SATURA RĀDĪTĀJS

1. Procedūra 9

2. Pasākumu, uz kuriem attiecas izmeklēšana, pamatinformācija un apraksts 10

2.1. Vispārējs satvars 10

2.1.1. Sākotnējās konvencijas 10

2.1.2. Sākotnējo konvenciju pagarināšana 12

2.1.3. Toremar privatizācija un jaunā pakalpojumu līguma noslēgšana 13

2.2. Pasākumi, uz kuriem attiecas 2011. un 2012. gada lēmumu darbības joma 13

2.3. Pasākumu, uz kuriem attiecas šis lēmums, sīks apraksts 13

2.3.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana 13

2.3.1.1. Sabiedrisko pakalpojumu saistības 13

2.3.1.2. Budžets un ilgums 14

2.3.2. Toremar privatizācija 16

2.3.2.1. Pārdošanas procedūra un līguma slēgšanas tiesību galīgā piešķiršana 17

2.3.2.2. Pārdošanas līgums 17

2.3.2.3. Tiesvedība valsts līmenī 18

2.3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Toskānas reģionu un Moby/Toremar 19

2.3.3.1. Atbalsta saņēmējs 19

2.3.3.2. Maršruti 19

2.3.3.3. Darbības laiks 19

2.3.3.4. Sabiedrisko pakalpojumu saistības 19

2.3.3.5. Kompensācijas noteikumi un galīgā piešķiršana 20

2.3.4. Pietauvošanās prioritāte 20

2.3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 21

2.4. Pārkāpuma procedūra Nr. 2007/4609 21

3. Procedūras sākšanas un paplašināšanas pamatojums 23

3.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana 23

3.1.1. Altmark sprieduma kritēriju ievērošana un atbalsta esība 23

3.1.2. Saderība 23

3.2. Toremar privatizācija 24

3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Toskānas reģionu un Moby / Toremar 24

3.3.1. Altmark sprieduma kritēriju ievērošana un atbalsta esība 24

3.3.2. Saderība 25

3.4. Pietauvošanās prioritāte 25

3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 25

4. Itālijas piezīmes 25

4.1. Par sabiedrisko pakalpojumu saistībām un konkurences vidi 25

4.2. Par Toremar privatizāciju 26

4.2.1. Par Toremar pārdošanas cenu 26

4.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu 26

4.3. Par sākotnējās konvencijas pagarināšanas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību Altmark nosacījumiem 26

4.4. Par atdeves koeficientu 9,95 %, kas izmantots 2010. gadam, un riska prēmiju 6,5 %, kas noteikta CIPE direktīvā un piemērojama no 2010. gada 27

4.5. Par pietauvošanās prioritāti 27

4.6. Par pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā 28

4.7. Par sākotnējās konvencijas pagarināšanas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada PVTN lēmumam 28

4.8. Par sākotnējās konvencijas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada PVTN nostādnēm 29

5. Moby / Toremar piezīmes 29

5.1. Par sabiedrisko pakalpojumu saistībām un konkurences vidi 29

5.2. Par Toremar privatizāciju 29

5.2.1. Par cenu, kas samaksāta par Toremar akcijām 29

5.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu un par Toremar aktīvu apvienošanu ar jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu 29

5.3. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību Altmark nosacījumiem 30

5.4. Par sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšanu 30

6. Novērtējums 31

6.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē 31

6.1.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana 31

6.1.1.1. Valsts līdzekļi 31

6.1.1.2. Selektivitāte 31

6.1.1.3. Ekonomiska priekšrocība 31

6.1.1.4. Ietekme uz konkurenci un tirdzniecību 33

6.1.1.5. Secinājums 33

6.1.1.6. Jauns vai pastāvošs atbalsts 33

6.1.2. Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana Moby/Toremar apvienojumā ar Toremar darījumdarbību 34

6.1.2.1. Pirmais Altmark kritērijs 34

6.1.2.2. Otrais Altmark kritērijs 40

6.1.2.3. Trešais Altmark kritērijs 40

6.1.2.4. Ceturtais Altmark kritērijs 43

6.1.2.5. Secinājums 48

6.1.3. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 48

6.1.3.1. Kuģu modernizācijai paredzēto līdzekļu iespējamā izmantošana likviditātes nolūkos 48

6.1.3.2. Fiskālie izņēmumi, kas saistīti ar privatizācijas procesu 49

6.1.3.3. Iespēja izmantot FAS līdzekļus, lai izpildītu likviditātes vajadzības 49

6.1.4. Secinājums par atbalsta esību 50

6.2. Atbalsta likumība 50

6.3. Atbalsta saderība 50

6.3.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana 50

6.3.1.1. Piemērojamie noteikumi 50

6.3.1.2. Patiess pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kā minēts LESD 106. pantā 52

6.3.1.3. Vajadzība pēc pilnvarojuma akta, kurā būtu precizētas sabiedrisko pakalpojumu saistības un kompensācijas aprēķināšanas metodes 54

6.3.1.4. Pilnvarojuma termiņš 55

6.3.1.5. Atbilstība Direktīvai 2006/111/EK 55

6.3.1.6. Kompensācijas summa 55

6.3.1.7. Pietauvošanās prioritāte 57

6.3.1.8. Secinājums 58

6.3.2. Secinājums par atbalsta saderību 58

7. Secinājums 58

KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2022/348

(2021. gada 17. jūnijs)

par pasākumiem SA.32014, SA.32015, SA.32016 (2011/C) (ex 2011/NN), ko īstenojusi Itālija un Toskānas reģions attiecībā uz Toremar un tā iegādātāju Moby

(izziņots ar dokumenta numuru C(2022) 4271)

(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomiskās zonas līgumu, un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

pēc uzaicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (1) un ņemot vērā iesniegtās piezīmes,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

(1) Komisija 2009. gada 23. martā, 2009. gada 9. decembrī, 2009. gada 21. decembrī, 2010. gada 6. janvārī, 2010. gada 27. septembrī un 2010. gada 12. oktobrī saņēma sešas sūdzības par dažādiem atbalsta pasākumiem, ko bija noteikusi Itālija par labu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem (2). Sūdzības attiecās uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kura šiem uzņēmumiem tika piešķirta pēc tam, kad bija beidzies termiņš sākotnējiem sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, kas noslēgti ar Itāliju par laikposmu no 1989. gada janvāra līdz 2008. gada decembrim (“sākotnējās konvencijas”), papildu atbalsta pasākumiem, kas bija noteikti ar vairākiem likumdošanas aktiem, kuri pieņemti saistībā ar uzņēmumu privatizācijas procesu, kā arī atsevišķiem jautājumiem, kas jo īpaši saistīti ar Tirrenia di Navigazione S.p.A. (“Tirrenia”) un Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A. (“Siremar”) privatizācijas procedūru.

(2) Itālija 2010. gada 1. decembrī paziņoja Komisijai par kompensāciju, ko 2009. un 2010. gadā Itālija samaksāja Toscana Regionale Marittima S.p.A. (“Toremar”).

(3) Komisija 2011. gada 5. oktobrī sāka oficiālu izmeklēšanas procedūru par dažādiem pasākumiem, ko noteikusi Itālija par labu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem (“2011. gada lēmums”). Izmeklēšana attiecās inter alia uz kompensāciju, kas piešķirta Toremar par vairāku jūras maršrutu nodrošināšanu no 2009. gada 1. janvāra, un vairākiem citiem pasākumiem, kas piešķirti minētajam uzņēmumam (sk. 33. apsvērumu).

(4) 2011. gada lēmums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt to piezīmes par pasākumiem, uz kuriem attiecas izmeklēšana (3).

(5) Ar vēstuli, kas datēta ar 2011. gada 28. septembri, Itālija jau bija informējusi Komisiju par nodomu privatizēt bijušās Tirrenia grupas reģionālos uzņēmumus, tostarp Toremar. Komisija 2011. gada 26. oktobrī nosūtīja Itālijai pieprasījumu sniegt informāciju par privatizācijas procedūru. Itālija 2011. gada 30. novembrī iesniedza atbildi uz Komisijas 2011. gada 26. oktobra informācijas pieprasījumu.

(6) Itālija 2011. gada 15. novembrī iesniedza piezīmes par pasākumiem, uz kuriem attiecas 2011. gada lēmums.

(7) Pa faksu, kas nosūtīts 2012. gada 28. februārī, uzņēmums Toscana di Navigazione S.r.l. iesniedza sūdzību, kurā apgalvoja, ka, privatizējot Toremar un samaksājot kompensāciju Toremar atlasītajam pircējam Moby S.p.A. (“Moby”), ir piešķirts nelikumīgs valsts atbalsts. Konkrētāk, sūdzībā ir apgalvots, ka: i) ar pārdošanas procedūru ir piešķirta priekšrocība Moby, ii) Toremar un Moby apvienošana rada monopolu maršrutos starp Pjombīno un Elbas salām, un iii) kompensācija, kas piešķirta Moby par sabiedriskā pakalpojuma nodrošināšanu jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma 12 gadu darbības laikā, nav saderīga ar iekšējo tirgu, ciktāl sūdzības iesniedzējs pats jau sniedz līdzīgus pakalpojumus ar komerciāliem nosacījumiem.

(8) Ar vēstuli, ka datēta ar 2012. gada 19. jūliju, Itālija sniedza papildu informāciju par bijušās Tirrenia grupas reģionālo uzņēmumu, tostarp Toremar, privatizāciju.

(9) Komisija 2012. gada 7. novembrī paplašināja izmeklēšanas procedūru inter alia attiecībā uz konkrētiem papildu atbalsta pasākumiem, ko Toskānas reģions bija piešķīris Toremar saistībā ar kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kura piešķirta Toremar saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu. Komisija 2012. gada 19. decembrī pieņēma grozītu minētā lēmuma versiju (“2012. gada lēmums”).

(10) 2012. gada lēmums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt to piezīmes par pasākumiem, uz kuriem attiecas izmeklēšana (4).

(11) Itālija 2012. gada 11. decembrī iesniedza piezīmes, un 2013. gada 22. aprīlī Komisija saņēma piezīmes no Toremar un tā pircēja Moby.

(12) Komisija ar 2014. gada 22. janvāra lēmumu (“2014. gada lēmums”) (5) slēdza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz dažādiem pasākumiem, ko bija noteicis Sardīnijas reģions par labu Saremar. Apelāciju, ko Saremar un reģions iesniedza, pārsūdzot minēto lēmumu, Vispārējā tiesa noraidīja 2017. gadā (6).

(13) Komisija 2018. gada 25. janvārī, 2018. gada 29. martā, 2018. gada 31. augustā, 2019. gada 12. februārī, 2020. gada 5., 14. un 17. februārī un 2020. gada 12. oktobrī pieprasīja papildu informāciju no Itālijas. Itālija sniedza minēto informāciju 2018. gada 26. aprīlī, 2018. gada 31. maijā, 2018. gada 2. novembrī, 2018. gada 11. decembrī, 2019. gada 8. aprīlī, 2019. gada 16. un 28. oktobrī, 2020. gada 7., 16. un 23. februārī, 2020. gada 21. aprīlī, 2020. gada 9. novembrī un 2020. gada 1. un 10. decembrī.

(14) Šis lēmums attiecas tikai uz iespējamu atbalstu Toremar, kā norādīts 2.3. iedaļā. Par visiem pārējiem pasākumiem, uz kuriem attiecas 2011. un 2012. gada lēmumi, notiek atsevišķa izmeklēšana lietās SA.32014, SA.32015 un SA.32016, tāpēc šis lēmums uz tiem neattiecas. Minētie pārējie pasākumi konkrēti attiecas uz citiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem.

2. PASĀKUMU, UZ KURIEM ATTIECAS IZMEKLĒŠANA, PAMATINFORMĀCIJA UN APRAKSTS

2.1. Vispārējs satvars

2.1.1. Sākotnējās konvencijas

(15) Tirrenia grupa sākotnēji piederēja Itālijai ar uzņēmuma Fintecna (7) starpniecību, un sākotnēji tajā bija iekļauti seši uzņēmumi, proti, Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar un Toremar. Minētie uzņēmumi sniedza jūras transporta pakalpojumus saskaņā ar atsevišķiem sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, kurus noslēdza ar Itālijas valsti 1991. gadā un kuri bija spēkā divdesmit gadus no 1989. gada janvāra līdz 2008. gada decembrim (“sākotnējās konvencijas”). Fintecna turējumā bija 100 % Tirrenia akciju kapitāla, savukārt uzņēmumam Tirrenia pilnībā piederēja reģionālie uzņēmumi Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar. Adriatica, kas darbojās vairākos maršrutos starp Itāliju un Albāniju/Horvātiju/Grieķiju/Melnkalni, 2004. gadā tika apvienots ar Tirrenia.

(16) Minēto sākotnējo konvenciju mērķis bija garantēt jūras transporta pakalpojumu – no kuriem lielākā daļa savieno Itālijas kontinentālo daļu ar Sicīliju, Sardīniju un citām mazākām Itālijas salām – regularitāti un uzticamību. Šajā nolūkā Itālija piešķīra finansiālu atbalstu subsīdiju veidā, kuras izmaksāja tieši katram no Tirrenia grupas uzņēmumiem.

(17) Toremar tradicionāli nodrošināja vairākus jūras kabotāžas (8) maršrutus starp Toskānas reģionu un mazākām blakus esošām ostām. Konkrētie maršruti ir aprakstīti 38. apsvērumā.

(18) Komisija 1999. gada 6. augustā sāka Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 108. panta 2. punktā noteikto procedūru attiecībā uz atbalstu, kas izmaksāts, pamatojoties uz sākotnējām konvencijām, sešiem uzņēmumiem, kuri tolaik veidoja Tirrenia grupu.

(19) Izmeklēšanas posmā Itālija lūdza, lai Tirrenia grupas lieta tiktu sadalīta tā, lai prioritāte tiktu piešķirta galīga lēmuma pieņemšanai attiecībā uz Tirrenia. Šis lūgums tika pamatots ar Itālijas plānu privatizēt grupu, sākot ar Tirrenia, un tās nodomu paātrināt procesu attiecībā uz minēto uzņēmumu.

(20) Komisija nolēma, ka tā varētu piekrist Itālijas lūgumam, un ar Komisijas Lēmumu 2001/851/EK (9) tā slēdza procedūru, kas bija ierosināta attiecībā uz atbalstu, kurš piešķirts Tirrenia (“2001. gada lēmums”). Atbalsts tika pasludināts par saderīgu, ievērojot Itālijas saistības.

(21) Ar Komisijas Lēmumu 2005/163/EK (10) (“2004. gada lēmums”) Komisija pasludināja kompensāciju, ko Itālija bija piešķīrusi Tirrenia grupas uzņēmumiem, izņemot Tirrenia, par daļēji saderīgu ar iekšējo tirgu, par daļēji saderīgu ar nosacījumu, ka Itālija ievēro vairākas saistības, un par daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu. Lēmums bija balstīts uz datiem, kas aptver laikposmu no 1992. līdz 2001. gadam, un ietvēra konkrētus nosacījumus ar mērķi nodrošināt kompensācijas saderību visā sākotnējo konvenciju darbības laikā.

(22) Ar 2009. gada 4. marta spriedumu lietās T-265/04, T-292/04 un T-504/04 (11) (“2009. gada spriedums”) Vispārējā tiesa atcēla 2004. gada lēmumu.

(23) Ar Komisijas Lēmumu (ES) 2020/1411 (12) Komisija noslēdza izmeklēšanu par Tirrenia grupas uzņēmumiem, izņemot Tirrenia, bet ietverot Toremar, par laikposmu no 1992. līdz 2008. gadam (“2020. lēmums par Tirrenia grupu”). Komisija secināja, ka atbalsts, kas piešķirts par jūras kabotāžas transporta pakalpojumu sniegšanu, ir pastāvošs atbalsts, savukārt atbalsts, kas piešķirts par starptautisko jūras transporta pakalpojumu sniegšanu, ir saderīgs ar 2011. gada Nostādnēm par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (“2011. gada PVTN nostādnes”) (13).

(24) Ar Komisijas Lēmumu (ES) 2020/1412 (14) Komisijas slēdza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumiem, kas piešķirti Tirrenia un tā iegādātājam CIN par laikposmu no 2009. līdz 2020. gadam.

2.1.2. Sākotnējo konvenciju pagarināšana

(25) Ar 26. pantu 2008. gada 30. decembra Dekrētlikumā Nr. 207, kas pārveidots par 2009. gada 27. februāra Likumu Nr. 14, tika noteikts sākotnējo konvenciju (tostarp konvencijas, kas attiecas uz Toremar) sākotnējā termiņa, kas bija 2008. gada 31. decembris, pagarinājums par vienu gadu līdz 2009. gada 31. decembrim.

(26) 19.ter pantā 2009. gada 25. septembra Dekrētlikumā Nr. 135, kas pārveidots par 2009. gada 20. novembra Likumu Nr. 166 (“2009. gada likums”), tika noteikts, ka, ņemot vērā Tirrenia grupas uzņēmumu privatizāciju, reģionālo uzņēmumu (izņemot Siremar) akcijas tiek nodotas no mātesuzņēmuma Tirrenia bez atlīdzības šādi: a) Caremar sākotnēji tiek nodots Kampānijas reģionam. Vēlāk Kampānijas reģions nodod Lacio reģionam Caremar uzņēmumu, kas ar nosaukumu “Laziomar” neatkarīgi nodrošina transporta savienojumus ar Poncas salu arhipelāgu (15); b) Saremar tiek nodots Sardīnijas reģionam, un c) Toremar tiek nodots Toskānas reģionam.

(27) 2009. gada likumā arī tika noteikts, ka Itālijai un Tirrenia un Siremar jāvienojas par jaunām konvencijām līdz 2009. gada 31. decembrim. Tāpat reģionālie pakalpojumi tiek noteikti sabiedrisko pakalpojumu līgumu projektos, par kuriem attiecīgi Sardīnijas un Toskānas reģionālajām iestādēm un Saremar un Toremar jāvienojas līdz 2009. gada 31. decembrim un Kampānijas un Lacio reģioniem un Caremar un Laziomar jāvienojas līdz 2010. gada 28. februārim. Par jauno konvenciju/sabiedrisko pakalpojumu līgumu projektiem izsludina konkursu pašiem uzņēmumiem, un tos paraksta ar pircējiem, pabeidzot katra minētā uzņēmuma privatizāciju. (16)

(28) Šajā nolūkā ar 2009. gada likumu sākotnējās konvencijas (tostarp konvencija, kas attiecas uz Toremar) tika vēl pagarinātas no 2010. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 30. septembrim.

(29) 2009. gada likumā arī tika noteikta maksimālā gada summa kompensācijai par pakalpojumu sniegšanu no 2010. gada (saskaņā ar sākotnējo konvenciju pagarinājumu, kā arī saskaņā ar jaunajām konvencijām un sabiedrisko pakalpojumu līgumiem) par kopējo summu 184 942 251 EUR, un tā ir šāda: Uzņēmums Maksimālā ikgadējā kompensācija Tirrenia 72 685 642 EUR Siremar 55 694 895 EUR Saremar 13 686 441 EUR Toremar 13 005 441 EUR Caremar 29 869 832 EUR (17) 1. tabula. Kompensācijas maksimālā summa no 2010. gada

(30) Visbeidzot, ar 1. pantu 2010. gada 1. oktobra Likumā Nr. 163, ar ko pārveido 2010. gada 5. augusta Dekrētlikumu Nr. 125 (“2010. gada likums”), tika noteikts sākotnējo konvenciju (tostarp konvencijas, kas attiecas uz Toremar) turpmāks pagarinājums no 2010. gada 1. oktobra līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesu pabeigšanai, kas notika attiecīgi 2012. gada 19. jūlijā un 2012. gada 31. jūlijā.

2.1.3. Toremar privatizācija un jaunā pakalpojumu līguma noslēgšana

(31) 2010. gada janvārī tika sākta konkursa procedūra (sk. 2.3.2. iedaļu), lai atrastu pircēju Toremar apvienojumā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu par jūras pakalpojumu sniegšanu 12 gadu periodā apmaiņā pret kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem.

(32) Pēc veiksmīga piedāvājuma konkursa procedūrā Moby kļuva par Toremar jauno īpašnieku. Pārdošanas līgums starp Toskānas reģionu un Moby tika parakstīts 2012. gada 2. janvārī. Tajā pašā datumā puses (tostarp Toremar) parakstīja jauno pakalpojumu līgumu par jūras pakalpojumu sniegšanu. Uz tā pamata 2012. gada 2. janvārī īpašumtiesības uz visām Toremar akcijām no Toskānas reģiona tika nodotas Moby.

2.2. Pasākumi, uz kuriem attiecas 2011. un 2012. gada lēmumu darbības joma

(33) Oficiālajā izmeklēšanas procedūrā, kas sākta ar 2011. un 2012. gada lēmumiem, tika novērtēti šādi pasākumi: a) kompensācija par pakalpojumu ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmi (PVTN) sniegšanu atbilstoši sākotnējo konvenciju pagarinājumam (1. pasākums); b) Tirrenia un Siremar glābšanas atbalsta nelikumīga pagarināšana (2. pasākums); c) bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācija (18) (3. pasākums); d) kompensācija, kas samaksāta par PVTN sniegšanu saskaņā ar turpmākajām konvencijām / sabiedrisko pakalpojumu līgumiem (4. pasākums); e) pietauvošanās prioritāte (5. pasākums); f) pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā, ar ko pārveido Dekrētlikumu 125/2010 (6. pasākums); g) papildu pasākumi, ko noteicis Sardīnijas reģions par labu Saremar (7. pasākums).

(34) Ar savu 2014. gada lēmumu Komisija slēdza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumiem, ko noteicis Sardīnijas reģions par labu Saremar un kas minēti iepriekš 7. pasākumā, izņemot vienu pasākumu (19).

2.3. Pasākumu, uz kuriem attiecas šis lēmums, sīks apraksts

(35) Šis lēmums attiecas tikai uz 1., 3., 4., 5. un 6. pasākumu, kas uzskaitīti 33. apsvērumā, ciktāl tajos ir iesaistīti Toremar un Moby. Šie pasākumi ir sīkāk aprakstīti turpmākajās iedaļās.

2.3.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana

2.3.1.1. Sabiedrisko pakalpojumu saistības

(36) Ar Toremar noslēgtās sākotnējās konvencijas 1. pantā bija paredzēti piecgadu plāni, kuros sīki jāapraksta apkalpojamās ostas, izmantojamo kuģu veidi, vajadzīgais pakalpojumu biežums un maksājamā brauciena maksa.

(37) Pirmo piecgades plānu (periods no 1990. līdz 1994. gadam) attiecībā uz Toremar apstiprināja ar Ministrijas 1990. gada 29. maija dekrētu un piemēroja ar atpakaļejošu spēku no 1990. gada 1. janvāra. Otrajā plānā, kas aptver periodu no 1995. līdz 1999. gadam un ko, savukārt, apstiprināja ar Ministrijas 1996. gada 14. maija dekrētu, maršruti un biežumi tika atstāti nemainīti. Attiecībā uz periodiem no 2000. līdz 2004. gadam un no 2005. līdz 2008. gadam tika sagatavots plāns, bet kompetentās iestādes to nekad oficiāli neapstiprināja. Tā vietā valdība pieņēma ad hoc lēmumus, lai pakalpojumus vairāk tuvinātu vietējo kopienu vajadzībām, tomēr neveicot nekādas būtiskas izmaiņas sabiedrisko pakalpojumu sistēmā.

(38) Pamatojoties uz sākotnējo konvenciju, kas pagarināta ar turpmākiem tiesību aktiem, kā minēts iepriekš 25.–30. apsvērumā, Toremar visu gadu nodrošināja pakalpojumus turpmāk norādītajos maršrutos. — Maršrutā Livorno–Gorgona–Kaparaija Toremar sniedza pasažieru un jauktus pārvadājumu pakalpojumus (pasažieru un transportlīdzekļu), divreiz nedēļā nodrošinot reisu uz Gorgonu un katru dienu nodrošinot reisu uz Kaparaijas salu. Šajā pašā maršrutā no jūlija līdz augustam darbojās vēl viens operators – Piccola Società Cooperativa Marittima Ligure Tirrena A.R.L. –, izmantojot ātrgaitas pasažieru kuģi. Tomēr minētais uzņēmums pārtrauca darboties šajā maršrutā 2010. gadā. — Maršrutā Pjombīno–Portoferrajo (Elbas sala) Toremar reizi dienā sniedza jauktus pakalpojumus. Šajā maršrutā konkurēja arī Moby ar biežiem jauktiem braucieniem visu gadu, kā arī divi jaunpienācēji, proti, Blu Navy, kas sāka braucienus 2010. gadā (no aprīļa līdz oktobrim) un Elba Ferries, kas darbojās tikai vasaras sezonā. — Maršrutā Pjombīno–Kavo–Portoferrajo (Elbas sala) Toremar sniedza tikai pasažieru pārvadājumu pakalpojumus, izmantojot ātrgaitas kuģi ar zemūdens spārniem. — Maršrutā Pjombīno– Riomarina–Azuro osta–Pjanoza (Elbas sala) Toremar bija vienīgais operators, kas reizi dienā veica jauktus pārvadājumus uz Riomarina ostu un reizi nedēļā – uz Pjanozas ostu. — Maršrutā S. Stefano osta–Džiljo sala Toremar sniedza jauktus pakalpojumus reizi dienā visu gadu. Šajā maršrutā darbojās arī operators Maregiglio, kas sniedza jauktus pakalpojumus no aprīļa līdz novembrim ar vidēji diviem braucieniem dienā oktobrī un novembrī un sešiem līdz astoņiem braucieniem dienā laikposmā no aprīļa līdz septembrim.

2.3.1.2. Budžets un ilgums

(39) Turpmāk 2. tabulā ir norādīta ikgadējā kompensācijas summas, ko Itālija maksāja Toremar par laikposmu no 2009. līdz 2011. gadam.

(40) Bez tam Toskānas reģions bija rezervējis papildu gada budžetu 3 000 000 EUR apmērā, kas maksājams Toremar pēc pārskatu sniegšanas par faktiskajiem ieņēmumiem un izmaksām laikposmā no 2010. līdz 2011. gadam. Minētajos gados ekonomikas un finanšu krīzes dēļ pasažieru skaits ievērojami samazinājās, un vienlaikus palielinājās degvielas izmaksas. Tāpēc, pēc Toskānas reģiona ieskatiem, kompensācija, kas tika maksāta no centrālā valsts budžeta, nebija pietiekama, lai segtu visas sabiedrisko pakalpojumu izmaksas. Gads Kompensācija Rezerve Kopā 2009 13 572 035 13 572 035 2010 13 005 441 3 000 000 16 005 441 2011 13 005 441 3 000 000 16 005 441 2. tabula. Kompensācija, kas piešķirta par 2009.–2011. gadu (EUR)

(41) Sākotnējā konvencija paredz ikgadējo kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas jāsamaksā šādi: sākotnējo avansa maksājumu veic katra gada martā 70 % apmērā no iepriekšējā gadā samaksātās kompensācijas. Otrais maksājums, ko izdara jūnijā, ir vienāds ar 20 % kompensācijas. Starpība, ko izmaksā līdz 30. novembrim, atbilst starpībai starp samaksātajām summām un negatīvo attiecību starp kārtējā gada darbības izmaksām un ieņēmumiem. Konvencija paredz, ka gadījumā, ja tiek konstatēts, ka Toremar ir saņēmis lielāku summu nekā sniegto pakalpojumu neto izmaksas (ieņēmumi mīnus zaudējumi), tam ir jāatmaksā starpība. (20) — Kompensācija, kas piešķirta 2009. gadā

(42) 1979. gada 1. jūnija Prezidenta dekrētā Nr. 501 (“Dekrēts Nr. 501/79”) ir noteikti dažādie elementi (ieņēmumi un izmaksas), ko ņem vērā, aprēķinot subsīdiju, kura maksājama jūras sabiedrisko pakalpojumu operatoriem. Turklāt 1986. gada 5. decembra Likumā Nr. 856 (“Likums Nr. 856/86”) bija paredzētas konkrētas izmaiņas jūras sabiedrisko pakalpojumu saistību sistēmā Itālijā. Attiecībā uz savienojumiem ar mazām un lielām salām ar minētā likuma 11. pantu tika mainīti kritēriji, ko izmanto, lai aprēķinātu kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem. Subsīdija bija jāaprēķina, pamatojoties uz starpību starp ieņēmumiem un pakalpojuma izmaksām, ko noteica, atsaucoties uz vidējiem un objektīviem parametriem, un tajā bija jāiekļauj saprātīga atdeve no ieguldītā kapitāla. Likuma 11. pants arī nosaka, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumos bija jāiekļauj subsidēto maršrutu saraksts, biežums un izmantojamie kuģu veidi. Subsīdijas bija jāapstiprina atbildīgajiem ministriem. Principi, kas noteikti Prezidenta dekrētā Nr. 501/79 un Likumā Nr. 856/86, bija atspoguļoti sākotnējās konvencijās.

(43) 2009. gadā kompensācija par PVTN sniegšanu tika aprēķināta saskaņā ar metodiku, kas noteikta sākotnējā konvencijā, kura bija spēkā kopš 1991. gada un kura tika pagarināta pēc tās sākotnējā termiņa beigām, t. i., 2008. gada 31. decembra. Proti, kompensācija atbilda uzkrātajiem neto zaudējumiem par pakalpojumiem, ko sniedza saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu, tiem pieskaitot mainīgu summu, kas atbilst ieguldītā kapitāla atdevei.

(44) Dažādie izmaksu elementi, kas tika ņemti vērā, lai aprēķinātu publisko iestāžu noteikto kompensāciju, bija šādi: iegādes, reklāmas un izmitināšanas izmaksas, iekraušanas, izkraušanas un manevrēšanas izmaksas, krasta administratīvā personāla izmaksas, kuģu uzturēšanas izmaksas, administratīvās izmaksas, apdrošināšanas izmaksas, nomas un izpirkumnomas izmaksas, degviela, nodokļi un amortizācijas izmaksas. — Kompensācija, kas piešķirta 2010. un 2011. gadā un no 2012. gada

(45) No 2010. gada kompensācija par PVTN tika noteikta, piemērojot jaunu metodiku, kas noteikta 2007. gada 9. novembraCIPE direktīvā (21), kuras nosaukums ir “Kritēriji, lai noteiktu sabiedrisko pakalpojumu saistības un maksas dinamiku sabiedriskas nozīmes jūras kabotāžas nozarē” (“CIPE direktīva”) (22). Saskaņā ar tās preambulu CIPE direktīva tika izdota, ņemot vērā to publisko uzņēmumu privatizāciju, kuri sniedz jūras pakalpojumus saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu (23). CIPE direktīvas noteikumi tika piemēroti attiecībā uz pakalpojumiem, ko Tirrenia grupas uzņēmumi sniedza no 2010. gada, pat pirms attiecīgo jauno konvenciju un sabiedrisko pakalpojumu līgumu stāšanās spēkā pēc attiecīgajām privatizācijām.

(46) CIPE direktīvā noteiktā metode ļauj uzņēmumiem, kas sniedz jūras sabiedriskos pakalpojumus, gūt atbilstošu atdevi no kapitāla. Kapitāla atdeves koeficients tiek aprēķināts, pamatojoties uz vidējām svērtajām kapitāla izmaksām (“WACC”).

(47) Vajadzīgo atdevi no kapitāla (24) aprēķina, izmantojot pamatlīdzekļu cenu noteikšanas modeli (“CAPM”). Pamatojoties uz CAMP, pašu kapitāla izmaksas aprēķina kā i) bezriska likmes, ii) beta rādītāja (aplēses par uzņēmuma riska profilu attiecībā pret pašu kapitāla tirgu) un iii) pašu kapitāla tirgum piešķirtās pašu kapitāla riska prēmijas funkciju.

(48) Jo īpaši pašu kapitāla izmaksas tiek aprēķinātas, piemērojot prēmiju par papildu riska uzņemšanos bezriska darbību atdeves koeficientam. Šo prēmiju aprēķina kā tirgus riska prēmiju, to reizinot ar tās beta rādītāju, ar kuru mēra, cik riskanta ir konkrēta darbība attiecībā pret tirgu.

(49) CIPE direktīva paredz, ka bezriska darbību atdeves koeficients atbilst vidējam bruto ienesīgumam no desmit gadu etalonobligācijām attiecībā pret iepriekšējiem 12 mēnešiem, par kuriem pastāv dati.

(50) CIPE direktīvā ir noteikta 4 % tirgus riska prēmija. Tomēr, ja pakalpojums tiek sniegts neekskluzīvi, domājami lielākais risks, ko uzņemas operators, tiek atlīdzināts, pieskaitot tirgus riska prēmijai vēl 2,5 %.

(51) Praksē kompensācijas summa, ko samaksā Toremar, nevar pārsniegt maksimālo summu 13 005 441 EUR gadā, kas noteikta 2009. gada likumā (sk. 29. apsvērumu). Lai gan 2009. gada likums nosaka maksimālo summu ikgadējai kompensācijai visiem Tirrenia uzņēmumiem par jūras pakalpojumu sniegšanu, ievērojot sabiedrisko pakalpojumu režīmu, CIPE direktīvā ir ietverti arī noteikti aizsardzības pasākumi, kas ļauj minētajiem operatoriem pietiekami segt to darbības izmaksas.

(52) Proti, saskaņā ar CIPE direktīvu pakalpojumu tvērums, maksimālās braucienu maksas, kas noteiktas jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā, un kompensācija, ko faktiski piešķir, jānosaka tā, lai nodrošinātu pakalpojumu sniedzējam segumu par pilnīgi visām pieņemamajām izmaksām. Piemēro šādu formulu: VA(RSP) + VA(AI(X)) = VA(CA), kur: — VA(RSP) ir diskontētā vērtība kompensācijai par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, — VA(AI(X)) ir citu ieņēmumu (tarifu ieņēmumu un citu) diskontētā vērtība, — VA(CA) ir pieņemamo darbības izmaksu, parāda atmaksas un ieguldītā kapitāla atdeves diskontētā vērtība.

(53) Ja minētais vienādojums nav izmantojams, subsidēto darbību tvērumu var samazināt, vai arī alternatīvi pārskata pakalpojumu organizāciju (piemēram, kuģu veidi) vai maina brauciena maksas ierobežojumus.

(54) Turklāt maksimālo brauciena maksas summu, kas piemērojama katram pakalpojumam, atskaitot nodokļus un ostas nodevas, koriģē katru gadu, pamatojoties uz cenas maksimālā ierobežojuma formulu šādi: ΔΤ = ΔΡ – Χ, kur: — ΔΤ ir maksimālās brauciena maksas ikgadējās procentuālās izmaiņas, — ΔΡ ir inflācijas līmenis atsauces gadā, — Χ ir reāla maksimālās brauciena maksas ikgadēja korekcijas likme, kas noteikta sabiedrisko pakalpojumu līgumā un kas paliek nemainīga visā līguma darbības laikā.

(55) CIPE direktīvā ir arī noteikts, ka maksimālo brauciena maksu var koriģēt, lai atspoguļotu degvielas izmaksu izmaiņas, par atsauci izmantojot publiski pieejamās standarta cenas.

2.3.2. Toremar privatizācija

(56) Toskānas reģions 2010. gada 13. janvārī publicēja savā Oficiālajā Vēstnesī (25) un Itālijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī (26) uzaicinājumus iesniegt piedāvājumus par Toremar pārdošanu un kompensācijas par sabiedriskajiem pakalpojumiem piešķiršanu par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi jūras maršrutos, kas minēti 38. apsvērumā iepriekš. Turklāt 2010. gada 14. janvārī minētais paziņojums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (27) un vairākos valsts laikrakstos (28).

(57) Itālija izvēlējās procedūru, kas minēta 20. panta 1. punktā Publisko līgumu kodeksā – Likumdošanas dekrētā Nr. 163/2006 (il Codice dei Contratti pubblici) – un kas atspoguļo 21. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/18/EK (29), kurā ir noteikts, ka “[u]z līgumiem, kuru priekšmets ir II B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi [piemēram, ūdens transporta pakalpojumi, attiecina vienīgi 23. pantu [tehniskās specifikācijas] un 35. panta 4. punktu [paziņojumi]”. Izvēlētais piešķiršanas kritērijs bija saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums.

2.3.2.1. Pārdošanas procedūra un līguma slēgšanas tiesību galīgā piešķiršana

(58) Pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus publicēšanas, kad bija beidzies termiņš, interesi piedalīties pauda 11 uzņēmumi, proti, Moby, Toscana di Navigazione S.r.l., Pigreco S.r.l., Sinven S.r.l., Vector S.r.l., Forship S.r.l., Medmar Navi S.p.a., Grandi Navi Veloci S.p.a., Buquebus Italia S.r.l., Loss Cipreses S.p.a. un Blu Navy/Transeuropa Ferries.

(59) Dokumentācija, ko bija iesnieguši visi 11 uzņēmumi, apliecināja, ka tie visi atbilst paziņojumā par konkursu izklāstītajām prasībām, un tāpēc visi uzņēmumi tika uzaicināti iesniegt piedāvājumu.

(60) Uzaicinājumā iesniegt piedāvājumus bija ietverts jaunā 12 gadu līguma projekts, kas jāparaksta starp izraudzīto pretendentu un Toskānas reģionu, un sīkāka informācija par konkursa procedūru. Konkrētāk, uzaicinājuma vēstulē bija apstiprināts, ka pakalpojuma līgumam tiks izraudzīts saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums ar cenas vērtējumu 20 punkti, kvalitātes vērtējumu 70 punkti un papildu pakalpojumu vērtējumu 10 punkti. Attiecībā uz Toremar darījumdarbības pārdošanas cenu uzaicinājuma vēstulē bija minēta fiksēta summa 10 258 397 EUR, kas aprēķināta, pamatojoties uz neatkarīgu pētījumu, kurā novērtēta Toremar aktīvu kopējā vērtība (sk. 65.–73. apsvērumu). Šī cena nebija apspriežama, un uz to neattiecās pretendentu finansiālais piedāvājums.

(61) Tāpēc visiem potenciālajiem pretendentiem tika prasīts iekļaut minēto fiksēto Toremar pārdošanas summu savos finanšu piedāvājumos, savukārt Toskānas reģions izvēlas ekonomiski visizdevīgāko piedāvājumu visam piedāvājumam kopumā, pamatojoties uz cenu un citiem – galvenokārt kvalitātes – kritērijiem saistībā ar pakalpojumu, kas noteikti uzaicinājuma vēstulē (sk. 60. apsvērumu).

(62) Visiem 11 pretendentiem arī tika piešķirta piekļuve virtuālajām datu telpām, kas ietver: 1) visu juridisko, tehnisko, finansiālo un komerciālo informāciju par Toremar; 2) informāciju par uzņēmuma floti, nemateriālajiem aktīviem un nekustamo īpašumu; 3) visu informāciju par līgumiem saistībā ar pakalpojumu sniegšanu un preču iegādi; 4) punktu piešķiršanas procedūras un tehniskā piedāvājuma veidlapu; 5) visu citu informāciju, kas vajadzīga, lai potenciālie pircēji varētu korekti novērtēt pārdošanas objektu.

(63) Piedāvājumu iesniedza divi uzņēmumi, proti, Moby un Toscana di Navigazione, kas abi ir iedibināti kuģniecības operatori Itālijā. Pārējie deviņi uzņēmumi neiesniedza piedāvājumu pēc termiņa beigām.

(64) Pēc piedāvājumu izvērtēšanas Toscana di Navigazione S.r.l. tika izslēgts no procedūras, jo tā iesniegtais ekonomiskais piedāvājums neatbilda tehniskajam piedāvājumam un konkursa dokumentācijas finansiālās spējas prasībām. Tāpēc par konkursa uzvarētāju tika atzīts Moby gan attiecībā uz Toremar darījumdarbības privatizāciju, gan jūras pakalpojumu nodrošināšanu (sk. 2.3.3. iedaļu).

2.3.2.2. Pārdošanas līgums

(65) Ņemot vērā konkursa raksturu, Toskānas reģions, lai noteiktu viskonkurētspējīgāko piedāvājumu, izvēlējās noteikt fiksētu summu Toremar akciju kapitāla cenai.

(66) Pārdošanas līgums tika parakstīts 2012. gada 2. janvārī, un tas paredz Toremar akciju nodošanu Moby par fiksētu cenu 10 258 397 EUR. Šo summu maksā 10 gada maksājumos, sākot no līguma pirmā gada beigām, t. i., 2013. gada 2. janvāra.

(67) Fiksētā cena 10 258 397 EUR par pilnīgi visām Toremar akcijām tika noteikta, pamatojoties uz neatkarīgu eksperta novērtējumu, ko pasūtīja Toskānas reģions un sagatavoja Fidi Toscana S.p.A. (“Fidi ziņojums”).

(68) Summa attiecas uz materiālo aktīvu, ēku, kuģu, citu materiālo pamatlīdzekļu un finanšu aktīvu, kā arī citu uzņēmuma debitoru parādu vērtību 2010. gada 30. jūnijā. Nemateriālie aktīvi (piemēram, koncesijas, atļaujas, licences, preču zīmes u. c.) nebija iekļauti novērtējumā un tika atstāti pretendentu ziņā. Tad summai tika piemēroti grozījumi, kas izriet no starpības starp akciju grāmatvedības vērtību 2010. gada 30. jūnijā un akciju tirgus vērtību (30).

(69) Šī iepriekš minētā summa ietver arī kredītu 9 772 572 EUR apmērā, kas pieprasīts no Tirrenia (“kredīts”).

(70) Saskaņā ar pārdošanas līguma 1. panta 5. un 6. punktu attiecībā uz pirmo maksājumu Moby apgalvo, ka tas ir iepriekš samaksājis Toskānas reģionam summu 485 825 EUR, kas ir vienāda ar starpību starp pārdošanas cenu un kredītu.

(71) Saskaņā ar pārdošanas līguma 1. panta 3. punktu noteiktās cenas samaksai, izņemot summu, kas samaksāta iepriekš, piemēro nosacījumu, ka tiek samaksāta summa 9 772 572 EUR, ko Tirrenia ir parādā Toremar (31). Saskaņā ar pārdošanas līguma 4. panta 3. punktu, ja kredīta summa netiek atgūta, Moby joprojām ir pienākums nodot kredītu (vai jebkuru atlikušo kredītu) Toskānas reģionam jebkurā laikā līdz pakalpojumu līguma darbības termiņa beigām (32).

(72) Saskaņā ar pārdošanas līguma 4. pantu Moby ir pienākums paziņot Toskānas reģionam par jebkuru Toremar akciju pārdošanu trešām personām, tomēr Moby kopā ar jauno Toremar pircēju joprojām ir atbildīgs par pakalpojumu līguma saistībām.

(73) Visbeidzot, saskaņā ar pārdošanas līguma 5. pantu Banca Popolare di Milano ir sniegusi galvojumu par labu Toskānas reģionam, sedzot Toremar akciju kopējo pārdošanas cenu (ieskaitot pircēja pienākumu nodot kredīta summu, kas vēl nav atgūta no Tirrenia).

2.3.2.3. Tiesvedība valsts līmenī

(74) Konkursa procedūras, kurā Toremar darījumdarbību un sabiedrisko pakalpojumu līgumu nodod Moby, rezultāts bija par priekšmetu vairākās tiesvedībās, kas ierosinātas valsts tiesās.

(75) Toscana di Navigazione S.r.l. – izslēgtais pretendents un sūdzības iesniedzējs šajā procedūrā – apstrīdēja tā izslēgšanas no konkursa procedūras likumību valsts tiesās. Sākotnēji sūdzības iesniedzējs iesniedza prasību par pagaidu tiesisko aizsardzību Toskānas Reģionālajā administratīvajā tiesā. Minētā tiesa ar 2011. gada 14. jūlija Rīkojumu Nr. 774 noraidīja prasību. Apelācijā šo nolēmumu apstiprināja Valsts padome ar 2011. gada 31. augusta Rīkojumu Nr. 3666, kas jo īpaši uzsvēra, ka uzņēmuma iesniegtais ekonomiskais piedāvājums ir nepilnīgs attiecībā uz sniedzamajiem papildu pakalpojumiem un faktu, ka tas nebija noteikts uz ikgadēja pamata, un ka konkursa dokumentācijā paredzēto atkārtotās izvērtēšanas mehānismu nevar piemērot.

(76) Tad Toscana di Navigazione S.r.l. pārsūdzēja konkursa procedūras iznākumu Toskānas Reģionālajā administratīvajā tiesā, kas pārsūdzību noraidīja ar 2012. gada 1. marta Rīkojumu Nr. 414, apstiprinot, ka uzņēmuma piedāvājums neatbilst līgumslēdzējas iestādes prasībām.

(77) Toscana di Navigazione S.r.l. šo spriedumu pārsūdzēja Valsts Padomē, kas ar Rīkojumu Nr. 83/2015 lēma par labu uzņēmumam, pieprasot, lai Toskānas reģions pārskata konkursa procedūru un tā prasības. Pēc Toskānas reģiona veiktas revīzijas tika pieņemts 2015. gada 30. marta Dekrēts Nr. 1312, kurā bija atbalstīts Toskānas reģiona lēmums izslēgt uzņēmumu no konkursa procedūras, jo nebija pierādīta atbilstība tehniskajām, ekonomiskajām un finanšu spējas prasībām dalībai konkursā.

(78) Toscana di Navigazione S.r.l. pārsūdzēja 2015. gada 30. marta Dekrētu Nr. 1312 Toskānas Reģionālajā administratīvajā tiesā, kas noraidīja pārsūdzību ar 2015. gada 26. oktobra Rīkojumu Nr. 1446. Valsts Padome visbeidzot apstiprināja minēto rīkojumu ar Rīkojumu Nr. 3347/2016.

2.3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Toskānas reģionu un Moby/Toremar

2.3.3.1. Atbalsta saņēmējs

(79) Kā minēts 63. apsvērumā, Moby un Toscana di Navigazione iesniedza piedāvājumu par jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu. Pēc pēdējā minētā uzņēmuma izslēgšanas Moby/Toremar (33)2012. gada 2. janvārī parakstīja jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu ar Toskānas reģionu par jūras maršrutu nodrošināšanu.

(80) Saskaņā ar jaunā pakalpojumu līguma 1. panta 2. punktu Moby sniedz līgumā paredzētos pakalpojumus tikai ar Toremar starpniecību.

2.3.3.2. Maršruti

(81) Moby/Toremar sniedz pasažieru un jauktus (pasažieru un automobiļu) pārvadāšanas pakalpojumus saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu vairākos jūras kabotāžas maršrutos šādi: Livorno–Gorgona–Kaparaija (līnija A1) Pjombīno–Portoferrajo (Elbas sala) (līnija A2); Pjombīno–Kavo–Portoferrajo (Elbas sala) (līnija A2, ātrgaitas) Pjombīno–Riomarina–Azuro osta–Pjanoza (Elbas sala) (līnija A3) S. Stefano osta–Džiljo sala (līnija A4) S. Stefano osta–Džannutri (līnija A5) 3. tabula. To maršrutu tīkls, kurus nodrošina Moby/Toremar saskaņā ar jauno pakalpojumu līgumu

2.3.3.3. Darbības laiks

(82) Jaunajam pakalpojumu līgumam starp Toskānas reģionu un Moby/Toremar darbības laiks ir 12 gadi (no 2012. līdz 2024. gadam).

2.3.3.4. Sabiedrisko pakalpojumu saistības

(83) Prasības, kas noteiktas līgumā ar Moby/Toremar, attiecas cita starpā uz apkalpotajām ostām, nodrošinātajiem jūras maršrutiem piešķirto kuģu veidu un jaudu, pakalpojuma biežumu un maksimālo brauciena maksu.

2.3.3.5. Kompensācijas noteikumi un galīgā piešķiršana

(84) Konkursa procedūrā gada kompensācijas summa, kas maksājama saskaņā ar jauno līgumu par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi 81. apsvērumā norādītajos jūras maršrutos, tika noteikta 14 550 400 EUR apmērā (kopējā summa visā 12 gadu līguma darbības laikā ir 174 604 810 EUR). Šī vērtība tika noteikta, summējot 13 005 441 EUR, kas noteikti 2009. gada likumā (sk. 29. apsvērumu), un palielinājumu 1 544 959 EUR apmērā, kas paredzēts 2009. gada likuma 19.ter panta 16. punkta d) apakšpunktā saistībā ar ievērojamajām investīcijām, kas jāveic operatoram visā līguma darbības laikā.

(85) Šī kompensācijas summa tika noteikta, pamatojoties uz metodiku, kas noteikta CIPE direktīvā (sk. 45.–55. apsvērumu). Aizsardzības pasākumi, kas noteikti CIPE direktīvā, ir atspoguļoti jaunajā pakalpojumu līgumā.

(86) Atbilstoši pakalpojumu līguma 4. panta 2. punktam gada kompensācija, kas jāmaksā Moby/Toremar, tika aplēsta 13 333 318 EUR apmērā. Tomēr saskaņā ar pakalpojumu līguma 4. panta 3. punktu gada kompensāciju, kas jāmaksā Moby/Toremar, nosaka kā faktiski sniegtā pakalpojuma rezultātu (t. i., cenu par jūdzi katrā maršrutā), ņemot vērā saistītos riskus (komerciālos un rūpnieciskos), kā noteikts līgumā (piemēram, kompensācijas samazinājums gadījumā, ja uzņēmums neveic braucienus, sodi gadījumā, ja pakalpojumi tiek pārtraukti, utt.).

(87) Pakalpojumu līgums paredz kompensācijas maksājumu, kurš nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai segtu neto izmaksas, kuras rodas saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi (ekonomiskais un finansiālais līdzsvars). Gadījumā, ja notiek atkāpe no šā līgumiskā līdzsvara, pakalpojumu līguma 26. pantā ir paredzēts līdzsvarošanas mehānisms, ar kuru novērtē visus parametrus, kas saistīti ar kompensācijas samaksu. Tāpēc, ja, būtiski mainoties (34) ekonomiskajiem parametriem, kas ir kompensācijas summas pamatā, izrādās, ka kompensācijas summa ir nepietiekama, lai segtu visas izmaksas, kas rodas pakalpojumu sniegšanā, jaunais pakalpojumu līgums ļauj pārskatīt kompensācijas galvenos parametrus, proti, i) tarifu sistēmu; ii) piedāvāto sabiedrisko pakalpojumu līmeni; iii) ikgadējās maksimālās cenas līmeni un iv) kapitāla dotācijas investīcijām.

(88) Saskaņā ar pakalpojumu līguma 4. panta 4., 5. un 6. punktu operatoram maksājamo kompensāciju samazina par 80 %, ja pakalpojumi tiek pārtraukti darba devēju streika dēļ, un par 30 %, ja iestājas neparedzēti gadījumi, savukārt pakalpojumu nesniegšanas gadījumā operatoram jāmaksā naudas sodi.

(89) Atbilstoši pakalpojumu līguma 24. pantam operatoram ir jāievieš tehniskās, ekonomiskās un pārvaldības uzraudzības sistēma, saskaņā ar kuru gada peļņas un zaudējumu pārskatus, kas saistīti ar pakalpojumu, kuru sniedz, pamatojoties uz pakalpojumu līgumu, nosūta reģionālajām iestādēm pārbaudei.

2.3.4. Pietauvošanās prioritāte

(90) 2009. gada likuma 19.ter panta 21. punktā bija noteikts, ka, lai garantētu teritoriālo nepārtrauktību ar salām un ņemot vērā to sabiedrisko pakalpojumu saistības, bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Toremar, jāpatur jau piešķirtā pietauvošanās un prioritāte jaunu laika nišu piešķiršanā atbilstoši procedūrām, ko noteikušas jūras iestādes, kuras izveidotas ar 1994. gada 28. janvāra Likumu Nr. 84. un Itālijas Jūras kodeksu.

2.3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā

(91) 2010. gada likumā bija noteikta iespēja bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem īslaicīgi izmantot finanšu līdzekļus, kas jau atvēlēti (35) flotes atjaunošanai un modernizēšanai, lai apmierinātu steidzamās likviditātes vajadzības. Tomēr Tirrenia grupas uzņēmumiem, kas izmantoja šo iespēju, bija jāpapildina šie speciālie līdzekļi, lai tie joprojām varētu veikt nepieciešamo modernizāciju saviem kuģiem. Šāda modernizācija bija nepieciešama, lai izpildītu jaunus starptautiskus drošības standartus, ievērojot 1996. gada Stokholmas vienošanos (36).

(92) Proti, lai samaksātu par visas Tirrenia grupas modernizāciju, no diviem mehānismiem tika atlikti 23 750 000 EUR (37). Toremar tika atvēlēti 1 617 300 EUR no šīs summas, ko tas izmantoja savas flotes atjaunošanai (sk. 138. apsvērumu).

(93) Turklāt 2010. gada likuma 1. pants arī noteica: a) sākotnējās konvencijas tiek pagarinātas no 2010. gada 1. oktobra līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesa pabeigšanai (sk. arī 30. apsvērumu); b) 19.ter pants Dekrētlikumā 135/2009, kas ar grozījumiem pārveidots par 2009. gada likumu, tiek grozīts, tajā iekļaujot 24.a punktu. Saskaņā ar minēto punktu visiem oficiālajiem aktiem un darbībām, ko veic, īstenojot 2009. gada likuma 1.–15. punkta noteikumus, piemēro fiskālus atbrīvojumus. Minētie punkti attiecas uz jūras kabotāžas nozares liberalizāciju, privatizējot Tirrenia grupu, ieskaitot sagatavošanas posmu, t. i., reģionālo uzņēmumu nodošanu attiecīgajiem reģioniem; c) lai nodrošinātu sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību un atbalstītu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācijas procesu, attiecīgie reģioni var izmantot Fondo Aree Sottoutilizzate (“FAS”) (38) līdzekļus atbilstoši CIPE direktīvai (39).

2.4. Pārkāpuma procedūra Nr. 2007/4609

(94) Pēc iepriekšējas informācijas apmaiņas starp Komisijas dienestiem un Itāliju Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, 2008. gada 19. decembrī nosūtīja Itālijai informācijas pieprasījumu. Minētais pieprasījums cita starpā attiecās uz pārskatu par toreizējiem sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem un sabiedrisko pakalpojumu jomu, ko Itālija bija paredzējusi saskaņā ar ierosinātajām jaunajām konvencijām. Itālijai arī tika prasīts iesniegt sīkāku informāciju par privatizācijas plāniem attiecībā uz Tirrenia grupu.

(95) Savā 2009. gada 28. aprīļa vēstulē Itālija sniedza sīku atbildi uz Komisijas 2008. gada 19. decembra pieprasījumu. Minētajā vēstulē Itālija cita starpā norādīja: 1) ka sākotnējo konvenciju pagarināšana līdz 2009. gada 31. decembrim bija nepieciešama, lai sasniegtu jūras kabotāžas nozares liberalizāciju Itālijā, privatizējot Tirrenia grupu; 2) ka kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas piešķirta Tirrenia grupai, bija nepieciešama, lai nodrošinātu teritoriālo nepārtrauktību ar salām, nodrošinot jūras savienojumus, ko nevarēja apmierinoši nodrošināt privātie operatori tirgū; 3) ka 2009. gada 10. martā tika pabeigts pamatīgs maršrutu racionalizācijas process. Šajā procesā tika ņemti vērā attiecīgie sociālie, nodarbinātības un ekonomiskie aspekti, kā arī vajadzība nodrošināt būtiskus savienojumus teritoriālajai nepārtrauktībai, un tā ietvaros notika apspriedes ar attiecīgajiem sešiem reģioniem. Racionalizācijas rezultātā sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas tika samazinātas par aptuveni 66 miljoniem EUR un tika atlaisti aptuveni 600 apkalpes locekļu visā Tirrenia grupā. Itālija arī atgādināja, ka 2009. gada racionalizācija papildināja agrākos centienus (kas īstenoti 2004., 2006. un 2008. gadā), lai samazinātu Tirrenia grupas sniegtos pakalpojumus; 4) ka mērķi ir i) saglabāt savienojumus, kas nepieciešami teritoriālās nepārtrauktības nodrošināšanai ar un starp salām un kontinentālo daļu, un tiesības uz veselību, mācībām un mobilitāti, ii) racionalizēt savienojumus, kuros privāti operatori nodrošināja tādus pašus pakalpojumus tajā pašā laikposmā, ar līdzīgām kvalitātes un nepārtrauktības garantijām, un iii) racionalizēt vasaras un ātrgaitas savienojumus, kuros pārvadā tikai personas; 5) vēstulē Itālija sniedza pārskatu par maršrutiem, kuros Tirrenia grupas uzņēmumi darbojās 2008. gadā, un samazināto maršrutu skaitu, kuros Tirrenia grupas uzņēmumi darbosies 2009. gadā. Kā norādīja Itālija, pēdējie minētie maršruti veido pamatu jaunajām konvencijām, kas jānoslēdz ar jaunajiem Tirrenia grupas uzņēmumu īpašniekiem.

(96) Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, 2009. gada 21. decembrī nosūtīja Itālijai vēstuli, kurā inter alia norādīja, ka, ņemot vērā jūras kabotāžas nozares kraso pārveidošanu Itālijā un ievērojamo sociālo ietekmi, kāda būtu bijusi privatizācijai, ja konkursa procedūra tiktu rīkota uz vienkārša sabiedrisko pakalpojumu līguma pamata, konkursa rīkošana par kuģniecības uzņēmumu, kam ir šādi līgumi, ir pieņemama – principā un izņēmuma kārtā –, lai nodrošinātu atbilstību Padomes Regulā (EEK) Nr. 3577/92 (40) (“Jūras kabotāžas regula”) noteiktajam Kopienas kuģu īpašnieku nediskriminācijas kritērijam.

(97) Komisija 2010. gada 29. janvārī (41) nosūtīja oficiālu paziņojuma vēstuli par nepareizu Jūras kabotāžas regulas īstenošanu. Minētajā vēstulē Komisija atgādināja, ka minētā regula nosaka, ka tad, ja dalībvalsts noslēdz sabiedrisko pakalpojumu līgumus vai uzliek sabiedriskos pakalpojumu saistības, to dara, nediskriminējot nevienu Kopienas kuģu īpašnieku. Regulas 4. panta 3. punktā ir paredzēts, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumi var palikt spēkā līdz attiecīgā līguma termiņa izbeigšanās dienai. Tomēr Komisija ievēroja, ka Tirrenia grupas uzņēmumi turpināja sniegt jūras transporta pakalpojumus pēc attiecīgo sabiedrisko pakalpojumu līgumu (sākotnējo konvenciju) termiņa beigām. Proti, minēto konvenciju termiņam bija jābeidzas 2008. gada beigās, bet Itālija tās atkārtoti pagarināja. Tāpēc Komisija uzaicināja Itāliju iesniegt tās apsvērumus.

(98) 2010. gada 29. janvārī arī Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, atbildēja uz Itālijas 2010. gada 22. janvāra vēstuli. Ģenerāldirektors uzsvēra, ka viņa atbilde attiecas tikai uz atbilstību Jūras kabotāžas regulai, nevis uz valsts atbalsta jautājumiem. Šajā kontekstā ģenerāldirektors norādīja, ka pamatojumi, kas sniegti attiecībā uz konkrētiem maršrutiem, ir pietiekami, lai kliedētu iepriekš paustās bažas. Ģenerāldirektors atgādināja, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumi var attiekties tikai uz maršrutiem, attiecībā uz kuriem pastāv tirgus nepilnības.

(99) Itālija 2010. gada 29. martā atbildēja uz Komisijas 2010. gada 29. janvāra oficiālo paziņojuma vēstuli. Savā atbildē Itālija cita starpā precizēja, ka konkursa procedūrā attiecībā uz Toremar nākamajos procedūras posmos piedalīsies 11 ieinteresētās personas.

(100) Itālija 2010. gada 10. septembrīad hoc sanāksmes laikā informēja Komisiju, ka arī konkursa procedūra par cita starpā Toremar līgumu tika aizkavēta. Vēlāk ar 2010. gada 1. oktobra Likumu Nr. 163 sākotnējās konvencijas tika vēlreiz pagarinātas līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesu pabeigšanai (sk. arī 30. apsvērumu).

(101) Ņemot vērā šīs norises, Komisija 2010. gada 24. novembrī nosūtīja papildu oficiāla paziņojuma vēstuli. Minētajā vēstulē Komisija norādīja, ka: a) cita starpā Toremar sākotnējā konvencija tika pagarināta automātiski un bez konkursa procedūras; b) lai gan attiecīgos sabiedrisko pakalpojumu līgumus turpināja piemērot, netika veikta konkursa procedūra, cita starpā arī attiecībā uz Toremar; c) tā patur tiesības nepieciešamības gadījumā izdot argumentētu atzinumu (ņemot vērā piezīmes, ko Itālija varētu iesniegt).

(102) Itālija ar 2016. gada 15. jūlija vēstuli informēja Komisiju, ka visu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācija ir pabeigta. Komisija 2016. gada 8. decembrī nolēma slēgt pārkāpuma procedūru.

3. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS UN PAPLAŠINĀŠANAS PAMATOJUMS

3.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana

3.1.1. Altmark sprieduma kritēriju ievērošana un atbalsta esība

(103) Komisija savā 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka sabiedrisko pakalpojumu saistību definīcija nav bijusi pietiekami skaidra, tāpēc Komisija nevar izdarīt galīgu secinājumu par to, vai definīcijā ir acīmredzamas kļūdas. Komisijai jo īpaši minētajā posmā nebija pilnīga priekšstata par faktiskajām saistībām, kas noteiktas Toremar attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu attiecīgajos maršrutos, salīdzinājumā ar pakalpojumiem, ko dažos no šiem maršrutiem piedāvāja konkurenti.

(104) Komisija sākotnēji uzskatīja, ka Altmark sprieduma (42) otrais nosacījums ir izpildīts, jo parametri, uz kuru pamata tika aprēķināta kompensācija, bija noteikti iepriekš un atbilda pārredzamības prasībām. Komisija jo īpaši atzīmēja, ka minētie parametri ir aprakstīti sākotnējā konvencijā (par kompensāciju attiecībā uz 2009. gadu) un CIPE direktīvā (par kompensāciju no 2010. gada).

(105) Tomēr Komisija uzskatīja, ka trešais Altmark sprieduma nosacījums nav ievērots un ka operatoriem var būt piešķirtas pārāk lielas kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanu. Komisija jo īpaši pauda šaubas par to, vai 6,5 % riska prēmija, kas piemērojama no 2010. gada, atspoguļo atbilstošu riska līmeni, jo prima facie Toremar neuzņēmās riskus, ko parasti uzņemas šādu pakalpojumu sniegšanā.

(106) Komisija arī pauda sākotnējo viedokli, ka ceturtais Altmark nosacījums nav ievērots, ciktāl par sākotnējās konvencijas pagarināšanu netika rīkots konkurss. Turklāt Komisija norādīja, ka tā nav saņēmusi pierādījumus, kas pamatotu argumentu, ka Toremar faktiski sniedza attiecīgos pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu.

(107) Tāpēc Komisija 2011. gada lēmumā nonāca pie sākotnējā secinājuma, ka kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas izmaksātas Toremar 2009.–2011. gadā, ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Komisija arī uzskatīja, ka minētais atbalsts būtu jāuzskata par jaunu atbalstu.

3.1.2. Saderība

(108) Komisija 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem par 2009.–2011. gadu neattiecas ne 2005. gada PVTN lēmums (43), ne 2005. gada PVTN nostādnes (44). Tāpēc Komisija šo pasākumu novērtēja tieši saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un konstatēja, ka tai ir šaubas par to, vai ir izpildīti piemērojamie saderības nosacījumi.

(109) Komisija 2012. gada lēmumā atzīmēja, ka 2012. gada 31. janvārī stājās spēkā jauns PVTN aktu kopums, kas sastāv no 2011. gada PVTN lēmuma (45) un 2011. gada PVTN nostādnēm (46). Tomēr Komisija sākotnēji uzskatīja, ka kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem sākotnējās konvencijas pagarinājuma ietvaros nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu un par tādu, uz kuru neattiecas paziņošanas prasība saskaņā ar 2011. gada PVTN lēmumu.

(110) 2010. gada likumā bija paredzēta sākotnējās konvencijas pagarināšana no 2010. gada 30. septembra līdz privatizācijas procesa beigām. Rezultātā kompensāciju, ko uzņēmums saņēma no 2010. gada 1. oktobra līdz tā privatizācijai, varēja novērtēt, pamatojoties uz 2011. gada PVTN nostādnēm, kuras saskaņā ar to 69. punktu attiecas arī uz atbalstu, kas piešķirts pirms 2012. gada 31. janvāra (sk. 283. un 284. apsvērumu).

3.2. Toremar privatizācija

(111) Kad tika pieņemts 2012. gada lēmums, Komisijai bija šaubas, vai konkursa procedūra Toremar pārdošanai bija pietiekami pārredzama un bez nosacījumiem, lai nodrošinātu, ka pārdošana notiek par tirgus cenu.

(112) Komisija 2012. gada lēmumā uzskatīja, ka konkrēti privatizācijā piemērotākie nosacījumi varētu būt ierobežojuši pretendentu skaitu vai ietekmējuši pārdošanas cenu. Komisija atgādināja, kāda ir tās iedibinātā prakse attiecībā uz valstij piederošu uzņēmumu aktīvu pārdošanu, ko veic valsts (vai kas šajā gadījumā ir piedēvējami), proti, neekonomiski apsvērumi, kādus privāts pārdevējs neizdarītu, piemēram, sabiedriskās kārtības apsvērumi, nodarbinātības prasības vai reģionālā attīstība, liecina par valsts atbalsta esību, ja tie uzliek potenciālajam pircējam apgrūtinošus pienākumus un tādējādi var samazināt pārdošanas cenu.

(113) Līdzīgi, pamatojoties uz attiecīgajā posmā pieejamo informāciju, Komisija uzskatīja, ka tā dēvētās tehniskās un finansiālās prasības, kas noteiktas Toremar konkursā, būtībā traucē konkursam, ierobežojot potenciālo pretendentu loku līdz esošajiem jūras uzņēmumiem, ņemot vērā, ka šajā gadījumā pats uzņēmums, kam uzticēts sabiedrisko pakalpojumu līgums, tika nodots pārdošanai (47).

(114) Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ Komisija sākotnēji secināja, ka Toremar privatizācijas procedūra nav bijusi pietiekami pārredzama un bez nosacījumiem, lai nodrošinātu, ka pārdošana notiek par tirgus cenu. Tāpēc Komisija minētajā posmā nevarēja izslēgt, ka pircējam ir piešķirta ekonomiska priekšrocība.

(115) Komisija, pamatojoties uz informāciju, kas bija pieejama, kad tā izdeva savu 2012. gada lēmumu, arī uzskatīja, ka jebkāds atbalsts, kas varētu būt radies privatizācijas procedūras gaitā, būtu nesaderīgs.

3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Toskānas reģionu un Moby/Toremar

3.3.1. Altmark sprieduma kritēriju ievērošana un atbalsta esība

(116) Komisija 2011. un 2012. gada lēmumos pauda sākotnējo viedokli, ka kompensācija, kas samaksāta Toremar (un tā iegādātājam Moby), neatbilst Altmark spriedumā noteiktajiem kritērijiem un tāpēc ir uzskatāma par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Komisija nonāca pie šā secinājuma, ņemot vērā, ka: i) vismaz dažos maršrutos, kurus nodrošināja Toremar, bija konkurenti, kas piedāvāja līdzīgus pakalpojumus, un nebija iesniegta pietiekama informācija, kas ļautu Komisijai izdarīt secinājumu par to, vai PVTN atspoguļo reālu sabiedrisko pakalpojumu vajadzību, kuru nevarētu apmierināt tikai ar tirgus spēku darbību; ii) kompensācija tika aprēķināta atbilstoši CIPE direktīvai tā, ka operatoram tika piešķirta pārmērīgi liela kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu to pašu iemeslu dēļ, kuri izklāstīti 2011. gada lēmumā, un iii) Altmark sprieduma ceturtais kritērijs šķietami nebija izpildīts, ņemot vērā, ka konkurss par sabiedrisko pakalpojumu tika izsludināts ar nosacījumu, ka izraudzītais pretendents iegādāsies visu Toremar uzņēmumu. Komisijas sākotnējā nostāja bija tāda, ka tad, ja konkurss par sabiedrisko pakalpojumu līgumu būtu izsludināts bez pirkšanas prasības, izmaksas sabiedrībai būtu zemākas.

3.3.2. Saderība

(117) Attiecībā uz to, vai kompensācija, kas samaksāta Toremar, ir saderīga, Komisija atzīmēja, ka, pamatojoties uz Itālijas sniegto informāciju, 2011. gada PVTN lēmums nav piemērojams šim pakalpojumu līgumam tā garā (12 gadu) pilnvarojuma perioda dēļ. Jebkurā gadījumā Komisija šajā posmā nevarēja izdarīt secinājumu par 2011. gada PVTN lēmuma piemērošanu, jo parakstītais līgums vēl nebija iesniegts. Komisija nesaņēma nekādu informāciju (piemēram, par pasažieru skaitu, kas pārvadāts divos finanšu gados pirms pilnvarojuma), kas ļautu izvērtēt pārējos 2011. gada PVTN lēmuma saderības nosacījumus. Tad Komisija novērtēja atbalstu, pamatojoties uz 2011. gada PVTN nostādnēm, bet konstatēja, ka tai ir šaubas par to, vai ir izpildīti nostādnēs noteiktie saderības nosacījumi, un aicināja Itāliju pierādīt, ka tie ir izpildīti.

3.4. Pietauvošanās prioritāte

(118) Komisija 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka, ciktāl par pietauvošanās prioritāti netiek piešķirta atlīdzība, attiecīgais pasākums ir normatīva priekšrocība, kas neietver valsts līdzekļu nodošanu, un tāpēc to nevar kvalificēt par valsts atbalstu. Alternatīvi, ja par pietauvošanās prioritāti tiek piešķirta atlīdzība, Komisija uzskatīja, ka, ciktāl Toremar sniedz reālu PVTN un šī prioritāte tiek piešķirta tikai saistībā ar maršrutiem, uz kuriem attiecas PVTN, rezultātā netiek radīta papildu ekonomiska priekšrocība, jo tas ir raksturīgi PVTN sniegšanai. Tomēr Komisija aicināja Itāliju un trešās personas sniegt plašāku informāciju par šo pasākumu.

(119) Tā kā Komisija bija paudusi šaubas par PVTN uzdevuma leģitimitāti, tā nevarēja izdarīt secinājumu par pasākuma saderību, ja tas būtu uzskatāms par atbalstu.

3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā

(120) Komisija 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka visi 2010. gada likumā noteiktie pasākumi bija valsts atbalsts par labu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Toremar. Tie bija šādi: 1) iespēja izmantot likviditātes nolūkos līdzekļus, kas bija mērķiezīmēti kuģu modernizācijai; 2) fiskālie atbrīvojumi saistībā ar privatizācijas procesu un 3) FAS līdzekļu iespējamā izmantošana. Komisija aicināja Itāliju precizēt, vai un kādā veidā katrs no šiem pasākumiem bija nepieciešams, lai sniegtu sabiedriskos pakalpojumus.

(121) Komisija arī pauda sākotnējo viedokli, ka minētie pasākumi, iespējams, bija darbības atbalsts, kas samazināja izmaksas, ko Toremar un pārējiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem citādi būtu jāsedz pašiem, un tādējādi šie pasākumi būtu jāuzskata par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu.

4. ITĀLIJAS PIEZĪMES

4.1. Par sabiedrisko pakalpojumu saistībām un konkurences vidi

(122) Itālija iesniedza to Toremar izmantoto maršrutu sarakstu (to papildinot ar attiecīgu juridisku dokumentāciju), uz kuriem attiecas sabiedrisko pakalpojumu saistības, tostarp informāciju par sezonālo biežumu un grafikiem, konkurences vidi un iemesliem, kuru dēļ noteiktas šīs sabiedrisko pakalpojumu saistības.

(123) Attiecībā uz faktiska PVTN esību Itālija atzīmē, ka minētās sabiedrisko pakalpojumu saistības tika noteiktas, lai uzturētu teritoriālo nepārtrauktību un sauszemes savienojumu ar salām. Šis pakalpojums arī sniedz ieguldījumu salu ekonomiskajā attīstībā un intermodālo pārvadājumu veicināšanā, vienlaikus garantējot salas iedzīvotājiem būtiskās mobilitātes vajadzības visu gadu un nodrošinot, ka tiek ievērotas konstitucionālās tiesības uz teritoriālo nepārtrauktību.

(124) Attiecībā uz konkurences vidi Itālija iesniedza informāciju, kas parāda, ka Toremar ir vienīgais operators, kas kuģo lielākajā daļā maršrutu visu gadu. Lai gan gadu laikā ir bijusi zināma konkurence, jo īpaši maršrutā Pjombīno–Portoferrajo (līnija A2) ar Moby dalību, Itālija uzskata, ka Toremar sniegtais pakalpojums nav aizstājams un ka teritoriālās nepārtrauktības garantiju nebūtu bijis iespējams sasniegt tikai ar tirgus spēku darbību.

4.2. Par Toremar privatizāciju

4.2.1. Par Toremar pārdošanas cenu

(125) Kā norādījusi Itālija, Toremar privatizācija ietvēra visa uzņēmuma akciju kapitāla nodošanu, rīkojot publisku konkursa procedūru, ko izsludināja Toskānas reģions. Šī procedūra papildus ietvēra jūras sabiedrisko pakalpojumu vienlaicīgu uzticēšanu Toskānas arhipelāgā uz 12 gadiem, lai uzturētu teritoriālo nepārtrauktību.

(126) Toskānas reģions pasūtīja neatkarīga eksperta novērtējumu (sk. 67. un 68. apsvērumu), lai novērtētu Toremar pārdošanas juridiskos un ekonomiskos jautājumus. Kā norādījusi Itālija, minētajā novērtējumā (“Fidi ziņojums”) ir skaidri un precīzi izklāstītas procedūras, kas ievērotas, lai noteiktu Toremar akciju kapitāla tirgus vērtību.

4.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu

(127) Itālija uzsver, ka procedūras tika rīkotas atbilstoši pārredzamības un nediskriminācijas juridiskajiem principiem. Tā norādīja, ka visām 11 personām, kas pauda ieinteresētību, tika sniegta būtiskā informācija, kas bija nepieciešama, lai iesniegtu to piedāvājumus, piekļūstot datu telpai, kurā bija pieejama visa dokumentācija. Itālija arī apgalvo, ka šajā procedūras posmā tai nebija nekādas kontroles pār potenciālajiem pretendentiem, jo atbildes uz uzaicinājumu izteikt ieinteresētību nebija saistošas. Arī konkurentiem tika piešķirtas tiesības iesniegt jautājumus un saņemt atbildes no līgumslēdzējas iestādes.

(128) Attiecībā uz Komisijas šaubām par tehniskajām un finansiālajām prasībām, kas noteiktas pretendentiem dalībai konkursā, Itālija argumentē, ka šādas prasības nav diskriminējošas, bet ir balstītas uz vajadzību atlasīt operatoru, kas spēj nodrošināt īpašu zinātību, ņemot vērā vajadzīgo sabiedrisko pakalpojumu kvantitatīvo un kvalitatīvo attīstību. Tas ir jo īpaši piemērojams tāda konkursa kontekstā, kāds tiek izskatīts šajā procedūrā, kurā Toremar pārdošana tika apvienota ar jauna sabiedrisko pakalpojumu līguma noslēgšanu (48). Kā norāda Itālija, tehnisku un finansiālu prasību noteikšana konkursā nav pretrunā konkursa maksimālai pieejamībai visiem potenciālajiem pretendentiem, bet ir šīs konkrētās konkursa struktūras tiešas un nepieciešamas sekas.

(129) Konkrēti attiecībā uz nodotajiem aktīviem un pienākumu saglabāt nodarbinātības līmeni Itālija uzsver, ka Toremar pārdošana neietvēra nekādu pienākumu attiecībā uz nodarbinātības līmeņiem.

4.3. Par sākotnējās konvencijas pagarināšanas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību Altmark nosacījumiem

(130) Itālija apgalvo, ka visi četri Altmark kritēriji ir izpildīti attiecībā uz 2009.–2011. un 2012.–2024. gada periodu turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ. — Toremar tika faktiski uzticēta sabiedrisko pakalpojumu saistību izpilde. Sākotnējās konvencijas pagarinājumā, kā arī jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā ir skaidri izklāstītas saistības attiecībā uz apkalpojamiem maršrutiem, laika grafiku, kuģošanas biežumu, izmantojamo kuģu kvalitāti un pakalpojuma kvalitāti kopumā, tarifa pienākumi attiecībā uz apkalpojamām ostām un pienākumi saistībā ar pasažieru tiesībām atbilstoši Savienības tiesību aktiem. Tāpēc Itālija uzskata, ka sabiedrisko pakalpojumu saistības ir skaidri definētas un ka pirmais Altmark kritērijs ir izpildīts. — Parametri, uz kuru pamata aprēķināta kompensācija, tika objektīvi un pārredzami noteikti iepriekš. Tie ir sīkāk izskaidroti CIPE direktīvā, kas piemērojama kompensācijai, kura piešķirta, sākot no 2010. gada, un ir piemēroti arī jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā (un tā pielikumos). Tāpēc Itālija uzskata, ka šie parametri bija noteikti iepriekš objektīvā un pārredzamā veidā un ka otrais Altmark kritērijs ir izpildīts. — Attiecībā uz trešo Altmark kritēriju kompensācija gan sākotnējās konvencijas pagarinājumā, gan jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai segtu izmaksas, kuras rodas sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildē. Tas skaidri izriet no uzņēmuma ienākumu pārskatiem, kas uzrāda zaudējumus 372 008 EUR apmērā trīs gadu periodā no 2009. līdz 2011. gadam un 353 960 EUR apmērā piecu gadu periodā no 2012. līdz 2016. gadam. Turklāt, ņemot vērā līdzsvarošanas mehānismu, kas ieviests jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma 26. pantā, ir veikti pasākumi, lai nodrošinātu, ka jebkādas novirzes tiek izlabotas un tādējādi tiek novērsta pārmērīga kompensācija. — Itālija uzskata, ka arī ceturtais Altmark kritērijs ir izpildīts. Divu gadu periodā no 2010. līdz 2011. gadam Toskānas reģions uzraudzīja uzņēmuma efektivitāti, savukārt atbilstoši periodam, uz kuru attiecas jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums, par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi atbildīgā uzņēmuma atlase tika veikta konkursa procedūrā atbilstoši Savienības noteikumiem.

4.4. Par atdeves koeficientu 9,95 %, kas izmantots 2010. gadam, un riska prēmiju 6,5 %, kas noteikta CIPE direktīvā un piemērojama no 2010. gada

(131) 2011. gada lēmumā ir minēts, ka atdeves koeficients ieguldītajam kapitālam 2010. gada tika noteikts 9,95 % apmērā pirms nodokļu samaksas. Itālijai tika prasīts to pamatot, ņemot vērā, ka CIPE direktīva paredz, ka, lai noteiktu kapitāla atdevi, izmantojot WACC formulu (sk. 46. apsvērumu), izmanto 6,5 % riska prēmiju.

(132) Itālija apgalvo, ka atsauce uz 9,95 % likmi attiecas uz jauno konvenciju/sabiedrisko pakalpojumu līgumu projektiem, par kuriem izsludina konkursu pašiem uzņēmumiem un kurus paraksta ar pircējiem, pabeidzot katra Tirrenia grupas uzņēmuma privatizāciju (sk. 27. apsvērumu).

(133) Itālija arī uzsver, ka, tā kā konkursa kompensācijas summai (t. i., kas ir uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus pamats) bija noteikta maksimālā robežvērtība ar 2009. gada likumu (49), tika nolemts vienkāršot kompensācijas aprēķinu, piemērojot vienotu kapitāla atdeves likmi. Proti, laikposmam, kas aptver sākotnējās konvencijas pagarinājumu (t. i., 2010.–2011. gadam), vienotā kapitāla atdeves likme de facto bija aprēķināta kā 6,9 %. Sākot no 2012. gada, saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu ar Moby/Toremar tika piemērota vienota kapitāla atdeves likme 6,5 %. Itālija ir apgalvojusi, ka šīs vienotās kapitāla atdeves likmes joprojām ir samērīgas ar saistītajiem riskiem un ka jebkurā gadījumā tās ir zemākas nekā 9,95 %, kas sākotnēji paziņoti Komisijai.

(134) Itālija arī skaidro, ka, piemērojot pilno metodiku, kas noteikta CIPE direktīvā, rezultātā varēja tikt iegūta kapitāla atdeve, kas būtu varējusi pārsniegt 6,5 %. Šā iemesla dēļ Itālija uzskata, ka tās vienkāršotā pieeja ir konservatīva un principā nepieļauj lielāku kompensāciju Moby/Toremar par to, kas noteikta CIPE direktīvā.

4.5. Par pietauvošanās prioritāti

(135) Itālija atsaucas uz 2009. gada likuma 19.ter panta 21. punktu, kas ļauj Toremar paturēt pietauvošanās prioritāti, kura tam jau piešķirta, un prioritāti jaunu laika nišu piešķiršanā atbilstoši valsts tiesību aktiem (sk. 90. apsvērumu iepriekš).

(136) Itālija argumentē, ka, piešķirot pietauvošanās prioritāti, netika zaudēti valsts līdzekļi. Kā norādīja Itālija, visi prāmju operatori maksā regulāru maksu attiecīgajām ostas iestādēm par pietauvošanos. Itālija arī apgalvo, ka šī pietauvošanās prioritāte ir bijusi piemērojama tikai sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem un ka Toremar un vēlāk Moby/Toremar nemaksāja un nemaksā nekādu papildu maksu par šo pietauvošanās prioritāti, jo ostas tiem piešķir pirmo pietauvošanās laika nišu izvēli pat tad, ja nav oficiālas pietauvošanās prioritātes sakarā ar to sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu.

(137) Itālija uzskata, ka pietauvošanās prioritāte nepiešķir jēgpilnu priekšrocību bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Toremar un tā iegādātājam Moby. Tā jo īpaši argumentē, ka praksē pietauvošanās prioritāti piemēro tikai ļoti ierobežotos apstākļos. Lielākās ostu daļas lielums un iebraukšanas un izbraukšanas iepriekšēja plānošana nodrošina to, ka normālos apstākļos, neskaitot kavējumus un galējus laikapstākļus, nenotiek pārklāšanās, dažādiem operatoriem izmantojot konkrētas pietauvošanās vietas. Turklāt, tā kā Toremar un Moby savus pakalpojumus sniedz visu gadu (atšķirībā, piemēram, no operatoriem, kuri darbojas tikai karstajā sezonā), būtu dabiski, ja ostas tiem piešķirtu pirmo pietauvošanās laika nišu izvēli, ja nav oficiālas pietauvošanās prioritātes. Minēto iemeslu dēļ Itālija uzskata, ka pietauvošanās prioritāte nevar būt radījusi jēgpilnu priekšrocību Toremar un Moby.

4.6. Par pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā

(138) Attiecībā uz pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā (sk. 91. un 92. apsvērumu iepriekš), Itālija apgalvo, ka Toremar ir piešķirti līdzekļi (ko tas ir efektīvi izmantojis), kas jau atvēlēti ar Likumu 102/2009 sākotnējam nolūkam. Proti, Toremar izmantoja 1 617 300 EUR savas flotes atjaunošanai, lai ievērotu starptautiskos drošības standartus (t. i., 808 650 EUR kuģa “Aethalia” atjaunošanai un 808 650 EUR kuģa “Liburna” atjaunošanai). Tiek arī apgalvots, ka šie līdzekļi nav izmantoti likviditātes nolūkiem.

(139) Attiecībā uz fiskālajiem atbrīvojumiem, kas saistīti ar privatizācijas procesu, Itālija argumentē, ka uzņēmumu ienākuma nodoklis netika piemērots, jo Caremar, Saremar un Toremar nodošana reģioniem tika veikta bez maksas. Tāpēc, tā kā nebija nekādas atlīdzības, Konsolidētā ienākuma nodokļa likuma 86. panta 1. punkta a) apakšpunkts par kapitāla ieņēmumiem, nododot aktīvus pret samaksu, nav piemērojams. Attiecībā uz PVN Itālija atzīmē, ka Caremar, Saremar un Toremar nodošana ir darījumi, kam nepiemēro PVN saskaņā ar 1972. gada 26. oktobra Prezidenta dekrēta Nr. 633 10. panta 1. punkta 4. apakšpunktu. Attiecībā uz netiešiem nodokļiem, kas nav PVN, Itālija uzsver, ka 2010. gada likumā paredzētais atbrīvojums tika noteikts administratīvās vienkāršošanas nolūkos. No nodokļu piemērošanas viedokļa tā ietekmi var uzskatīt par nenozīmīgu un ļoti mazu attiecībā uz nodokļiem, ko iekasē pēc vienotas likmes. Konkrētāk, tas attiecas uz reģistrācijas nodevu (168 EUR vienam dokumentam), nodevām par reģistrāciju zemesgrāmatā un hipotēku reģistrā (168 EUR par katru) un zīmognodevu (14,62 ERUR par četrām pusēm).

(140) Attiecībā uz FAS līdzekļiem Itālija apgalvo, ka Toremar nav saņēmis nekādu labumu no tiem. Turklāt Itālija arī precizēja, ka FAS līdzekļi netika izmantoti, lai piešķirtu papildu kompensāciju bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Toremar. Minētie līdzekļi tika darīti pieejami, lai papildinātu budžeta apropriācijas kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem izmaksai bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem gadījumā, ja minētās budžeta apropriācijas izrādās nepietiekamas. Itālija atzīmē, ka Dekrētlikuma 125/2010 1. panta 5.ter punkts ļāva reģioniem izmantot FAS līdzekļus, lai finansētu regulāro kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem (tās daļu) un tādējādi nodrošinātu jūras sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību. Turklāt Itālija precizē, ka saskaņā ar Dekrētlikuma 185/2008 26. pantu 65 miljoni EUR gadā 2009., 2010. un 2011. gadam bija mērķiezīmēti Tirrenia grupai, un attiecīgi no FAS līdzekļiem tika izmantoti 195 miljoni EUR. Minētie līdzekļi pēc tam tika pārskaitīti uz Transporta ministrijas kontu, lai no tiem izmaksātu kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem (Tirrenia, Siremar, Caremar, Toremar un Saremar). Tāpēc šis pasākums ir saistīts tikai ar līdzekļu piešķiršanu Itālijas budžetā kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem izmaksai.

4.7. Par sākotnējās konvencijas pagarināšanas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada PVTN lēmumam

(141) Pat ja Itālija uzskata, ka kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas samaksāta Toremar saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu, nav valsts atbalsts, tā ir arī argumentējusi, kādēļ šis pasākums atbilstu 2011. gada PVTN lēmumam, ja tas būtu atbalsts.

(142) Savā atbildē Itālija norāda vidējo gada satiksmes intensitāti 2010.–2016. gadā, pamatojoties uz visiem maršrutiem kopā. Uz šā pamata Itālija iesniedza pasažieru satiksmes datus, lai pierādītu, ka 300 000 pasažieru slieksnis, kas noteikts 2011. gada PVTN lēmuma 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā, netika pārsniegts nevienā no maršrutiem, ko nodrošināja Toremar līdz 2011. gada beigām un Moby/Toremar no 2012. gada.

4.8. Par sākotnējās konvencijas un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada PVTN nostādnēm

(143) Itālija arī argumentē, ka nav tikusi piešķirta pārmērīga kompensācija par labu Moby/Toremar un ka ir izpildīti 2011. gada PVTN nostādņu nosacījumi.

(144) Lai pamatotu iepriekš minēto, Itālija iesniedza informāciju, kas parāda ieguldītā kapitāla atdeves summas par 2010.–2017. gadu un metodiku, kas izmantota, lai pārbaudītu, ka nepastāv pārmērīga kompensācija par pakalpojumiem, kurus sniedza Toremar un Moby/Toremar, izmaksas un ieņēmumus par katru maršrutu 2010.–2017. gadā un flotes nolietojuma periodu par 2009.–2017. gadu (50).

(145) Turklāt Itālija apgalvo, ka Toremar (un Moby/Toremar) nav veikuši komerciālas darbības no 2009. gada līdz šim brīdim.

5. MOBY/TOREMAR PIEZĪMES

5.1. Par sabiedrisko pakalpojumu saistībām un konkurences vidi

(146) Moby/Toremar apgalvo, ka jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā un tā pielikumos ir konkrēti definētas sabiedrisko pakalpojumu saistības attiecībā uz saistītajiem jūras maršrutiem. Minētās saistītas cita starpā attiecas uz pakalpojumu kvalitāti un iezīmēm (veicamie braucieni, laika grafiki, pakalpojumu nosacījumi) un piemērojamiem tarifiem.

(147) Atbildot uz sūdzības iesniedzēja apgalvojumu par monopola radīšanu Pjombīno–Elbas salas maršrutā pēc Toremar un Moby apvienošanas pēdējās minētās puses norāda uz Itālijas valsts Konkurences iestādes ar 2011. gada 19. jūlija Lēmumu Nr. 22622 sniegto atļauju veikt minēto apvienošanu, ja vien tiek izpildīti konkrēti nosacījumi, kuru mērķis ir tieši nodrošināt konkurences esību minētajā maršrutā.

(148) Turklāt Moby/Toremar apgalvo, ka minētos maršrutus nevarēja apkalpot bez valsts atbalsta un ka tirgus viens pats nevarēja nodrošināt pakalpojumus ar minimālajām prasībām, ko paredz publiskais līgums.

5.2. Par Toremar privatizāciju

5.2.1. Par cenu, kas samaksāta par Toremar akcijām

(149) Moby/Toremar apgalvo, ka Toremar privatizācija neietver nekādus valsts atbalsta elementus, ņemot vērā, ka saskaņoto cenu apstiprināja neatkarīgs vērtētājs.

5.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu un par Toremar aktīvu apvienošanu ar jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu

(150) Atbildot uz Komisijas sākotnējo nostāju 2012. gada lēmumā, ka konkursa tehniskās un finansiālās prasības var būt ierobežojušas to konkurentu skaitu, kuri varēja būt ieinteresēti iesniegt piedāvājumu, Moby/Toremar argumentē, ka minētās prasības patiešām bija nepieciešamas, ņemot vērā Toremar īpašo struktūru, kas izrietēja no fakta, ka Toremar bija daļa no Tirrenia grupas.

(151) Kā norāda Moby/Toremar, Toremar nebija visa aprīkojuma, lai tas viens pats nodrošinātu vajadzīgos jūras pakalpojumus, un iepriekš tas vienmēr bija izmantojis Tirrenia grupas pakalpojumus, jo īpaši komerciālus pakalpojumus (piemēram, ostas biļešu kašu darbību, zvanu centru un komunikācijas koordinācija), tehniskus pakalpojumus (piemēram, informācijas sistēmu pārvaldība) un noteiktus specializētākus pakalpojumus (piemēram, piegāžu pārvaldība).

(152) Tāpēc Moby/Toremar argumentē, ka konkursu, kāds tas bija, nevar uzskatīt par diskriminējošu un ka Toskānas reģiona prasību, lai Toremar pircējs jau aktīvi darbotos jūras pasažieru transporta nozarē, pamato rūpniecības politikas apsvērumi, lai nodrošinātu pakalpojumu nepārtrauktību.

(153) Moby/Toremar apgalvo, ka, ja pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības piešķirtu bez Toremar pārdošanas, Toremar nebūtu nekāda iemesla turpināt darbību un nebūtu viegli to pārdot tālāk tirgū, ņemot vērā flotes specifiku. Turklāt, kā norādījušas puses, Toskānas reģionam, iespējams, būtu jāmaksā lielāka kompensācijas summa par pakalpojumu, ņemot vērā, ka operatoram būtu bijis jānodrošina sevi ar nepieciešamajiem kuģiem un personālu. Turklāt Toskānas reģionam būtu bijis jāsedz izmaksas, kas saistītas ar Toremar flotes ekspluatācijas pārtraukšanu un uzņēmuma pārvaldību un likvidāciju. Tāpēc Toremar aktīvu apvienošana ar jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu arī mazina valsts iejaukšanās izmaksas.

(154) Visbeidzot, Moby/Toremar, atbildot uz sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka ar konkursa procedūru tika piešķirta priekšrocība Moby, atsaucas uz valsts līmenī notiekošu tiesvedību (sk. 2.3.2.3. iedaļu), kurā tika apstiprināts konkursa procedūras rezultāts attiecībā uz Toremar privatizāciju un pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.

5.3. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību Altmark nosacījumiem

(155) Moby/Toremar apgalvo, ka jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums atbilst visiem Altmark kritērijiem.

(156) Kā norāda puses, sabiedrisko pakalpojumu saistības ir skaidri definētas, un kompensācijas parametri ir noteikti iepriekš pārredzamā un objektīvā veidā. Turklāt atbilstoši pakalpojuma piešķiršanas mehānismam (diskonta izsole) un ieviestajai uzraudzības sistēmai, saskaņā ar kuru Toremar saņem kompensāciju tikai par faktiski veiktajām darbībām, šī kompensācija nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai segtu izmaksas, kuras rodas sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildē.

(157) Visbeidzot, Moby/Toremar argumentē, ka uzņēmums, kas atbild par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, tika atlasīts konkursa procedūrā atbilstoši Savienības tiesību aktiem.

5.4. Par sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšanu

(158) Moby/Toremar atsaucas uz Lēmumu 2005/163/EK (“2004. gada lēmums”), ar kuru Komisija pasludināja kompensāciju, ko Itālija bija piešķīrusi Tirrenia grupas uzņēmumiem, izņemot Tirrenia, par daļēji saderīgu ar iekšējo tirgu, par daļēji saderīgu ar nosacījumu, ka Itālija ievēro vairākas saistības, un par daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu.

(159) Tie apgalvo, ka, pamatojoties uz minēto lēmumu, Komisija bija apstiprinājusi sākotnējās konvencijas saderību līdz tās darbības termiņa beigām 2008. gada beigās un ka tās pagarināšana par 2009.–2011. gadu ir tikai saderīga pasākuma, tātad esoša valsts atbalsta, turpinājums. Šāda pagarināšana neietver būtiskas izmaiņas, un tā bija nepieciešama pie Tirrenia grupas piederošo uzņēmumu privatizācijas procedūras organizēšanai.

(160) Moby/Toremar arī apgalvo, ka pat tad, ja Komisija uzskatītu, ka Toremar iepriekš saņēma valsts atbalstu ar sākotnējās konvencijas pagarināšanas starpniecību, to atspēko fakts, ka Toremar tika pārdots Moby publiskā iepirkuma procedūrā, tādējādi ar tirgus nosacījumiem, par cenu, kas cita starpā ietvēra minētā atbalsta elementa novērtējumu. Rezultātā un pamatojoties uz iedibināto judikatūru (51), sākotnējās konvencijas pagarināšana nav saistīta ar valsts atbalstu.

6. NOVĒRTĒJUMS

6.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē

(161) Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

(162) LESD 107. panta 1. punktā paredzētie kritēriji ir kumulatīvi. Tāpēc, lai konstatētu, vai paziņotie pasākumi veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, jābūt izpildītiem visiem iepriekš minētajiem nosacījumiem. Proti, a) finansiālais atbalsts jāpiešķir dalībvalstij vai no valsts līdzekļiem; b) finansiālais atbalsts jāpiešķir atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai; c) finansiālais atbalsts rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un d) ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.

(163) Komisija atzīmē, ka pietauvošanās prioritāte, kas attiecas tikai uz sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem, nav nodalāma no PVTN, ko sniedz Toremar un tā iegādātājs Moby. Tāpēc šis pasākums tiks novērtēts kopsakarā ar šiem uzņēmumiem piešķirto kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem (sk. 6.1.1. un 6.1.2. iedaļu).

(164) Komisija arī atzīmē, ka jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums starp Itāliju un Moby/Toremar būtu jāvērtē kopsakarā ar Toremar privatizāciju. Šāds kopējs novērtējums ir atbilstošs, jo būtībā Itālija organizēja jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu tā, ka par uzvarētāju atzītajam pretendentam bija jāiegādājas viss Toremar akciju kapitāls, lai izpildītu minētajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā noteiktās sabiedrisko pakalpojumu saistības.

6.1.1. Sākotnējās starp Toremar un Itāliju noslēgtās konvencijas pagarināšana

6.1.1.1. Valsts līdzekļi

(165) Itālija uzticēja Toremar pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos, kā sīki izklāstīts sākotnējā konvencijā, kas tika pagarināta. Sākotnējā konvencija tika noslēgta ar valsti, un izrietošo kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem valsts maksā Toremar no sava budžeta. Tāpēc kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem Toremar ir piedēvējama valstij un tiek piešķirta no valsts līdzekļiem.

(166) Komisija atzīmē, ka, kā norādīja Itālija, visi prāmju operatori veic regulāru maksu attiecīgajām ostu iestādēm par pietauvošanos, bet Toremar nemaksāja nekādu papildu maksu par pietauvošanās prioritāti. Tomēr Komisija uzskata, ka principā Itālija varēja izvēlēties noteikt papildu maksu par pietauvošanās prioritāti un ka, to nedarot, valsts ir zaudējusi ieņēmumus. Turklāt, tā kā pietauvošanās prioritāte tiek piešķirta ar likumu (sk. 90. apsvērumu), tā ir piedēvējama valstij.

6.1.1.2. Selektivitāte

(167) Lai pasākumu kvalificētu par valsts atbalstu, tam jābūt selektīvam. Kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem par attiecīgo jūras pakalpojumu sniegšanu tiek piešķirta tikai Toremar, tāpēc tā ir selektīva. Tā kā pietauvošanās prioritāte tika piešķirta tikai bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Toremar, arī tā ir selektīva.

6.1.1.3. Ekonomiska priekšrocība

(168) Komisija atgādina, ka kompensācijas par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kuras piešķir uzņēmumam, var neradīt ekonomisku priekšrocību, ja ir izpildīti stingri definēti nosacījumi.

(169) Jo īpaši Tiesa savā Altmark spriedumā (52) nosprieda, ka, ja valsts veiktais pasākums uzskatāms par kompensāciju, ko uzņēmums saņem, lai izpildītu sabiedrisko pakalpojumu saistības, jo šis uzņēmums faktisku finanšu labumu negūst un tādējādi pasākums nerada tam labvēlīgāku pozīciju konkurencē kā uzņēmumiem, kas konkurē ar šo uzņēmumu, uz šādu pasākumu Līguma 107. panta 1. punkts neattiecas.

(170) Tomēr Tiesa arī skaidri noteica, ka, lai individuālā gadījumā šādu kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem nekvalificētu par valsts atbalstu, jābūt izpildītiem četriem kumulatīviem kritērijiem (“Altmark kritēriji”), proti, — saņēmēja uzņēmumam faktiski ir jāveic sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumi, un šiem pienākumiem ir jābūt skaidri noteiktiem (pirmais Altmark kritērijs), — kompensācijas aprēķināšanas parametriem ir jābūt iepriekš objektīvi un pārredzami noteiktiem (otrais Altmark kritērijs), — kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai segtu visus izdevumus vai daļu izdevumu, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu saistības, ņemot vērā atbilstošos ieņēmumus un saprātīgu peļņu saistībā ar šo saistību izpildi (trešais Altmark kritērijs), — ja uzņēmums, kam ir jāpilda sabiedrisko pakalpojumu saistības, netiek izvēlēts saskaņā ar publiskā iepirkuma procedūru, kuras rezultātā būtu iespēja izvēlēties pretendentu, kas spēj sniegt minētos pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu, tad vajadzīgās kompensācijas līmenis jānosaka, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kuras šo saistību izpildē būtu radušās labi vadītam un pienācīgi ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi (ceturtais Altmark kritērijs).

(171) Komisija to, kā tā piemēro Altmark kritērijus, precizēja savā paziņojumā par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi sniegšanu (“PVTN paziņojums”) (53).

(172) Ņemot vērā, ka Altmark kritērijiem jābūt izpildītiem kumulatīvi, gadījumā, ja nebūs ievērots kaut viens no šiem kritērijiem, Komisija secinās, ka novērtējamais pasākums sniedz ekonomisku priekšrocību saņēmējam. Komisija vispirms novērtēs ceturtā Altmark kritērija ievērošanu.

(173) Ceturtais Altmark kritērijs nosaka, ka kompensācijai, lai to nekvalificētu par valsts atbalstu, ir jābūt ierobežotai līdz nepieciešamajam minimumam. Šo kritēriju uzskata par izpildītu, ja kompensācijas par sabiedriskajiem pakalpojumiem saņēmējs ir izraudzīts konkursa procedūrā, kas ļauj atlasīt pretendentu, kurš spēj nodrošināt pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu, vai, ja tādas nav, ja kompensācija ir aprēķināta, atsaucoties uz efektīva uzņēmuma izmaksām.

(174) Nevienai sākotnējās konvencijas pagarināšanai laikposmā no 2009. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 1. janvārimToremar netika izvēlēts publiskā konkursa procedūrā. Itālija vienkārši pagarināja jau spēkā esošo sistēmu, tādējādi sniedzot tiesības iepriekš noteiktajam operatoram turpināt saņemt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi.

(175) Turklāt Itālija nav sniegusi Komisijai nekādu norādi par to, ka kompensācijas līmenis ir noteikts, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kuras šo saistību izpildē būtu radušās labi vadītam un pienācīgi ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi. Itālijas arguments, ka Toskānas reģions uzraudzīja Toremar efektivitāti laikposmā no 2010. līdz 2011. gadam, nav pietiekams, lai šis kritērijs būtu izpildīts, jo tas neparāda, vai izmaksas, kas Toremar faktiski radās sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildē, atbilda labi vadītam un ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam.

(176) Tāpēc Komisija secina, ka ceturtais Altmark kritērijs šajā gadījumā nav izpildīts.

(177) Ņemot vērā, ka šajā gadījumā attiecīgie četri Altmark nosacījumi nav kumulatīvi ievēroti, Komisija secina, ka kompensācija par pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos atbilstoši sākotnējās konvencijas pagarinājumiem nodrošināja Toremar ekonomisku priekšrocību.

(178) Attiecībā uz pietauvošanās prioritāti Komisija vispirms atgādina, ka Itālijas konkurences iestāde AGCM vismaz divos gadījumos ir uzskatījusi, ka šim pasākumam ir ekonomiska vērtība (54). Tomēr Toremar nemaksā nekādu maksu par pietauvošanās prioritāti (sk. 136. apsvērumu). Turklāt Komisija atzīmē, ka pietauvošanās prioritāte – vismaz teorētiski – var samazināt operatora izmaksas (jo, piemēram, garantēta pietauvošanās var saīsināt gaidīšanas laiku ostās un tādējādi samazinās arī degvielas izmaksas) vai palielināt tā ieņēmumus (jo, piemēram, pasažieriem ir lielāks pieprasījums pēc noteiktiem laikiem). Ciktāl pietauvošanās prioritāte nodrošina ātrāku piestāšanas ostā procedūru, prāmju pakalpojumu lietotāji var dot priekšroku prāmja operatoram, kas gūst labumu no šā pasākuma. Pat ja šī ietekme īstenotos tikai ierobežotos apstākļos vai būtu salīdzinoši neliela, pietauvošanās prioritāte tik un tā varētu radīt ekonomisku priekšrocību Toremar.

6.1.1.4. Ietekme uz konkurenci un tirdzniecību

(179) Ja dalībvalsts piešķirtais atbalsts pastiprina uzņēmuma pozīciju salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri konkurē Savienības tirdzniecībā, uzskatāms, ka šos uzņēmumus ir ietekmējis atbalsts (55). Pietiek ar to, ka atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem tirgos, kas ir atvērti konkurencei (56).

(180) Šajā gadījumā atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem, kas sniedz jūras transporta pakalpojumus Savienībā, jo īpaši kopš stājās spēkā Padomes Regula (EEK) Nr. 4055/86 (57) un Jūras kabotāžas regula, ar kurām liberalizē attiecīgi starptautiskā jūras transporta tirgu un jūras kabotāžas tirgu. Fakts, ka dažos maršrutos Toremar tolaik bija vienīgais operators, nenozīmē, ka citi (starptautiski) operatori nevarēja būt ieinteresēti piedāvāt līdzīgus jūras transporta pakalpojumus. Tāpēc kompensācija par pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos atbilstoši sākotnējās konvencijas pagarinājumam var ietekmēt tirdzniecību Savienībā un izkropļot konkurenci iekšējā tirgū. To pašu iemeslu dēļ minētais secinājums ir attiecināms arī uz pietauvošanās prioritāti.

6.1.1.5. Secinājums

(181) Tā kā ir izpildīti visi LESD 107. panta 1. punktā noteiktie kritēriji, Komisija secina, ka gan kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas izmaksāta, pamatojoties uz secīgiem sākotnējās konvencijas pagarinājumiem, gan pietauvošanās prioritāte attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem ir valsts atbalsts Toremar.

6.1.1.6. Jauns vai pastāvošs atbalsts

(182) Komisija vispirms atzīmē, ka kompensācija, kas piešķirta Toremar par jūras sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi līdz 2008. gada beigām, netiks novērtēta šajā lēmumā. Minētā kompensācija, kā arī tas, vai to var klasificēt par pastāvošu atbalstu, pamatojoties uz Jūras kabotāžas regulas 4. panta 3. punktu, tiks novērtēta atsevišķā Komisijas lēmumā (58).

(183) Saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (59) 1. panta c) punktu “jauns atbalsts” ir “jebkurš atbalsts, t. i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi”. Turklāt LESD 108. panta 3. punktā ir noteikts, ka plāni piešķirt vai mainīt atbalstu ir jādara zināmi Komisijai laikus un ka tos nedrīkst īstenot, kamēr šī procedūra nav beigusies ar galīgo lēmumu (60). Saskaņā ar Eiropas tiesu nostāju (61) Komisija uzskata, ka ar tādas atbalsta shēmas termiņa grozīšanu, kam ir bijis skaidri noteikts beigu datums (t. i., 2008. gada 31. decembris), ir pietiekami, lai attiecīgo atbalstu uzskatītu par jaunu atbalstu neatkarīgi no tā, vai ir mainītas citas attiecīgā pasākuma iezīmes.

(184) Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka neatkarīgi no fakta, ka kompensācija, kas piešķirta Toremar līdz 2008. gada beigām, ir klasificēta par pastāvošu atbalstu (62), kompensācija par sabiedriskajiem pakalpojumiem, kas izmaksāta, pamatojoties uz sākotnējās konvencijas pagarinājumu, būtu jāuzskata par jaunu atbalstu. Šis secinājums attiecas arī uz pietauvošanās prioritāti.

6.1.2. Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana Moby/Toremar apvienojumā ar Toremar darījumdarbību

(185) Lai izdarītu secinājumu par to, vai jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana apvienojumā ar Toremar darījumdarbību rada priekšrocību Moby/Toremar LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai jānovērtē Altmark kritēriju ievērošana (sk. 170. apsvērumu).

6.1.2.1. Pirmais Altmark kritērijs

(186) Komisija atgādina, ka Savienības tiesību aktos nav vienotas un precīzas tāda pakalpojuma definīcijas, kas var būt PVTN, vai nu pirmā Altmark nosacījuma nozīmē, vai LESD 106. panta 2. punkta nozīmē (63). PVTN paziņojuma 46. punktā ir šāds formulējums: “Tā kā nav izstrādāti konkrēti Savienības noteikumi par to, kad pakalpojums ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums [pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi], dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, attiecīgo pakalpojumu definējot par VTNP [PVTN] un pakalpojuma sniedzējam piešķirot kompensāciju. Komisijas kompetence šajā saistībā aprobežojas tikai ar pārbaudīšanu, vai attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, konkrēto pakalpojumu definējot par VTNP [PVTN], un izvērtējot valsts atbalstā iesaistīto kompensāciju. Ja ir īpaši Savienības noteikumi, tie attiecināmi uz dalībvalstu rīcības brīvību, neskarot Komisijas pienākumu izvērtēt, vai VTNP [PVTN] ir pareizi definēts valsts atbalsta kontroles nolūkā.”

(187) Tāpēc valsts iestādēm ir tiesības uzskatīt, ka daži pakalpojumi ir vispārējās interesēs un ir jāsniedz, īstenojot pakalpojumu sniegšanas saistības, lai nodrošinātu, ka sabiedrības intereses tiek aizsargātas, ja tirgus spēki nav pietiekami, lai garantētu, ka pakalpojumi tiek sniegti vajadzīgajā līmenī vai atbilstīgi nosacījumiem.

(188) Kabotāžas jomā sīki izstrādāti Savienības noteikumi, kas reglamentē pakalpojumu sniegšanas saistības, ir noteikti Jūras kabotāžas regulā un – lai pārbaudītu iespējamo valsts atbalstu jūras transporta uzņēmumiem – Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu jūras transportam (“Jūras pamatnostādnes”) (64).

(189) Jūras kabotāžas regulas 4. panta 1. punktā paredzēts: “Dalībvalsts var noslēgt valsts pasūtījuma [sabiedrisko pakalpojumu] līgumus ar kuģošanas sabiedrībām vai uzlikt valsts pasūtījuma nodrošināšanas pienākumu kā nosacījumu kabotāžas pakalpojumu sniegšanai tām kuģošanas sabiedrībām, kuras piedalās regulāros reisos uz salām, no salām un starp salām. Ja dalībvalsts noslēdz valsts pasūtījuma līgumus vai uzliek valsts pasūtījuma nodrošināšanas pienākumu, to dara, nediskriminējot nevienu Kopienas kuģu īpašnieku.”

(190) Jūras kabotāžas regulas 2. panta 3. punktā ir noteikts, ka sabiedrisko pakalpojumu līgums var attiekties uz: pārvadājumu pakalpojumiem, kas atbilst noteiktiem nepārtrauktības, sistemātiskuma, pārvadājumu jaudas un kvalitātes standartiem, transporta pakalpojumiem par konkrētām likmēm, uz kuriem atteicas specifiski nosacījumi, jo īpaši attiecībā uz atsevišķām pasažieru kategorijām vai atsevišķiem maršrutiem, un pakalpojumu pielāgojumu konkrētām prasībām.

(191) Saskaņā ar Jūras pamatnostādņu 9. iedaļu “sabiedrisko pakalpojumu saistības var noteikt vai sabiedrisko pakalpojumu līgumus (SPK) var noslēgt par pakalpojumiem, kas norādīti Regulas (EEK) Nr. 3577/92 4. pantā”, t. i., regulāriem pakalpojumiem uz, no un starp salām.

(192) No iedibinātās judikatūras izriet, ka pakalpojumu sniegšanas saistības var noteikt tikai tad, ja to var pamatot ar vajadzību nodrošināt atbilstošus regulārus jūras transporta pakalpojumus, ko nevar nodrošināt tikai tirgus spēki (65). Paziņojumā par Jūras kabotāžas regulas interpretāciju (66) ir apstiprināts: “Noteikt maršrutus, kuru apkalpošanai ir vajadzīgas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības [sabiedrisko pakalpojumu saistības], ir dalībvalstu (vajadzības gadījumā arī reģionālo un vietējo iestāžu), nevis kuģu īpašnieku uzdevums. Īpaši, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumus [sabiedrisko pakalpojumu saistības] drīkst paredzēt attiecībā uz regulāras satiksmes (līnijsatiksmes) salu kabotāžas pakalpojumiem, ja tirgus nespēj sniegt atbilstošus pakalpojumus.” Turklāt Jūras kabotāžas regulas 2. panta 4. punktā sabiedrisko pakalpojumu saistības ir definētas kā saistības, kuras “attiecīgais kuģu īpašnieks neuzņemtos vai neuzņemtos tādā pašā apjomā vai ar tādiem pašiem nosacījumiem, ja viņš ņemtu vērā savas komerciālās intereses”.

(193) Atbilstoši judikatūrai (67), lai izvērtētu, vai pirmais Altmark kritērijs ir ievērots, Komisija veiks trīsposmu novērtējumu, lai pārliecinātos, vai pastāv reāla sabiedrisko pakalpojumu vajadzība (pirmais un otrais posms) un vai tā bija nepieciešama un samērīga (trešais posms). Komisija novērtēs: 1) vai pastāvēja lietotāju pieprasījums; 2) vai tirgus dalībnieki nevarēja apmierināt pieprasījumu bez publisku iestāžu uzlikta pienākuma (tirgus nepilnības esība); 3) vai ar sabiedrisko pakalpojumu vienkāršu izmantošanu nebija nepietiekami, lai novērstu attiecīgo tirgus nepilnību (vismazāk kaitējošā pieeja).

1) Lietotāju pieprasījums

(194) Šajā gadījumā Toremar bija uzticēta jauktu (pasažieru un transportlīdzekļu) pārvadājumu pakalpojumu sniegšana vairākās līnijās, kā norādīts 3. tabulā. Toremar sabiedrisko pakalpojumu saistības attiecās uz apkalpojamām ostām, to kuģu veidu un ietilpību, kas piešķirti jūras savienojumiem, kurus nodrošina saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu, pakalpojuma biežumu un maksimālo iekasējamo brauciena maksu.

(195) Kā aprakstīts 123. apsvērumā, Itālija ir uzlikusi sabiedrisko pakalpojumu saistības, kas noteiktas jaunajā konvencijā, galvenokārt, lai i) nodrošinātu teritoriālo nepārtrauktību starp kontinentālo daļu un salām un ii) veicinātu attiecīgo salu ekonomisko attīstību, sniedzot regulārus un uzticamus jūras transporta pakalpojumus. Komisija uzskata, ka tie patiešām ir leģitīmi sabiedrības interešu mērķi.

(196) Vēsturiski Itālijas izvirzītie mērķi nav tikuši sasniegti tikai ar tirgus spēku mijiedarbību. Faktiski šo pakalpojumu pietiekamība tradicionāli ir tikusi nodrošināta ar sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kas šajā nolūkā uzliktas bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem un ietvertas sākotnējās konvencijās. Patiesi, Komisija atzīmē, ka attiecīgajos maršrutos pakalpojumi tika sniegti – lielākoties nemainīti – daudzus gadus, t. i., vismaz kopš sākotnējās konvencijas stāšanās spēkā. Itālija un jo īpaši attiecīgās reģionālās iestādes uzskatīja, ka šie pakalpojumi bija (un turpināja būt) nepieciešami, lai apmierinātu lietotāju pieprasījumu.

(197) Lai pierādītu, ka bija reāls lietotāju pieprasījums pēc pakalpojumiem, Itālija iesniedza apkopotu statistiku, kas parāda, ka 2010. gadā Toremar pārvadāja 1 462 570 pasažierus un 317 488 transportlīdzekļus visos piecos sabiedrisko pakalpojumu maršrutos kopā. Attiecībā uz 2011. gadu šie skaitļi bija nedaudz mazāki (t. i., 1 437 613 pasažieri un 294 433 transportlīdzekļi). Tas liecina, ka abos gados pirms sabiedrisko pakalpojumu uzticēšanas Moby/Toremar bija ievērojams kopējais pieprasījums pēc jūras transporta pakalpojumu attiecīgajos maršrutos (attiecībā uz statistiku par 2009.–2011. gadu par katru maršrutu sk. 297. apsvērumu).

(198) Lai vēl vairāk pierādītu, ka lietotāju pieprasījums joprojām bija, kad Moby/Toremar sāka darbību, pamatojoties uz jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu visos sešos maršrutos, Itālija arī iesniedza apkopotu statistiku par laikposmu līdz 2018. gada beigām (sk. 4. un 5. tabulu). Tas apliecina, ka lietotāju pieprasījums joprojām bija ar dažām nelielām novirzēm uz augšu vai uz leju, izņemot 2012. gadu, kad bija vērojama lielāka augšupēja novirze, galvenokārt pārdošanas tīkla strukturālās atjaunošanas dēļ, kam bija pozitīva ietekme uz satiksmes palielināšanos šā gada noslogotākajā sezonā. Jebkurā gadījumā individuālu maršrutu statistikas analīze par katru gadu līdz 2018. gada beigām nesniedza nekādas norādes, ka lietotāju pieprasījums konkrētos maršrutos būtu zudis. Gads Līnija A1 Līnija A2 Līnija A2, ātrgaitas Līnija A3 Līnija A4 Līnija A5 Kopējais pasažieru skaits 2012 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2013 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2014 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2015 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2016 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2017 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 2018 (…) (…) (…) (…) (…) (…) (…) 4. tabula. Pasažieru statistika par 2012.–2018. gadu Gads Līnija A1 Līnija A2 Līnija A2, ātrgaitas Līnija A3 Līnija A4 Līnija A5 Kopējais transportlīdzekļu skaits 2012 (…) (…) (…) (…) (…) 2013 (…) (…) (…) (…) (…) 2014 (…) (…) (…) (…) (…) 2015 (…) (…) (…) (…) (…) 2016 (…) (…) (…) (…) (…) 2017 (…) (…) (…) (…) (…) 2018 (…) (…) (…) (…) (…) 5. tabula Transportlīdzekļu statistika par 2012.–2018. gadu (68)

(199) Komisija uzskata, ka iepriekš norādītā statistika skaidri pierāda, ka pastāv reāls pieprasījums pēc pasažieru un jauktiem pārvadājumu pakalpojumiem katrā no sešiem attiecīgajiem sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem. Tāpēc var secināt, ka, sniedzot šos pakalpojumus, tiek ņemtas vērā reālas sabiedrības vajadzības un apmierināts reāls lietotāju pieprasījums.

2) Tirgus nepilnī