija pielīdzināms valsts atbalstam, kas palīdz rekapitalizēt FBN.

(137) Kopumā Komisija 2009. gada 8. aprīļa lēmumā norādīja arī, ka Nīderlandes valsts vēl nebija iesniegusi DNB veikto FBN un ABN AMRO N novērtējumu. Nīderlandes valsts nebija arī iesniegusi dzīvotspējas plānu vai pārstrukturēšanas plānu ar sīkākām finanšu prognozēm. Tā kā nebija pieejams ne dzīvotspējas plāns, ne pārstrukturēšanas plāns, Komisija nevarēja noteikt, vai X, Y1, Y2 un Z pasākuma rezultātā ABN AMRO N un FBN bija pietiekams kapitāls un vai tās varēja panākt pieņemamu rentabilitātes līmeni.

3.2. Pamats pagarināt procedūru termiņu 2010. gada 5. februāra lēmumā

(138) Kad 2009. gada 17. jūlijā un 2010. gada 15. janvārī Nīderlandes valsts paziņoja par papildu pasākumiem par labu FBN un ABN AMRO N kā par pasākumiem, kas nav valsts atbalsts, Komisija bažījās, ka daži no šiem papildu pasākumiem varētu būt papildu valsts atbalsts FBN un ABN AMRO N.

(139) Savā 2010. gada 5. februāra lēmumā Komisija atzīmēja, ka saskaņā ar KAV Nīderlandes valstij bija vairākas saistības, kas nebija ABN AMRO N saistības. Pasākumi, ko Nīderlandes valsts veikusi, lai ievērotu savas saistības saskaņā ar KAV (un īpaši saistības segt ABN AMRO Z izmaksas un saistības atdalīt ABN AMRO N no ABN AMRO Bank), prima facie nebūtu uzskatāmi par valsts atbalstu ABN AMRO N.

(140) Komisija norādīja, ka A un B1 pasākuma šķietami galvenais nolūks ir segt ABN AMRO Z kapitāla iztrūkumu, bet tajā pašā laikā Komisijai nebija skaidrs, vai tie neradīja arī netiešu labumu ABN AMRO N saimnieciskajai darbībai. Saistībā ar šo Komisija vēlējās uzzināt, vai ABN AMRO N un ABN AMRO Z, kam nebija sava juridiskā statusa, bija pietiekami norobežoti attiecībā viens pret otru. Komisija vēlējās arī saņemt vairāk informācijas par iemesliem, kas bija radījuši ABN AMRO Z kapitāla iztrūkumu un, piemēram, par Unicredito akcijām, kuras ABN AMRO Z bija nodevis ABN AMRO N. Komisijai bija arī jautājumi par atlīdzību, ko ABN AMRO N maksāja ABN AMRO Z par galvenā biroja funkciju veikšanu. Komisijai bija aizdomas, ka ABN AMRO Z nepietiekamā kapitalizācija vismaz daļēji bija saistīta ar to, ka ABN AMRO N nemaksāja tirgus cenu par ABN AMRO Z galvenā biroja pakalpojumiem.

(141) Lai gan ABN AMRO N atdalīšana no ABN AMRO Bank ir Nīderlandes valsts pienākums saskaņā ar KAV, Komisija nevarēja izslēgt to, ka valsts veiktā rekapitalizācija sadalīšanas izmaksu finansēšanai varētu būt valsts atbalsts. Komisijas vērojums bija, ka ne visas izmaksas, kas bija klasificētas kā sadalīšanas izmaksas, bija stricto sensu saistītas ar KAV aprakstītajiem sadalīšanas pienākumiem. Komisija pamanīja, ka kategorijā “sadalīšanas izmaksas” bija ietverta summa EUR 500 miljonu apmērā, kas bija nepieciešama, lai piešķirtu ABN AMRO Group drošības rezervi, kas pārsniegtu minimālās piesardzīgās prasības.

(142) Komisijas novērojums bija, ka Nīderlandes valsts palīdzēja FBN un ABN AMRO N segt izmaksas, kas saistītas ar apvienošanos. Lai novērstu apvienošanās radītās koncentrācijas problēmas, ABN AMRO N nolēma pārdot IFN un New HBU, kas radīja jaunu kapitāla iztrūkumu. Komisijas vērojums bija, ka FBN un ABN AMRO N varēja gūt labumu no apvienošanās (piemēram, no apvienošanās sinerģijas, priekšrocībām, kādas ir stiprākam uzņēmumam ar lielākām tirgus daļām Nīderlandes tirgū, utt.), turpretī Nīderlandes valsts finansēja sākotnējās izmaksas. Saistībā ar šo Komisijas novērojums bija, ka Nīderlandes valstij nebija juridisku saistību segt šīs izmaksas, jo tās veidojās saistībā ar Nīderlandes valsts 2008. gada 21. novembra lēmumu par FBN un ABN AMRO N apvienošanu, nevis KAV.

(143) Komisija ņēma vērā faktu, ka apvienošanās un īpašie apstākļi, kas bija saistīti ar sadalīšanu, radīja savstarpēju atbildību (E pasākums). Saskaņā ar Nīderlandes uzņēmumu tiesībām ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) un ABN AMRO II joprojām bija atbildīgas New HBU parāda turētāju priekšā, ja New HBU (vai tās jaunais īpašnieks Deutsche Bank) nepildītu savas maksājumu saistības. New HBU bija līdzīgas saistības attiecībā pret ABN AMRO Bank (tagad RBS NV) un ABN AMRO II parāda turētājiem. Komisija nevarēja izslēgt, ka zaudējumu atlīdzības risinājums, saskaņā ar kuru Nīderlandes valsts deva ABN Amro Bank (tagad RBS NV) parāda turētājiem garantiju ar prēmiju 200 bāzes punktu apmērā plus CDS starpības mediāna, nozīmēja valsts atbalstu.

(144) Komisija arī pauda bažas par kapitāla prasību atvieglojuma instrumenta struktūru (A pasākums). Komisija atzina, ka A pasākums būtiski atšķiras no citiem pasākumiem, kas saistīti ar aktīvu vērtības samazināšanos, jo tas netika īstenots, lai aizsargātu ABN AMRO N pret aktīvu, kuru vērtība ir samazinājusies un kuru novērtējums ir ļoti nenoteikts, turpmāku pasliktināšanos. Taču Komisija uzskatīja, ka, lai A pasākums būtu saderīgs ar iekšējo tirgu, tam jāatbilst vispārējiem principiem, kas ietverti Komisijas paziņojumā par samazinātas vērtības aktīviem piemērojamo režīmu Kopienas banku nozarē (68) (turpmāk “paziņojums par aktīviem, kuru vērtība ir samazinājusies”). Tas nozīmē, ka jābūt pietiekamiem pierādījumiem par atbilstīgu cenas noteikšanu, kas nozīmē, ka banka nedrīkstētu nodot paredzamos zaudējumus valstij. Saistībā ar šo Komisija arī gribēja saprast, kā vairāki īpaši līgumiskie pasākumi (piemēram, atgūšanas mehānisms un vertikālais rieciens) ietekmētu faktiskās naudas plūsmas un cenu noteikšanu. Visbeidzot, Komisija arī apšaubīja, ka bija pietiekami stimuli, kas nodrošinātu, ka ABN AMRO N pārtrauks instrumentu, tiklīdz tas vairs nebūtu absolūti nepieciešams.

(145) Komisija apšaubīja, vai dzīvotspējas, izmaksu sloga sadalīšanas un nevēlamu konkurences izkropļojumu novēršanas ziņā 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plāns atbilst kritērijiem, kas noteikti Komisijas paziņojumā par finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošanu un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējumu pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem (69) (turpmāk “paziņojums par pārstrukturēšanu”).

(146) Komisija atzina, ka prima facie šķiet, ka ABN AMRO Group gūs pietiekamus ieņēmumus, lai segtu visas savas darbības izmaksas (tostarp aktīvu vērtības samazināšanos), un panāks pieņemamu pašu kapitāla atdevi. Taču Komisija arī atzīmēja, ka ABN AMRO Group pašu kapitāla atdeve lielā mērā bija atkarīga no vairāku galveno pieņēmumu īstenošanās. Pirmkārt, ja ABN AMRO Group vēlas kļūt izmaksu ziņā efektīva ar pieņemamu izmaksu un ienākumu attiecību, ir būtiski, lai ABN AMRO Group īstenotu prognozētās sinerģijas (t. i., EUR 1,1 miljards pirms nodokļu nomaksas salīdzinājumā ar 2013. gada tīro peļņu EUR […] miljardu apmērā). Otrkārt, kā norādīts 2010. gada 5. februāra lēmuma 118. apsvērumā, ABN AMRO Group tās dzīvotspējas dēļ ir vitāli svarīgi spēt uzlabot savu tīro procentu likmju starpību, kas FBN un ABN AMRO N bija zemā līmenī 2008. gada otrajā pusē un 2009. gada pirmajā pusē. Savā 2010. gada 5. februāra lēmumā Komisija norādīja, ka tai nepieciešama sīkāka informācija par šiem jautājumiem, lai novērtētu, vai ilgtermiņa dzīvotspēja patiešām ir atjaunota.

(147) Komisija arī atzīmēja, ka 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā vēl nebija ietvertas finanšu prognozes ļaunākā gadījuma scenārijam, kā to pieprasa paziņojuma par pārstrukturēšanu 13. punkts. Tādējādi Komisija pieprasīja šādas ļaunākā gadījuma finanšu prognozes, kas ļautu tai pārbaudīt, kā ABN AMRO Group klātos saspringtākos tirgus apstākļos.

(148) Komisijas vērojums bija arī, ka 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā ir maz informācijas par mazākajām apakšnodaļām, tādējādi Komisija nevarēja spriest, vai visi dzīvotspējas jautājumi šajā līmenī ir pietiekami ņemti vērā. Tas nozīmēja, ka Komisija apšaubīja, ka FBN nodaļas PFS, kas 2008. gadā uzrādīja lielus ar Madoff saistītus zaudējumus, dzīvotspēja ir pietiekami nodrošināta.

(149) Komisija apšaubīja, ka valsts atbalsts bija ierobežots un nodrošināja tikai minimāli nepieciešamo, lai atjaunotu ABN AMRO Group dzīvotspēju. Saistībā ar šo tā atzīmēja, ka ABN AMRO Group bija norādījusi, ka tā vēlējās veikt nelielas papildu iegādes, ko tā uzskatīja par nepieciešamām, lai atjaunotu savu kompetenci saistībā ar produktiem, ko tā bija zaudējusi, atdaloties no Fortis SA/NV un ABN AMRO Holding. Savā 2010. gada 5. februāra lēmumā Komisija iebilda, ka valsts atbalstu nevajadzētu izmantot iegāžu vai jaunu investīciju finansēšanai, ja vien tās nav būtiskas uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai. Komisija lūdza, lai Nīderlandes valsts sīkāk paskaidro ABN AMRO Group īstenoto iegādes politiku un cita starpā tai iesniedz sīki izstrādātu sarakstu ar pasākumiem, kas ABN AMRO Group bija nepieciešami, lai atjaunotu dzīvotspēju.

(150) Komisija arī apšaubīja, vai visi FBN un ABN AMRO N hibrīdkapitāla nodrošinātāji ir seguši savu daļu pārstrukturēšanā. Komisija bažījās, ka, piemēram, FBN privileģētie akcionāri (70) nav veikuši pietiekamus ieguldījumus, lai nodrošinātu, ka Nīderlandes valsts intervence būtu ierobežota un nodrošinātu tikai minimāli nepieciešamo.

(151) Arī valsts atbalsta ilgumam jābūt ierobežotam tikai līdz minimāli nepieciešamajam. Saistībā ar šo Komisija atzīmēja, ka vairāki pasākumi bija nepieciešami īslaicīgu problēmu risināšanai, bet tā šaubījās, vai Nīderlandes valsts ir darījusi pietiekami, lai nodrošinātu, ka pasākumi tiks pārtraukti, tiklīdz tie vairs nebūs nepieciešami.

(152) Attiecībā uz A pasākumu Komisija atzīmēja, ka CRI vairs nebūs pievilcīgs, tiklīdz ABN AMRO N būs atļauts īstenot Bāzeles II prasības. Lai gan CRI ietvēra atsaukšanas elementus, kas ļāva izbeigt līgumu pirms termiņa, Komisija norādīja, ka nav skaidra laika grafika Nīderlandes valsts atbalsta pakāpeniskai samazināšanai.

(153) Arī attiecībā uz drošības rezervi EUR 500 miljonu apmērā Komisija norādīja uz nodomu šo summu aizstāt ar ABN AMRO Group pašfinansētu kapitālu. Komisija atkal konstatēja, ka nav nekādu ziņu par īstenošanas grafiku.

(154) Attiecībā uz integrācijas izmaksām EUR 1,2 miljardu apmērā (t. i., B5 pasākums) Komisija norādīja, ka Nīderlandes valsts uzskatīja, ka tās radīs ievērojamu sinerģiju EUR 1,1 miljarda apmērā (pirms nodokļu nomaksas) gadā, ko principā varētu izmantot valsts atbalsta atmaksāšanai. Komisija tomēr konstatēja, ka Nīderlandes valsts nav izveidojusi mehānismu, kas nodrošinātu šādu atmaksu. Attiecībā uz kapitāla vajadzībām, kas saistītas ar New HBU pārdošanu, Komisija secināja, ka ar kredīta jumta līgumu saistītās kapitāla prasības strauji samazināsies, jo pakāpeniski pienāks aizdevumu atmaksas termiņi. Komisija atkārtoti uzsvēra, ka valsts atbalsts jāatmaksā, tiklīdz tas vairs nav nepieciešams.

(155) Saistībā ar konkurences kropļošanu Komisija atzīmēja, ka FBN un ABN AMRO N kapitāla vajadzības zināmā mērā izrietēja no to atdalīšanās no saviem bijušajiem mātesuzņēmumiem un no integrācijas tūlītējām izmaksām, nevis no pārmērīgu risku uzņemšanās vai nesaimnieciskas darbības pašā FBN un ABN AMRO N. Ņemot vērā šos faktus, Komisija secināja, ka nepieciešamība veikt turpmāku atsavināšanu ir maz ticama.

(156) Taču vienlaikus Komisija pauda bažas, vai 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā ir ietverti pietiekami rīcības pasākumi, lai nodrošinātu, ka FBN un ABN AMRO N neizmantos valsts atbalstu, lai augtu uz savu konkurentu rēķina, piemēram, īstenojot neilgtspējīgu cenu noteikšanas politiku vai iegādājoties citas finanšu iestādes, kas varētu vājināt konkurences, ieguldījumu un inovāciju stimulus uzņēmumiem, kas nesaņem valsts atbalstu, un varētu mazināt vēlmi ieiet Nīderlandes banku tirgū.

(157) No valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas viedokļa raugoties, Komisija norādīja, ka būtu noderīgi, ja Nīderlandes valsts izstrādātu un skaidri paziņotu valsts atbalsta pakāpeniskas samazināšanas stratēģiju. Noguldītāji patiešām varētu uztvert Nīderlandes valsts veiktās atkārtotās un ievērojamās intervences kā pastāvīga valsts sniegta atbalsta pazīmes.

4. IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRI

4.1. Pirmais Van Lanschot komentāru kopums (2009. gada 6. maija vēstule)

(158) Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka, pateicoties valsts atbalstam un valsts īpašuma tiesībām, FBN un ABN AMRO N (tostarp to meitasuzņēmumi, piemēram, MoneYou un Mees Pierson) piedāvāja neilgtspējīgi augstas procentu likmes par privātpersonu krājkontiem un noguldījumu kontiem, tādējādi destabilizējot Nīderlandes banku tirgu.

(159) Sūdzības iesniedzējs uzskatīja, ka FBN un ABN AMRO N piedāvātās procentu likmes radīja zaudējumus. Saistībā ar šo tas atsaucās uz faktu, ka EURIBOR likmes saruka no 5 % 2008. gada septembrī līdz mazāk nekā 2 % 2009. gada janvārī/februārī, turpretī FBN un ABN AMRO N piedāvātās procentu likmes par krājkontiem faktiski pieauga.

(160) Sūdzības iesniedzējs arī norādīja, ka Nīderlandes privātklientiem piedāvāto banku pakalpojumu specifiskajām iezīmēm – salīdzinājumā ar fiziskajām personām piedāvāto banku pakalpojumu tirgu – ir tendence palielināt veikto pasākumu radītos izkropļojumus. Uzkrājumu summas privātklientiem piedāvāto banku pakalpojumu jomā vidēji ir lielākas nekā fiziskajām personām piedāvāto banku pakalpojumu jomā. Nelielu uzkrājumu summu gadījumā klienti mazāk uztraucas par savas bankas riska profilu, jo viņus aizsargā Nīderlandes Noguldījumu garantiju shēma (līdz EUR 100 000). Tomēr riska apsvērumi kļūst nozīmīgāki, kad summas pārsniedz šo slieksni, kas ir diezgan raksturīgi privātklientiem piedāvātajiem banku pakalpojumiem.

(161) Sūdzības iesniedzējs arī apgalvoja, ka FBN un ABN AMRO N gūst labumu no netiešas valsts garantijas. Tas apgalvoja, ka FBN un ABN AMRO N klienti ir pārliecināti, ka Nīderlandes valsts neļaus valstij piederošām bankām bankrotēt.

(162) Sūdzības iesniedzējs – kurš pārcieta krīzi bez valsts atbalsta – uzsvēra, ka to nopietni ietekmēja FBN un ABN AMRO N konkurenci kropļojošā rīcība, jo tas tradicionāli lielā mērā paļāvās uz to, ka tas finansēs savus aktīvus Nīderlandes uzkrājumu tirgū (71). Absolūtos skaitļos sūdzības iesniedzēja uzkrājumi un noguldījumi bija EUR 15 miljardu apmērā, kas nozīmēja, ka procentu likmju kāpums par 1 % varētu uzņēmumam izmaksāt aptuveni EUR 150 miljonus gadā (72). Papildus šim izmaksu pieaugumam bija arī ietekme uz apjomu, jo Van Lanschot zaudēja klientus.

4.2. Papildu komentāri no Van Lanschot (2009. gada 21. un 28. augusta vēstules)

(163) Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja teikto FBN un ABN AMRO N neparastā rīcība turpinājās arī 2009. gada vasaras mēnešos.

(164) Kā papildu argumentu sūdzības iesniedzējs minēja neparasti lielās apjoma un tirgus daļas pārmaiņas tradicionāli stabilajā Nīderlandes uzkrājumu tirgū. Saistībā ar šo sūdzības iesniedzējs norādīja uz FBN un ABN AMRO N paziņojumiem presei, kuros abi uzņēmumi informēja par noguldījumu pieplūdumu attiecīgi EUR 9 miljardu un EUR 21 miljarda apmērā 2009. gada pirmajā pusē (73). Sūdzības iesniedzējs uzskatīja, ka šie skaitļi ir ievērojami, ņemot vērā kopējo Nīderlandes uzkrājumu tirgus vērtību, kas ir aptuveni EUR 287 miljardi.

(165) Kā vēl vienu neparastas cenu noteikšanas piemēru sūdzības iesniedzējs minēja faktu, ka procentu likmes uzkrājumiem tādās kaimiņvalstīs kā, piemēram, Beļģijā, Francijā un Vācijā, bija samazinājušās līdz ar EURIBOR likmju kritumu, bet Nīderlandē procentu likmes uzkrājumiem bija palikušas stūrgalvīgi augstas.

4.3. ABN AMRO Bank komentāri (2009. gada 6. jūlija vēstule)

(166) Komentējot 2009. gada 8. aprīļa lēmumu, ar kuru tika uzsākta oficiālā izmeklēšanas procedūra, ABN AMRO Bank (t. i., ABN AMRO N mātesuzņēmums) sniedza papildinformāciju par savu finansējuma situāciju un finansējuma stratēģiju. ABN AMRO Bank noliedza, ka tā būtu guvusi tiešu vai netiešu labumu no jebkāda finansējuma atbalsta, kas piešķirts FBN (Y1 un Y2 pasākums). ABN AMRO Bank norādīja, ka, pateicoties tās diversificētajai finansējuma stratēģijai, tai nebija nepieciešama palīdzība, lai sevi finansētu krīzes laikā. Tā arī norādīja, ka tās likviditātes statistika atbilda gan normatīvajiem limitiem, gan pašas bankas iekšējiem limitiem.

5. NĪDERLANDES VALSTS KOMENTĀRI

5.1. Nīderlandes valsts komentāri par 2009. gada 8. aprīļa lēmumu

(167) Nīderlandes valsts atzina, ka FBN varēja turpināt savu darbību tāpēc, ka to iegādājās valsts (74), taču tā iebilda, ka iegāde atbilda tā sauktajam “tirgus ekonomikas investora principam” (TEIP). Tādējādi saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto nebija selektīvu priekšrocību un tātad nebija arī valsts atbalsta. Nīderlandes valsts apgalvoja, ka, lai gan 2008. gada 3. oktobra integrētie darījumi tika veikti galvenokārt tādēļ, lai novērstu FBN un ABN AMRO N, un visas Nīderlandes banku sistēmas destabilizāciju, tā iegādājusies līdzdalību FBN un ABN AMRO N ar mērķi gūt pozitīvu ilgtermiņa atdevi. Nīderlandes valsts uzsvēra, ka cena par FBN (tai skaitā ABN AMRO N) atbilda tās ārējā novērtējuma eksperta novērtējuma diapazonam.

(168) Nīderlandes valsts apgalvoja, ka tā ir samaksājusi taisnīgu tirgus cenu par FBN, taču norādīja, ka, pat ja tā bija pārmaksājusi, šis maksājums būtu bijis valsts atbalsts Fortis SA/NV (kas bija pārdevējs), nevis valsts atbalsts FBN.

(169) Attiecībā uz Y1 pasākumu Nīderlandes valsts apgalvoja, ka tā piešķīra īstermiņa finansējumu FBN ar tirgus nosacījumiem. Tā norādīja, ka pirms krīzes FBN saņēma finansējumu no sava mātesuzņēmuma par EONIA vai EURIBOR likmēm bez papildu starpības. Nīderlandes valsts norādīja, ka tās piemērotā cenu noteikšana (kā aprakstīts 96. apsvērumā) atbilda tirgus praksei. Tā arī norādīja, ka tās cenu noteikšanas sistēma, ko izmantoja laika posmam pēc 2008. gada 5. novembra (ar 50 bāzes punktu starpību aizdevumiem, kuru termiņš ir ilgāks par trim mēnešiem), atbilda Nīderlandes garantiju shēmai (75).

(170) Attiecībā uz laikposmu, kurā FBN bija pieejams likviditātes mehānisms, Nīderlandes valsts paskaidroja, ka tā sāka sarunas par likviditātes mehānisma pārtraukšanu 2009. gada janvārī, lai pēc iespējas ātrāk pārtrauktu likviditātes mehānismu. Paturot prātā šo mērķi, Nīderlandes valsts 2009. gada martā ieviesa jaunu divpakāpju cenu noteikšanas sistēmu, kas sadārdzināja finansējumu, ja tas pārsniedza iepriekš noteiktu robežu. Nīderlandes valsts pieņēma, ka FBN varētu atmaksāt likviditātes mehānismu EUR 4 – 5 miljardu apmērā mēnesī, un plānoja pārtraukt likviditātes mehānismu līdz 2009. gada beigām. Realitātē FBN atmaksāja likviditātes mehānismu ātrāk nekā paredzēts. Likviditātes mehānisms tika pārtraukts jau 2009. gada 1. jūlijā.

(171) Nīderlandes valsts norādīja, ka saskaņā ar likviditātes mehānismu piešķirtās likviditātes maksimālais termiņš bija samērīgs. Saistībā ar šo Nīderlandes valsts paskaidroja, ka pirmajā periodā (t. i., no 2008. gada 6. oktobra līdz 23. oktobrim) tā bija piešķīrusi likviditāti uz laiku, kas nepārsniedza dažas nedēļas. Kad likviditātes mehānisms vēlāk tika koriģēts, maksimālais termiņš tika pagarināts līdz deviņiem mēnešiem, lai izvairītos no atmaksas sastrēgumiem.

(172) Nīderlandes valsts paskaidroja, ka likviditātes mehānisma kopējais apjoms (t. i., EUR 5 miljardi aizdevumam uz nakti un EUR 40 miljardi ilgāka termiņa finansējumam) bija balstīts uz FBN reālajām finansējuma vajadzībām un tādējādi tas bija minimāli nepieciešamais. Īstermiņa likviditātes mehānisms EUR 45 miljardu apmērā ņēma vērā FBN naudas pozīcijas normālo svārstīgumu un ļāva FBN nekavējoties atmaksāt Fortis SA/NV aptuveni EUR 34 miljardus.

(173) Attiecībā uz ilgtermiņa aizdevumiem (t. i., Y2 pasākums), Nīderlandes valsts atzina, ka Fortis Bank SA/NV būtu varējusi lūgt atmaksāt aizdevumus ar fiksēto procentu likmi (bet ne aizdevumus ar mainīgo likmi) (76). Taču Nīderlandes valsts apgalvoja, ka tā tikai aizstāja Fortis Bank SA/NV, negrozot esošo līgumu nosacījumus. Atbilstoši Nīderlandes valsts teiktajam līgums starp Fortis Bank SA/NV un FBN bija parasts tirgus līgums starp privātā tirgus dalībniekiem. Nīderlandes valsts norādīja, ka – tā kā tā bija aizstājusi tirgus ekonomikas investoru – tās rīcība automātiski atbilda TEIP. Attiecīgi Nīderlandes valsts uzskatīja, ka tai nebija jāpamato, kāpēc likmes varētu būt bijušas augstākas vai kāpēc tai būtu vajadzējis aizstāt šos ilgtermiņa aizdevumus ar īsāka termiņa aizdevumiem (77).

(174) Nīderlandes valsts arī norādīja, ka ir diezgan ierasts, ka uzņēmumi, veicot iegādes, vienlaikus nodrošina likviditāti jauniegādātajiem meitasuzņēmumiem.

(175) Attiecībā uz to, vai ABN AMRO N tika sniegts tiešs vai netiešs valsts atbalsts, Nīderlandes valsts noliedza, ka ABN AMRO N būtu saņēmusi finansējumu no Nīderlandes valsts vai FBN. Nīderlandes valsts paskaidroja, ka ABN AMRO N pašai bija pietiekams finansējums, pateicoties fiziskajām personām un privātklientiem piedāvāto banku pakalpojumu plašajam klāstam.

(176) Attiecībā uz Z pasākumu Nīderlandes valsts apgalvoja, ka darījuma cena EUR 6,5 miljardi bija taisnīga tirgus cena. Tā uzsvēra, ka cena bija starp “pašreizējo tirgus apstākļu” novērtējumu EUR [4 – 6,5] miljardu apmērā un “ciklam atbilstošu” novērtējumu EUR [6,5 – 9] miljardu apmērā, ko 2008. gada oktobra sākumā bija aprēķinājis tās ārējais novērtējuma eksperts (pirms 2008. gada 3. oktobra darījuma). Attiecībā uz to, ka iegāde (Z pasākums) notika divarpus mēnešus pēc šā novērtējuma veikšanas, Nīderlandes valsts uzskatīja, ka nav nepieciešamas nekādas korekcijas, jo nenoteiktības jau bija atspoguļotas 2008. gada oktobra sākumā veiktajā vērtējumā (78). Nīderlandes valsts arī norādīja, ka citām bankām uzticības problēmas, kas izpaudās kā šo banku akciju cenu būtisks kritums, parasti radīja investīciju banku operācijas un aktīvi, kuru vērtība ir samazinājusies. Turpretī ABN AMRO N ar savu stabilo fiziskajām personām un komercpartneriem piedāvāto banku pakalpojumu klāstu būtiski atšķīrās no citām bankām. Ņemot vērā šo kontekstu, Nīderlandes valsts norādīja, ka cenu korekcijai pēc analoģijas ar citām bankām nebija jēgas.

(177) Nīderlandes valsts arī uzsvēra, ka citiem konsorcija dalībniekiem un īpaši RBS bija jāakceptē darījums un ka […]. Nīderlandes valsts arī atsaucās uz 166. un 177. punktu ekspertu sākotnējā ziņojumā Fortis SA/NV akcionāru pilnsapulcei, kas notika Briselē 2009. gada 11. februārī (79), apgalvojot, ka šie punkti atbalsta Nīderlandes valsts argumentu, ka tā 2008. gada 3. oktobrī samaksāja taisnīgu cenu par FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance un Fortis Corporate Insurance, kas tādējādi ir derīga atsauces cena 2008. gada decembrī veiktajai pārdošanai.

(178) Nīderlandes valsts īstenoja Z pasākumu, atsakoties no savām prasībām pret FBN. Turklāt Nīderlandes valsts apgalvoja, ka Komisijai, ja tā nonāktu pie secinājuma, ka Z pasākums ietver valsts atbalstu, būtu jāpiemēro korekcija. Tā kā līdzīgi citu banku instrumenti tika tirgoti ar ievērojamu diskontu no nominālvērtības (80), bija loģiski, ka tādu parāda instrumentu tirgus vērtība, no kuriem atteicās Nīderlandes valsts, arī bija zemāka par nominālvērtību. Citiem vārdiem sakot, dominējošie tirgus apstākļi liecināja, ka Nīderlandes valsts nevarēja saņemt nominālvērtību, bet gan zemāku tirgus vērtību. Nīderlandes valsts norādīja, ka, ņemot vērā attiecīgajā brīdī dominējošos tirgus apstākļus, tā varēja saņemt tikai tirgus vērtību EUR [4,55 – 5,85] miljardu apmērā (tātad EUR 6,5 miljardu vērto aizdevumu nominālvērtību, kas koriģēta ar tirgus diskontu EUR [0,65 – 1,95] miljardu apmērā).

(179) Nīderlandes Finanšu ministrija 2009. gada 18. jūnijā pārsūtīja Komisijai DNB veikto FBN novērtējumu, kā bija lūgts 2009. gada 8. aprīļa lēmumā. […] (81), (82), (83)

(180) DNB arī informēja Komisiju par […] ABN AMRO N ar 2010. gada 20. janvāra vēstuli. […]

5.2. Nīderlandes valsts komentāri par 2010. gada 5. februāra lēmumu

(181) Kopumā Nīderlandes valsts norādīja, ka veiktie pasākumi nav valsts atbalsts, jo pasākumi: i) neradīja labumu ne ABN AMRO N, ne FBN, ii) bija nepieciešami, lai atdalītu ABN AMRO N un FBN no to attiecīgajiem bijušajiem mātesuzņēmumiem, un izrietēja no Nīderlandes valsts kā Fortis SA/NV tiesību pārņēmējas līgumiskajām saistībām KAV, iii) bija ekonomiskā ziņā racionāli no privātā investora viedokļa.

(182) Nīderlandes valsts norādīja, ka Komisijai vajadzētu piemērot TEIP katram atsevišķajam pasākumam, ko bija veikusi Nīderlandes valsts. Īpaši saistībā ar pasākumiem, kas bija saistīti ar apvienošanos (t. i., B4 un B5 pasākums), Nīderlandes valsts uzsvēra, ka apvienošanās bija ieguldījums ar pozitīvu neto pašreizējo vērtību (turpmāk “NPV”) un tādējādi saderīga ar TEIP.

(183) Citiem vārdiem sakot, Nīderlandes valsts neakceptēja Komisijas sākotnējo nostāju, kas bija izklāstīta 2010. gada 5. februāra lēmuma 96. apsvērumā, ka TEIP nebija piemērojams pasākumiem, kas sekoja valsts 2008. gada 3. oktobra integrētajiem darījumiem, jo šie pasākumi bija daļa no lielākas glābšanas un pārstrukturēšanas operācijas.

(184) Nīderlandes valsts atzina, ka saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem TEIP nav piemērojams, ja īsā laika posmā tiek veiktas vairākas savstarpēji saistītas kapitāla iepludināšanas. Taču tā norādīja, ka šī analīze neattiecās uz FBN un ABN AMRO N, jo, pēc tās domām, 2008. gada 3. oktobra integrētie darījumi neietvēra valsts atbalsta pasākumus, turklāt papildu pasākumi nebija saistīti ar sākotnējo darījumu.

(185) Nīderlandes valsts norādīja, ka Komisijai vajadzētu ņemt vērā ļoti īpašos apstākļus, kuros Nīderlandes valstij nācās iegādāties FBN. Nīderlandes valsts arī norādīja, ka New HBU pārdošana bija ļoti apgrūtinoša Nīderlandes valstij un ABN AMRO N, radot negatīvu kapitāla ietekmi EUR 470 miljonu apmērā.

(186) Nīderlandes valsts apgalvoja, ka visi tās pasākumi bija balstīti uz principiem, kas noteikti banku paziņojumā (84) un Komisijas paziņojumā – Finanšu iestāžu rekapitalizācija pašreizējās finanšu krīzes apstākļos – atbalsta ierobežošana līdz nepieciešamajam minimumam un aizsardzības līdzekļi pret pārmērīgiem konkurences traucējumiem (85) (turpmāk “rekapitalizācijas paziņojums”). Kopumā Nīderlandes valsts norādīja, ka tās pasākumi bija mērķtiecīgi, samērīgi ar risināmajām problēmām un izstrādāti tā, lai pēc iespējas samazinātu negatīvo ietekmi uz konkurentiem.

(187) Nīderlandes valsts norādīja, ka A un B1 pasākums nav valsts atbalsts, jo valstij bija līgumiskas saistības novērst kapitāla problēmas, kas bija radušās ABN AMRO Z. Saskaņā ar KAV Nīderlandes valstij bija līgumiskas saistības īstenot ABN AMRO Holding sadalīšanu. DNB atļāva uzsākt ABN AMRO II atdalīšanos tikai tad, ja visi konsorcija dalībnieki ir iemaksājuši savu daļu ABN AMRO Z kapitāla iztrūkuma segšanai. Nīderlandes valsts atzina, ka tā bija piešķīrusi kapitālu ABN AMRO Z ar ABN AMRO N starpniecību, taču tā uzsvēra, ka ABN AMRO N bija tikai starpnieks. ABN AMRO N bija tikai nodevusi kapitālu tālāk ABN AMRO Z un A pasākums neradīja selektīvas priekšrocības ABN AMRO N.

(188) Attiecībā uz to, vai ABN AMRO Z kapitāla iztrūkumu bija radījušas selektīvās priekšrocības, kas bija piešķirtas ABN AMRO N, Nīderlandes valsts norādīja, ka tad, kad konsorcijs iegādājās ABN AMRO Holdings (sk. 33. apsvērumu), konsorcija dalībnieki jau bija nodrošinājuši, ka dažādo mērķa akciju (kā definēts 35. apsvērumā) darbības bija pietiekami norobežotas cita no citas. Šī vienošanās nozīmēja, ka arī ABN AMRO N un ABN AMRO Z darbības bija skaidri nodalītas. Tas nozīmēja, piemēram, ka ABN AMRO N bija sava korporatīvās pārvaldības struktūra un sava pārskatu sniegšanas sistēma. Nīderlandes valsts arī vērsa Komisijas uzmanību uz to, ka ABN AMRO N no 2010. gada 6. februāra bija atsevišķs juridiskais statuss (86).

(189) Nīderlandes valsts arī iesniedza pierādījumus, ka ABN AMRO Z kapitāla iztrūkums pastāvēja jau iegādes veikšanas laikā 2008. gada 3. oktobrī. Jau 2008. gada 3. oktobrīABN AMRO Z sākuma bilance bija mīnus EUR 7,4 miljardi, un Fortis SA/NV daļa šajā bilancē bija aptuveni EUR 2,5 miljardi. Attiecībā uz kapitāla deficīta iztrūkuma avotiem Nīderlandes valsts atzina, ka Unicredito akcijas EUR 1 miljarda vērtībā pārvietotas no ABN AMRO Z uz darbības mērķa akcijām (tostarp aptuveni EUR 300 miljoni nodoti ABN AMRO N), taču tās iesniegtā informācija parāda, ka Unicredito akciju nodošana notika 2008. gada februārī, tātad pirms Nīderlandes valsts intervences. Tādējādi Unicredito akciju nodošanu nevar uzskatīt par valsts atbalstu.

(190) Attiecībā uz izmaksām, kas ABN AMRO Z radās saistībā ar galvenā biroja funkcijām, Nīderlandes valsts uzsvēra, ka šīs izmaksas ievērojami samazinājās pēc tam, kad konsorcija dalībnieki iegādājās ABN AMRO Holding, kā aprakstīts 33. apsvērumā. Tā kā konsorcija dalībnieki nebija ieinteresēti uzturēt lielu integrētu galveno biroju, bija loģiski turēt šādas izmaksas iespējami zemā līmenī. Nīderlandes valsts iesniegtie dati parādīja, ka ABN AMRO Z segtās izmaksas grupas darbībai bija EUR [0 – 0,5] miljardi 2008. gadā un EUR [0 – 0,2] miljardi 2009. gadā, un Nīderlandes valsts uzskatīja tās par neievērojamām summām. Nīderlandes valsts arī uzsvēra, ka tai radās saistības absorbēt šīs izmaksas tad, kad tā aizstāja Fortis SA/NV kā KAV dalībnieku pēc FBN (tai skaitā ABN AMRO N) iegādes 2008. gada 3. oktobrī.

(191) Nīderlandes valsts norādīja, ka tad, ja Komisija uzskatītu A pasākumu par valsts atbalstu, nebūtu piemērojams paziņojums par aktīviem, kuru vērtība ir samazinājusies (87). Saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto nebija nenoteiktības par aizsargāto aktīvu novērtējumu, tāpēc tos nevar uzskatīt par tādiem, “kuru vērtība ir samazinājusies” paziņojumā lietotajā nozīmē. Ja Komisija nepiekristu šim viedoklim, Nīderlandes valsts apgalvo, ka ABN AMRO N CDS joprojām atbilst minētā paziņojuma vispārējiem principiem. Turklāt tā norādīja, ka kredīta aizsardzības instruments bija nepieciešams un samērīgs, vienlaikus minimāli kropļojot konkurenci.

(192) Nīderlandes valsts uzskatīja, ka atlīdzība par CRI – atdeve 10 % apmērā par atbrīvoto kapitālu – bija pietiekami augsta. Tā arī iesniedza pierādījumus, ka pirmās kārtas zaudējumu daļa 20 bāzes punktu apmērā bija ievērojami augstāka nekā paredzamie zaudējumi. Nīderlandes valsts apgalvoja, ka vēsturiskie zaudējumi (proti, [0 – 15] bāzes punkti) un 2010. gada prognozētie zaudējumi (proti, [0 – 30] bāzes punkti) par ABN AMRO N hipotēku portfeli nodrošināja labu prognozi par nākotnē paredzamo zaudējumu diapazonu. Arī tirgus informācija no reitingu ziņojumiem (88) apliecināja, ka pirmās kārtas zaudējumu daļa pārsniedza paredzamos zaudējumus. Nīderlandes valsts arī atsaucās uz investīciju bankas […] dokumentu, kas modelēja Nīderlandes valsts naudas plūsmu attīstību dažādu stresa scenāriju gadījumos.

(193) Nīderlandes valsts arī uzskatīja, ka CRI ir ietverti pietiekami stimuli valsts atbalsta pakāpeniskai mazināšanai. Nīderlandes valsts vērsa Komisijas uzmanību uz CRI ietvertajām atsaukšanas iespējām un to, ka CRI zaudētu pievilcīgumu, tiklīdz ABN AMRO Group atļautu darboties saskaņā ar Bāzeles II prasībām. Ņemot to vērā, Nīderlandes valsts uzskatīja, ka ABN AMRO N varētu pārtraukt CRI 2011. gada janvārī, kad bija paredzams, ka pāreja uz Bāzeles II prasībām radīs atbrīvotā kapitāla samazinājumu.

(194) Nīderlandes valsts paskaidroja, ka sadalīšanas izmaksas (t. i., B2 un B3 pasākums) izrietēja no KAV, kura de facto dalībniece Nīderlandes valsts bija kopš 2008. gada 3. oktobra. Saskaņā ar KAV Nīderlandes valstij – pretstatā ABN AMRO N – bija pienākums sadalīt ABN AMRO Holding trijās daļās. Nīderlandes valsts noliedza, ka šīs izmaksas radīja labumu ABN AMRO N, un tā arī paskaidroja, ka tā ir samaksājusi sadalīšanas izmaksas, jo valsts līgumiskais pienākums bija īstenot sadalīšanu.

(195) Attiecībā uz drošības rezervi EUR 500 miljonu apmērā, kas arī bija ietverta sadalīšanas izmaksās, Nīderlandes valsts norādīja, ka tā atbilda parastajai banku praksei. Bankas nevar darboties tikai ar minimālo obligāto kapitālu, tām nepieciešama arī papildu komforta rezerve. Pretējā gadījumā, ja bankas saskartos pat ar mazu šķērsli, tās nekavējoties nonāktu finansiālās grūtībās. Taču Nīderlandes valsts norādīja, ka tās ieguldījumam drošības rezervēs jābūt īslaicīgam un ilgākā termiņā ABN AMRO N pašai būtu jāveido drošības rezerve bez Nīderlandes valsts palīdzības.

(196) Attiecībā uz B4 pasākumu Nīderlandes valsts norādīja, ka tas nav valsts atbalsts. Nīderlandes valsts norādīja, ka lēmums par abu banku apvienošanos jau bija pieņemts un daļēji īstenots brīdī, kad tā iegādājās FBN. Nīderlandes valsts pamatoja savu apgalvojumu tādējādi, ka 2008. gada 3. oktobra integrēto darījumu laikā ABN AMRO Asset Management jau bija atdalīta un integrēta Fortis SA/NV. Nīderlandes valsts arī uzsvēra, ka Komisija bija likusi tai īstenot apvienošanās tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai novērstu atlikušās koncentrācijas problēmas, un ka tā no Fortis SA/NV mantoja New HBU apvienošanās tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Nīderlandes valsts arī norādīja, ka ABN AMRO N finanšu līdzekļi nepalielinātos, un tādējādi tā aizstāvēja nostāju, ka B4 pasākums nav valsts atbalsts.

(197) Nīderlandes valsts norādīja, ka integrācijas izmaksu finansēšanai piešķirtie valsts līdzekļi (B5 pasākums) uzskatāmi par racionālu ieguldījumu, kas dod veselīgu atdevi sinerģiju veidā. Nīderlandes valsts lēsa, ka šo sinerģiju apjoms ir aptuveni EUR 1,1 miljards gadā (pirms nodokļiem), bet integrācijas sākotnējās izmaksas ir EUR 1,2 miljardi (pēc nodokļiem). Saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto apvienošanās kopējai NPV (ņemot vērā sinerģijas, integrācijas izmaksas un apvienošanās tiesiskās aizsardzības līdzekļu izmaksas) būtu jābūt pozitīvai EUR 2,88 miljardu apmērā (89).

(198) Saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto 2. līmeņa kapitāla konvertēšana 1. līmeņa kapitālā (C pasākums) neradīja selektīvas priekšrocības FBN. Nīderlandes valsts apgalvoja, ka konvertēšana notika Nīderlandes valsts interesēs, jo tā varēja konvertēt aizdevumus ar vidējo kuponu 2,976 % pašu kapitālā ar, pēc tās domām, pievilcīgu atlīdzību. Saistībā ar šo Nīderlandes valsts atsaucās uz ABN AMRO Group prognozēto normalizēto pašu kapitāla atdevi 2012. gadā aptuveni […] % apmērā, kā minēts 2009. gada decembra pārstrukturēšanas plānā.

(199) Ja Komisija uzskatītu C pasākumu par valsts atbalstu, Nīderlandes valsts iebilstu, ka Komisijai nevajadzētu uzskatīt visus atlaistos aizdevumus par valsts atbalstu. Tā paskaidroja, ka konvertāciju var sadalīt kā 2. līmeņa kapitāla atmaksu par nominālvērtību apvienojumā ar 1. līmeņa pamatkapitāla iepludināšanu (neradot neto naudas sekas). Saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto tā tolaik nebūtu varējusi pamatoti sagaidīt 2. līmeņa kapitāla atmaksu par nominālvērtību, jo salīdzināmi citu banku instrumenti tika tirgoti ar ievērojamu diskontu pret nominālvērtību, kas atspoguļoja trauslos tirgus apstākļus. Nīderlandes valsts norādīja, ka diskonts EUR [135 – 405] miljonu apmērā bija pamatots, vadoties no salīdzināmiem rādītājiem.

(200) Nīderlandes valsts norādīja, ka maksājums EUR 740 miljonu apmērā (D pasākums) bija viens no tās pienākumiem, kas izrietēja no KAV. Turklāt Nīderlandes valsts uzsvēra, ka tie bija tikai maksājumi citiem konsorcija dalībniekiem, nevis ABN AMRO N, tātad nebija arī valsts atbalsta ABN AMRO N.

(201) Attiecībā uz E pasākumu, Nīderlandes valsts norādīja, ka ABN AMRO II neguva labumu no pretkompensācijas (aprakstīta 126. apsvērumā) un E pasākums tikai ļāva ABN AMRO II izsniegt pretkompensāciju Deutsche Bank. Tā apgalvoja, ka banka nevarēja izmantot pretkompensāciju jaunu darbības jomu attīstīšanai, un tādējādi tā nekropļo konkurenci.

(202) Nīderlandes valsts uzskatīja, ka pretkompensācija atbilst Komisijas rekapitalizācijas paziņojumam. Nīderlandes valsts uzsvēra, ka tās noteiktās cenas pamatā bija ECB rekapitalizācijas ieteikums.

(203) Nīderlandes valsts arī komentēja Komisijas aizdomas, ka FBN privileģētie akcionāri (90) nebija devuši pietiekamu ieguldījumu izmaksu sloga sadalīšanas ziņā. Nīderlandes valsts paskaidroja, ka investori, kas bija ieguldījuši priekšrocību akcijās, 2008. gadā nebija saņēmuši dividendes (ne naudā, ne uzkrājumu veidā), un ka priekšrocību akcijas tika tirgotas zem nominālvērtības. Nīderlandes valsts norādīja, ka FBN spēja izmaksāt vai rezervēt fiksētās dividendes nākotnē bija atkarīga no tā, vai FBN ir pietiekama saskaņā ar IFRS aprēķināta peļņa. Nīderlandes valsts norādīja, ka dividenžu klauzula, kas reglamentēja FBN priekšrocību akcijas, ietvēra tā saukto dividenžu apturēšanas/izmaksas formulējumu (91), un neskaidrība saistībā ar ABN AMRO Group dividenžu politiku mazināja pārliecību, kādu priekšrocību akciju ieguldītāji varētu gūt no dividenžu apturēšanas/izmaksas formulējuma.

(204) Attiecībā uz to, vai kapitāls tiks atmaksāts, tiklīdz (īslaicīgās) kapitāla vajadzības izzudīs, Nīderlandes valsts norādīja, ka tā paredz izmantot ABN AMRO Group dividenžu politiku tā, lai ABN AMRO Group nebūtu kapitāla pārpalikuma, kas varētu radīt konkurences kropļojumus (92).

(205) Attiecībā uz konkurences kropļojumiem Nīderlandes valsts norādīja, ka tā nepiekrīt Komisijas nostājai, ka apvienošanās rezultātā ABN AMRO N un FBN nostiprinājās Nīderlandē un ka šāda attīstība draudēja radīt nevēlamus konkurences kropļojumus. Tā drīzāk domāja pretēji un saistībā ar šo norādīja, ka FBN un ABN AMRO N atdalīšanās no to attiecīgajiem mātesuzņēmumiem un secīgā apvienošanās bija ļoti darbietilpīgas un nozīmēja, ka FBN un ABN AMRO N vadība varēja veltīt mazāk laika ikdienas komercdarbībai, un tāpēc tā apgalvoja, ka sadalīšana un secīgā apvienošanās negatīvi ietekmēja FBN un ABN AMRO N (vai ABN AMRO Group pēc apvienošanās) konkurences pozīciju.

5.3. Nīderlandes valsts komentāri par ieinteresēto personu komentāriem

5.3.1. Nīderlandes valsts komentāri par sūdzības iesniedzēja 2009. gada 6. maija vēstuli

(206) Kopumā Nīderlandes valsts uzsvēra, ka, pēc tās domām, pasākumi par labu FBN un ABN AMRO N neatbilda Savienības definīcijai par valsts atbalstu un tāpēc tiem nebija kropļojošu seku. Tā uzskatīja, ka FBN un ABN AMRO N tirgus darbība uzkrājumu un noguldījumu tirgū atbilst tāda racionāla tirgus dalībnieka rīcībai, kas aizsargā savas komercintereses. Nīderlandes valsts uzskatīja, ka FBN un ABN AMRO N piedāvātās procentu likmes nebija kropļojošas. Tādējādi tā apgalvoja, ka nav pārkāptas Savienības konkurences tiesības.

(207) Nīderlandes valsts iesniedza vairākas salīdzinošas tabulas ar procentu likmēm, kas tika piedāvātas par konkrētiem noguldījumu un uzkrājumu produktiem. Nīderlandes valsts noliedza, ka FBN un ABN AMRO N konsekventi piedāvā augstākās procentu likmes, īpaši salīdzinājumā ar mazākām Nīderlandes bankām, piemēram, SNS, NIBC un DSB. Nīderlandes valsts arī norādīja, ka jau pirms finanšu krīzes krājkontu procentu likmes Nīderlandē bija augstas, daļēji mazāku banku agresīvās cenu politikas dēļ. Nīderlandes valsts uzskatīja, ka finanšu krīzes laikā bankas mēģināja aizsargāt savu uzkrājumu klientu loku, piedāvājot klientiem relatīvi augstas procentu likmes par uzkrājumu produktiem.

(208) Nīderlandes valsts arī komentēja ABN AMRO N interneta zīmola MoneYou (tas tika ieviests tirgū 2008. gada septembrī) cenu noteikšanas stratēģiju. Nīderlandes valsts norādīja, ka MoneYou ir specializēts interneta produkts, kas ievērojami atšķiras no tradicionālākiem produktiem izmaksu bāzes un pakalpojumu līmeņa ziņā. Nīderlandes valsts norādīja, ka MoneYou pirmajos sešos savas pastāvēšanas mēnešos bija jāveido zīmola atpazīstamība, tāpēc tam bija jāpiedāvā procentu likmes, kas lielākoties bija nedaudz zemākas vai vienādas ar tām, ko piedāvāja līdzīgi interneta banku operāciju tirgus spēlētāji (93). Sākot no 2009. gada otrā ceturkšņa, MoneYou piedāvātās procentu likmes tika pazeminātas un MoneYou sevi pozicionēja tā dēvētajā vidējā līmeņa segmentā (94). Attiecībā uz MoneYou Nīderlandes valsts norādīja, ka tas piesaistīja tikai ierobežotu līdzekļu apjomu (proti, EUR [0 – 5] miljardus), kas ir aptuveni [0 – 5] % no Nīderlandes uzkrājumu tirgus kopapjoma. Nīderlandes valsts norādīja, ka bijušie Van Lanschot klienti veidoja tikai nelielu MoneYou darbības daļu (t. i., [0 – 5 000] kontus jeb [0 – 5] % no MoneYou kontiem).

(209) Nīderlandes valsts arī noliedza, ka ABN AMRO N un FBN paļāvās tikai uz Nīderlandes uzkrājumu tirgu, lai sevi finansētu. Nīderlandes valsts iesniedza jaunu informāciju, kas parādīja, ka ABN AMRO N2009. gada 6. jūlijā bija izlaidusi segtu obligāciju EUR 2 miljardu apmērā un FBN bija emitējusi valsts garantētus parāda instrumentus EUR 15,5 miljardu apmērā. Saskaņā ar Nīderlandes valsts teikto sūdzības iesniedzēja apgalvojumi bija nekorekti un pārsteidzīgi. Tā norādīja, ka FBN tikai bija nepieciešams zināms laiks, lai izveidotu likviditātes pārvaldību un emitētu valsts garantētus parāda instrumentus. Nīderlandes valsts norādīja, ka noguldījumi un uzkrājumu produkti arī ir svarīgi, lai izveidotu attiecības ar klientiem, un to mērķis ir savādāks un plašāks nekā citiem finansējuma instrumentiem. Saistībā ar šo Nīderlandes valsts norādīja, ka bankas uzkrājumu un noguldījumu tirgus daļas zaudēšanas rezultātā var tikt zaudēta citu bankas produktu tirgus daļa.

(210) Nīderlandes valsts noliedza arī to, ka patērētāji un tirgus dalībnieki uzskatītu, ka ABN AMRO N un FBN ir drošākas bankas nekā to konkurenti. Tā atsaucās uz reitingiem, ko FBN un ABN AMRO N bija piešķīrušas reitingu aģentūras un kas bija zemāki par, piemēram, Rabobank AAA reitingu. Līdzīga situācija bija ar tās relatīvajām CDS starpībām. Nīderlandes valsts arī uzskatīja, ka ne jau valsts īpašumtiesību dēļ ABN AMRO N vai FBN likās drošāks patērētājiem un tirgus dalībniekiem. Saistībā ar šo tā norādīja, ka daudzās valsts ad-hoc intervences bija parādījušas, ka Nīderlandes valsts pēc iespējas veiktu intervences attiecībā uz jebkuru privātu banku. Tādējādi tā uzskatīja, ka de facto nebija nekādas šķietamas atšķirības starp Nīderlandes privāto banku un Nīderlandes valstij piederošo banku piedāvāto drošību.

(211) Lai aprēķinātu, vai par uzkrājumu produktiem piedāvātās procentu likmes rada zaudējumus, Nīderlandes valsts norādīja, ka tās nevajadzētu salīdzināt ar EURIBOR likmēm, bet drīzāk ar likmēm, kas izriet no tā dēvētās “replicējošā portfeļa metodoloģijas” (95). Izmantojot šo metodoloģiju, Nīderlandes valsts atzina, ka dažiem produktiem bija īslaicīga negatīva starpība. Taču tā norādīja, ka tā bija racionāla tirgus uzvedība un atbilda (privātpersonām piederošo) konkurentu tirgus uzvedībai konkrētajā brīdī.

5.3.2. Nīderlandes valsts komentāri par sūdzības iesniedzēja 2009. gada 21. un 28. augusta argumentiem

(212) Nīderlandes valsts norādīja, ka tās iepriekšējie komentāri par sūdzības iesniedzēju, kas apkopoti 206. – 211. apsvērumā, joprojām ir spēkā.

(213) Turklāt Nīderlandes valsts uzsvēra, ka sūdzības iesniedzēja apgalvojums par to, ka ABN AMRO N un FBN tirgus daļa palielinājusies, balstās uz kļūdainu statistiku. Attiecībā uz šķietamo ABN AMRO N piesaistīto noguldījumu pieaugumu par EUR 21 miljardu Nīderlandes valsts norādīja, ka tikai EUR 5,1 miljards bija saistīts ar Nīderlandes fizisko personu uzkrājumiem, bet pārējā daļa galvenokārt bija attiecināma uz korporatīvo klientu ietaupījumiem un ārvalstu noguldījumiem. Nīderlandes valsts arī iesniedza datus, kas parādīja, ka FBN noguldījumu un uzkrājumu apjoma pieaugums lielā mērā izrietēja no korporatīvajām banku operācijām, nevis no fiziskajām personām un privātklientiem piedāvātajām banku operācijām.

(214) Nīderlandes valsts norādīja, ka Nīderlandes klienti vairāk ieguldīja uzkrājumos, ņemot vērā neskaidro makroekonomisko vidi. Tā atsaucās uz Centrālās statistikas pārvaldes (turpmāk “CPS”) datiem, kas liecināja, ka 2009. gada pirmajā pusē uzkrājumi palielinājās par 7,7 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. ABN AMRO N klientu ietaupījumi piea