PIELIKUMS

VADLĪNIJAS PAR PRINCIPU “ENERGOEFEKTIVITĀTE PIRMAJĀ VIETĀ”

1. IEVADS

Šajās vadlīnijās paskaidrots, kā piemērot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” (EE1). Vadlīniju ievērošana automātiski nenozīmē, ka tiek izpildītas kādas tiesību aktu prasības.

Vadlīniju galvenā mērķauditorija ir rīcībpolitikas veidotāji un regulatori Eiropas, valstu un vietējā līmenī un noteiktā mērā arī tirgus dalībnieki un investori, kas pieņem lēmumus par ilgtspējīgām un efektīvām darbībām.

Šo vadlīniju pamatā ir Komisijas pasūtītais pētījums “Analīze, kas veikta, lai atbalstītu principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ieviešanu lēmumu pieņemšanā” (1) un papildu pētījumi ar mērķi padarīt šo principu vieglāk izmantojamu, jo īpaši projektu ENEFIRST (2) un sEEnergies (3) sākotnējie konstatējumi programmas “Apvārsnis 2020” ietvaros. Ievērojot atbalsta pētījumā izmantoto pieeju, vadlīnijās ir paredzēts sniegt plašāku ieskatu darbībās, kas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem jāveic lēmumu pieņemšanas procesā, piemērojot EE1 principu (sk. 1. attēlu). Pēdējā iedaļā sniegtas dažas papildu norādes par apskatāmajām jomām un šā principa piemērošanas piemēri dažādās nozarēs.

1. attēls Posmi, soļi un darbības, kas jāņem vērā rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem, piemērojot EE1 principu



Avots: Eiropas Komisija, pamatojoties uz Ecorys pētījumu.

2. DEFINĒŠANA UN PIEMĒROŠANA ES LĪMENĪ

2.1. EE1 principa definēšana ES līmenī

Princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” kā galvenais energoefektivitātes princips, viens no enerģētikas savienības pieciem pīlāriem, ES līmenī tika atzīts, 2015. gada februārī pieņemot Paziņojumu par enerģētikas savienību (COM(2015) 80). Līdz ar to un ņemot vērā arī Eiropas Parlamenta stingro atbalstu šim principam, tas tika iekļauts Regulā par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (Regula (ES) 2018/1999) un Energoefektivitātes direktīvā (Direktīva (ES) 2018/2002) (EED).

Pārvaldības regula ir pirmais tiesību akts, kurā minētais princips ir definēts un kurā izteikts aicinājums to piemērot ES līmenī. Regulas 2. panta 18. punktā ir noteikts:

““energoefektivitāte pirmajā vietā” nozīmē, ka enerģētikas plānošanā un politikā un investīciju lēmumos maksimāli tiek ņemti vērā alternatīvi izmaksefektīvi energoefektivitātes pasākumi, ar ko enerģijas pieprasījumu un energoapgādi padara efektīvāku, jo īpaši ar tādiem līdzekļiem kā izmaksefektīvs enerģijas galapatēriņa ietaupījums, pieprasījuma reakcijas iniciatīvas un efektīvāka enerģijas pārveide, pārvade un sadale, kas vienlaikus joprojām nodrošina minēto lēmumu mērķu sasniegšanu”.

Turklāt 64. apsvērumā ir paskaidrots, ko nozīmē šā principa piemērošana:

“Dalībvalstīm būtu jāievēro princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”, kas nozīmē, ka pirms enerģētikas plānošanas un politikas un investīciju lēmumu pieņemšanas ir jāapsver , vai paredzētos plānošanas, politikas un investīciju pasākumus kopumā vai daļēji var aizstāt ar izmaksefektīviem, tehniski, ekonomiski un videi nekaitīgiem alternatīviem plānošanas, politikas un investīciju pasākumiem, kas vienlaikus joprojām nodrošina attiecīgo lēmumu mērķu sasniegšanu. Tas jo īpaši ietver energoefektivitātes uzskatīšanu par vienu no izšķirīgiem elementiem un vienu no būtiskākajiem apsvērumiem turpmākajos lēmumos par investīcijām Savienības energoinfrastruktūrā . Šādas izmaksefektīvas alternatīvas ietver pasākumus, ar kuriem enerģijas pieprasījumu un energoapgādi padara efektīvāku, jo īpaši ar tādiem līdzekļiem kā izmaksefektīvs enerģijas galapatēriņa ietaupījums, pieprasījuma reakcijas iniciatīvas un efektīvāka enerģijas pārveide, pārvade un sadale. Turklāt dalībvalstīm būtu jāmudina minētā principa izplatīšana reģionālajā un vietējā pašpārvaldē, kā arī privātajā sektorā.”

Daži papildu paskaidrojumi par to, kā jāievēro minētais princips, ir iekļauti Energoefektivitātes direktīvas 2018. gada grozījumā, kura 2. apsvērumā ir teikts:

“Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/27/ES ir viens no soļiem ceļā uz enerģētikas savienību, un tā paredz, ka pret energoefektivitāti jāattiecas kā pret pilnvērtīgu energoresursu. Nosakot jaunus noteikumus attiecībā uz piegādes pusi un citām politikas jomām, vajadzētu ievērot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”. Komisijai būtu jānodrošina, ka energoefektivitāte un pieprasījuma reakcija var konkurēt ar ražošanas jaudām ar vienlīdzīgiem nosacījumiem. Kad tiek pieņemti lēmumi, kas skar energosistēmu plānošanu vai finansēšanu, jāņem vērā energoefektivitāte. Energoefektivitātes uzlabojumi ir jāveic, ja tie ir rentablāki par līdzvērtīgiem piegādes puses pasākumiem. Tam vajadzētu palīdzēt izmantot daudzskaitlīgos ieguvumus, ko energoefektivitāte sniedz Savienībai, īpaši iedzīvotājiem un uzņēmumiem.”

Lai gan Savienības tiesību aktiem izvēlētā definīcija ir viena no daudzām un literatūrā var atrast arī citas definīcijas (4), ir svarīgi, lai neatkarīgi no tā, kāda ir precīzā definīcija, tās pamatā būtu ideja noteikt energoefektivitāti kā prioritāti.

2.2. EE1 principa piemērošana ES līmenī

Papildus konkrētiem pasākumiem un mērķrādītājiem EED noteiktas arī īpašas prasības, lai analizētu energoefektivitātes risinājumus noteiktā kontekstā, tādējādi jau iepriekš paredzot konkrētus EE1 principa piemērošanas veidus. Piemēram, 6. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm, pērkot ražojumus, ēkas un pakalpojumus, jāņem vērā tas, vai ir augsts energoefektivitātes līmenis. Līdzīgi, 19. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jānovērš regulatīvie un neregulatīvie (“reglamentējošie un nereglamentējošie”) šķēršļi publiskajā iepirkumā, kā arī ikgadējā budžeta veidošanā un grāmatvedībā, kas publiskās struktūras attur no energoefektivitātes apsvērumu ņemšanas vērā investīciju lēmumos (5). Šim nolūkam 19. pantā noteikts, kādus pasākumus dalībvalstis var izmantot, lai novērstu šādus šķēršļus, piemēram, prasības normatīvajos aktos vai grozījumus tiesiskajā regulējumā, vienkāršotas administratīvās procedūras vai atbalsta pasākumus, piemēram, vadlīnijas un tehnisko palīdzību, kā arī informētības uzlabošanu un stimulus.

Turklāt 14. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm jāapzina resursu un izmaksu ziņā efektīvākie risinājumi, lai nodrošinātu siltumapgādes un aukstumapgādes vajadzības, un īpaši jāņem vērā augstas efektivitātes koģenerācija kā energoefektīvs risinājums, veicot izmaksu un ieguvumu novērtējumu jaunām un būtiski modernizētām ražošanas iekārtām. Direktīvas 15. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai valstu energoregulatori, veicot regulatīvos uzdevumus, kas saistīti ar gāzes un elektroenerģijas infrastruktūras darbību, pienācīgu uzmanību pievērstu energoefektivitātei. Tas arī paredz stimulus tīklu operatoriem, lai viņi tīklu lietotājiem darītu pieejamus sistēmas pakalpojumus, ļaujot tiem īstenot energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus viedo tīklu ieviešanas kontekstā.

Priekšlikumā par EED pārskatīšanu (6) ieviests jauns pants par EE1 principu, dalībvalstīm uzliekot pienākumu nodrošināt, ka energoefektivitātes risinājumi tiek ņemti vērā energosistēmas un neenerģētikas nozaru plānošanas, rīcībpolitikas un investīciju lēmumos. Tajā arī noteikts, ka dalībvalstīm jāveicina un jānodrošina tādas izmaksu un ieguvumu metodikas piemērošana, kas ļauj pienācīgi novērtēt plašākus energoefektivitātes risinājumu ieguvumus. Tas arī paredz minētā principa piemērošanas pienācīgu uzraudzību, ko veic īpaša vienība, un ziņošanu.

Pārvaldības regulā ir noteikts, ka pieprasījumreakcija (“pieprasījuma reakcija”) ir viens no EE1 principa elementiem, un tiesību aktos par elektroenerģijas tirgus modeli (7) ir paskaidrots, kā tīkla plānošanā un darbībā iekļaut decentralizētus energoresursus (sk. arī 4.1.1.2. iedaļu). Saskaņā ar Elektroenerģijas direktīvu pārvades sistēmu operatori (PSO) plānošanā “pilnībā ņem vērā pieprasījumreakcijas, enerģijas uzkrātuves vai citu resursu izmantošanas potenciālu kā alternatīvu sistēmas paplašināšanai papildus paredzamajam patēriņam un tirdzniecībai ar citām valstīm” (51. panta 3. punkts). Sadales tīkla plāni “paredz nodrošināt nepieciešamo elastības pakalpojumu pārredzamību vidējā termiņā un ilgtermiņā [..]. Tīkla attīstības plāns ietver arī pieprasījumreakcijas, energoefektivitātes, enerģijas uzkrātuvju vai citu tādu resursu izmantošanu, ko sadales sistēmas operators paredzējis izmantot kā alternatīvu sistēmas paplašināšanai.” (13. un 17. pants, 32. panta 1. un 3. punkts).

Arī citos ES politikas virzienos tieši uzsvērta energoefektivitātes nozīme. ES Energosistēmas integrācijas stratēģijā (COM(2020) 299) energoefektivitāte ir izvirzīta kā pamatelements un izteikts aicinājums piemērot EE1 principu visā energosistēmā. Tas nozīmē, ka ikreiz, kad rīcībpolitikas mērķus izmaksu ziņā lietderīgāk ir sasniegt ar pieprasījuma puses risinājumiem, nevis ar investīcijām energoinfrastruktūrā, priekšroka dodama tiem. Šis princips ir saistīts ar apriti un resursu labāku izmantošanu, kā rezultātā jāsamazina kopējās investīciju vajadzības un izmaksas, kas saistītas ar enerģijas ražošanu, infrastruktūru un izmantošanu.

Renovācijas viļņa stratēģijā (COM(2020) 662) princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” uzsvērts kā viens no galvenajiem principiem ēku renovācijai laikposmā līdz 2030. un 2050. gadam. Tas būs pamatprincips šīs stratēģijas īstenošanā, tostarp Ēku energoefektivitātes direktīvas (EPBD) pārskatīšanā, kas paredzēta 2021. gada beigās. Pirms tam EE1 princips tika uzsvērts arī Komisijas 2019. gada 8. maija Ieteikumā (ES) 2019/786 par ēku renovāciju (8), kas bija pamatdokuments ilgtermiņa renovācijas stratēģiju izstrādei, kā to prasa EPBD.

Eiropas Komisijas 2020. gada 15. decembra priekšlikums par TEN-E regulas pārskatīšanu (9) arī nostiprina šo principu ar mērķi nodrošināt rīcībpolitikas konsekvenci un efektīvu infrastruktūras attīstību. Priekšlikums paredz iekļaut EE1 principu plānošanas un projektu novērtēšanas procesā, ieviešot obligātus noteikumus. Konkrētāk, priekšlikumā noteikts, ka Energoregulatoru sadarbības aģentūrai (ACER) jāiekļauj EE1 princips galvenajās vadlīnijās kopīgajiem scenārijiem, ko pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls (ENTSO) izstrādās gāzes un elektroenerģijas jomā. Arī ENTSO īsteno EE1 principu, novērtējot infrastruktūras nepilnības, un prioritāri izskata visus attiecīgos ar infrastruktūru nesaistītos risinājumus.

3. EE1 PRINCIPA PIEMĒROŠANA LĒMUMU PIEŅEMŠANAS PROCESĀ

3.1. Vēlamā pieeja

Lai gan energoefektivitātes rīcībpolitikas tiecas veicināt mērķus energoefektivitātes jomā un noteikt pasākumus, kas tieši izraisa enerģijas ietaupījumus, EE1 principa ideja ir rūpīgi ņemt vērā konkrētus enerģijas taupīšanas risinājumus kā iespējamās alternatīvas, tostarp izmaiņas iedzīvotāju un organizāciju rīcībā un energotaupību. Tas nozīmē, ka energoefektīva risinājuma ieviešana ir viens no iespējamiem minētā principa piemērošanas iznākumiem, taču tā ne vienmēr ir jābūt, ja to apstiprina variantu novērtējums.

EE1 principa loģika ir tāda, ka tam jāizraisa dzīvotspējīgu energoefektivitātes risinājumu noteikšana saskaņā ar jaunākajām atziņām un jānodrošina to piemērošana un pareiza ieviešana, ja tie tiek izvēlēti turpmākai izmantošanai. Turklāt šis princips paredz ņemt vērā iespējamo negatīvo ietekmi uz energoefektivitāti, ko rada konkrēti lēmumi (piemēram, fosilās gāzes infrastruktūras paplašināšana, nosakot tai nolietojuma laikposmu līdz 50 gadiem), un tas var kavēt energoefektivitāti ilgtermiņā.

EE1 kopā ar resursefektivitāti ir arī svarīgs veicinātājs ES ilgtermiņa dekarbonizācijas stratēģijā, kura paredz līdz gadsimta vidum būtiski izmainīt pašreizējo energosistēmu, kuras pamatā lielākoties ir fosilais kurināmais, veicot šajā energosistēmā liela mēroga elektrifikāciju, ko veicinās atjaunīgo energoresursu izmantošana, neatkarīgi no tā, vai tas notiks tiešo izmantotāju līmenī, vai lai ražotu bezoglekļa kurināmo un izejvielas rūpniecībai.

Ir arī vērts uzsvērt, ka EE1 mērķis nav tikai samazināt fosilā kurināmā patēriņu. Pamatpieņēmums ir tāds, ka labākā enerģija ir tā, kas netiek saražota, jo nav vajadzības to izmantot. Tas arī nozīmē, ka priekšroka jādod pieprasījuma samazināšanai, nevis enerģijas ražošanai no klimatneitrāliem avotiem, arī tāpēc, ka tas palīdz kontrolēt investīciju līmeni, kas vajadzīgs pārejai uz atjaunīgajiem energoresursiem, un atbalsta ilgtspējīgāku pieeju resursiem, kuri jebkurā gadījumā ir ierobežoti.

Lai izlemtu, vai energoefektivitātei jāpiešķir prioritāte salīdzinājumā ar citiem variantiem, nepietiek ar vienkāršu izmakslietderības analīzi un ir jāņem vērā dažādi aspekti.

Plašāks konteksts

Energoefektivitātes pasākumi jāizskata plašākā kontekstā. Energoefektivitāte jo īpaši ir būtisks ES klimata un enerģētikas rīcībpolitikas elements, pārejot uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam. Tas nozīmē, ka šim principam jāatbalsta vides ziņā ilgtspējīgas investīcijas jeb ilgtspējīgi ieguldījumi saskaņā ar Taksonomijas regulu (10). Svarīgi ir arī citi rīcībpolitikas veidošanas pamatprincipi, piemēram, princips “nenodari būtisku kaitējumu” vai “inovācijas princips”. Turklāt šie principi ir kopīgi jāņem vērā, kad tiek apskatītas jaunās tehnoloģijas un apzinātas nākotnes prasībām atbilstošas pieejas. Prognozes par attiecīgajiem tirgiem un nākotnes tendencēm ir kritiski svarīgi elementi, kas šajā situācijā ir jāņem vērā.

Sabiedrības perspektīva

Izmaksu efektivitāte, kas ir EE1 principa centrālais elements, jāizvērtē galvenokārt no plašas sabiedrības perspektīvas, nevis tikai no investora vai lietotāja izmaksu efektivitātes perspektīvas. Tādēļ ir jāņem vērā daudzie energoefektivitātes radītie ieguvumi sabiedrībai kopumā (11). Šī plašas sabiedrības perspektīva ir būtiska, lai varētu pienācīgi novērtēt energoefektivitātes uzlabošanas variantus. Turklāt izmaksu efektivitāte ir jāvērtē īstermiņa un ilgtermiņa aspektā, ņemot vērā amortizācijas un nolietojuma laikposmus.

Sistēmiska pieeja

EE1 jāapskata efektivitātes uzlabojumi sistēmas līmenī. Tas nozīmē, ka minētā principa piemērošanas centrālais elements ir energosistēmas optimizācija un efektīva tīrās enerģijas risinājumu integrācija. Tam nepieciešams plašāks skatījums, kurā piegādes puses resursi (fosilais kurināmais, atjaunīgie energoresursi un infrastruktūra) tiek salīdzināti ar pieprasījuma puses resursiem (pieprasījuma elastība un pieprasījumreakcija, uzlabots konkrētu risinājumu energosniegums, enerģijas pietiekamība), aplūkojot izmaksas un ieguvumus no sabiedrības perspektīvas, kā minēts iepriekš. Šāda pieeja ir izstrādāta projektā ENEFIRST (12). Tas nozīmē, ka ir jāņem vērā visa enerģētikas ķēde – ražošana, transportēšana, sadale, patērēšana un darbmūža beigas.

Pieņemtā lēmuma līmenis

Sistēmiska pieeja attiecas uz minētā principa piemērošanu lēmumiem par aktīvu izveidi un plānošanu. Šī pieeja var palielināt principa sarežģītību. Lēmumu pieņemšanas procesa zemākā līmenī šo principu var piemērot arī vienkāršotā veidā, ja lēmums attiecas uz konkrētu aktīvu izvēli. Šajā kontekstā liela uzmanība tiek pievērsta alternatīvu variantu energoefektivitātes (energosnieguma) novērtēšanai. Šīs pieejas mērķis ir nodrošināt piegādes puses efektivitātes uzlabojumus vai enerģijas pieprasījuma samazināšanu, izvēloties energoefektīvākus produktus un pakalpojumus, kā arī atbalstot uz nākotni vērstus, novatoriskus, resursefektīvus un uz apriti orientētus lēmumus. Citiem vārdiem, šim principam jāpiesaista investīcijas visefektīvākajai no efektīvajām alternatīvām.

Dažādi stimuli

Ieguvumiem, ko gūst plaša sabiedrība, un energosistēmas efektivitātei jāpiešķir augstāka prioritāte, un ir nepieciešams, lai to ņemtu vērā arī individuālie investori. Tā kā no investora un tiešā izmantotāja viedokļa individuālie ieguvumi parasti ir vērtīgāki par plašāko ietekmi, ja par to netiek maksāta pietiekama cena, ir vajadzīgas konkrētas darbības un stimuli, lai nodrošinātu, ka dažādos lēmumu pieņemšanas līmeņos tiek pienācīgi ņemta vērā sistēmas efektivitāte.

Lēmumu veids un lēmumu pieņēmējs

Principa piemērošanas veids ir atkarīgs no tā, kur, kad un kurš to piemēros. Šo principu piemēro dažāda veida lēmumiem, kas attiecas uz plānošanas darbībām, rīcībpolitikas izstrādi, investīciju projektu sagatavošanu un to finansēšanu. Minētie lēmumi neaprobežojas tikai ar enerģētikas nozari, bet energoefektivitātei var būt īpaši svarīga nozīme lēmumu pieņemšanā par energoinfrastruktūru, kur pieprasījuma puses risinājumi var papildināt vai aizstāt piegādes puses investīcijas, ja viens risinājums tiek izvirzīts kā prioritārs tā vispārējās efektivitātes dēļ, salīdzinot ar esošajām alternatīvām, vai ja var tikt ieviesti jauni komponenti (piemēram, kompresori, kas spēj atgūt atlikumsiltumu / pārpalikušo elektroenerģiju). Turklāt dažādiem lēmumu pieņēmējiem šī principa piemērošanā būs atšķirīga nozīme, atkarībā no nozares un lēmumu konteksta.

Attiecināmās darbības

Šī principa mērķis ir ņemt vērā plašu energoefektivitātes pasākumu spektru pieprasījuma un piegādes pusē. Lai gan pieprasījuma puses risinājumi ir būtiski, lai samazinātu nepieciešamību pēc enerģijas vai labāk to izmantotu, izvēršot energoinfrastruktūru vai enerģiju patērējošas iekārtas, ir jāizvērtē arī tehnoloģijas un to izmantošanas veidi, kas var nodrošināt enerģijas ietaupījumus (13).

Veicinoši nosacījumi

Lai gan šī principa piemērošana ir saistīta ar konkrētu elementu apsvēršanu, galvenais principa mērķis ir ieviest energoefektivitātes risinājumus ikreiz, kad tie tiek atzīti par pareiziem. Tas nozīmē, ka EE1 principa iekļaušanai rīcībpolitikas veidošanā vajadzētu arī novērst regulatīvos un neregulatīvos šķēršļus, kas kavē energoefektivitātes risinājumu dzīvotspēju un ieviešanu. Turklāt, lai varētu izskatīt visus energoefektivitātes uzlabošanas variantus, dažādiem dalībniekiem ir nepieciešams pietiekams informācijas līmenis par dažādu risinājumu radītajiem enerģijas ietaupījumiem un par veidiem, kā novērtēt to sociālo, vidisko un ekonomisko ietekmi, izmaksas un ieguvumus. Jāņem vērā arī klimata pārmaiņu turpmākā ietekme uz energosistēmu, tostarp uz pašiem energoefektivitātes risinājumiem. Turklāt, ņemot vērā plašākos ieguvumus no enerģijas ietaupījuma, kas sabiedrībai var būt lielāks nekā investoriem, var būt nepieciešami īpaši stimuli vai prasības, lai veicinātu energoefektīvu rīcību un investīcijas.

3.2. Veicamās darbības

Kā norādīts iepriekš, darbības, kas jāveic, piemērojot principu, lielā mērā ir atkarīgas no lēmumu pieņemšanas procesa posma un lēmumu pieņēmēja veida. Turpmāk sniegtajā matricā (sk. 1. tabulu) dažādi soļi, kas saistīti ar EE1 principa piemērošanu lēmumu pieņemšanas procesā, sasaistīti ar dažādiem posmiem un lēmumu pieņēmēju veidiem (14).

1. tabula

Dažādu lēmumu pieņēmēju darbības, kas saistītas ar EE1 principu lēmumu pieņemšanas procesā

Posms Rīcībpolitikas veidotāji Regulatīvās iestādes Tirgus vienības Uzsākšana — Definē rīcībpolitikas mērķrādītājus — Nosaka/atjaunina tiesisko regulējumu — Analizē rīcībpolitikas ietekmi un alternatīvas — Energoefektivitātes vai pieprasījumreakcijas risinājumu vajadzībām paredz noteikumus par piekļuvi tirgum — Veic pārbaudi par uzņēmējdarbības/projekta mērķa atbilstību rīcībpolitikas mērķrādītājiem un noteikumiem par piekļuvi tirgum — Nosaka uzņēmējdarbības/projekta mērķi Sagatavošanās — Izstrādā vispārīgu izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodi — Izstrādā konkrētam lietojumam domātu izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodi — Apkopo informāciju — Prognozē energopakalpojumu pieprasījumu — Nosaka citas izmaksas un risku — Veic sistemātisku novērtējumu, pamatojoties uz EE1 principu Validēšana — Pārbauda īstenošanas plānu un attiecīgā gadījumā to apstiprina — Ierosina īstenošanas plānu Īstenošana — Īsteno šo plānu, piemēram, sniedz īpaši izstrādātus pakalpojumus, apstiprina energoefektivitātes tehnoloģijas, pieņem investīciju lēmumus utt.

Avots: Ecorys pētījums.

Pamatojoties uz šo matricu, tika izveidots lēmumu pieņemšanas rīks kā lēmumu koks ar uzvedinošiem jautājumiem par katru no soļiem. Šis rīks sniedz ieskatu par dažādiem soļiem, identificējot vairākus uzvedinošus jautājumus par problēmām, kas jāizskata, piemērojot EE1 principu. Lai labāk ilustrētu minētā rīka izmantojamību, pētījumā tika sniegti arī četri piemēri no reālās dzīves (sk. 4. iedaļā).

Iepriekš minētā lēmumu pieņemšanas procesa shematiskā attēlojumā dažādiem dalībniekiem ir dažādi pienākumi. Lielākajā daļā pētījumā analizēto rīcībpolitikas jomu un EE1 principa izmantojumu tirgus vienības piedalās plānu vai investīciju lēmumu sagatavošanā, tādēļ šis darbību grafiks ir piemērots norādītajām rīcībpolitikas jomām un izmantojumiem. Tomēr ir arī citas jomas, kurās rīcībpolitikas veidotāji (piemēram, izstrādājot nacionālos enerģētikas un klimata plānus (NEKP) un citus lēmumus par rīcībpolitikas veidošanu) vai regulatori (piemēram, apstiprinot prognozes vai scenārijus tīkla paplašināšanas plānam) ir galvenie dalībnieki, vismaz attiecībā uz sistemātisku novērtēšanu īstenošanas posmā. Tas nozīmē, ka veids, kādā EE1 principu piemēros dažādi dalībnieki, būs ļoti atkarīgs no konteksta. Lai gan daži soļi ir piemērojami visās situācijās, daži no tiem var būt nozarei specifiski un ietvert dažādas darbības, atkarībā no lēmuma veida, rīcībpolitikas jomas vai iesaistītajiem dalībniekiem. Dažos gadījumos var būt iesaistīti tikai viena veida lēmumu pieņēmēji.

Neatkarīgi no nozares un lēmuma veida (rīcībpolitikas, plānošana vai investīcijas), vispārīgā pieeja minētā principa piemērošanai paliks nemainīga, taču dažādiem dalībniekiem būs jāīsteno atšķirīgi soļi.

Rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem ir īpaša nozīme EE1 principa piemērošanas veicināšanā, pārdomātu noteikumu noteikšanā (uzsākšanas posmā) un piemērošanas validēšanā. Tie var būt arī dalībnieki, kas šo principu piemēro tieši, ievērojot sagatavošanas un īstenošanas posmā noteiktos soļus. Piemēram, rīcībpolitikas veidotājiem jāpiemēro EE1 princips, gatavojot stratēģiskos plānus vai nosakot rīcībpolitikas mērķrādītājus. Regulatoriem būs jāpiemēro šis princips, izvirzot noteikumus un normas, kas ietekmē energosistēmu, jo īpaši tirgus modeļa noteikumus, vai kas ietekmē enerģijas patēriņu. Tomēr lielākajā daļā gadījumu lēmumu sagatavošana un īstenošana notiek tirgus vienību līmenī.

Tā kā šīs vadlīnijas galvenokārt ir paredzētas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem, galvenā uzmanība tiek pievērsta vispārīgiem un universāliem minētā principa piemērošanas aspektiem. Šim nolūkam, pamatojoties uz pētījumā norādītajiem posmiem un soļiem, turpmākajās iedaļās noteiktas un izskaidrotas konkrētākas darbības, kas rīcībpolitikas veidotājiem un regulatoriem jāņem vērā, galvenokārt par uzsākšanas posmu, kurā jānosaka pareizie pamatnosacījumi, un par sagatavošanas un validēšanas posmu regulatoriem, jo šīs darbības var veikt arī rīcībpolitikas veidotāji. Īpaša uzmanība tiek pievērsta darbībām, kas saistītas ar uzraudzību un ziņošanu, kā pieņemto lēmumu un veikto izvēļu turpinājumam.

Lēmumu pieņemšanas procesa sagatavošanas un īstenošanas posmā veicamie soļi ir ļoti atkarīgi arī no konteksta. Ir iespējams norādīt dažas konkrētākas darbības un to, kādas ir prasības šo darbību pareizai veikšanai. Tomēr sīkāki paskaidrojumi par to, kā minētās darbības jāveic, pārsniedz šī dokumenta darbības jomu. Šīs darbības parasti veic tirgus vienības, kas darbojas dažādos apstākļos, un, lai ņemtu vērā visas īpatnības, ir vajadzīgas detalizētas nozaru rokasgrāmatas. Turpmāk tabulā ir sniegts pārskats par darbībām un to priekšnoteikumiem saistībā ar dažādiem sagatavošanas un īstenošanas posmu soļiem. Pētījumā sniegtie piemēri no reālās dzīves, kas iekļauti 4. iedaļā, identificē konkrētas darbības, kas jāveic attiecīgajiem dalībniekiem saistībā ar konkrētiem lēmumiem izvēlētajā nozarē. No rīcībpolitikas veidotāju viedokļa, veicot pienācīgu ietekmes novērtējumu, jānodrošina pareiza EE1 principa iekļaušana sagatavošanas un īstenošanas posmos.

2. tabula

Soļi, darbības un priekšnoteikumi, kas jāizpilda, lai īstenotāji varētu piemērot EE1 principu

Solis Darbība Priekšnoteikums Nosaka uzņēmējdarbības/projekta mērķi — Ņem vērā energoefektivitāti kā daļu no risinājuma — Informācijas pieejamība — Piekļuve tehnoloģiskajai kompetencei Izstrādā izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) metodiku — Ņem vērā plašākus ieguvumus, ko sniedz energoefektivitāte, un to kvantitatīvās izteiksmes — Nosaka kritērijus pareizā risinājuma izvēlei — Standartizēta metodika, ko var izmantot šim nolūkam — Datu pieejamība — Rīku/modeļu pieejamība Apkopo informāciju — Analizē tirgus — Analizē novatoriskus risinājumus — Ņem vērā izmaiņas rīcībpolitikā — Iegūst kvalitatīvus datus IIA vajadzībām — Novērtē investīciju vajadzības un investīciju atdevi — Informācijas pieejamība — Datu pieejamība — Īpašas zināšanas Prognozē energopakalpojumu pieprasījumu — Izvērtē pieprasījumu pēc enerģijas nākotnē — Novērtē alternatīvu ietekmi uz enerģijas patēriņu un attiecīgā gadījumā – uz slodzi — Dezagregētu enerģijas patēriņa datu pieejamība — Prognozes valsts/reģiona līmenī — Stabils rīcībpolitikas satvars Nosaka citas izmaksas un risku — Izvērtē īstenošanas faktoru ietekmi — Izvērtē izmaiņas kurināmā un enerģijas cenās — Ņem vērā makroekonomikas attīstību — Ņem vērā atmaksāšanās laiku un turpmākās naudas plūsmas — Datu pieejamība — Skaidri rīcībpolitikas mērķi — Iepriekšējās pieredzes pieejamība — Riska mazināšanas risinājumu (piemēram, ESCO) pieejamība Novērtē alternatīvas — Veic IIA (ietekmi izsaka naudā) — Novērtē izmaksu lietderību — Pārbauda, vai risinājumi ir nākotnes prasībām atbilstoši — Izvērtē publisko atbalstu un pieejamo finansējumu — Piekļuve pieejamajiem datiem un rīkiem/modeļiem un to ērta izmantošana — Zināšanas vajadzīgajā jomā — Finansēšanas shēmas un atbalsts energoefektivitātes projektiem Īsteno — Iedala pietiekamus resursus un tehnoloģisko kompetenci — Izmanto atbalsta instrumentus — Nodrošina pareizu izmantošanu — Zināšanu un resursu pieejamība (darbaspēks un finansējums) — Viegla piekļuve atbalsta shēmām — Atgriezeniskās saites mehānismi starp īstenotājiem un lietotājiem Veic uzraudzību un izvērtēšanu — Apkopo datus — Veic īstenošanas auditu — Izvērtē ietekmi un to, vai ir sasniegti mērķi — Iepriekš noteikti rādītāji — Piekļuve datiem — Datu analīzes un apstrādes rīku pieejamība — Resursu pieejamība

Avots: Eiropas Komisija.

3.3. Galvenie dalībnieki

Lai gan energoefektivitātes risinājumus var īstenot publiskais sektors, privātie uzņēmumi un patērētāji, EE1 principa piemērošanai ir arī noteikta plašāka ietekme uz rīcībpolitikas veidotājiem un regulatīvajām iestādēm, kam ir jānodrošina iespēja piemērot energoefektīvus risinājumus dažādās situācijās. Ja minētie dalībnieki piemēro EE1 principu, tirgus vienību un investoru rīcībā jābūt piemērotiem rīkiem un informācijai, kas nepieciešama, lai pienācīgi novērtētu un ieviestu energoefektīvus risinājumus.

Tādējādi galvenie dalībnieki ir šādi.

Rīcībpolitikas veidotāji

Tostarp:

a) ES iestādes, kas iesaistītas ES standarta likumdošanas procedūrā, t. i., Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome;

b) valdības, valstu parlamenti un administratīvie dienesti, kuru kompetence attiecas uz visu dalībvalsts teritoriju;

c) reģionu, provinču un vietējās pašpārvaldes, parlamenti un administratīvie dienesti, kuru kompetence attiecas uz dalībvalsts reģioniem, provincēm un pašvaldībām.

Rīcībpolitikas veidotāju gadījumā EE1 principa piemērošana attiecas uz visiem aspektiem, kas ietekmē energoefektivitātes attiecināmību, īstenojamību un atbalstīšanu (te ietilpst arī pasākumi, kas veicina enerģijas taupīšanas paradumus), arī izmantojot publisko finansējumu un publisko iepirkumu. Ar satvara izstrādi rīcībpolitikas veidotājiem jācenšas uz energoefektīviem risinājumiem virzīt arī citas vienības. Piemēram, tiem ir jānosprauž mērķi, kas neliedz izmantot energoefektīvas alternatīvas, jālikvidē juridiskie un administratīvie šķēršļi un pienācīgi jānovērtē dažādas rīcībpolitikas iniciatīvas, to ietekme uz enerģijas patēriņu un enerģijas taupīšanas pasākumu iespējamie mīnusi, arī nākotnes perspektīvā.

Rīcībpolitikas veidotājiem arī jānodrošina, ka tiek piedāvāti stimuli energoefektīviem risinājumiem, lai risinātu problēmu, ka no individuālā viedokļa energoefektivitātes pasākumi ne vienmēr tiek uzskatīti par izmaksu ziņā optimāliem (piemēram, ilgā atmaksāšanās perioda, saistīto risku vai nepietiekamās informētības dēļ), lai arī no sabiedrības viedokļa tie būtu vēlami. Lai aptvertu visus šos aspektus, energoefektivitātei jākļūst par politisku prioritāti gan stratēģiskā, gan operatīvā līmenī, tostarp attiecīgā gadījumā iesaistot finanšu iestādes.

Vietējā līmenī publisko iestāžu pieņemtie lēmumi parasti ir tuvāk īstenošanai un var tieši ietekmēt risinājuma izvēli. Lēmumi par īpašiem pieejamo līdzekļu izdevumiem, kas atļauj pieņemt lēmumus par investīciju lokalizāciju, un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas plānošana ir piemēri, kas apliecina, ka EE1 princips ir jāņem vērā visur, kur vien tas iespējams. Turklāt pašpārvaldēm ir vajadzīgs ilgtermiņa plānošanas horizonts, lai ieviestu EE1 principu, kad tās izvērtē dažādos variantus, un lai izvairītos no aprobežošanās ar noteiktām tehnoloģijām vai risinājumiem, kas atbilst vietējiem plānošanas cikliem.

Regulatori

Šajā grupā ietilpst valstu regulatīvās iestādes vai aģentūras, kas izraudzītas valsts vai reģiona līmenī, lai pieņemtu noteikumus un nodrošinātu atbilstību, pārraudzītu tirgu darbību un kontrolētu tarifus regulētajos tirgus segmentos. Jo īpaši tie ir energoregulatori un aģentūras, kas pilda regulatīvus un uzraudzības pienākumus.

Regulatoriem jāaizstāv noteikumi, kas nodrošina piekļuvi tirgum un energoefektīvus risinājumus. Tiem arī jānodrošina metodika un norādījumi par to, kā izmaksu un ieguvumu analīzē novērtēt dažādas alternatīvas, ņemot vērā plašākus ieguvumus, un visbeidzot – jāverificē īstenošana, lai noskaidrotu, vai EE1 princips tiek pareizi piemērots, apstiprinot, verificējot vai uzraugot tirgus uzņēmumu iesniegtos projektus. Attiecībā uz tirgus uzņēmumiem ir svarīgi paredzēt pienācīgus uzraudzības noteikumus un izvērtējumus, lai apkopotu informāciju par to, kā energoefektivitāte darbojas praksē.

Tirgus vienības

Šajā grupā ietilpst uzņēmumi, iedzīvotāju energokopienas un investori, kuri ir atbildīgi par faktiski pieņemtajiem lēmumiem tirgū. Tajā ietilpst arī līgumslēdzējas iestādes un līgumslēdzēji (15), kas definēti publiskā iepirkuma noteikumos, ciktāl to lēmumi par preču vai pakalpojumu iegādi dažādos tirgos ietekmē enerģijas patēriņu. EE1 būtu jāpiemēro lēmumiem par publiskā iepirkuma kritērijiem vai lēmumiem par to ēku iegādi, nomu vai modernizāciju, kas šīm iestādēm pieder vai ko tās izmanto.

Enerģētikas nozarē acīm redzami galvenā uzmanība tiek pievērsta enerģijas tirgus uzņēmumiem, uz kuriem attiecas īpaši noteikumi, jo īpaši:

a) enerģijas piegādātājiem – elektroenerģijas, siltuma vai aukstuma un citu preču komerciāliem ražotājiem, kā arī juridiskām personām, kas patērētājiem pārdod enerģiju (piemēram, elektrību, siltumu/aukstumu vai dabasgāzi);

b) tīkla operatoriem – vienībām, kas ir atbildīgas par sadales un pārvades sistēmas ekspluatāciju, tās uzturēšanas nodrošināšanu un, ja nepieciešams, tās attīstību noteiktā teritorijā, lai nodrošinātu šīs sistēmas ilgtermiņa spēju apmierināt pieprasījumu pēc elektroenerģijas, siltuma vai aukstuma un dabasgāzes; un

c) pieprasījuma puses pārvaldības pakalpojumu sniedzējiem – vienībām, kas atbalsta patērētājus gan attiecībā uz uzlabotu energoefektivitāti, gan pieprasījumreakciju, kā arī uzlabo patērētāju reaģēšanas elastību, tostarp, piemēram, energosistēmas agregatoriem.

Salīdzinot ar komercsabiedrībām, kuru galvenais mērķis ir peļņas palielināšana, komunālo pakalpojumu uzņēmumiem var būt citi mērķi, kas tiek noteikti regulējumā. Tiem var uzdot īstenot ilgtspējības mērķus vai piemērot kādus ilgtspējības kritērijus, kad tie pieņem investīciju lēmumus. Šādās situācijās EE1 princips ir piemērojams, nosakot projekta mērķus, veicot izmaksu un ieguvumu analīzi, novērtējot dažādu alternatīvu ietekmi vai meklējot pareizo risinājumu īstenošanai.

Tirgus vienību grupā ietilpst arī regulētie investori, kā arī publiskās un privātās finanšu iestādes, kas savu darbību ietvaros piemēros EE1 principu. EE1 principam jāpalīdz virzīt finanšu iestāžu darbības uz aktīvu un finanšu portfeļa ilgtspējību ilgtermiņā. Skatoties nākotnē, EE1 principam jāatbalsta novatorisku ieņēmumu modeļu izstrāde energoefektivitātes jomā (piemēram, energoefektivitāte kā pakalpojums) un nosacījumu izstrāde iespējamai privāto investīciju piesaistei.

Kopumā, uzņēmuma līmenī energopārvaldības sistēmām, piemēram, standartam ISO 50001, ja to pareizi izmanto, jānodrošina tādu energoefektīvu risinājumu pieņemšana, kas uzlabo uzņēmumu energosniegumu. Arī energoauditiem un to turpmākiem pasākumiem jāveicina lielāka informētība un energoefektivitātes uzlabojumi, ja tie ir izmakslietderīgi no uzņēmuma darījumu viedokļa. Tas nenozīmē, ka EE1 princips ir pilnīgi neatbilstīgs. EE1 principa piemērošana var arī palīdzēt komercsabiedrībām noteikt energoefektīvus projektus un investīcijas, pienācīgi novērtēt izmaksas un ieguvumus, tostarp plašākus ieguvumus saviem darbiniekiem, un īstenot šos projektus un investīcijas pareizā veidā.

3.4. Rīcībpolitikas mērķrādītāju noteikšana

Ir svarīgi, lai mērķrādītāji un mērķi iepriekš nenoteiktu, kuri risinājumi jāizmanto to sasniegšanai, ja vien tas nav nepieciešams. Ja energoefektivitātes pasākumi var būt daļa no risinājuma, rīcībpolitikas mērķi nedrīkst atturēt no šādiem pasākumiem. Tādēļ mērķi ir jānosaka, pamatojoties uz rezultātiem un vēlamo ietekmi, nevis uz ieguldītajiem resursiem. Viena acīm redzama pieeja ir noteikt visaptverošus mērķus, pamatojoties uz sistēmas veiktspēju, nevis mērķrādītājus konkrētiem risinājumiem, piemēram, noteikt energoapgādes piedāvājumu, kas atbilst pieprasījumam, nevis palielināt elektroenerģijas ražošanas jaudu par 5 %, lai apmierinātu gaidāmo pieprasījuma pieaugumu. Tas nozīmē, ka rīcībpolitikas mērķrādītājiem noteiktās situācijās jābūt diezgan konkrētiem, taču nevajadzētu aizmirst, ka energoefektīvus risinājumus var atbalstīt arī ar pārdomāti definētiem mērķrādītājiem. Tādēļ jau mērķrādītāju izvirzīšanas posmā attiecībā uz iniciatīvām, kas ietekmēs enerģijas patēriņu, ir svarīgi ņemt vērā ietekmi uz enerģijas patēriņu un kompromisus starp dažādiem risinājumiem, kas var nodrošināt šo mērķrādītāju sasniegšanu.

Līdz ar to ir svarīgi pareizi noteikt mērķrādītāju uzraudzības rādītājus un metodiku. Ja enerģijas patēriņa samazināšana var veicināt izvirzīto mērķu sasniegšanu vai ja izvirzīto mērķu sasniegšana ietekmēs enerģijas patēriņu, ir jānovērtē saistība starp šiem mērķiem un paredzamo enerģijas patēriņa līmeni. Šajā lēmumu pieņemšanas procesa sākumposmā minētie aprēķini var būt sarežģīti, un ir nepieciešama zināma iepriekšēja pieredze un pierādījumi. Šī iemesla dēļ jau no paša sākuma ir jāparedz uzraudzība pār minēto mērķu sasniegšanai veikto darbību faktisko ietekmi uz enerģijas patēriņu, tostarp uzraudzības un izvērtēšanas protokoli.

3.5. Tiesiskā regulējuma noteikšana

3.5.1. Atbilstīgu noteikumu un tiesību aktu noteikšana

Gan EE1 principam, gan energoefektīviem pasākumiem ir vajadzīgs atbilstīgs tiesiskais pamatregulējums, lai tos varētu īstenot praksē. Tiesību aktos ir jāparedz energoefektivitāte kā iespējamais risinājums, jārada iespēja to ieviest un jānodrošina pienācīgi turpmākie pasākumi. Vajadzības gadījumā tiem jānovērš arī šķēršļi energoefektīviem risinājumiem.

Lai novērtētu, vai EE1 principu var piemērot kādai konkrētai rīcībpolitikas iniciatīvai, regulai vai projektam, var veikt sākotnējo pārbaudi, kuras pamatā ir jautājumu kopums (trīs jautājumi trijās grupās). Pirmā jautājumu grupa palīdz noteikt, vai energoefektivitāte ietilpst paredzētās iniciatīvas vai projekta darbības jomā. Otrā grupa palīdz noskaidrot, vai energoefektivitāti var piemērot praksē, un trešā grupa – vai energoefektivitāti var pareizi ieviest.

Trīs jautājumu grupas ir šādas.

1. Vai ir kāds variants, kā uzlabot energoefektivitāti? — Vai iniciatīva ietekmē enerģijas patēriņu, vai veicina energoapgādes paplašināšanos? — Vai energoefektivitāte var palīdzēt sasniegt iniciatīvas mērķus? — Vai ir tādi energoefektivitātes risinājumi, kurus var izskatīt saistībā ar iniciatīvu? Šie jautājumi jāskata kopīgi, kaskādes secībā. Ja atbilde uz visiem jautājumiem ir pozitīva, jāizpēta citi EE1 principa aspekti, uz kuriem attiecas turpmākie jautājumi (arī tad, ja atbildes nav skaidras). Negatīva atbilde uz pirmo jautājumu nozīmēs, ka EE1 principa piemērošana nav iespējama. Negatīva atbilde uz otrās aizzīmes jautājumu nozīmēs, ka energoefektivitāte nav atbilstīga pieeja mērķu sasniegšanai konkrētajā situācijā, un negatīva atbilde uz pēdējo jautājumu norādīs, ka šo mērķu sasniegšanai nav dzīvotspējīga energoefektīva risinājuma. Negatīva(-as) atbilde(-es) nozīmēs, ka nav nepieciešams skatīt pārējās jautājumu grupas.

2. Vai energoefektivitātes uzlabošanas variantu ir iespējams realizēt? — Vai energosistēmas vai atsevišķu ierīču līmenī ir iespējams pienācīgi izvērtēt energoefektivitātes risinājumu sniegtos tiešos un plašākos ieguvumus? — Vai pastāv kādi šķēršļi, kas ietekmē iespējamā energoefektivitātes risinājuma īstenošanu? — Vai ir iespējams nodrošināt, ka energoefektivitātes risinājumi efektīvi sasniedz/veicina iniciatīvas mērķus? Ja atbilde uz kādu no jautājumiem ir negatīva vai neskaidra, ir nepieciešama turpmāka darbība saskaņā ar EE1 principu, lai risinātu problēmas. Pozitīvas atbildes uz visiem jautājumiem nozīmē, ka konkrētajā kontekstā attiecīgajiem lēmumu pieņēmējiem jāspēj piemērot EE1 principu. Jebkurā gadījumā jāizskata arī trešā jautājumu grupa.

3. Vai energoefektivitātes uzlabošanas variantu ir iespējams pienācīgi īstenot? — Vai par īstenošanu atbildīgās vienības zina, kā novērtēt energoefektivitātes risinājumus? — Vai ir pieejami pietiekami resursi un informācija energoefektivitātes risinājumu īstenošanai? — Vai ir izveidoti mehānismi, kas palīdzētu nodrošināt un verificēt īstenošanu? Ja atbilde uz kādu no jautājumiem ir negatīva vai nepārliecinoša, jāveic papildu darbības, lai nodrošinātu šā principa turpmāko uzraudzību, pareizi izvēloties labākos risinājumus. Pozitīvas atbildes apstiprina, ka, piemērojot šo principu plānotās iniciatīvas kontekstā, attiecīgajām vienībām ir piemēroti apstākļi, lai tās pieņemtu pietiekami informētu lēmumu, kas būtu optimāls no rīcībpolitikas mērķu viedokļa.

Turpmāka darbība ne vienmēr nozīmē, ka tiesību aktos vai noteikumos ir jāiekļauj īpašas prasības. Dažus jautājumus var atrisināt ārpus tiesiskā regulējuma vai formālajām prasībām. Tomēr ir svarīgi, lai gadījumā, ja pirmais jautājumu kopums norāda, ka energoefektivitāte var būt daļa no risinājuma, prasības tiktu izvirzītas pareizi. Jo īpaši tām:

1) skaidri jānorāda, ka energoefektivitāte ir iespējams risinājums, kas jāizskata un jānosaka par prioritāti, ja tas ir izmaksefektīvs un derīgs konkrētajiem nolūkiem;

2) jāatzīst energoefektivitātes nozīme citu mērķu sasniegšanā, piemēram, SEG emisiju un piesārņotāju samazināšanā, neenerģētisko resursu izmantošanā, veselības un ērtību uzlabošanā, kā arī enerģētiskās nabadzības mazināšanā;

3) jāpārliecinās, ka prasības nodrošina energoefektivitāti energoapgādes, pārvades, sadales un patēriņa jomā un jo īpaši pieprasījuma puses risinājumu izmantošanu. Tehniskās specifikācijas nedrīkst kavēt enerģētikas integrāciju vai energoefektivitātes izmantošanu;

4) jādefinē veiktspēja, nevis konkrēts sasniedzamais risinājums. Uz veiktspēju balstīts regulējums nodrošinās energoefektivitāti līdzvērtīgos apstākļos kā citām alternatīvām;

5) jāprecizē dažādu dalībnieku atbildība un pienākumi, novērtējot un verificējot energoefektivitātes risinājumus;

6) jānodrošina skaidri kritēriji un metodika, lai novērtētu energoefektīvu risinājumu izmaksas un ieguvumus, kā arī to ietekmi uz enerģijas patēriņu;

7) jāatsaucas uz informāciju (datiem), ko izmanto vai kas jāizmanto, lai novērtētu enerģijas ietaupījumu pašreizējo potenciālu, energoefektivitātes izmaksas un ieguvumus;

8) jānodrošina, ka energoefektivitāte ir atbilstīga un pat vēlama, lai saņemtu publisko atbalstu un finansējumu;

9) jāiekļauj ietekmes uz enerģijas patēriņu uzraudzība un citas energoefektīvu risinājumu ietekmes verifikācija.

Galvenais aspekts, kas saistīts ar noteikumiem un prasībām, ir uzlabota informētība par iespējamiem energoefektivitātes pasākumiem, to izmaksām un ieguvumiem un to optimālas īstenošanas veidiem. Var būt arī nepieciešams, lai tiesību normas novērstu šķēršļus, kas kavē EE1 principa un konkrētu energoefektivitātes risinājumu ieviešanu. Tas prasa pienācīgi apzināt šādus šķēršļus.

3.5.2. EE1 šķēršļu apzināšana

Lemjot par to, vai energoefektīvs risinājums ir dzīvotspējīgs variants, lai varētu sasniegt izvirzītos mērķrādītājus, vispirms ir jānosaka, vai ir tādas energoefektivitātes darbības, kas var būt alternatīva piegādes puses paplašināšanai energosistēmā vai kas var samazināt enerģijas pieprasījumu galapatēriņa nozarēs. Zinot to, ko ir iespējams izdarīt, vēlāk varētu analizēt un salīdzināt energoefektīvos pasākumus ar citām alternatīvām.

Tomēr šāda energoefektīvo risinājumu sākotnējā identificēšana un turpmākā atlase saskaņā ar EE1 principu saskaras ar dažādiem šķēršļiem. Vienā no projekta ENEFIRST (16) darbības virzieniem tika apzināti iespējamie šķēršļi un tie tika iedalīti šādās kategorijās:

— politiskie šķēršļi, kas saistīti ar aizspriedumiem pret noteiktiem risinājumiem vai iepriekš pieņemtās pieejas turpināšanu,

— regulatīvie šķēršļi – ja spēkā esošais regulējums traucē izvēlēties energoefektīvus risinājumus,

— rīcībpolitiku mijiedarbības radītie šķēršļi (piemēram, pretrunīgi mērķi vai prioritātes), kas saistīti ar to, ka lēmumu pieņēmēji bieži vien aizstāv savas konkrētās rīcībpolitikas jomas un energoefektivitātes pasākumiem var būt savi plusi un mīnusi,

— finansiālie šķēršļi, kad ir nepietiekami līdzekļi vai finansiālais atbalsts energoefektīviem risinājumiem, un tos var saistīt ar izvērtēšanas un novērtēšanas veidu,

— tehniskie šķēršļi – energoefektīvu risinājumu var būt tehniski grūtāk novērtēt vai integrēt dzīvotspējīgā variantā,

— informatīvie šķēršļi, kad nav pieejama informācija un dati, lai varētu pareizi noteikt un izvērtēt energoefektivitātes risinājumu radītos ieguvumus,

— kultūras un uzvedības šķēršļi – uzvedība un ieradumi, kas ierobežo izskatāmo risinājumu apjomu,

— saziņas/informētības šķēršļi – neinformētība par energoefektivitātes uzlabošanas variantiem,

— kompetences trūkums – nepietiekamas zināšanas, kā ieviest energoefektivitātes risinājumus/tehnoloģijas, un nosliekšanās par labu noteiktiem risinājumiem, kas nepiedāvā energoefektivitātes uzlabošanas iespējas,

— ietekmes radīta neobjektivitāte, kas saistīta ar piegādes puses ieinteresēto personu ietekmi uz rīcībpolitikas veidošanu vai lēmumu pieņemšanu, proti, piegādes puses ieinteresētās personas ietekmē rīcībpolitikas veidotājus,

— šķēršļi piegādes ķēdē – enerģijas tirgi ir veidoti no piegādes puses perspektīvas, tāpēc energoefektivitāte esošajā sistēmā var radīt satricinājumu.

Dažādās rīcībpolitikas jomās šķēršļi var atšķirties, un tie ir detalizēti izklāstīti ENEFIRST ziņojumā.

Iepriekš uzskaitītie šķēršļi ir rīcībpolitikas veidošanai visraksturīgākie, un tādēļ tie ir jāizskata, nosakot pareizo rīcībpolitikas satvaru. Tomēr šie šķēršļi var ietekmēt arī konkrētu investīciju projektu izstrādi un pieeju. Turklāt atkarībā no energoefektivitātes pasākuma veida un apjoma var pastāvēt arī citi konkrētāki vai vietējas nozīmes šķēršļi.

Visbeidzot, daži šķēršļi var būt saistīti ar resursiem, ko publiskās iestādes piešķir energoefektivitātei. Nepietiekami administratīvie resursi un līdzekļi, kas piešķirti energoefektivitātes risinājumu un tehnoloģiju atbalstam, novērtēšanai un popularizēšanai, bieži vien tiek norādīti kā šķēršļi plašākai EE1 principa piemērošanai. Tādēļ viens no svarīgākajiem rīcībpolitikas veidotāju pienākumiem ir vajadzīgo administratīvo spēju un zināšanu veidošana energoefektivitātes jomā un nodrošināšana, ka publiskajām struktūrām ir pieejami pietiekami finanšu līdzekļi, lai palīdzētu tirgus vienībām un patērētājiem energoefektīvu risinājumu īstenošanā un uzraudzītu rīcībpolitikas ietekmi.

3.5.3. Principa integrēšana rīcībpolitikā un tiesiskajā satvarā

Viens no apsvērumiem attiecībā uz EE1 principa veicinošo satvaru ir saistīts ar to, kā varētu nodrošināt šo norādījumu ieteikumu īstenošanu.

Konkrētu šķēršļu novēršana, prasību izvirzīšana vai īpašu stimulu noteikšana energoefektīviem risinājumiem ir daļa no energoefektivitātes rīcībpolitikas. Ir svarīgi nodalīt abus aspektus. Energoefektivitātes rīcībpolitikā ir noteikti konkrēti energoefektivitātes pasākumi un mērķi, kā arī atbalstoši un veicinoši nosacījumi. EE1 princips attiecas uz energoefektīvu alternatīvu izskatīšanu un analīzi, lai pieņemtu lēmumus, kas ietekmē enerģijas patēriņu un energoapgādi. Piemērojot šo principu, jāīsteno arī konkrētas darbības, kas ļauj veikt minēto energoefektivitātes risinājumu analīzi un īstenošanu. Šo darbību veids parasti tiek noteikts energoefektivitātes rīcībpolitikas pasākumos. Līdz ar to minēto darbību juridiskā forma pārsniedz principa apspriešanas robežas un vairāk attiecas uz enerģētikas rīcībpolitikas izstrādi. Piemēram, lai veicinātu energoefektivitāti un pārvarētu iepriekš minētos šķēršļus, tiešs spiediens ieviest energoefektivitātes risinājumus var izpausties kā konkrēti energoefektivitātes mērķrādītāji. Vēl viens veids ir noteikt obligātus enerģijas taupīšanas pienākumus enerģijas piegādātājiem, pieprasot, lai tie samazina patērētāju izmantoto enerģijas apjomu (17).

Jebkurš saistošs mērķrādītājs un obligāta prasība izmantot energoefektīvus risinājumus sasniedz EE1 principa mērķus. Tomēr šādu prasību veids, to stingrības pakāpe vai obligātums – tie ir jautājumi, kas jāizskata ar enerģētiku saistītās rīcībpolitikas satvarā. No EE1 viedokļa ir svarīgi izskatīt un risināt dažādus aspektus.

3.5.4. EE1 stimulēšana

Lielākajā daļā gadījumu energoefektivitātes pasākumiem jābūt vēlamajam ceļam uz priekšu, ja, pienācīgi ņemot vērā plašākos ieguvumus, tie tiek atzīti par izmakslietderīgu variantu. Tomēr šie ieguvumi ne vienmēr attiecas uz to dalībnieku, kuram jāpieņem investīciju lēmums. Energoefektivitātes radītie plašākie ieguvumi var vairāk attiekties uz sabiedrību kopumā (piemēram, tīrs gaiss), nevis uz konkrēto investoru, kas pieņem lēmumu. Līdzīgi arī galaizmantotājs var gūt labumu no enerģijas ietaupījumiem, taču šie ieguvumi var būt mazsvarīgi aktīva īpašniekam (piemēram, pretrunīgas intereses īrētos īpašumos).

Turklāt jo īpaši komunālajiem dienestiem energoefektivitāte nav vēlamais ceļš, jo patērētāji gan ietaupa enerģiju, taču šie dienesti pārdod mazāku sava produkta apjomu. Tādēļ ir svarīgi enerģijas jomā nomainīt uzņēmējdarbības modeļus, kas dod priekšroku lielākam enerģijas pārdošanas apjomam, aizstājot tos ar uzņēmējdarbības modeļiem, kas atalgo energopakalpojumu sniegšanu vai noteikta ērtību līmeņa sasniegšanu, piemēram, ar modeli “energoefektivitāte kā pakalpojums”. Vēl viens kavējošs apstāklis ir tas, ka energoefektīvu iekārtu iegādei vai ēku renovācijai ir vajadzīgas samērā lielas sākotnējās izmaksas, bet to atmaksāšanās periods var būt garš.

Šo iemeslu dēļ ar iespēju radīšanu energoefektivitātei bieži vien nepietiek, un ir nepieciešami tieši vai netieši stimuli, lai lēmumu pieņemšanā tiktu ņemti vērā plašāki energoefektivitātes pasākumu ieguvumi visai sabiedrībai. Jo īpaši stimuliem jānodrošina, ka tiek ietekmēta indivīdu izvēle, lai tā būtu labvēlīga sistēmai kopumā.

3.5.5. Finansējums un finansiālais atbalsts

Atbalsts īpaša energoefektivitātes mehānisma ieviešanai

Ir svarīgi atbalstīt energoefektivitāti ar īpaši iedalītu finansējumu. Tam jāveicina energoefektivitātes projekti un jānodrošina investoriem skaidrība par pieejamo finansiālo atbalstu. Lai gan energoefektivitāte dažādās finansēšanas programmās ir atzīta par atbalsttiesīgu, publiskā finansējuma shēmas, kas paredzētas tikai un vienīgi energoefektivitātes projektiem, pašlaik ir ierobežotas.

Īpaši energoefektivitātei veltīta fonda vai shēmas izveide var sniegt spēcīgāku stimulu investīcijām energoefektivitātē. Šāds fonds palīdzētu izveidot priekšzīmīgu satvaru, kurā EE1 princips tiek piemērots pilnīgi. Parasti kompleksiem risinājumiem, kas apvieno finanšu atbalstu ar konsultāciju pakalpojumiem, ir augstāks apguves līmenis, un tie gūst labumu no lielāka sviras efekta (18).

EE1 principa piemērošana visām attiecīgajām ES finansēšanas instrumentu jomām

Izvirzot finansiālā atbalsta attiecināmības kritērijus tādējādi, ka tiek noteikti energoefektivitātes mērķrādītāji un kritēriji, prioritāte tiks piešķirta energoefektīviem projektiem. Kad vien iespējams, ES fondi var noteikt (nozarei vai tehnoloģijai specifiskus) enerģijas patēriņa vai efektivitātes uzlabojumu robežvērtības, pamatojoties uz labākajām pieejamajām tehnoloģijām.

Saistībā ar kohēzijas politikas fondiem vadošajām iestādēm jānodrošina, lai programmu prioritātēs un mērķos tiktu iekļauta konkrēta atsauce uz EE1 principa veicināšanu (19) un tas tiktu pienācīgi atspoguļots attiecināmības tabulā, piemēram, nodrošinot lielāku izmaksu segumu tiem projektiem, kas ievēro EE1 principu. INTERREG programmās šīs darbības jāparedz pārrobežu vai starpvalstu kontekstā.

Turklāt vadošajām iestādēm jāņem vērā energoefektivitāte, nosakot atlases kritērijus pasākumiem tajās nozarēs, kurās var īstenot EE1 principu (sk. 4.2. iedaļu), lai kā prioritārus varētu noteikt tos projektus, kas piemēro šo principu.

Vadošās iestādes var arī apsvērt atbalsta intensitātes modulāciju, lai projekti energoefektivitātes jomā vai tie, kas piemēro principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, varētu izmantot atvieglotu publisko atbalstu (saņemt prēmijas).

InvestEU ietvaros īstenošanas partneri tiek aicināti, izvērtējot projektus, savos iesnieguma dokumentos iekļaut iedaļu par energoefektivitāti kā atsevišķu uzticamības pārbaudes elementu. Šāda iedaļa attiektos uz visiem projektiem ārpus ilgtspējīgas infrastruktūras sadaļas (SIW).

Ieteikums ņemt vērā ar energoefektivitāti saistītus atlases kritērijus tiek attiecināts arī uz Eiropas, valstu vai reģionālajām programmām, kuru ietvaros tiek rīkoti projektu konkursi.

Ja publiskās iestādes un ES fondu īstenošanas partneri izstrādā un īsteno pasākumus, kuru galvenais mērķis ir energoefektivitāte, tie tiek mudināti sniegt pietiekamu pamatojumu par to, kādā veidā energoefektivitāte ir attiecīgā projekta/programmas/pasākuma centrā un kādēļ uz to neattiecas zaļmaldināšanas risks.

Tehniskās palīdzības sniegšana, lai palīdzētu fondu pārvaldniekiem un projektu virzītājiem piemērot EE1 principu

Papildus pašreizējiem fondiem, kas pieejami energoefektivitātei, riska uztveres problēmu risināšana, apvienošanas veicināšana un palīdzība projektu izstrādē vēl vairāk stimulētu energoefektīvus risinājumus. Lai gan šīs darbības jau ietilpst enerģētikas finansēšanas politikā, lēmumu pieņēmējiem jāpopularizē pieejamie rīki pretendentu un fondu pārvaldnieku vidū.

Eiropas Komisija var piedāvāt konsultāciju pakalpojumus vadošajām iestādēm, lai palīdzētu tām izmantot EE1 principu savās programmās, jo īpaši ar tehniskā atbalsta instrumenta (20) starpniecību.

Finanšu iestādēm, kas izmanto ES programmas, var darīt pieejamus īpašus konsultāciju pakalpojumus, lai piemērotu EE1 principu gan novērtēšanas posmā (uzticamības pārbaudē), gan īstenošanas posmā (projektu izstrādē). Eiropas Komisija strādā pie šādu īpašu konsultatīvo produktu izstrādes, pamatojoties uz Eiropas Investīciju bankas un citu potenciālo īstenošanas partneru (valsts attīstību veicinošo banku, ERAB u. c.) sekmīgo pieredzi.

Projektu virzītāji, kas vēlas īstenot investīcijas energoefektivitātē vai iekļaut EE1 principu, var saņemt ad hoc tehnisko palīdzību attiecīgi no ES konsultāciju centra, ELENA un kohēzijas politikas programmām, kā arī citu palīdzību projektu izstrādei saskaņā ar LIFE programmu “Pāreja uz tīru enerģiju”. Dažos gadījumos energoauditu izmaksas var (daļēji) pretendēt uz ES atbalstu.

Tehniskā palīdzība palīdzēs vadošajām iestādēm, finanšu iestādēm un projektu virzītājiem izmantot atbilstošus rādītājus un metodikas, lai novērtētu enerģijas ietaupījumus, un tā var segt daļu no uzraudzības prasībām, piemēram, izvērtēto aktīvu energoauditu.

EE1 iekļaušana valsts atbalsta vadlīnijās

Energoefektivitāte ir apskatīta gan Enerģētikas un vides valsts atbalsta pamatnostādnēs, gan Vispārīgajā grupu atbrīvojuma regulā, kuras abas pašlaik tiek pārskatītas (21). Tas attiecas uz DP, kas saskaņā ar dalīto pārvaldību netiek automātiski atbrīvotas no valsts atbalsta noteikumiem. Tas var attiekties arī uz projektiem, ko finansē no Atveseļošanas un noturības mehānisma.

3.5.6. Informēšana

Neinformētība par enerģijas taupīšanas potenciālu, iespējamajiem ieguvumiem un novērtēšanas veidiem ir viens no šķēršļiem EE1 principa piemērošanai. Ja šo nepietiekamo informētību papildina ieradumi un iepriekšējās izvēles, nepietiek tikai ar to vien, ka informāciju dara pieejamu. Ir nepieciešamas atkārtotas izglītojošas un informatīvas kampaņas, lai izmainītu negatīvos priekšstatus par energoefektivitāti kā kaut ko tādu, kas prasa daudz pūļu un naudas, lai panāktu enerģijas ietaupījumus, un tas viss arī uz samazinātas veiktspējas rēķina. Tā vietā ir svarīgi sasaistīt energoefektivitāti ar ērtību, veiktspējas un kvalitātes paaugstināšanos. Ir arī jāuzlabo informētība un zināšanas par energoefektivitātes potenciālu un plašāku ietekmi dažādās nozarēs. Tas ietver nepieciešamību vienkāršot izvēli veikt investīcijas energoefektivitātē, un brīdī, kad tiek pieņemts investīciju lēmums iedzīvotājiem tiek nodrošināts arī tāds informācijas apkopojums, kas mazina kognitīvo aizspriedumu negatīvo ietekmi, piemēram, sniedzot informāciju par izmaksu ietaupījumiem nākotnē, vides un sociālajiem ieguvumiem (22). Tādējādi iedarbīgās informatīvajās kampaņās ir jāpievēršas pamatzināšanām, vēlmēm un kognitīvajiem aizspriedumiem, kas ietekmē ar enerģiju saistītus lēmumus (23).

Turklāt nepietiek kvalitatīvu un pieejamu datu un metodikas, lai novērtētu energoefektivitātes uzlabojumu radītos plašākos ieguvumus. Tas ierobežo iespēju izteikt šos ieguvumus kvantitatīvi un nodrošināt atbilstošu izmaksu un ieguvumu analīzi. Vietējā līmenī lielpilsētas, mazpilsētas un vietējās kopienas kopumā ir labāk piemērotas energoefektivitātes pasākumu īstenošanai, cieši sadarbojoties ar iedzīvotājiem, patērētājiem un enerģētikas kopienām. Tomēr datu trūkums un bieži vien ierobežotās iespējas finanšu, tehniskajā un prasmju jomā neļauj lielpilsētām, mazpilsētām un vietējām kopienām izstrādāt stingrus siltumapgādes un/vai energoefektivitātes plānus un ņemt vērā energoefektivitāti telpiskajā un attīstības plānošanā. Šajā kontekstā ir ne tikai jādara pieejami attiecīgie dati, bet arī jānodrošina, ka tie, kuri attiecīgo informāciju un datus izmantos, spēj tos analizēt. Tādēļ spēju veidošana ir būtiska joma, kurai ir jāpievēršas.

Saistībā ar EE1 principu ir svarīgi arī nodrošināt, ka informācija tiek sniegta īstajā brīdī un pareizajā formātā. Informācija par energoefektivitātes uzlabošanas variantiem un to radītajiem potenciālajiem ieguvumiem ir jāsniedz iestādēm un tirgus vienībām saprotamā veidā, lai tās varētu vieglāk izvēlēties konkrētu variantu plānošanas procesā vai pieņemot investīciju lēmumus. Ar vienkāršu datu vai norādījumu publicēšanu var nepietikt. Informācijai par energoefektīviem risinājumiem jābūt atbilstīgai, un tā jāpielāgo konkrētai situācijai, lai pozitīvi un pareizi ietekmētu lēmumu pieņemšanas procesu. Tā ir arī aktīvi jāpopularizē.

Turklāt informācijas pasniegšanas un popularizēšanas veids lielā mērā ietekmē lēmumu pieņemšanas procesu. Kad pamatizpratne ir izveidojusies, arī saziņa ir jāpielāgo mērķauditorijai un konkrētajai situācijai, lai tā būtu viegli saprotama. Sniegtajai informācijai jāveicina apzināta lēmumu pieņemšana, pamatojoties uz pierādījumiem un pārredzamību. Investoru lēmumu pieņemšanas process ietver dažādu risinājumu plusu un mīnusu analīzi, tādēļ vienpusēji ziņojumi var būt nepietiekami. Divpusēja saziņa var būt daudz pārliecinošāka, jo tādējādi var risināt jautājumus, kas tika uzdoti analīzē pirms lēmuma pieņemšanas.

Šajā kontekstā ir svarīgi raksturot paredzamo enerģijas ietaupījumu, ko radīs konkrētā darbība, tehnoloģija vai risinājums, kopā ar informāciju par to, kā tas būtu jāīsteno un jāizmanto. Ir arī pareizi norādīt uz iespējamiem atsitiena efektiem, t. i., uz paredzamā enerģijas ietaupījuma iespējamo samazinājumu, ko radīs enerģijas patēriņa pieaugums pēc energoefektivitātes pasākumiem. Tā kā energoefektivitātes pasākumu “pārvērtēšana” var būt neproduktīva, ir svarīgi tos pienācīgi novērtēt pirms īstenošanas. Ja novērtējums neatbilst sniegtajā informācijā norādītajām vēlmēm, tas var atturēt lēmumu pieņēmējus no energoefektīviem variantiem.

Attiecībā uz informāciju par finansējumu ir svarīgi, lai finanšu iestādes zinātu par reālajiem riskiem un ieguvumiem, ko radīs investīcijas energoefektivitātē. Svarīgs instruments, kas jāizmanto, ir Energoefektivitātes riska mazināšanas platformas (DEEP) datubāze, kurā ir iekļauti energoefektivitātes un finanšu rādītāju dati no energoefektivitātes projektiem, kurus atbalsta ar ES, valsts un vietējo publisko finansējumu. Jāturpina stingri mudināt publiskās iestādes, projektu virzītājus un finanšu iestādes aizpildīt šo datubāzi, lai vēl vairāk palielinātu un paplašinātu informāciju par energoefektivitātes potenciālu. Tirgus pierādījumu un investīciju izsekošanas rezultātu plašāka pieejamība veicinās energoefektivitātes riska mazināšanu un palīdzēs palielināt investīcijas energoefektivitātē.

3.5.7. Publiskā sektora vadošā nozīme

Energoefektivitātes noteikšana par prioritāru arī uzliek publiskajām iestādēm pienākumu rādīt piemēru. Pat ja kopējā ietekme absolūtā izteiksmē var būt nenozīmīga, publiskajām struktūrām ir svarīga nozīme energoefektīvas rīcības, produktu un pakalpojumu popularizēšanā. Ir arī svarīgi, lai energoefektivitātes prioritizēšana publiskajā sektorā tiktu pasniegta kā ilgtspējīgas un pareizas publisko līdzekļu apsaimniekošanas piemērs. Energoefektivitātes risinājumu izvēlēšanās un kombinēšana ar atjaunīgo energoresursu risinājumiem var kalpot arī par demonstrējumu projektiem un vēlamo pieeju reklāmu.

Publiskais sektors piemēru var rādīt dažādos veidos, jo īpaši:

a) nosakot konkrētus mērķus publiskajām ēkām attiecībā uz energosnieguma vai renovācijas rādītājiem. EED 5. un 6. pants ir piemēri tam, kā šāda pieeja tiek īstenota ES līmenī, taču valstu līmenī pieeju drīkst pastiprināt. Publiskajām ēkām jārāda piemērs, ieviešot dažādus energoefektivitātes risinājumus, lai parādītu to iespējamību un priekšrocības. Jo īpaši jaunajām ēkām jāsasaista funkcionalitāte, dizains un ilgtspējība, iekļautība un estētika saskaņā ar Jauno Eiropas “Bauhaus” (24), paredzot vislabāko iespējamo energosniegumu un, ja iespējams, pārsniedzot obligātās prasības attiecībā uz gandrīz nulles līmeņa enerģijas ēkām (NZEB), kas noteiktas Ēku energoefektivitātes direktīvas (EPBD) 9. pantā. Vērienīgie mērķi attiecībā uz publiskajām ēkām jāsaista arī ar saziņu. Enerģētiskā renovācija jāveic un jāpasniedz tā, lai labāks energosniegums saistītos ar lielākām ērtībām un mazākām izmaksām. Publiskajām iestādēm arī jānodrošina, ka ēkas energoefektivitātes sertifikāta (EPC) klase tiek skaidri paziņota sabiedrībai (saskaņā ar EPBD 13. pantu). EPC jāiekļauj arī papildu informācija, kas var popularizēt energoefektivitātes risinājumus, piemēram, par gaidāmajiem plašākiem ieguvumiem SEG emisiju samazināšanas jomā;

b) stiprinot energoefektīvu produktu un pakalpojumu iepirkumus. Zaļais publiskais iepirkums un EED 6. pants jau mudina publiskās iestādes iepirkt visenergoefektīvākos produktus. Tomēr saskaņā ar EE1 principu energosnieguma kritērijiem jākļūst plaši izplatītiem publiskā iepirkuma konkursos, un tiem jābūt nozīmīgam kritērijam piedāvājumu novērtēšanā un atlasē. Tāpat energosniegums publiskā iepirkuma konkursos jāizmanto nevis kā viens no papildu kritērijiem, bet gan kā galvenais nosacījums un/vai līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijs. Publiskajiem pircējiem jānovērtē, kā var nodrošināt iepērkamo produktu vēlamo sniegumu atbilstoši energosnieguma mērķiem. Īpaša uzmanība jāpievērš energoefektīvāku variantu (ja tādi ir) snieguma analīzei;

c) izmantojot energopakalpojumus un slēdzot līgumus par energoefektivitāti (25), veicot energoauditus un ieviešot energopārvaldības sistēmas. Līdzīgi kā gadījumā ar konkrētiem renovācijas mērķiem, arī publiskajām ēkām jābūt kā piemēriem par pieejamo risinājumu piemērošanu, lai veicinātu enerģijas ietaupījumus. Šo risinājumu piemērošanas radītie ieguvumi, jo īpaši attiecībā uz valsts budžetu, ir jāpopularizē un jāpaziņo sabiedrībai.

3.6. Rīcībpolitikas ietekmes un alternatīvu analīze

Pēc tam, kad ir noteikti dažādi varianti vēlamo mērķu sasniegšanai un nodrošināti veicinoši nosacījumi energoefektīvu risinājumu ieviešanai, ir svarīgi šos rīcībpolitikas variantus pienācīgi izvērtēt, īpašu uzmanību pievēršot alternatīvām pieprasījuma pusē. Turklāt, izstrādājot stratēģiskas rīcībpolitikas, kur energoefektivitāte jau no paša sākuma tiek uzskatīta par daļu no risinājuma, ir vērts izpētīt vērienīgas energoefektivitātes darbības, piemēram, modelēšanā izmantot augstas energoefektivitātes scenāriju, pārbaudot energoefektivitātes maksimālo izmakslietderīgumu vai īstenojamību.

Dzīvotspējīgu variantu analīzi var veikt regulatīvās ietekmes novērtējuma vai izmaksu un ieguvumu analīzes (IIA) ietvaros, pirms rīcībpolitikas, plānošanas vai investīciju lēmumu pieņemšanas. Saistībā ar ietekmes novērtējumu, lai pilnībā piemērotu EE1 principu, ir jāizskata dažādi šajās vadlīnijās ietvertie elementi. Tostarp:

— izvērtējums par šķēršļiem energoefektivitātes piemērošanai,

— tādu rīcībpolitikas mērķu noteikšana, kas ļauj izmantot izmaksefektīvus energoefektivitātes risinājumus un atzīt tos par prioritāriem,

— visdažādāko variantu apzināšana, īpaši aplūkojot pieprasījuma puses risinājumus un energoefektivitātes uzlabojumus,

— izvērtējums par dažādu variantu ietekmi uz enerģijas patēriņu (vēlams gan attiecībā uz enerģijas galapatēriņu, gan primārās enerģijas patēriņu) un šīs ietekmes ņemšana vērā atjauninātās novērtējuma prognozēs par enerģijas pieprasījumu,

— izvērtējums par variantu izmaksām un ieguvumiem no i) sabiedrības, ii) tirgus dalībnieku, kuri īsteno energoefektivitātes plānus, un iii) galapatērētāju viedokļa,

— novērtējumā jāiekļauj vidiskā, sociālā un ekonomiskā ietekme, tostarp distributīvā ietekme un enerģētiskās nabadzības mazināšana, piemērojot aprites cikla novērtēšanas pieeju un izmantojot pareizus pieņēmumus oglekļa cenu noteikšanā,

— ja tiek veikta pilna IIA analīze, jutīguma analīze par dažādām diskonta likmēm, kas tiek ņemtas vērā IIA analīzē, kā arī maksimāli plaši izvērsti energoefektivitātes pasākumi,

— izvērtējums par izvēlētā varianta saskanību ar energoefektivitātes mērķrādītājiem un darbībām, kā arī ar citiem stratēģiskajiem mērķiem un principiem,

— to darbības posmu un mērķu noteikšana, kas ļauj īstenot energoefektīvus risinājumus,

— rīcībpolitikas/investīciju izvērtēšanas noteikumu izstrāde, paredzot pārredzamā veidā panākto enerģijas ietaupījumu uzraudzību, piemēram, kā noteikts metodikā, kas izstrādāta EED 7. panta vajadzībām.

Analizējot ietekmi uz enerģijas patēriņu, būtiska var būt gan primārā enerģija, gan galaenerģija. Galaenerģija labāk atspoguļo pieprasījuma izmaiņas un ieguvumus, kas saistīti ar pieprasījuma samazinājumu, savukārt primārā enerģija ir svarīgāka no klimata mērķu un vidisko ieguvumu viedokļa. Tādējādi rādītāja izvēle ir atkarīga no konteksta, taču ir lietderīgi tos abus aplūkot visaptverošos novērtējumos.

Kaut arī visaptverošu ietekmes novērtējumu veikšanu tiesību akti parasti paredz īpašās situācijās, saskaņā ar EE1 principu pienācīga izmaksu un ieguvumu analīze (sk. turpmāk) varētu būt viens no to investīciju vai rīcībpolitikas lēmumu sagatavošanas posmiem, kuri ietekmē enerģijas patēriņu vai energoapgādi. Piemērojot šo principu, jāņem vērā sistēma un sabiedrības perspektīva attiecībā uz stratēģisko plānošanu un investīciju lēmumu pieņemšanu. Izvēloties konkrētus aktīvus un risinājumus iepriekš noteiktos projektos, jāanalizē arī risinājumi, kas ir energoefektīvāki no sabiedrības, īstenotājas vienības vai galaizmantotāja viedokļa.

3. tabula

Ieguvumu un izmaksu komponenti energoefektivitātes pasākumu novērtēšanai no dažādām perspektīvām

Energoefektivitātes pasākuma izmaksu un ieguvumu analīze (IIA) No šādas perspektīvas: Sabiedrība Tirgus dalībnieki, kas īsteno pasākumus (piemēram, enerģētikas uzņēmums) Galapatērētājs Energoapgādes sistēmas izmaksu novēršana (ražošanas un jaudas izmaksas, tīkla zudumi, pārveides zudumi, tīkla pastiprināšanas izmaksas utt.) Ieguvums Ieguvums Plašāki ieguvumi vai līdzieguvumi Ieguvums Ieguvums Ieguvums Izmaksu pārnese, izmantojot tīkla maksas vai enerģijas cenas vai ieņēmumus no energopakalpojumiem Ieguvums Zaudēto neto ieņēmumu kompensēšana tīkla operatoriem Ieguvums Prēmija par īstenošanu vai kopīgi ietaupījumi Ieguvums Pakāpeniskās tehnoloģiju izmaksas Izmaksas Izmaksas Programmas/pasākuma īstenošanas izmaksas Izmaksas Izmaksas Stimulējošie maksājumi Izmaksas Ieguvums Enerģijas rēķinu ietaupījumi Ieguvums Zaudētie maznozīmīgie ieņēmumi Zaudējumi

Avots: pamatojoties uz Wuppertal Institute datiem (2009), Enerģijas ietaupījumu noteikšana un ziņošana par tiem ESD – kā to var izdarīt, 2.10. punkts.

Turklāt ir svarīgi noteikt attiecīgos datu avotus un rādītājus nākotnes enerģijas pieprasījuma prognozēšanai, izmērot ietekmi uz enerģijas ietaupījumiem un uzraugot progresu. Tā kā datu pieejamība un valstu prakse atšķiras, šīm datu avotu atšķirībām var būt liela nozīme. Galvenais ir izmantoto rādītāju un datu pārredzamība un salīdzināmība.

Attiecīgā gadījumā īpaša uzmanība jāpievērš precīzai pieprasījuma puses elastības novērtēšanai. Šim nolūkam ir jāņem vērā visi tiešo izmantotāju veidi un decentralizētie elastības aktīvi integrētajā energosistēmā. Ir svarīgi aplūkot gan investīciju, gan pamatdarbības izmaksas, vienlaikus atzīstot, ka ieguvumi rodas visiem tiešajiem izmantotājiem.

3.7. IIA veida izvēle

IIA var būt vai nu patstāvīga analīze, vai arī kāda visaptverošāka ietekmes novērtējuma nozīmīga sastāvdaļa. Jebkura veida izmaksu un ieguvumu analīzē jāizmanto aprites cikla novērtēšanas metodes (26) un jāņem vērā pienācīgas oglekļa cenu prognozes. Saskaņā ar EE1 principu, izvērtējot dažādu variantu izmaksas un ieguvumus, ir svarīgi, lai izmaksu un ieguvumu analīze pēc iespējas tiktu veikta no sabiedrības viedokļa. Variantu salīdzināšanā un analīzē kā vienīgais ietekmes rādītājs tiek izmantota kopējā enerģijas ietaupījumu ietekme, neraugoties uz enerģijas patēriņu. No EE1 viedokļa, enerģijas patēriņa samazināšana noteikti ir ieguvums pats par sevi, taču, neraugoties uz enerģijas ietaupījumiem, IIA jāanalizē arī plašākie ieguvumi, tostarp tie, kuriem nav viegli noteikt cenu.

Sociālie ieguvumi ietver labbūtības un ērtību līmeņa uzlabošanos, piemēram, saistībā ar pareizu siltumapgādi/aukstumapgādi un iekštelpu gaisa kvalitātes uzlabošanos mājokļos (27), kas papildus uzlabo gan fizisko, gan garīgo veselību, tostarp nākotnes klimata apstākļos. Turklāt daudzos gadījumos mazāks fosilā kurināmā patēriņš var samazināt elektrostaciju un transporta emisijas, tādējādi samazinot gaisa piesārņojuma negatīvo ietekmi. Uzlabota efektivitāte samazina arī rēķinus par enerģiju un var palielināt mājsaimniecību ienākumus, ko var iztērēt citur. Vēl viens svarīgs ieguvums ir enerģētiskās nabadzības mazināšana, kas joprojām ir problēma daudzās valstīs.

Energoefektivitāte var sniegt daudz plašu ieguvumu, taču bieži vien tos ir grūti pareizi izteikt skaitļos vai naudas izteiksmē. Īpaši sarežģīta var būt piemērotu datu atrašana un saiknes noteikšana starp energoefektivitāti un sociālajiem, vides vai ekonomiskajiem rādītājiem. Informācijas trūkums jo īpaši var radīt problēmas vietējā līmenī, un tas ir saistīts arī ar to, cik pieejami ir dati par faktiskajiem enerģijas ietaupījumiem, kas sasniegti jau pēc pasākuma īstenošanas. Līdz ar to šīs ietekmes noteikšanai tiek izmantotas dažādas metodikas. Neskarot ES līmeņa IIA metodikas, kas paredzētas TEN-E regulā (28), lai nodrošinātu stabilu izmaksu un ieguvumu analīzi, regulatoriem jāizstrādā atbilstoša metodika, lai veiktu IIA konkrētās jomās (29), un, ja nepieciešams, jāpievieno tai papildu vadlīnijas.

Jebkurai IIA metodikai jābūt balstītai uz rīcībpolitikas veidotāju noteikto regulatīvo satvaru, un tajā jāņem vērā energoefektivitātes risinājumu piemērošanas apstākļi un ierobežojumi. Izmantojot ierosināto izmaksu un ieguvumu analīzes metodi, tirgus vienībām jāspēj sistemātiski izvērtēt investīciju variantus. Regulatoru sagatavotajām vadlīnijām jāpalīdz tirgus vienībām izvērtēt dažādu variantu izmaksas un ieguvumus no sabiedrības, tirgus dalībnieku, kuri īsteno šo plānu, un patērētāju viedokļa.

Projekta Odyssee-Mure ietvaros tika analizēti plašākie ieguvumi, ko sniedz investīcijas energoefektivitātē (30). Noteikta papildu informācija ir atrodama arī ECEEE sagatavotajā dokumentā (31) un Eiropas Komisijas pasūtītajā pētījumā (32). 2. attēlā ir parādītas dažas no galvenajām jomām, uz kurām investīcijas energoefektivitātē ietekmi atstāj un kuras varētu apsvērt pienācīgā izmaksu un ieguvumu analīzē.

Pamatojoties uz Odyssee-Mure piedāvāto pieeju, daudzos energoefektivitātes radītos ieguvumus var iedalīt sociālajos, vides un ekonomiskajos ieguvumos.

2. attēls Daudzie pozitīvie ieguvumi, ko var radīt energoefektivitāte



Avots: Eiropas Komisija, pamatojoties uz Odyssee-Mure.

Ieguvumi vides jomā ir saistīti ar samazinātā enerģijas patēriņa plašāku ietekmi, jo īpaši ar mazākām SEG emisijām un mazāku gaisa piesārņojumu, ko izraisa enerģijas izmantošana. Turklāt mazāks enerģijas pieprasījums uzlabo enerģijas avotu un citu resursu apsaimniekošanu. Tas tiešā veidā ļauj ietaupīt ražojamo enerģiju (un tādējādi novērš negatīvo ārējo ietekmi, kas saistīta ar energoapgādi), jo īpaši ietaupot lielu daudzumu patērētā fosilā kurināmā. Tas arī mazina nepieciešamību pēc investīcijām atjaunīgos energoresursos, lai sasniegtu izvirzītos rīcībpolitikas mērķrādītājus.

Ekonomiskie ieguvumi var būt gan mikrolīmenī, gan makrolīmenī. Mikroietekme ir saistīta ar rūpniecības produktivitātes pieaugumu, ko izraisa mazāki izdevumi enerģijai un lielāka tirgus vērtība aktīviem ar labāku energosniegumu. Makroietekme attiecas uz izmaiņām IKP un nodarbinātībā un, ietekmējot enerģijas cenas, arī uz izmaiņām valstu budžetos. Pozitīva ietekme uz sociālo jomu un vidi samazina arī bezdarbu un sociālās labklājības izdevumus. Cita ietekme, kas jāņem vērā, ir saistīta ar inovācijām un konkurētspēju (33), ko var uzlabot, izmantojot energoefektīvas tehnoloģijas, kā arī uzlabotu energoapgādes drošību, mazinot atkarību no importa (34).

Šie ir tikai daži no vispārējiem ieguvumiem, ko nodrošina paaugstināta energoefektivitāte.

3.7.1. Iespējamie rīki un metodikas

Skaidras metodikas izstrāde energoefektivitātes plašāko ieguvumu kvantitatīvai noteikšanai ir sarežģīta un joprojām nav pareizi izveidota. Šajās pamatnostādnēs ir izmantoti divi pētniecības projekti: 1) COMBI (Energoefektivitātes radīto daudzo ieguvumu aprēķināšana un izmantošana Eiropā), projekts pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (35) ietvaros, un 2) Eiropas Komisijas vajadzībām sagatavotais pētījums “Energoefektivitātes politikas ietekme uz makrolīmeni un nozarēm” (36). Arī pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” pētniecības projektā MICAT (37) izstrādā metodiku un rīku, kas var palīdzēt šādam novērtējumam.

Energoefektivitātes uzlabojumi transporta nozarē var samazināt ar transportu saistīto ārējo ietekmi. Rokasgrāmatā par transporta ārējām izmaksām (38) ir sniegts detalizēts ieskats un metodika vairāku ietekmju uz vidi novērtēšanai.

a) SOCIĀLĀ IETEKME

Veselības aizsardzība un labbūtība

Cilvēku veselība ir viens no svarīgākajiem energoefektivitātes līdzieguvumiem. Lai izmērītu un kvantitatīvi izteiktu būtisko pozitīvo un negatīvo ietekmi, ko rada ēku energosnieguma uzlabošana, var ņemt vērā šādus aspektus, kas ietekmē veselību:

— spēja saglabāt mājās atbilstošu temperatūru, tostarp nākotnes klimatā, un tā tieši saistīta ar ēku energoefektivitātes uzlabojumiem,

— gaisa necaurlaidības līmenis, ko parasti paaugstina, uzlabojot energoefektivitāti un nodrošinot pietiekamu ventilāciju, un tas ir pareizi jāņem vērā, izvirzot energoefektivitātes prasības,

— iekštelpu gaisa kvalitāte, kas saistīta ar galveno iekštelpu gaisa piesārņotāju koncentrāciju (gaistošo organisko savienojumu (GOS) piesārņotāji, piemēram, benzols, radons, oglekļa monoksīds, NOx un īpaši smalkās daļiņas). Iekštelpu gaisa kvalitāte lielā mērā ir atkarīga no energoefektivitātes (39), pat ja šī saikne var būt pozitīva vai negatīva, atkarībā no ventilācijas līmeņa, ko nodrošina efektivitātes uzlabojumi,

— pelējums un mitrums, ko parasti izraisa ēkas temperatūras un ventilācijas līmenis,

— iekštelpu apgaismojumam, kas bieži vien tiek uzlabots ar energoefektīviem risinājumiem, ir liela ietekme uz iemītnieku veselību un labbūtību (40),

— trokšņa līmenis – ēkas norobežojošo konstrukciju, jo īpaši logu, izolācija samazina āra trokšņa iedarbību,

— toksisku materiālu izmantošana – renovācijas rezultātā tiek aizvākts azbests un svins, kā arī tiek uzstādīti aizsarglīdzekļi pret radonu.

Energoefektivitātes uzlabojumu pozitīvā ietekme izpaužas kā sirds un asinsvadu slimību, elpošanas ceļu slimību (astmas, infekcijas slimību, alerģiju utt.), plaušu vēža un kognitīvās un garīgās veselības traucējumu samazināšanās. Iekštelpu gaisa piesārņojums, ko rada telpu siltumapgādes sistēmas un kurināmais, var izraisīt gan hroniskas, gan akūtas elpceļu slimības. Astmas un alerģijas rodas no pelējuma, kas vairojas mitrās un slikti apkurinātās ēkās, savukārt insults un sirds un asinsvadu sistēmas traucējumi ir saistīti ar ekstremālu temperatūru iedarbību (41).

Konkrētus iznākumus veselības jomā var būt grūti noteikt, un tādēļ tos bieži vien mēra pēc vispārējās mirstības vai saslimstības, par ko liecina ārstu apmeklējumi, hospitalizācija un tas, cik daudz dienu netiek apmeklēts darbs vai skola, vai arī riska faktori, piemēram, termiskie apstākļi, troksnis utt.

Izmantojot pieeju, kuras pamatā ir koeficienti, energoefektivitātes radītos ieguvumus veselības jomā un tās ietekmi uz gaisa kvalitāti var izteikt ekonomiskā izteiksmē (piemēram, ar slimībām saistītās veselības izmaksās). Šā iznākuma rādītāja mērīšanai izmantotās metodes parasti balstās uz dzīvības vidējo aritmētisko vērtību, kas iegūta, veicot nosacītās vērtības pētījumus, vai apsekojumus par gatavību maksāt (42).

Pētniecības projekts COMBI pievērsās ar enerģētisko nabadzību saistītās līdzietekmes uz sabiedrības veselību kvantitatīvai noteikšanai. Projektā tika analizētas trīs līdzietekmes kategorijas:

— pārmērīga saslimstība ziemā, ko izraisa aukstums iekštelpās,

— saslimstība ar astmu, ko izraisa mitrums iekštelpās.

Metodika ietekmes kvantitatīvai izteikšanai un izteikšanai naudā ir aprakstīta tehniskajā ziņojumā (43).

Piesārņojošo vielu tonnu aplēstā samazinājuma ietekmi var izteikt kā veselības aprūpes izdevumu samazinājumu, izmantojot GAINS modeli (44), ko Eiropas Komisija ir izmantojusi dažādiem ietekmes novērtējumiem. GAINS ir nepieciešami detalizēti ieejas dati par kopējo enerģijas patēriņu visām galvenajām gaisa piesārņošanas un siltumnīcefekta gāzu emisijas darbībām, bet to receptoru sarakstā, kuriem tiek novērtēta gaisa piesārņojuma ietekme, nav iekļauta apbūvētā vide.

BPIE izstrādāja arī metodiku par to, kā noteikt, izmērīt, izteikt kvantitatīvi un naudā ietekmi, ko rada iekštelpu vides kvalitātes uzlabošanās (uzlabotas termiskās ērtības, iekštelpu gaisa kvalitāte, apgaismojums un akustika (45)) skolās, slimnīcās un birojos (46). Ierosinātā pieeja ekstrapolē vidējos rezultātus, pārveidojot tos par sasniedzamiem procentuāliem veiktspējas/produktivitātes uzlabojumiem.

Enerģētiskā nabadzība

Enerģētisko nabadzību var skatīt kā energopamatpakalpojumu neesamību, kas ir ar enerģētiku saistīta vispārējās nabadzības izpausme un par ko ir pierādīts, ka tā palielina saslimstības vai pat mirstības risku. Izvērtējot energoefektivitātes programmu radītos ieguvumus enerģētiskās nabadzības mazināšanas jomā, ietekmes novērtējumos galvenā uzmanība jāpievērš sasniegtajiem vai plānotajiem enerģijas izmaksu ietaupījumiem mazaizsargātās mājsaimniecībās vai lielākām iekštelpu ērtībām to mājokļos. Spēja saglabāt iekštelpu temperatūru patīkamākā līmenī rada daudzus ieguvumus veselības jomā, jo dzīvošana slikti vēdinātās mājās, kurās ziemā ir auksts vai vasarā ir pārāk karsts, izraisa virkni veselības problēmu. Modernizācija un citi energoefektivitātes uzlabojumi, kas ļauj enerģētiski trūcīgām mājsaimniecībām uzlabot iekštelpu temperatūru, var pozitīvi ietekmēt garīgo veselību un sirds un elpošanas ceļu slimības un tādējādi palīdzēt mazināt nevienlīdzību veselības jomā.

Enerģijas izdevumu ietaupījumiem un spējai saglabāt patīkamāku iekštelpu temperatūru var būt arī citas priekšrocības, kas var pastiprināt pozitīvo ietekmi uz mājsaimniecību budžetu. Piemēram, lielākais energoefektivitātes modernizācijas radītais ieguvums veselības jomā ir konstatēts to mājsaimniecību vidū, kuras pirms energoefektivitātes pasākumu īstenošanas budžeta ierobežojumu dēļ nepietiekami izmantoja siltumapgādes vai aukstumapgādes energopakalpojumus. Uzlabota fiziskā un garīgā labbūtība, ko izraisa augstāka līmeņa iekštelpu klimats, var arī pozitīvi ietekmēt izglītības sasniegumus vai darba kvalitāti, palielinot līdzdalību darba tirgū un produktivitāti, kā arī ļaujot apgūt finansiāli pievilcīgākus karjeras ceļus. Valstīs, kur veselības aprūpes izmaksas ir augstas, veselības uzlabojumi, ko izraisa mājokļa apstākļu uzlabošanās, var arī palielināt mazaizsargāto mājsaimniecību rīcībā esošos ienākumus, jo samazinās izdevumi ārstniecībai. Papildus finansiālajai ietekmei, kas veicina nabadzības mazināšanu, energoefektivitātes modernizācija vai pārcelšanās uz jaunām, energoefektīvām ēkām var dot vēl kādu potenciālu sociālo labumu, kas saistīts ar maznodrošināto mājsaimniecību uzlabotu sociālo integrāciju, mazinot sociālo izolāciju, ko izraisa neapmierinātība ar dzīves apstākļiem (47).

b) IETEKME UZ VIDI

Energoefektivitātes uzlabojumi var pozitīvi ietekmēt vidi vairākos un diezgan dažādos aspektos.

— Enerģētika un klimata pārmaiņas – pasākumi energoefektivitātes uzlabošanai, protams, samazina enerģijas pieprasījumu un attiecīgi samazina ar to saistīto resursu, jo īpaši fosilā kurināmā, izmantošanu. Mazāks fosilā kurināmā patēriņš nozīmē siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanos.

— Ilgtspējīgs patēriņš un ražošana (SCP) – šī kategorija ietver vietējo gaisa piesārņotāju emisijas un materiālu patēriņu. Energoefektivitātes pasākumi var samazināt sēra, daļiņu un citu cilvēku veselībai kaitīgu piesārņotāju emisiju līmeni. No otras puses, energoefektivitātes pasākumi var nozīmēt arī materiālu izmantošanas pieaugumu, piemēram, ēku modernizācijas gadījumā.

— Ekosistēmas – uzlabota energoefektivitāte, kas izraisa enerģijas pieprasījuma samazināšanos, var samazināt ūdens pieprasījumu un zemes izmantošanu elektroenerģijas ražošanas nozarē. Energoefektīva renovācija ēkās, izmantojot apzaļumotas sienas un jumtus, nodrošina dzīvotnes augiem un dzīvniekiem pilsētas vidē.

Konkrētie rādītāji, kas jāizmanto šīs ietekmes novērtēšanai, cita starpā ir tālāk norādītie.

Siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumi

Attiecība starp enerģijas ietaupījumu un CO2 emisijām ir salīdzinoši vienkārša, ja ņem vērā enerģijas nesējus. Parasti piemēro lineāru pieeju, izmantojot fiksētus CO2 vienību emisijas koeficientus uz vienu patērētā kurināmā vienību. To var izdarīt divējādi – emisijas koeficientus atvasinot no vēsturiskiem datiem vai izmantojot (piemēram, IPCC) publicētos emisijas koeficientus.

4. tabula

Vidējie emisijas koeficienti ES, kas saistīti ar neto siltumspēju (NCV)

Vidējie emisijas koeficienti (t CO2/TJ) Vidējie emisijas koeficienti (t CO2/toe) Jēlnafta 73,3 3,07 Dabasgāzes šķidrumi 64,2 2,69 Motoru benzīns 69,3 2,90 Gāzeļļa/dīzeļeļļa 74,1 3,10 Antracīts 98,3 4,12 Koksa ogles 94,6 3,96 Lignīts 101 4,23 Dabasgāze 56,1 2,35 Kūdra 106 4,44

Avots: Komisijas Regula (ES) Nr. 601/2012, VI pielikums (48).

Elektroenerģijas ietaupījuma jomā attiecību starp šo enerģijas ietaupījumu un SEG emisiju samazinājumu var aplēst, balstoties uz elektroenerģijas ražošanas SEG intensitāti, kas saskaņā ar aplēsēm (pēc 2018. gada datiem) ES līmenī ir 287 g CO2 ekv./kWh (3,34 t CO2 ekv./toe) (49). Intensitāte dažādās valstīs atšķirsies atkarībā no elektroenerģijas ražošanai izmantoto atjaunīgo energoresursu īpatsvara un energoresursu struktūras, un, veicot izmaksu un ieguvumu analīzi par jebkurām investīcijām energoefektivitātē, jāņem vērā vietējā tīkla SEG intensitāte. Turklāt jāatzīmē, ka elektroenerģijas SEG intensitāte laika gaitā mainās, un, palielinoties atjaunīgo energoresursu izmantošanai, tā samazināsies. Tādējādi, aplūkojot enerģijas ietaupījumu ietekmi ilgtermiņā, ir jāņem vērā nākotnes prognozes. Eiropas Vides aģentūra (EVA) publicē vēsturiskos datus un īstermiņa aizstājējrādītājus attiecībā uz elektroenerģijas SEG intensitāti dalībvalstīs (50).

Līdzīgi, daudzos gadījumos var aprēķināt SEG intensitāti atvasinātā siltuma ražošanā: 253 g CO2 ekv. /kWh (2,95 t CO2 ekv. /toe) ES, pamatojoties uz 2018. gada Eurostat datiem (51). Arī šoreiz jāņem vērā dalībvalstu situācija un turpmākās norises.

Būtu arī interesanti iegūt aplēses par ēku nozarē sasniegto galaenerģijas ietaupījumu ietekmi uz SEG. Arī to var atvasināt no ēku SEG intensitātes (52), kas 2018. gadā ES-27 valstu līmenī sasniedza aptuveni 222 g CO2 ekv./ kWh (jeb 2,58 t CO2 ekv./ toe). Tādējādi 1 kWh galaenerģijas ietaupījuma var izteikt kā 222 g CO2 ekv. ietaupīto SEG emisiju. Arī šie lielumi atšķirsies dažādās valstīs un laika gaitā.

Attiecībā uz koģenerācijas tehnoloģijām, kas apvieno siltuma un elektroenerģijas ražošanu, jāņem vērā “minimālais” enerģijas maisījums, kas reālistiskāk atbilst attiecīgo elektroenerģijas ražotņu sastāvam un precīzāk aplēš PEF (primārās enerģijas koeficients) un CEEF (CO2 ekvivalenta emisijas koeficients). Iespējamo metodiku un aplēses par “minimālo” efektivitāti un oglekļa koeficientiem var atrast pētījumā, kas veltīts šim tematam (53).

Salīdzinot energoefektivitātes pasākumu izmakslietderīgumu, ir lietderīgi aplūkot arī attiecību starp investētajiem eiro un ietaupītajām CO2 tonnām. Šajā attiecībā jāņem vērā attiecīgā aktīva aprites cikls, un turpmākās vai nākotnes darbības ir jāveic vēlākā posmā (piemēram, veicot pakāpenisku renovāciju un secīgus pasākumus siltumapgādes sistēmās vai ēkas norobežojošajās konstrukcijās), lai nepieļautu bloķēšanas efektu un nepārdomātas darbības. Arī šajā salīdzinājumā jāaplūko dažādu variantu netiešās izmaksas un plašākie ieguvumi.

Vietējo gaisa piesārņotāju un citu SEG emisiju samazināšana

Novērstais gaisa piesārņojums (sēra dioksīds – SO2, slāpekļa oksīdi – NOx, gaistošie organiskie savienojumi – GOS, daļiņas, kuru diametrs ir mazāks par 10 μm – PM10, daļiņas, kuru diametrs ir mazāks par 2,5 μm – PM2,5) un citas SEG emisijas (slāpekļa oksīds – N2O, metāns – CH4) ir atkarīgi no enerģijas ietaupījuma lieluma, ietaupītā kurināmā veida, tehnoloģijas un gaisa piesārņojuma kontroles iekārtām.

GAINS gaisa piesārņojuma un siltumnīcefekta gāzu modelis (54) ir īpašs modelis, ko var izmantot, lai novērtētu ietekmi uz vietējo gaisa piesārņojumu. Tas ir uzlabots modelēšanas rīks, ko var izmantot, lai veiktu novērtējumus ES mērogā, kā arī par atsevišķām dalībvalstīm. GAINS modelis ir plaši izmantots, lai novērtētu ES klimata un enerģētikas rīcībpolitiku.

Diezgan bieži SO2 un NOx emisijas tiek pārrēķinātas naudas izteiksmē. Parasti lielākā daļa izmaksu ir saistītas ar kaitējumu veselībai un produktivitātes zudumu. Izsakot naudā visas izmaksas un ieguvumus, ir svarīgi nepieļaut uzlabotas gaisa kvalitātes radīto ieguvumu dubultu uzskaiti saistībā ar ietekmi uz veselību, ko izraisa gaisa piesārņojuma samazināšanās.

Ietekme uz ekosistēmām (tostarp ietekme uz ūdens patēriņu)

Ekosistēmas var ciest no negatīvas ietekmes, ja tiek pārsniegtas piesārņojošo vielu absorbcijas spēju kritiskās slodzes, piemēram, samazinoties veģetācijas augšanai, mainoties ūdensobjektu īpašībām, mainoties augsnes minerālvielu sastāvam vai samazinoties lauksaimniecības ražai. GAINS modelis aplūko divu veidu ietekmi uz ekosistēmām – paskābināšanos, ko izraisa sēra nogulsnēšanās, un eitrofikāciju, ko izraisa slāpekļa nogulsnēšanās.

Elektroenerģijas ražošana ietekmē ūdens patēriņu, galvenokārt izmantojot to aukstumapgādei. Ūdens patēriņu elektroenerģijas nozarē ir iespējams aplēst, sasaistot saražotās GWh ar patērētajiem kubikmetriem ūdens. Ūdens daudzumu, ko elektrostacija iegūst un patērē aukstumapgādei, galvenokārt nosaka šīs elektrostacijas termoefektivitāte. Augstāka termoefektivitāte norāda uz to, ka katra elektrostacijā saražotā MWh izdala mazāk siltuma. Aukstumapgādes sistēmu ietekmē arī elektrostacijā izmantotais kurināmais. Atjaunīgās saules un vēja enerģijas tehnoloģijām parasti tiek piešķirti nulles lielumi, jo enerģijas ģenerācijas procesā netiek izmantots ūdens, bet pašu iekārtu izgatavošanā ūdens var tikt izmantots. JRC pētījums sniedz detalizētāku analīzi par ūdens izmantošanu ES energosistēmā (55).

5. tabula

Ūdens ieguve, izmantojot elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijas (m3/MWh)

Kurināmā veids Aukstumapgāde Tehnoloģija Mediāna Min. Maks. Kodolenerģija Tornis Tvaiks 4,17 3,03 9,84 Kodolenerģija Vienreizēja caurplūde Tvaiks 167,86 94,63 227,10 Kodolenerģija Dīķis Tvaiks 26,68 1,89 49,21 Gāze/nafta Tornis Kombinētais cikls 0,97 0,57 1,07 Gāze/nafta Tornis Tvaiks 4,55 3,60 5,53 Gāze/nafta Vienreizēja caurplūde Kombinētais cikls 43,07 28,39 75,70 Gāze/nafta Vienreizēja caurplūde Tvaiks 132,48 37,85 227,10 Gāze/nafta Dīķis Kombinētais cikls 22,52 22,52 22,52 Gāze/nafta Sausā dzesēšana Kombinētais cikls 0,01 0,00 0,02 Ogles / cietais kurināmais Tornis Tvaiks 3,80 1,89 4,54 Ogles / cietais kurināmais Tornis Tvaiks (subkritiska tehnoloģija) 2,22 1,75 2,70 Ogles / cietais kurināmais Tornis Tvaiks (superkritiska tehnoloģija) 2,40 2,20 2,54 Ogles / cietais kurināmais Tornis Integrētās gazifikācijas kombinētais cikls (IGCC) 1,49 1,36 2,29 Ogles / cietais kurināmais Vienreizēja caurplūde Tvaiks 137,58 75,70 189,25 Ogles / cietais kurināmais Vienreizēja caurplūde Tvaiks (subkritiska tehnoloģija) 102,53 102,37 102,62 Ogles / cietais kurināmais Vienreizēja caurplūde Tvaiks (superkritiska tehnoloģija) 85,50 85,36 85,58 Ogles / cietais kurināmais Dīķis Tvaiks 46,27 1,14 90,84 Ogles / cietais kurināmais Dīķis Tvaiks (subkritiska tehnoloģija) 67,80 67,60 67,85 Ogles / cietais kurināmais Dīķis Tvaiks (superkritiska tehnoloģija) 56,95 56,76 56,99 Bioenerģija Tornis Tvaiks 3,32 1,89 5,53 Bioenerģija Vienreizēja caurplūde Tvaiks 132,48 75,70 189,25 Bioenerģija Dīķis Tvaiks 1,70 1,14 2,27 Ģeotermālā enerģija Tornis Uzplūde 0,06 0,02 1,37 Ģeotermālā enerģija Sausā dzesēšana Uzplūde 0,02 0,02 0,02 Ģeotermālā enerģija Sausā dzesēšana Bināra tehnoloģija 1,02 1,02 1,02 Ģeotermālā enerģija Sausā dzesēšana EGS 1,91 1,10 2,73 Ģeotermālā enerģija Hibrīdmetode Bināra tehnoloģija 1,74 0,84 2,65

Avots: Eiropas Komisija (JRC ziņojums).

Ir iespējams arī aplēst elektroenerģijas nozares ietekmi uz zemes izmantojuma prasībām, izsakot to ar kvadrātkilometru skaitu, kas vajadzīgs viena GW jaudai vai vienas GWh saražošanai. Tomēr parasti rezultātos lielākoties norāda izmaiņas biomasas izmantojumā (tai ir vajadzīgs daudz vairāk zemes nekā jebkurai citai ražošanas tehnoloģijai) (56).

Nav vispārpieņemtu metodiku, kā kvantitatīvi noteikt ieguvumus no apzaļumotajiem jumtiem un sienām, kas nodrošina dzīvotnes augu un dzīvnieku sugām, tādēļ tie IIA analīzē ir jāapskata kvalitatīvi.

Ietekme uz materiālu patēriņu

Saikne starp enerģijas patēriņu un materiālu patēriņu ir ļoti sarežģīta un samērā maz izpētīta. No literatūras ne vienmēr kļūst skaidrs, vai šai attiecībai jābūt pozitīvai vai negatīvai; no vienas puses, pastāv skaidra saikne starp dažu materiālu ieguvi/ražošanu un enerģijas patēriņu (piemēram, tērauds un cements ir energoietilpīgi), bet kapitālietilpīgās energoefektīvās preces būtībā bieži vien ir diezgan materiālietilpīgas.

Materiālu plūsmas analīzē (MFA) parasti izmanto ielaides un izlaides analīzi, lai izprastu esošo materiālu pieprasījumu, taču ielaides un izlaides analīzes konkrēti piesaistītais raksturs nepieļauj sarežģītu scenāriju analīzi. Daži makroekonomikas modeļi (E3ME (57), EXIOMOD (58) un GINFORS (59)) ietver MFA savā pamatstruktūrā, bet kā endogēnas iekļauj daudzas attiecības, kas ir konkrēti piesaistītas ielaides un izlaides analīzē.

c) EKONOMISKĀ IETEKME

Ekonomisko ietekmi, ko rada investīcijas energoefektivitātē, parasti novērtē, izmantojot makroekonomikas modeļus, kuros ir jāparedz daži pieņēmumi par to, kā ekonomika darbojas. Galvenie virzītājspēki, kas nosaka energoefektivitātes pasākumu makroekonomisko ietekmi, izriet no investīcijām energoefektivitātes tehnoloģijās un pakalpojumos, no vienas puses, un no enerģijas izmaksu samazināšanas (60), no otras puses.

Investīcijas, kas vajadzīgas energoefektivitātes uzlabošanai, īstermiņā veicina nodarbinātību (61) un ekonomisko aktivitāti, ja tās iegulda laikā, kad ekonomika darbojas ar mazāk nekā pilnu jaudu. Tomēr ir jāņem vērā tas, ka investīcijas energoefektivitātē var atņemt līdzekļus citām ekonomikas daļām (izstumšanas efekts), un tas vismaz daļēji mazina pozitīvo ietekmi. Turklāt atsitiena efekts, kas palielina enerģijas pieprasījumu, jo energoefektivitātes ieviešana rada pozitīvu ekonomisko ietekmi, nozīmē, ka paredzamais enerģijas ietaupījums un ekonomiskā ietekme netiks pilnībā realizēti (62).

Lai gan energoefektivitātes kapitāla izmaksas var būt diezgan augstas, tās ir iespējams segt no ārējiem avotiem, un parasti tās atmaksājas ilgtermiņā. Enerģijas izmaksu samazinājums izriet no tā, ka enerģijas ietaupījumi samazina izdevumus par enerģiju un palielina mājsaimniecību diskrecionāros ienākumus vai uzņēmumu peļņu. Tie var palielināt patēriņu vai tos var atkārtoti ieguldīt, stimulējot ekonomiskās aktivitātes pieaugumu. Turklāt enerģijas importa samazināšana var veicināt vietējo pieprasījumu, palielinot izdevumus par vietējā līmenī ražotām precēm un sniegtiem pakalpojumiem (63). Tas arī uzlabo energoapgādes drošību un ekonomisko neatkarību.

Energoefektivitātes uzlabojumi ietekmē arī valsts budžetu. Lai gan publiskās investīcijas vai subsīdijas energoefektivitātei nozīmē lielākus valsts izdevumus, ir arī iespēja ietaupīt izmaksas ilgtermiņā, uzlabojot energosniegumu publiskajā sektorā. Turklāt pozitīvā ietekme uz nodarbinātību un izlaidi palielina nodokļu ieņēmumus. Citas izmaiņas, piemēram, zaudētos enerģijas nodokļus (kurus citādi būtu samaksājis publiskais sektors), ietaupot enerģiju vai sašaurinot bezdarba shēmas (saistībā ar pozitīvo ietekmi uz nodarbinātību, ko rada investīcijas energoefektivitātē), var uzskatīt par faktoriem, kas ietekmē valsts budžeta izdevumus (64).

Turklāt ir jāņem vērā pozitīvā netiešā ietekme uz produktivitāti, ko rada energoefektivitātes sociālā vai vidiskā ietekme, piemēram, uzlabojot veselību. Tā ietekmē arī nodarbinātību un izlaidi ilgtermiņa nodarbinātības perspektīvā (65).

Kā minēts iepriekš, uz IKP atstātās daudzveidīgās ietekmes sarežģītību vislabāk raksturo ekonomikas modeļi. Rīkiem ir daži ierobežojumi, un tajos izmanto dažādas ekonomikas teorijas, lai raksturotu papildu investīciju ietekmi uz IKP. Rīki, kurus var izmantot ietekmes uz ekonomiku novērtēšanai, ir, piemēram, šādi:

— GEM-E3 – vispārīgā līdzsvara lietišķs modelis, kas aptver mijiedarbību starp ekonomiku, energosistēmu un vidi,

— E3ME – globāls makroekonometriskais modelis, kas izstrādāts, lai risinātu būtiskas ekonomiskās un ekonomikas un vides rīcībpolitikas problēmas,

— ASTRA-EC – dinamisks ielaidē un izlaidē balstīts makroekonomiskais modelis, kas pieļauj acīmredzamu nelīdzsvarotību starp piedāvājuma un pieprasījuma pusi,

— EXIMOD (paplašināts ielaides un izlaides modelis) – daudznozaru, vairākreģionu datošanas vispārīgā līdzsvara modelis, kas spēj izmērīt rīcībpolitiku ietekmi uz vidi un ekonomiku.

3.7.2. Sabiedrības perspektīva un diskonta likmes

Ir svarīgi, lai IIA metodika, ko regulatīvās iestādes izstrādājušas ar energoefektivitāti saistītu rīcībpolitikas variantu analīzei, nodrošinātu, ka, izvēloties diskonta likmi, ko piemērot IIA analīzē, tiek ņemta vērā gan sabiedrības, gan investoru perspektīva. Parasti projektus vērtē divos veidos: i) izmantojot ekonomiskos aprēķinus, lai izvērtētu, vai projekts nāks par labu sabiedrībai kopumā. Šiem aprēķiniem jāizmanto zema diskonta likme; un ii) izmantojot finanšu aprēķinus, lai izvērtētu, vai privāts investors iesaistītos projektā, ņemot vērā tikai privāto peļņu. Otrajā gadījumā jāizmanto procentu likme, kas atbilst tirgus procentu likmēm, lai aizstātu kapitāla izmaksas. Šai procentu likmei jāatbilst reālajām kapitāla iegūšanas izmaksām, kas rodas personai vai vienībai, kura veic investīcijas.

Izmaksu un ieguvumu analīzē, ko piemēro publiskiem rīcībpolitikas instrumentiem, kuri ietekmē indivīdus un privātos patērētājus, piemēram, efektivitātes standartiem, jāpiemēro gan sabiedrības diskonta likme (kas ir zemāka), gan investoru diskonta likme (kas ir augstāka), lai raksturotu ietekmi no abām perspektīvām. Lēmumos par publiskajām investīcijām galvenokārt jāņem vērā sabiedrības perspektīva un līdz ar to jāpiemēro zemāka diskonta likme.

Tirgū balstītās energosistēmās ir svarīgi, lai regulatīvo iestāžu izstrādātajā IIA metodikā tiktu iekļauta sabiedrības un galapatērētāja perspektīva, jo parasti tirgus vienības IIA analīzi veic, lai noskaidrotu peļņu, nevis plašākos ieguvumus. Sabiedrības perspektīva ietekmē investīciju nākotnes izmaksu un ieguvumu aprēķinu, kas tiek modelēts, izmantojot diskonta likmes. Energoefektivitātes pasākumiem parasti ir salīdzinoši augstas sākotnējās izmaksas, kuras jāatgūst, ietaupot enerģiju ilgākā laikposmā. Modelēšanā diskonta likmes tiek izmantotas, lai piesaistītu vērtību nākotnes naudas plūsmām. Jo augstāka diskonta likme, jo zemāku vērtību piesaista nākotnes enerģijas ietaupījumiem, pieņemot šodienas lēmumus. Līdz ar to augstas diskonta likmes padara energoefektivitātes pasākumus un to atbalsta politiku mazāk pievilcīgu (66).

Ir ieteicams neizmantot tās diskonta likmes, ko izmanto modelēšanā, lai novērtētu individuālus investīciju lēmumus un izvērtētu energosistēmas izmaksas no sabiedrības perspektīvas. Tādējādi ietekmes novērtējuma modelēšana ir jāveic divos posmos. Lai modelētu ekonomikas dalībnieku rīcību, pieņemot lēmumus, jāizmanto augstākā “pirmā posma” diskonta likme, bet zemākā “otrā posma” likme – parasti tā ir sociālā likme – izmaksu un ieguvumu izvērtēšanai (67). Diskonta likmi var mainīt arī jutīguma analīzes nolūkos.

Kaut arī vienota un saskaņota diskonta likme visām investīcijām var nebūt pareizā pieeja, ir nepieciešams pienācīgi ņemt vērā reālās kapitāla izmaksas investīcijām energoefektivitātē. Piemēram, ņemot vērā hipotēku tirgus procentu likmes, kas ir gandrīz nulles līmenī, var būtiski ietekmēt IIA rezultātus attiecībā uz ēku īpašniekiem. Attiecībā uz energoefektivitātes publiskā atbalsta shēmām dalībvalstis var skaidri aplēst savas parāda izmaksas, iegūstot procentu likmi, kuras pamatā ir valsts kases vai centrālās bankas valsts parāda ienesīguma līkne.

3.7.3. EE1 princips investīcijām energoinfrastruktūrā

Priekšlikumā TEN-E regulai EE1 princips iekļauts visos Eiropas tīkla attīstības desmitgadu plānu izstrādes posmos, jo īpaši scenāriju izstrādē, infrastruktūras nepilnību noteikšanā un projektu novērtēšanā. Tie paši plānošanas posmi tiek izmantoti valstu infrastruktūras projektiem. EE1 principa praktiskā ietekme uz plānošanu nozīmē, ka attiecībā uz infrastruktūras attīstību lēmumu pieņemšanas procesā ir jāiekļauj varianti, kā labāk izmantot esošo infrastruktūru (ar operacionāliem mehānismiem), kā ieviest energoefektīvākas tehnoloģijas un kā labāk izmantot tādus tirgus mehānismus kā pieprasījumreakcija, bet neaprobežojoties tikai ar tiem. Tā kā pieprasījuma puses risinājumi nav sadales un pārvades sistēmu operatoru (SSO/PSO) kontrolē, to īstenošana un efektivitāte jānodrošina citiem dalībniekiem (enerģētikas uzņēmumiem, ESCO utt.). Tādējādi ir svarīgi atrast veidus, kā nodrošināt īstermiņa pasākumu un ilgtermiņa investīciju salīdzināmību, kā arī izstrādāt mehānismus, kas ilgtermiņā var garantēt līgumā paredzēto pasākumu uzticamību.

Īstenojot EE1 principu, jācenšas panākt līdzsvaru starp drošu un uzticamu energoapgādi, piegādātās enerģijas kvalitāti un vispārējām saistītajām izmaksām, vienlaikus garantējot, ka PSO un SSO uzņēmējdarbība saglabā finansiālo dzīvotspēju un gūst pietiekamu peļņu.

Attiecībā uz kopīgu interešu projektiem, kas atlasīti saskaņā ar TEN-E rīcībpolitiku, EE1 principa īstenošanai jāiekļaujas pieejā, kas paredzēta IIA metodikā, kura jāizstrādā ENTSO un jāapstiprina Komisijai.

Visos pārējos projektos EE1 principa īstenošanai, ko veic PSO un SSO, jābūt paredzētai valstu regulatoru ieteikumos, kas izstrādāti šim nolūkam. Tā var kļūt par tīkla plānošanas projektu novērtējuma neatņemamu sastāvdaļu, un tās piemērošana rūpīgi jāpārbauda valstu regulatoriem.

3.8. Īstenošanas plāna pārbaude un turpmākā uzraudzība

3.8.1. Uzraudzības kompetenču noteikšana

Pienākumu noteikšanai un norādījumu un stimulu nodrošināšanai jāpalīdz noteikt energoefektivitāti kā prioritāru. Tomēr, tāpat kā citu rīcībpolitiku un mērķu gadījumā, ir svarīgi, lai pēc tam tiktu verificēti lēmumu pieņemšanas procesi, kuros varēja piemērot EE1 principu. Jo īpaši situācijās, kad ir noteiktas stingras prasības vai kad energoefektivitāte ir vēlamā pieeja, ir jāparedz tirgus vienību projektu vai investīciju oficiāla apstiprināšana vai verifikācija, ņemot vērā energoefektivitātes kritērijus. Mērķis būtu pārbaudīt, vai tirgus vienību plānošanas un lēmumu pieņemšanas procesos ir pareizi iestrādāti dažādi EE1 principa pasākumi, jo īpaši attiecībā uz IIA metodiku. Šajā atbilstības pārbaudē jāizvērtē arī tas, vai pastāv potenciālās pretrunas starp plānotajiem projektiem un iespējamo EE1 principa iekļaušanu un kā šie projekti veicinās rīcībpolitikas mērķrādītāju sasniegšanu. Galīgajā verifikācijā jāpārbauda arī tas, vai ir izvēlēts labākais variants no sabiedrības perspektīvas.

Attiecībā uz enerģijas tirgiem ir ieteicams, ka EE1 principa piemērošanu verificē īpaša struktūra ar skaidri noteiktām kompetencēm un pilnvarām. Tā kā energoregulatori ir galvenās vienības, kas uzrauga enerģijas tirgus, investīcijas infrastruktūrā un nodrošina atbilstību attiecīgajiem Kopienas tiesību aktiem, tie ir piemēroti kandidāti, kas spēj uzraudzīt EE1 principa piemērošanu. Šos pienākumus var pildīt kopīgi ar enerģētikas aģentūrām vai citām vienībām citās nozarēs. Ņemot vērā to, ka EE1 princips jāintegrē esošajā infrastruktūras plānošanā un ar energosistēmu saistītu lēmumu pieņemšanā, ir nepieciešama nevis jauna uzraudzības struktūra, bet gan skaidra kompetenču sadale, lai EE1 principa īstenošanu varētu uzraudzīt jau esošie enerģijas tirgus uzraudzītāji.

Verifikācijas gaitā jāaplūko veids, kā tiek piemēroti ietekmes novērtējumi un IIA metodika, jo īpaši saistībā ar enerģijas ietaupījumu radīto plašāko ieguvumu novērtējumu, EE1 testu piemērošanu investīcijām energoinfrastruktūrā, ja tādi ir paredzēti, izmantoto datu kvalitāti un izmantotajiem rādītājiem, kā arī atlikušajiem šķēršļiem un ierobežojumiem.

3.8.2. Īstenošanas uzraudzība

Uzraudzības kārtība jānosaka, izvirzot nosacījumus konkrētiem projektiem, to atlasei un apstiprināšanai. Visām investīcijām, kas ietekmē enerģijas pieprasījumu, tiek atbalstītas no publiskajiem līdzekļiem vai tiek reglamentētas ar tiesību aktiem, ir nepieciešami skaidri definēti rādītāji un metodika ietekmes uz enerģij