PIELIKUMS

1. IEVADS

Direktīva 2010/31/ES (ĒEED) veicina ēku, tostarp inženiertehnisko sistēmu, energoefektivitātes uzlabošanu. Proti, direktīvā precizēts, uz kurām sistēmām attiecas prasības, un ietverti konkrēti noteikumi, lai nodrošinātu, ka šīs sistēmas tiek projektētas, ražotas atbilstošos izmēros, uzstādītas un regulētas tā, lai uzlabotu efektivitāti. Direktīvā ir noteikta prasība, ka sistēmas, kurām ir īpaši būtiska ietekme uz energoefektivitāti, ir jāinspicē, lai regulāri uzraudzītu sistēmas efektivitāti. Ir ieteikts, ka iespējama inspekciju alternatīva var būt elektroniskā uzraudzība un kontrole.

Direktīvā 2012/27/ES (EED) bija ietverti noteikumi par ēku renovāciju un ilgtermiņa stratēģijām ieguldījumu mobilizēšanai valsta ēku fonda renovācijai.

ĒEED un EED ir grozītas ar Direktīvu (ES) 2018/844, kas stājās spēkā 2018. gada 9. jūlijā un nostiprina iepriekš izklāstītos elementus, kā arī paplašina to sistēmu klāstu, kuru efektivitāte ir jāuzlabo. Tajā arī nostiprināta elektroniskās uzraudzības, automatizācijas un kontroles nozīme un paredzētas papildu prasības, kas atbalsta elektrotransportlīdzekļu uzlādes infrastruktūras ierīkošanu ēku autostāvvietās.

Ir radusies nepieciešamība atjaunināt ĒEED regulējumu attiecībā uz ēku energoefektivitātes aprēķināšanu, jo ir paplašināta ēkas inženiertehnisko sistēmu definīcija, tajā ietverot papildu sistēmas, un regulējumam ir jāatspoguļo ēku un energosistēmas attīstība. Tas galvenokārt nozīmē, ka ir jāuzlabo energoefektivitātes aprēķinu un energoefektivitātes sertifikātu pārredzamība, jo īpaši saistībā ar primārās enerģijas faktoru aprēķināšanu.

Šā ieteikuma mērķis ir palīdzēt nodrošināt Savienības enerģētikas tiesību aktu pilnīgu īstenošanu un izpildi. Ieteikumā sniegti norādījumi par to, kā izprast un transponēt ĒEED, jo īpaši tos noteikumus, kas attiecas uz ēkas inženiertehniskajām sistēmām un to inspekcijām, tostarp prasības par pašregulējošu ierīču uzstādīšanu un ēku automatizācijas un vadības sistēmām (ĒEED 8., 14. un 15. pants), elektromobilitātei nepieciešamo uzlādes infrastruktūru (ĒEED 8. pants) un primārās enerģijas faktoru aprēķināšanu (ĒEED I pielikums).

Šajā pielikumā izklāstītās vadlīnijas atspoguļo Komisijas dienestu viedokli. Tas nemaina direktīvas ietekmi un neskar Tiesas sniegto saistošo interpretāciju par ĒEED 2., 8., 14. un 15. pantu un I pielikumu.

2. ĒKU INŽENIERTEHNISKĀS SISTĒMAS UN TO INSPEKCIJAS, TOSTARP PRASĪBAS PAR PAŠREGULĒJOŠĀM IERĪCĒM UN ĒKU AUTOMATIZĀCIJAS UN VADĪBAS SISTĒMĀM

2.1. Mērķis: nodrošināt ēku inženiertehnisko sistēmu optimālu darbību un atbalstīt enerģijas un telpu mikroklimata pārvaldību

ĒEED ietver noteikumus par prasībām, kas izvirzītas ēku inženiertehniskajām sistēmām un sistēmu efektivitātes novērtēšanai un dokumentēšanai, un tam ir divējāds mērķis. Pirmkārt, sistēmu efektivitātes novērtēšanas un dokumentēšanas mērķis ir nodrošināt, lai ēku inženiertehniskās sistēmas tiktu atbilstīgi projektētas, uzstādītas un nodotas ekspluatācijā, lai optimizētu to faktisko efektivitāti. Otrkārt, tās mērķis ir nodrošināt, ka var izsekot un dokumentēt jebkādu intervenci, kas var ietekmēt ēku inženiertehnisko sistēmu efektivitāti. Tas ir svarīgi, jo šāda informācija ļoti noder īpašniekam un palīdz novērtēt ēkas kopējo efektivitāti (piemēram, energoefektivitātes sertifikāta kontekstā).

Saskaņā ar grozīto ĒEED ir paplašināts ēku inženiertehnisko sistēmu regulārās inspicēšanas tvērums. Šo inspekciju mērķis ir novērtēt sistēmu efektivitāti. Inspicēšanas gaitā būtu arī jāapzina problēmjautājumi vai problēmas, jāierosina risinājumi vai uzlabošanas pasākumi un jāreģistrē inspekcijas rezultāti protokolā turpmākai zināšanai.

ĒEED ietver prasības par tādu pašregulējošu ierīču uzstādīšanu, kuras spēj regulēt telpu temperatūru ēkās, lai uzlabotu enerģijas patēriņa pārvaldību, vienlaikus ierobežojot izmaksas. Tā ietver arī prasību uzstādīt ēkas automatizācijas un vadības sistēmas (ĒAKS) visās (esošās un jaunās) nedzīvojamās ēkās, kuru apkures, ventilācijas un gaisa kondicionēšanas sistēmas pārsniedz konkrētu lietderīgo nominālo jaudu, jo ĒAKS nodrošina būtiskus enerģijas ietaupījumus, uzlabo telpu mikroklimata pārvaldību un tādējādi sniedz ieguvumus gan ēku īpašniekiem, gan lietotājiem, jo īpaši lielās nedzīvojamās ēkās.

2.2. Noteikumu darbības joma attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām un to inspekcijām, pašregulējošām ierīcēm un ĒAKS

Šajā apakšiedaļā ir atgādināts par šo noteikumu darbības jomu un saturu un attiecīgā gadījumā uzsvērtas atšķirības, kas ieviestas ar grozījumiem, kurus paredz Direktīva (ES) 2018/844.

2.2.1. Ēku inženiertehniskās sistēmas – sistēmas prasības un vispārējās energoefektivitātes novērtēšana un dokumentēšana (ĒEED 2. pants un 8. panta 1. un 9. punkts)

Pirms grozījuma: pirms grozījuma ieviešanas saskaņā ar ĒEED 8. panta 1. punktu dalībvalstīm bija jānosaka sistēmas prasības attiecībā uz vispārējo energoefektivitāti, pareizu uzstādīšanu un pienācīgiem izmēriem, regulējumu un kontroli ēku inženiertehniskajām sistēmām. Šis pienākums bija piemērojams attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām, kas uzstādītas esošās ēkās, un dalībvalstis šīs sistēmas prasības varēja arī piemērot attiecībā uz jaunās ēkās uzstādītām inženiertehniskajām sistēmām. Turklāt pirms grozījuma ieviešanas ĒEED 2. panta 3. punktā ēkas inženiertehniskā sistēma bija definēta kā “ēkas vai ēkas daļas apkures, dzesēšanas, ventilācijas, karstā ūdens, apgaismojuma tehnisks aprīkojums vai tāds tehnisks aprīkojums, kurā apvienoti vairāki minētie elementi”.

Pēc grozījuma: attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām ĒEED 8. pants tika aizstāts, un šajā saistībā jānorāda šādas izmaiņas:

a) 8. panta 1. punkta noteikumi par ēku inženiertehnisko sistēmu prasībām būtībā saglabājās nemainīgi (izņemot to, uz kādām sistēmām attiecas prasības, kas bija norādīts 2. daļā, kura tika atcelta);

b) grozījums atjaunina un paplašina “ēkas inženiertehnisko sistēmu” definīciju (2. panta 3. punkts);

c) grozījums ievieš jaunus noteikumus par ēku inženiertehnisko sistēmu vispārējās efektivitātes novērtēšanu un dokumentēšanu (8. panta 9. punkts).

2.2.2. Ēku inženiertehniskās sistēmas – inspekcijas (ĒEED 14. un 15. pants)

Pirms grozījuma:

ĒEED 14. pantā bija noteiktas inspicēšanas prasības apkures sistēmām, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 20 kW. Dalībvalstīm bija jānosaka inspicēšanas biežums, pamatojoties uz sistēmas veidu, lietderīgo nominālo jaudu, inspekciju izmaksām un aplēstajiem enerģijas ietaupījumiem. Apkures sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 100 kW, bija jāinspicē vismaz reizi 2 gados. Dalībvalstis varēja samazināt tādu sistēmu inspicēšanas biežumu, kurām ir elektroniska uzraudzības un kontroles sistēma. Alternatīvi saskaņā ar 14. panta 4. punktu dalībvalstis varēja izvēlēties veikt pasākumus, kuri nodrošinātu, ka lietotāji saņem padomus attiecībā uz apkures katlu nomaiņu, citām iespējamām izmaiņām apkures sistēmā un alternatīviem risinājumiem, lai noteiktu apkures katla efektivitāti un piemēroto lielumu. Šīs pieejas kopējai ietekmei bija jābūt līdzvērtīgai inspekciju paredzētajai ietekmei.

Direktīvas 15. pantā bija noteiktas inspicēšanas prasības gaisa kondicionēšanas sistēmām, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 12 kW. Dalībvalstīm bija jānosaka inspicēšanas biežums, pamatojoties uz sistēmas veidu, lietderīgo nominālo jaudu, inspekciju izmaksām un aplēstajiem enerģijas ietaupījumiem. Dalībvalstis varēja samazināt tādu sistēmu inspicēšanas biežumu, kurām ir elektroniska uzraudzības un kontroles sistēma. Alternatīvi saskaņā ar 15. panta 4. punktu dalībvalstis varēja izvēlēties veikt pasākumus, kuri nodrošinātu, ka lietotāji saņem padomus par gaisa kondicionēšanas sistēmu nomaiņu vai citām izmaiņām gaisa kondicionēšanas sistēmā, tostarp paredzot inspicēšanu, lai novērtētu sistēmas efektivitāti un piemēroto lielumu. Šīs pieejas kopējai ietekmei bija jābūt līdzvērtīgai inspekciju paredzētajai ietekmei.

Pēc grozījuma:

Direktīvas (ES) 2018/844 1. panta 7. punkts aizstāj noteikumus, kas saistīti ar ĒEED 14. un 15. pantā noteiktajām inspekcijām.

Saskaņā ar ĒEED 14. pantu vairs nav jāinspicē apkures sistēmas un apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda ir 70 kW vai mazāka. Saskaņā ar minēto pantu joprojām ir regulāri jāinspicē apkures sistēmas un apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 70 kW. ĒEED paredz izņēmums attiecībā uz: a) sistēmām, uz kurām attiecas līgumiskas energoefektivitātes (vai līdzīgas) vienošanās saskaņā ar 14. panta 2. punktu; b) sistēmām, kuras pārvalda pakalpojumu sabiedrība vai tīkla operators saskaņā ar 14. panta 2. punktu; c) sistēmām nedzīvojamās ēkās, kas aprīkotas ar automatizācijas un vadības sistēmām saskaņā ar 14. panta 4. un 6. punktu; d) sistēmām dzīvojamās ēkās, kas aprīkotas ar īpašu uzraudzības un vadības funkciju saskaņā ar 14. panta 5. un 6. punktu.

Saskaņā ar ĒEED 15. pantu vairs nav jāinspicē gaisa kondicionēšanas sistēmas un apvienotas gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda ir 70 kW vai mazāka. Saskaņā ar minēto pantu joprojām ir regulāri jāinspicē gaisa kondicionēšanas sistēmas un apvienotas gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 70 kW. ĒEED paredz izņēmums attiecībā uz: a) sistēmām, uz kurām attiecas līgumiskas energoefektivitātes (vai līdzīgas) vienošanās saskaņā ar 15. panta 2. punktu; b) sistēmām, kuras pārvalda pakalpojumu sabiedrība vai tīkla operators saskaņā ar 15. panta 2. punktu; c) sistēmām nedzīvojamās ēkās, kas aprīkotas ar automatizācijas un vadības sistēmām saskaņā ar 15. panta 4. un 6. punktu; d) sistēmām dzīvojamās ēkās, kas aprīkotas ar īpašu uzraudzības un vadības funkciju saskaņā ar 15. panta 5. un 6. punktu.

2.2.3. Prasības saistībā ar pašregulējošu ierīču uzstādīšanu (ĒEED 8. panta 1. punkts)

Pirms grozījuma: nebija (šos noteikumus ieviesa ar grozījumu).

Pēc grozījuma: Direktīvas (ES) 2018/844 1. pants ievieš jaunas prasības saistībā ar konkrētiem nosacījumiem atbilstošu pašregulējošu ierīču un ēku automatizācijas un vadības sistēmu uzstādīšanu ēkās. Proti, saskaņā ar ĒEED 8. panta 1. punkta trešo daļu dalībvalstīm ir jāprasa, ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams, lai visas jaunās un esošās ēkas, kad tajās tiek mainīti siltumģeneratori, tiktu aprīkotas ar pašregulējošām ierīcēm.

2.2.4. Prasības saistībā ar automatizācijas un vadības sistēmu uzstādīšanu (ĒEED 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

Pirms grozījuma: nebija (šos noteikumus ieviesa ar grozījumu).

Pēc grozījuma: Saskaņā ar ĒEED 14. panta 4. punktu un 15. panta 4. punktu dalībvalstīm ir jāprasa uzstādīt ēku automatizācijas un vadības sistēmas visās nedzīvojamās ēkās, kurās apkures, gaisa kondicionēšanas, apvienotas apkures un ventilācijas un apvienotas gaisa kondicionēšanas un ventilācijas lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW. Saskaņā ar ĒEED 14. panta 4. punktu un 15. panta 4. punktu tas ir jāīsteno līdz 2025. gada 31. decembrim, ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams (sk. 2.3.4. iedaļu, kur sniegta plašākas norādes par prasību izpildes iespējamību).

2.3. Izpratne par noteikumiem attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām un to inspekcijām, pašregulējošām ierīcēm un ĒAKS

2.3.1. Ēku inženiertehnisko sistēmu prasības un ēku inženiertehnisko sistēmu vispārējās energoefektivitātes novērtēšana un dokumentēšana (ĒEED 2. pants un 8. panta 1. un 9. punkts)

2.3.1.1. “Ēkas inženiertehniskās sistēmas” definīcijas paplašināšana (ĒEED 2. panta 3. punkts)

Pienākumi, kas izriet no ĒEED 8. panta 1. un 9. punkta, attiecas uz ēkas inženiertehniskajām sistēmām, kā definēts 2. panta 3. punktā. Saskaņā ar šo definīciju termins “ēkas inženiertehniskā sistēma” nozīmē “tehnisku aprīkojumu, kas nodrošina ēkas vai ēkas daļas telpas apkuri, telpas dzesēšanu, ventilāciju, mājsaimniecības karstā ūdens apgādi, iebūvēto apgaismojumu, ēkas automatizāciju un vadību, elektroenerģijas ražošanu objektā, vai šādu sistēmu kombinācija, ieskaitot tās sistēmas, kurās izmanto atjaunojamo energoresursu enerģiju”.

Termins “ēkas inženiertehniskā sistēma” bija definēts arī ĒEED pirms jaunākā grozījuma. ĒEED atjaunina šo definīciju, dažām sistēmām izmantojot atšķirīgu formulējumu, lai precizētu to tvērumu, un paplašinot to, lai ietvertu papildu sistēmas (“tehnisks aprīkojums, kas nodrošina ēkas automatizāciju un vadību” un “tehnisks aprīkojums, kas nodrošina elektroenerģijas ražošanu objektā”).

Turpmākajā tabulā sniegts kopsavilkums par izmaiņām definīcijā saskaņā ar ĒEED.

1. tabula

Izmaiņas “ēkas inženiertehniskās sistēmas” definīcijā, kas ieviestas ar ĒEED

Pirms grozījuma Ar grozījumu Izmaiņu veids apkure telpas apkure tvēruma precizēšana dzesēšana telpas dzesēšana tvēruma precizēšana ventilācija ventilācija nav izmaiņu karstais ūdens mājsaimniecības karstā ūdens apgāde tvēruma precizēšana apgaismojums iebūvētais apgaismojums tvēruma precizēšana (1) nav ēkas automatizācija un vadība jauna ēkas inženiertehniskā sistēma nav elektroenerģijas ražošana objektā jauna ēkas inženiertehniskā sistēma

ĒEED jēdziens “elektroenerģijas ražošana objektā” būtu interpretējams, ņemot vērā 15. pantu Elektroenerģijas direktīvā (2) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu, kas reglamentē tādu elektroenerģijas patērētāju statusu, tiesības un pienākumus, kuriem pieder arī ģenerācijas vienības, un “aktīvu lietotāju” jēdzienu minētās direktīvas izpratnē.

2.3.1.2. Jaunas ēku inženiertehniskās sistēmas ĒEED (ĒEED 2. panta 3. un 3.a punkts)

Ēku inženiertehnisko sistēmu definīcijā ir ietverts ēku automatizācijas un vadības tehniskais aprīkojums un tehniskais aprīkojums elektroenerģijas ražošanai objektā.

a) ĒEED 2. panta 3.a punktā ir definētas “ēku automatizācijas un vadības sistēmas”, proti: ““ēkas automatizācijas un vadības sistēma” ir sistēma, kas ietver visus produktus, programmatūru un inženierijas pakalpojumus, kuri var sekmēt energoefektīvu, ekonomisku un drošu ēkas inženiertehnisko sistēmu ekspluatāciju, izmantojot automātisku vadību un atvieglojot minēto ēkas inženiertehnisko sistēmu manuālo pārvaldību”;

b) “sistēmas elektroenerģijas ražošanai objektā” ir elektroenerģijas ražošanai paredzētas sistēmas, kas uzstādītas telpās vai telpu ierobežotā teritorijā, kurā atrodas ēka, un kas zināmā mērā ir integrētas ēkā un tās elektroinstalācijā (3); proti, šādas sistēmas ietver fotoelementu paneļus (piemēram, uz jumta uzstādītus fotoelementu paneļus), mikrokoģenerācijas iekārtas un nelielas vējturbīnas.

2.3.1.3. Noderīgas definīcijas – “apkures sistēma” un “gaisa kondicionēšanas sistēma” (ĒEED 2. panta 15.a un 15. punkts)

Papildus ēkas inženiertehniskās sistēmas definīcijai ĒEED 2. pantā ir apkures sistēmas un gaisa kondicionēšanas sistēmas definīcijas (4):

a) ““apkures sistēma” ir to sastāvdaļu kombinācija, kuras ir vajadzīgas, lai nodrošinātu telpu gaisa apstrādi tā, ka tiek palielināta temperatūra (5)”;

b) ““gaisa kondicionēšanas sistēma” ir to sastāvdaļu kombinācija, kuras ir vajadzīgas, lai nodrošinātu telpu gaisa kondicionēšanu, kurā temperatūru tiek kontrolēta vai to var samazināt (6)”.

2.3.1.4. Kad ir piemērojami šie pienākumi? (ĒEED 8. panta 1. un 9. punkts)

ĒEED 8. panta 1. un 9. punkta noteikumi par ēku inženiertehniskajām sistēmām ir piemērojami gadījumos, kad tiek uzstādīta, nomainīta vai modernizēta ēkas inženiertehniskā sistēma.

Ņemiet vērā, ka nosacījumi, kas ir jāizpilda, lai būtu piemērojami šie pienākumi, ir saistīti tikai ar pašām ēku inženiertehniskajām sistēmām, nevis ar aplūkotās ēkas vai ēkas daļas veidu. Ēkas inženiertehniskās sistēmas definīcija skaidri norāda, ka ēkas inženiertehniskā sistēma ir aprīkojums, kas atrodas ēkā vai ēkas daļā, un tas nozīmē, ka noteikumi, kuri attiecas uz ēku inženiertehniskajām sistēmām, ir piemērojami attiecīgajās ēkās vai ēku daļās neatkarīgi no ēkas veida vai raksturlielumiem.

Tomēr noteikums par sistēmas prasību noteikšanu ir obligāts tikai attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām esošās ēkās. Dalībvalstis var izvēlēties šo pienākumu attiecināt arī uz ēku inženiertehniskajām sistēmām jaunās ēkās.

2.3.1.5. Terminu nozīme (ĒEED 8. panta 1. un 9. punkts)

Jaunajos noteikumos par sistēmu efektivitātes dokumentēšanu (ĒEED 8. panta 9. punkts) ir izmantoti tie paši jēdzieni, kas noteikumos par sistēmas prasību noteikšanu: “vispārējā energoefektivitāte”, “uzstādīšana”, “nomaiņa” un “modernizēšana”. Šo terminu nozīme jaunajos noteikumos nemainās. Tādēļ šie termini būtu jātransponē valsts līmenī tāpat kā noteikumi par sistēmas prasību noteikšanu.

Noteikumos par sistēmu efektivitātes dokumentēšanu ir izmantots arī termins “mainītā daļa”, kas attiecas uz sistēmas konkrētu daļu (t. i., komponentu), kuru skar sistēmas modernizēšana. Tas ir būtiski tikai sistēmu modernizēšanas gadījumā un neattiecas uz sistēmas uzstādīšanu vai nomaiņu.

2.3.2. Apkures, gaisa kondicionēšanas, apvienotu apkures un ventilācijas un apvienotu gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmu inspicēšana (ĒEED 14. un 15. pants)

2.3.2.1. Inspicēšanas noteikumu pilnveide ĒEED ietvaros (ĒEED 14. un 15. pants)

Kopumā galvenās ĒEED ieviestās izmaiņas inspicēšanas prasībās ir šādas: 1) ir noteiktas atšķirīgas inspekciju robežvērtības, 2) ir paredzēts, ka jāinspicē apvienoto apkures (gaisa kondicionēšanas) un ventilācijas sistēmu ventilācijas sistēmas, 3) lielāka uzmanība pievērsta normāliem ekspluatācijas apstākļiem un 4) lielāka vieta atvēlēta ēku automatizācijas un vadības sistēmām (ĒAKS) un elektroniskas uzraudzības un vadības sistēmām.

Kā alternatīva inspekcijām ĒEED 14. panta 3. punktā un 15. panta 3. punktā ir paredzēta iespēja dalībvalstīm izvēlēties īstenot alternatīvus pasākumus, kas nodrošinātu, ka lietotāji saņem konsultācijas. ĒEED noteikumi par alternatīviem pasākumiem ir līdzīgi ĒEED noteikumiem pirms jaunākā grozījuma.

Tomēr dalībvalstīm, kas izvēlas īstenot alternatīvus pasākumus, ir jānodrošina, ka to ietekme ir līdzvērtīga ietekmei, kuru nodrošina saskaņā ar ĒEED 14. panta 1. punktu un 15. panta 1. punktu veiktās inspekcijas (tas ietver tādus elementus kā jaunas robežvērtības, apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas, izņēmumus utt.).

ĒEED 15. panta noteikumi ir gandrīz identiski 14. panta noteikumiem. Vienīgā atšķirība ir tā, ka 14. pants attiecas uz apkures sistēmām, savukārt 15. pants – uz gaisa kondicionēšanas sistēmām. Tādēļ dalībvalstīm būtu 14. pantā sniegtie ieteikumi par apkures sistēmu inspicēšanu jāpiemēro 15. panta paredzēto gaisa kondicionēšanas sistēmu inspicēšanai (vai attiecīgā gadījumā alternatīviem pasākumiem). No tā izriet, ka atsauces uz apkures sistēmām attiecas arī uz gaisa kondicionēšanas sistēmām un atsauces uz siltumģeneratoriem vai apkures katliem attiecas arī uz aukstumģeneratoriem vai dzesinātājiem. Lai izvairītos no lieka teksta, turpmākajās iedaļās galvenokārt ir aplūkota apkures sistēmu inspicēšana saskaņā ar 14. pantu; atsevišķas atsauces uz gaisa kondicionēšanas sistēmām saskaņā ar 15. pantu ir iekļautas tikai nepieciešamības gadījumā.

2.3.2.2. Lietderīgā nominālā jauda (ĒEED 2. panta 17. punkts un 14. un 15. pants)

“Lietderīgās nominālās jaudas” definīcija ir sniegta ĒEED 2. panta 17. punktā.

Apkures un gaisa kondicionēšanas gadījumā lietderīgā nominālā jauda ir sistēmas ražotāja norādīta maksimālā jauda (kW) ekspluatācijas laikā (7):

a) apkures sistēmas nominālā siltumjauda;

b) gaisa kondicionēšanas sistēmas nominālā dzesēšanas jauda.

Attiecīgos gadījumos uz katru sistēmu (apkurei, gaisa kondicionēšanai, apvienotai apkurei un gaisa kondicionēšanai un ventilācijai) individuāli attiecas lietderīgās nominālās jaudas robežvērtība.

Ja ir uzstādītas apvienotas sistēmas, lietderīgajai nominālajai jaudai būtu jāatspoguļo sistēmu kombinācijas jauda, kā paskaidrots 2.3.2.3. un 2.3.2.4. iedaļā.

Parasti sistēma ietver vairākas vienības, kas darbojas kopīgi. Tādā gadījumā lietderīgā nominālā jauda atbilst atsevišķu vienību lietderīgo nominālo jaudu summai.

2.3.2.3. Apkures un apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas (ĒEED 14. pants)

Jaunākais ĒEED grozījums paplašina inspekcijas tvērumu, proti, tagad jāinspicē arī apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas ventilācijas daļa.

Dalībvalstīs, kurās inspekcijas jau ir ieviestas, apkures sistēmas tvērumam jau bija jābūt noteiktam transponēšanas ietvaros. Saskaņā ar ĒEED 14. panta 1. punktu tam ir jāietver visas pieejamās daļas, piemēram, siltumģenerators, vadības sistēma un cirkulācijas sūkņi.

ĒEED arī paredz ventilācijas inspicēšanu apvienotās apkures un ventilācijas sistēmās. Tā kā šī ir jauna prasība, dalībvalstīm būtu jādefinē, kāda veida sistēmas turpmāk uzskatīs par apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām.

Būtu jāuzskata, ka apvienotu apkures un ventilācijas sistēmu jēdziens ietver turpmāk uzskaitītās kategorijas.

a) 1. tips – ar apkures sistēmu savienota ventilācijas sistēma. Tās ir sistēmas, kurās ventilācijas sistēmu veido viens vai vairāki gaisapstrādes bloki (GAB), kas apstrādāto gaisu piegādā apkurinātajai(-ām) telpai(-ām), un kurās šie GAB ir savienoti ar vienu vai vairākiem siltumģeneratoriem, lai izmantotu tā siltumu gaisa apstrādāšanai. Šāda sistēmas tipa piemēri: apkures katls + GAB + termināļi (ventilatoru spirāles/ventilatoru konvektori/radiatori) vai apkures katls + mainīga gaisa tilpuma sistēma;

b) 2. tips – ar apkures sistēmu koordinēta ventilācijas sistēma. Tās ir sistēmas, kurās ir viens vai vairāki gaisapstrādes bloki, kas apstrādāto gaisu piegādā apkurinātajai(-ām) telpai(-ām). Ventilācijas sistēma ir savienota ar neatkarīgu siltuma avotu (piemēram, speciālu apkures katlu vai siltumsūkni) vai izmanto iekšēju siltuma avotu (piemēram, elektrisko pretestību). Telpu galvenokārt apkurina sistēma, kas izmanto citu siltuma avotu. Lai gan apkures un ventilācijas sistēmām nav kopīgu siltuma avotu, tās darbojas integrēti un koordinēti (piemēram, grafiku, plūsmas temperatūru un plūsmu ātrumu ziņā). Šāda sistēmas tipa piemēri: uz jumta uzstādīti bloki (mainīgs aukstumaģenta tilpums vai mainīga aukstumaģenta plūsma) + GAB.

c) 3. tips – no apkures sistēmas neatkarīga ventilācijas sistēma. Tās ir sistēmas, kurās ventilācijas sistēma ir pilnīgi neatkarīga no apkures sistēmas gan siltuma avota, gan darbības ziņā. Šāda sistēmas tipa piemēri: tikai atsūkšanas sistēmas, padeves un atsūkšanas sistēmas (bez priekšsildīšanas).

1. tipa sistēmas būtu jāuzskata par apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām. Tas nozīmē, ka ir piemērojamas ĒEED prasības (to palīdz noteikt Direktīvas (ES) 2018/844 35. apsvērums). Neatkarīgi no tā, kādu daļu siltuma izmanto ventilācijas sistēma, gan apkures, gan ventilācijas sistēma ir pilnīgi iesaistītas ēkas siltumapgādē. Šāda tipa sistēma nozīmē, ka ir nepieciešama rūpīga ventilācijas un apkures integrācija, lai pienācīgi un pēc iespējas efektīvāk nodrošinātu telpu mikroklimatu, jo īpaši tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos. Šādu sistēmu inspicēšana sniedz labu iespēju apzināt enerģijas ietaupīšanas veidus ar samazinātām izmaksām (tūlītējas izdevības stratēģija).

Arī 2. tipa sistēmas būtu jāuzskata par apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām. Galvenokārt to nosaka nepieciešamība pienācīgi integrēt apkures un ventilācijas sistēmu darbību. Līdzīgi kā 1. tipa sistēmu gadījumā inspicēšana sniedz labu iespēju apzināt enerģijas ietaupīšanas veidus ar samazinātām īstenošanas izmaksām.

3. tipa sistēmas nevajadzētu uzskatīt par apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām. ĒEED kontekstā apkures sistēma un ventilācijas sistēma būtu jāuzskata par individuālām un atsevišķām sistēmām.

Kopumā 1. un 2. tipa sistēmas ir biežāk sastopamas nedzīvojamās ēkās (piemēram, birojos, iepirkšanās centros utt.), savukārt 3. tipa sistēmas ir biežāk sastopamas dzīvojamās ēkās.

Apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas lietderīgajai nominālajai jaudai jābūt dažādo sistēmā uzstādīto siltumģeneratoru (8) lietderīgo nominālo jaudu summai.

Lietderīgās nominālās jaudas aprēķins ir atkarīgs no sistēmas tipa. 1. un 3. tipa sistēmās noteicošais faktors ir siltumģeneratora lielums. 2. tipa sistēmās siltumģeneratora lielums būtu jāpieskaita atsevišķā ventilācijas sistēmas siltumģeneratora lielumam (piemēram, elektriskajam sildītājam, saules siltumenerģijas paneļiem utt.). Tas tā ir tādēļ, ka abu elementu sildīšanas jaudu izmanto, lai apstrādātajā telpā kompensētu siltuma zudumus.

ĒEED nav noteikts, kādā mērā inspekcijas attiecas uz sistēmas gaisa vadības un apstrādes aspektiem (piemēram, kanāliem, aizvariem vai gaisa filtriem). Tomēr laba prakse prasītu, lai neatkarīgais eksperts inspicētu arī tos – vismaz zināmā mērā –, pamatojoties uz sistēmas pieejamību un pieejamām enerģijas ietaupījumu iespējām. Praksē apvienotā apkures un ventilācijas sistēmā sistēmas dažādās daļas var atrasties kopā vai ļoti netālu. Tā kā inspektors fiziski apmeklē ēku, papildu darbs un izmaksas ir ļoti nelieli, savukārt iespējas ietaupīt enerģiju – lielas.

2.3.2.4. Apvienotas apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas (ĒEED 14. un 15. pants)

Bieži ventilācijas sistēma ir savienota gan ar apkures, gan gaisa kondicionēšanas sistēmu.

Dalībvalstīs, kuras ir izlēmušas inspicēt gan apkures, gan gaisa kondicionēšanas sistēmas, varētu izveidoties situācija, ka ventilācija tiek inspicēta divreiz (vienreiz kopā ar apkures sistēmu un vēlreiz kopā ar gaisa kondicionēšanas sistēmu). No šāda divkāršas inspekcijas scenārija vajadzētu izvairīties, lai ierobežotu ēkai un lietotājiem uzlikto slogu.

Vēlams apvienotas apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas inspicēt vienā tāda eksperta apmeklējumā, kurš ir kvalificēts inspicēt abas sistēmas. Pretējā gadījumā ir ieteicams ventilācijas sistēmu inspicēt ekspertam, kas ir kvalificēts veikt gaisa kondicionēšanas sistēmu inspekcijas.

Dalībvalstīs, kas viena sistēmu tipa gadījumā ir izlēmušas īstenot inspekcijas, bet otra sistēmu tipa gadījumā – alternatīvus pasākumus, šāda divkāršas inspekcijas riska nav. Tomēr inspekcijai būtu jānodrošina, lai ventilācijas sistēmas apkures vai dzesēšanas cikli nekonkurētu savā starpā.

Lai noteiktu, vai sistēma pārsniedz vai nepārsniedz 70 kW robežvērtību, attiecīgās apkures un dzesēšanas lietderīgās nominālās jaudas būtu jāaplūko atsevišķi. Piemēram, apvienota apkures un gaisa kondicionēšanas sistēma ar apkures nominālo jaudu 50 kW un dzesēšanas nominālo jaudu 30 kW nepārsniegtu šo robežvērtību gan apkures, gan gaisa kondicionēšanas inspekciju nolūkā. Apvienota sistēma ar apkures nominālo jaudu 80 kW un dzesēšanas nominālo jaudu 30 kW pārsniegtu šo robežvērtību apkures inspekciju nolūkā, bet to nepārsniegtu gaisa kondicionēšanas inspekciju nolūkā.

Šādu nodalīšanu pamato tas, ka ĒEED apkures un gaisa kondicionēšanas sistēmas tiek aplūkotas atsevišķi (attiecīgi 14. un 15. pants). ĒEED nav nekādu noteikumu, kas paredzētu šīs sistēmas aplūkot kopā. Tādējādi, lai gan praksē šādas apvienotas sistēmas ir noteikti iespējamas, saskaņā ar ĒEED 14. un 15. pantu tās ir jāaplūko atsevišķi, piemērojot to attiecīgās inspicēšanas prasības, ziņošanas pienākumus, regularitāti, inspektoru sertificēšanu utt.

2.3.2.5. Siltumsūkņi un uz jumta uzstādīti bloki (ĒEED 2. panta 18. punkts un 14. un 15. pants)

ĒEED 2. panta 18. punktā siltumsūkņi ir definēti kā “mehānisms, ierīce vai iekārta, kas pārvada siltumu no dabiskās vides, piemēram, gaisa, ūdens vai zemes uz ēkām vai rūpnieciskām iekārtām, mainot siltuma dabisko plūsmu, t. i., no zemākas uz augstāku temperatūru. Ar reversīviem siltumsūkņiem siltumu var pārvadīt arī no ēkas uz dabisko vidi”. Tādēļ siltumsūkņi var funkcionēt gan kā apkures, gan gaisa kondicionēšanas sistēmu ģeneratori, lai gan dažos gadījumos tie var nodrošināt tikai vienu no šīm funkcijām. Tā kā siltumsūkņi spēj nodrošināt gan apkuri, gan dzesēšanu, uz tiem varētu attiekties gan 14., gan 15. pants.

Ja siltumsūkni izmanto kā siltumģeneratoru sistēmā, kas nodrošina tikai apkuri, sistēmai būtu jāpiemēro 14. pants. Piemēram, tā tas būtu tāda siltumsūkņa gadījumā, kas ģenerē siltumu apkurei un mājsaimniecības karstajam ūdenim.

Ja siltumsūkni izmanto kā siltumģeneratoru vai aukstumģeneratoru sistēmā, kas nodrošina gan apkuri, gan gaisa kondicionēšanu, sistēmai būtu jāpiemēro 15. pants.

Uz jumta uzstādītas vienības ir īpaša siltumsūkņu kategorija, ko parasti izmanto samērā lielās nedzīvojamās ēkās. Tās funkcionē kā siltumsūkņi, turklāt tās spēj vienlaikus nodrošināt apkuri un dzesēšanu. Tām vienmēr būtu jāpiemēro 15. pants.

2.3.2.6. Sniegums tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos (ĒEED 36. apsvērums, 14. panta 1. punkts un 15. panta 1. punkts)

Pirms grozījuma ĒEED 26. apsvērumā bija noteikts, ka “regulāra apkures un gaisa kondicionēšanas sistēmu apkope un inspicēšana, ko veic kvalificēts personāls, sekmē to pareizu noregulēšanu saskaņā ar produkta specifikāciju un tādējādi garantē optimālu sniegumu no vides, drošības un enerģētikas viedokļa”, un 14. panta 1. punktā bija noteikts, ka inspicēšanai ir jāietver apkures katla lieluma novērtējums salīdzinājumā ar pieprasījumu ēkā.

Pēc grozījumā ieviešanas ĒEED ir minēts ne tikai apkures katls, bet arī sistēma kopumā, jo īpaši siltumģenerators. Tādēļ lielāks uzsvars ir likts uz normāliem ekspluatācijas apstākļiem. Direktīvas (ES) 2018/844 36. apsvērumā ir norādīts, ka inspekciju mērķim vajadzētu būt reālas izmantošanas apstākļiem, paredzot dažādus ekspluatācijas apstākļus, jo var būt vajadzīga tikai daļa nominālās jaudas. To nosaka tas, ka, pietuvojoties paredzētajiem ekspluatācijas apstākļiem, apkures sistēma izmanto tikai nelielu daļu no enerģijas patēriņa. Tā vietā lielākā daļa enerģijas tiek patērēta laikā, kad sistēma darbojas ar “daļēju noslodzi” (t. i., kad sistēma nedarbojas ar pilnu jaudu). Tādēļ mērķim vajadzētu būt nodrošināt, lai sistēma varētu lietderīgi un efektīvi darboties visos apstākļos.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 1. punktu apkures sistēmu inspekcija attiecīgā gadījumā ietver novērtējumu par sistēmas spēju optimizēt savu efektivitāti tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos. Dalībvalstīm ir jāatjaunina savi tiesību akti, lai nodrošinātu, ka attiecīgos gadījumos inspekcijas tvērumā tiek iekļauts šāds efektivitātes novērtējums.

Apkures sistēmas darbība ir atkarīga no daudziem faktoriem, tostarp apstākļiem ārvidē, ēkas raksturlielumiem, ēkas izmantojuma un sistēmas raksturlielumiem. Tipisku vai vidēju ekspluatācijas apstākļu noteikšana visām iespējamām kombinācijām ir sarežģīta un, iespējams, nepraktiska.

Sistēmas reti darbojas ar pilnu jaudu un tā vietā darbojas ar daļēju noslodzi. Ir iespējams sniegt vispārīgus norādījumus par tipiskiem vai vidējiem ekspluatācijas apstākļiem, pamatojoties uz sistēmas jaudas īpatsvaru konkrētā laikposmā. Piemēram, var apgalvot, ka tipiski vai vidēji apstākļi nozīmē, ka sistēma darbojas ar 20–40 % no tās paredzētās jaudas konkrētā laikposmā (piemēram, dienā). Tomēr tas sniedz nepilnīgu priekšstatu. Pat tipiskā vai vidējā dienā dienas gaitā var būtiski atšķirties sistēmas efektīvākie iestatījumi. Rezultātā nav ieteicams valsts tiesību aktos tipiskus vai vidējus ekspluatācijas apstākļus noteikt kā sistēmas jaudas funkciju.

Ir iespējams sniegt vispārīgus norādījumus par tipisku vai vidēju ekspluatācijas apstākļu noteikšanu, pamatojoties uz ārvides temperatūru, un noteikt, kā tie atšķiras no paredzētajiem apstākļiem. Piemēram, ja paredzētie apstākļi ir – 10 °C, tipiskus vai vidējus ekspluatācijas apstākļus var noteikt kā mazāk prasīgas ārvides temperatūras (piemēram, 5–10 °C) funkciju vai pamatojoties uz temperatūras atšķirībām starp telpām un ārvidi (piemēram, 60 % temperatūras atšķirība starp telpām un ārvidi paredzētajos apstākļos). Tomēr tā pati sistēma var darboties pilnīgi atšķirīgi atkarībā no ēkas, kurā tā ir uzstādīta, izmantošanas veida un laikapstākļiem konkrētā brīdī. Rezultātā nav ieteicams valsts tiesību aktos tipiskus vai vidējus ekspluatācijas apstākļus noteikt vai paredzēt kā ārvides apstākļu (piemēram, standarta dienas) funkciju. To pašu var sacīt par ēkas raksturlielumiem vai ēkas izmantojumu (piemēram, 80 % apdzīvotība).

Novērtējuma veikšanas tehnisko informāciju var sniegt apmācības laikā vai dokumentācijā, ko nodrošina inspektoriem.

Tehniskās struktūras un apvienības labi izprot nepieciešamību reģistrēt sistēmu darbību tipiskos vai vidējos apstākļos. Ir vairākas publicētas rokasgrāmatas un vadlīnijas, kurās aplūkota sistēmu efektivitāte daļējas noslodzes gadījumā (salīdzinājumā ar pilnu jaudu vai paredzēto jaudu). Izstrādājot apmācības materiālus, dalībvalstīm ir ieteicams ievērot un izmantot šīs vadlīnijas (9).

2.3.2.7. Elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijas dzīvojamās ēkās (ĒEED 14. panta 5. punkts un 15. panta 5. punkts)

Elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkciju uzstādīšana dzīvojamās ēkās var nodrošināt ievērojamus enerģijas ietaupījumus, uzlabot telpu mikroklimata pārvaldību un sniegt ieguvumus ēku īpašniekiem un lietotājiem. Tas īpaši attiecas uz lielām ēkām, kurās lielākā daļa lietotāju nevar piekļūt sistēmas vadībai un informācijai.

ĒEED 14. panta 5. punkts par elektroniskas uzraudzības un vadības funkcijām attiecas tikai uz dzīvojamām ēkām. Saskaņā ar minēto pantu dalībvalstis var lemt par to, vai vēlas paredzēt prasības, lai nodrošinātu dzīvojamo ēku aprīkošanu ar šādām funkcijām, ieviešot tās savos valsts transponēšanas pasākumos.

ĒEED 14. panta 5. punkta a) apakšpunkts attiecas uz nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības nodrošināšanu. Sistēmas, kas to nodrošina, novērtē savu enerģijas patēriņu un izmanto to, lai aprēķinātu sistēmas efektivitāti, un šī informācija būtu jādara pieejama sistēmas īpašniekam vai pārvaldniekam. Ja sistēmas efektivitāte būtiski samazinās vai ja ir nepieciešama apkope, sistēma informē sistēmas īpašnieku vai pārvaldnieku. Sistēmai būtu jādarbojas nepārtraukti, nevis periodiski (piemēram, reizi 3 mēnešos).

ĒEED 14. panta 5. punkta b) apakšpunkts attiecas uz efektīvu vadības funkciju nodrošināšanu, lai panāktu optimālu enerģijas ražošanu, sadali, uzglabāšanu un izmantošanu. Šajās vadības funkcijās būtu jāņem vērā daudzdzīvokļu ēkas scenārijs ar vienotu apkures sistēmu, kurā atsevišķi lietotāji spēj kontrolēt tikai sistēmu savas ēkas daļas ietvaros.

ĒEED 14. panta 5. punkts attiecas uz abu funkciju fakultatīvu ieviešanu dzīvojamās ēkās.

Pretēji ĒEED 14. panta 1. un 4. punktam, kas paredz konkrētas robežvērtības, pēc kuru pārsniegšanas stājas spēkā obligāti pienākumi, kas ir jāatspoguļo valsts transponēšanas pasākumos, 14. panta 5. punkts ir fakultatīvs (“var”), tādēļ neietver sīkāku informāciju par lietderīgās nominālās jaudas robežvērtībām un netieši aptver visas dzīvojamās ēkas neatkarīgi no to lieluma. Nosakot prasības, dalībvalstīm ir ieteicams ņemt vērā sistēmu tipu un ēku veidu atšķirības.

2.3.2.8. Inspicēšanas pienākuma izņēmums (ĒEED 14. panta 2., 4. un 5. punkts un 15. panta 2., 4. un 5. punkts)

Pirms grozījuma direktīva ļāva dalībvalstīm pēc vajadzības samazināt inspicēšanu biežumu vai tās vienkāršot, ja pastāv elektroniska uzraudzības un vadības sistēma.

Grozījums ievieš izņēmumus gadījumos, ja

a) uz ēkas inženiertehnisko sistēmu attiecas energoefektivitātes līgums (vai līdzīgs dokuments) vai ja to pārvalda pakalpojumu sabiedrība vai tīkla operators (14. panta 2. punktā noteikts izņēmums); vai

b) apkures sistēmai ir īpaši vadības un uzraudzības elementi, kā noteikts 14. panta 4. un 5. punktā (14. panta 6. punktā noteikts izņēmums).

a) Ēku inženiertehniskās sistēmas, uz ko attiecas energoefektivitātes līgumi (vai līdzīgi dokumenti) (ĒEED 14. panta 2. punkts un 15. panta 2. punkts)

ĒEED 14. panta 2. punkts no inspekcijām atbrīvo ēku inženiertehniskās sistēmas, uz ko skaidri attiecas atrunāts energoefektivitātes kritērijs vai līgumiska vienošanās, kurā norādīts atrunāts energoefektivitātes līmeņa uzlabojums. Šīm prasībām atbilst energoefektivitātes līgums, kā definēts EED 2. panta 27. punktā.

Atbrīvotas ir arī ēkas, ko pārvalda pakalpojumu sabiedrība vai tīkla operators un uz ko tādējādi attiecas efektivitātes uzraudzība no sistēmas puses.

ĒEED 14. panta 2. punktā noteiktie izņēmumi ir piemērojami tikai tad, ja pieejas kopējā ietekme ir līdzvērtīga ietekmei, ko nodrošina inspicēšana saskaņā ar ĒEED 14. panta 1. punktu.

ĒEED nenosaka, kā būtu jākonstatē, vai pastāv šāds līdzvērtīgums. Viena iespēja būtu noteikt, vai ēkas inženiertehniskā sistēma jau tiek regulāri inspicēta līguma vai vienošanās ietvaros un vai šī inspekcija pēc būtības ir līdzīga inspekcijā saskaņā ar 14. panta 1. punktu. Ja ēkas inženiertehniskā sistēma tiek šādi inspicēta, varētu paredzēt atbrīvojumu no 14. panta 1. punktā noteiktajām prasībām.

Var droši pieņemt, ka lielākā daļa energoefektivitātes līgumu vai vienošanos paredz regulāras inspekcijas. Tomēr šādas inspekcijas var nebūt pilnīgi atbilstīgas ĒEED prasībām. Parasti dalībvalstīm nebūtu iespēja atsevišķi pārbaudīt katru enerģijas līgumu, lai noteiktu, vai tas ir līdzvērtīgs vai nav. Turklāt, tā kā šādus līgumus var būt parakstījuši divi privāti uzņēmumi, katra līguma noteikumi un nosacījumi var būtiski atšķirties. Rezultātā dalībvalstis var lemt par šādu līgumu integrēšanu un racionalizēšanu.

EED 2. panta 27. punktā energoefektivitātes līgums ir definēts kā “tāda līgumiska vienošanās starp energoefektivitātes palielināšanas pasākuma saņēmēju un sniedzēju, ko pārbauda un pārrauga visā līguma darbības laikā, ja ieguldījumus (darbu, piegādi vai pakalpojumu) minētajā pasākumā apmaksā attiecībā uz līgumā atrunātu energoefektivitātes palielinājuma līmeni vai citu energoefektivitātes kritēriju, piemēram, finanšu ietaupījumu, par kuru ir panākta vienošanās”.

Cita starpā EED arī paredz noteikumus par energopakalpojumiem. EED 16. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm vajadzības gadījumā ir jāizstrādā sertifikācijas un/vai akreditācijas shēmas.

Saskaņā ar EED 18. pantu dalībvalstīm ir jāatbalsta publiskais sektors, nodrošinot energoefektivitātes līgumu paraugus. EED 18. pants nosaka, ka šajos līgumu paraugos jābūt vismaz XIII pielikumā uzskaitītajiem elementiem.

ĒEED 14. panta 2. punktā norādīto līdzvērtīguma prasību nolūkā energoefektivitātes līgumus, ko parakstījis akreditēts/sertificēts uzņēmums un kas pienācīgi atbilst EED XIII pielikumā norādītajam paraugam, varētu uzskatīt par līdzvērtīgiem inspekcijām.

Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu publiskot sarakstu ar akreditētiem vai sertificētiem uzņēmumiem kopā ar publiski pieejamiem līgumu paraugiem.

Reģistru vešanas nolūkā inspekciju datubāzē vajadzētu reģistrēt tādas sistēmas statusu, kas energoefektivitātes līguma dēļ ir atbrīvota no inspicēšanas. Tam vajadzētu ietvert atsauci uz līguma laiku un attiecīgi periodu, uz kādu ir piemērojams atbrīvojums.

Dalībvalstīs, kurās līgumu paraugi un akreditētu vai sertificētu uzņēmumu saraksts nav publiski pieejams, iestādēm būs jāpārbauda katrs līgums, lai pārliecinātos par to līdzvērtīgumu. Līgumslēdzējas puses varētu šo procesu atvieglot, līgumā iekļaujot pielikumu, kurā skaidri un nepārprotami norādīti vismaz šādi EED XIII pielikumā uzskaitītie elementi:

a) garantētais ietaupījums, kas jāpanāk, īstenojot līgumā noteiktos pasākumus;

b) līguma darbības termiņš un starpposma atskaites punkti, līguma laušanas nosacījumi un termiņi;

c) atsauces datums, kurā konstatējams panāktais ietaupījums;

d) pienākums pilnīgi īstenot līgumā noteiktos pasākumus un visu projekta laikā veikto izmaiņu dokumentācija;

e) skaidri un pārredzami noteikumi par panākto garantēto ietaupījumu mērījumiem un pārbaudi, kvalitātes pārbaudēm un garantijām (ideālā gadījumā ar atsauci uz valsts vai ES standartiem).

Dalībvalstīm var būt lietderīgi atsaukties uz esošiem standartiem (10), vadlīnijām (11) un līgumu paraugiem (12).

b) ĒAKS – nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijas dzīvojamās ēkās (ĒEED 14. panta 4. un 5. punkts un 15. panta 4. un 5. punkts)

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 6. punktu no inspicēšanas atbilstīgi 14. panta 1. punktam ir atbrīvotas ēkas, kas atbilst 14. panta 4. un 5. punkta prasībām.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 4. punktu nedzīvojamās ēkās ar apkures vai apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW, līdz 2025. gadam ir jāuzstāda ĒAKS, ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams (13).

Prasība par ĒAKS uzstādīšanu neattiecas uz nedzīvojamām ēkām ar sistēmām, kuru lietderīgā nominālā jauda ir 70–290 kW, lai gan dalībvalstis var pieņemt lēmumu pazemināt šo robežvērtību un pieprasīt, lai arī apkures sistēmām ar mazāku jaudu tiktu uzstādīta ĒAKS. Ēkas, uz kurām attiecas jaunā prasība un kurās ir uzstādīta ĒAKS, būtu jāatbrīvo no inspicēšanas.

Atsevišķi ēku īpašnieki var pieņemt lēmumu uzstādīt ĒAKS, kas atbilst ĒEED 14. panta 4. punktā noteiktajām pamatprasībām. Tādos gadījumos dalībvalstis var šīs ēkas atbrīvot no inspekcijām, pat ja to sistēmas nesasniedz 290 kW robežvērtību. Ja dalībvalstis pieņem šādu lēmumu, tām tas būtu jāietver savos ĒEED transponēšanas pasākumos.

ĒEED 14. panta 5. punkts paredz iespēju dalībvalstīm nodrošināt, lai dzīvojamās ēkas tiktu aprīkotas ar nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijām. Šie elementi, tāpat kā ĒAKS, arī var būt jau sastopami tirgū dažādos izpildījumos. Tomēr tie var nebūt pilnīgi atbilstīgi ĒEED 14. panta 5. punkta prasībām. Tādēļ valsts tiesību aktos būtu skaidri jādefinē šīs sistēmas un to ieviešana, lai novērstu jebkādas atšķirības.

Kā norādīts Direktīvas (ES) 2018/844 39. apsvērumā, dalībvalstis var turpināt izmantot jau ieviestās inspekcijas. Tomēr joprojām būtu jāņem vērā visi izņēmumi, kas piemērojami saskaņā ar 14. panta 2. un 6. punktu.

2.3.2.9. Alternatīvi pasākumi

ĒEED 14. panta 3. punktā ir izklāstīti noteikumi un pienākumi dalībvalstīm, kuras izvēlas īstenot alternatīvus pasākumus attiecībā uz apkures sistēmām vai apvienotām apkures un dzesēšanas sistēmām. Šādos gadījumos dalībvalstīm ir jānodrošina, lai pasākumu kopējā ietekme būtu līdzvērtīga ietekmei, kuru panāktu ar inspekcijām saskaņā ar 14. panta 1. punktu. Tas nozīmē, ka būtu jāaprēķina bāzlīnija, proti, ko varētu panākt ar 14. panta 1. punktā noteiktajiem pasākumiem, lai noskaidrotu, vai alternatīvajiem pasākumiem būs tāda pati ietekme.

Ir četri scenāriji, kas atspoguļo dažādās situācijas, kādās dalībvalstis var nonākt, piemērojot alternatīvus pasākumus.

a) 1. scenārijs. Dalībvalstis piemēroja alternatīvus pasākumus vēl pirms grozījuma un pieņem lēmumu turpināt piemērot pasākumus

ĒEED grozījums būtiski neizmaina noteikumus par inspekciju alternatīvajiem pasākumiem. Tomēr tos skar grozījumi pārējos 14. panta punktos. Šiem noteikumiem ir dažāda ietekme uz ĒEED 14. panta 3. punktu, kā aprakstīts turpmāk.

Jaunas robežvērtības (70 kW) ieviešana ĒEED nozīmē, ka dalībvalstīm, kuras izvēlas piemērot alternatīvus pasākumus, ir šie pasākumi jāpiemēro saistībā ar sistēmām, uz kurām attiecas jaunā paaugstinātā robežvērtība. Tas varētu samazināt to sistēmu skaitu, uz kurām attiecas alternatīvie pasākumi, un tādējādi arī panāktos enerģijas ietaupījumus.

Savukārt jaunajai prasībai inspicēt apvienotu apkures un ventilācijas sistēmu ventilācijas daļu vajadzētu palielināt ietekmi enerģijas ietaupījumu ziņā katrā inspicēšanas reizē. Dalībvalstīm tas būtu jāņem vērā, nosakot bāzlīniju, t. i., kas jāpanāk ar alternatīvajiem pasākumiem.

Inspekciju skaitu varētu arī samazināt, pamatojoties uz ĒEED 14. panta 2. punkta (to sistēmu atbrīvošana, uz kurām attiecas energoefektivitātes kritēriji) un 14. panta 6. punkta (sistēmu ar ĒAKS atbrīvošana) noteikumiem par izņēmumiem.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 5. punktu dalībvalstis var noteikt prasības saistībā ar elektroniskas uzraudzības un uzlabotas vadības funkcijām dzīvojamās ēkās. Saskaņā ar ĒEED 14. panta 6. punktu ēkas, kurās ir sistēmas ar šādām funkcijām, būtu atbrīvotas no inspicēšanas. Rezultātā dalībvalstīm, kas piemēro alternatīvus pasākumus, būtu jāizslēdz šī ēku grupa, ja tās pieņemtu lēmumu piemērot šādas prasības.

Grozījuma rezultāta nav mainījies pasākumu kopums, ko dalībvalstis var īstenot, lai piemērotu ĒEED 14. panta 3. punktu.

Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, dalībvalstīm, kas pieņem lēmumu turpināt īstenot alternatīvus pasākumus saskaņā ar ĒEED, ir jānodrošina, lai pasākumu kopējā ietekme būtu līdzvērtīga ietekmei, kuru panāktu ar inspekcijām saskaņā ar 14. panta 1. punktu. Šajā nolūkā bāzlīnija, kas atspoguļo to, ko panāktu ar 14. panta 1. punktā noteiktajām inspekcijām, ir jāpārrēķina, ņemot vērā 14. panta 1. punktu, kā arī iepriekš minētos ĒEED grozījumus un prasības. Šāds pārrēķins ļaus attiecīgajai dalībvalstij noskaidrot, vai tās ieviestajiem alternatīvajiem pasākumiem ir tāda pati ietekme kā inspicēšanai vai nav, un attiecīgi grozīt pasākumus, lai nodrošinātu līdzvērtīgu ietekmi.

Dalībvalstīm vajadzētu šā procesa rezultātus izklāstīt ziņojumā, kurā dokumentēts līdzvērtīgums un kurš saskaņā ar 14. panta 3. punktu ir jāiesniedz Komisijai, pirms dalībvalsts piemēro alternatīvos pasākumus.

b) 2. scenārijs. Pēc transponēšanas dalībvalstis, kas bija piemērojušas alternatīvus pasākumus, pieņem lēmumu mainīt savu alternatīvo pasākumu būtību

Šis scenārijs atspoguļo situāciju, kad pēc 14. panta 3. punkta sākotnējās transponēšanas valsts tiesību aktos dalībvalsts pieņem lēmumu mainīt ieviesto līdzvērtīgo alternatīvo pasākumu darbības jomu un/vai būtību. Piemēram, dalībvalsts, kas piemēro A, B un C pasākumu, pieņem lēmumu tos izmainīt un sākt piemēro C, E un D pasākumu.

Kā skaidrots 1. scenārijā iepriekš, ĒEED 14. panta 3. punktā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāinformē Komisija par nolūku īstenot alternatīvus pasākumus pirms to piemērošanas. Šajā nolūkā saskaņā ar 14. panta 3. punktu dalībvalstij ir Komisijai jāiesniedz papildu ziņojums, kas parāda, ka grozīto alternatīvo pasākumu ietekme ir līdzvērtīga 14. panta 1. punktā minēto inspekciju ietekmei. Pēc tam Komisija izvērtēs šo papildu ziņojumu, lai pārliecinātos, ka attiecīgā dalībvalsts arī turpmāk panāks līdzvērtīgus ietaupījumus.

c) 3. scenārijs. Ēku fonda izmaiņas ietekmē 14. panta 1. punkta darbības jomu un tādējādi arī alternatīvo pasākumu darbības jomu

Ēku fondam mainoties un attīstoties, attiecīgi mainīsies 14. panta 1. punktā noteikto inspekciju tvērums. Piemēram, ienākot tirgū aizvien lielākam skaitam gandrīz nulles enerģijas ēku (NZEB), visticamāk, samazināsies to ēku īpatsvars, kuru sistēmu jauda pārsniedz 70 kW. Turklāt no inspicēšanas atbrīvos ēkas, kurās uzstādīta ĒAKS (sk. 2.8. nodaļu). Laika gaitā šiem diviem elementiem varētu būt liela ietekme uz inspekciju tvērumu un attiecīgi uz jebkādiem līdzvērtīgiem alternatīvie pasākumiem, kurus ieviesušas dalībvalstis.

Dalībvalstis var šādas izmaiņas, piemēram, apzināt atsevišķā pētījumā vai pastāvīgi novērtēt alternatīvos pasākumus. Tās šādas izmaiņas var norādīt arī integrētajā nacionālajā enerģētikas un klimata progresa ziņojumā, kas saskaņā ar 17. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2018/1999 (14) (“Regula (ES) 2018/1999”) ir jāiesniedz reizi 2 gados.

Ja valsts ēku fonda izmaiņas nozīmē, ka alternatīvo pasākumu tvērums vai intensitāte vairs nav līdzvērtīgi inspekcijām, attiecīgajai dalībvalstij būtu jāpielāgo alternatīvie pasākumi. Dalībvalstis to var panākt, grozot esošos pasākumus vai ieviešot jaunus pasākumus.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāinformē Komisija par nolūku īstenot alternatīvus pasākumus pirms to piemērošanas. Ēku fonda izmaiņas var nozīmēt, ka dalībvalstij var nākties grozīt savus līdzvērtīgos pasākumus; šādos gadījumos attiecīgajai dalībvalstij ir saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu par izmaiņām jāinformē Komisija pirms grozīto alternatīvo pasākumu piemērošanas.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāinformē Komisija, iesniedzot ziņojumu, kas parāda, ka grozīto alternatīvo pasākumu ietekme ir līdzvērtīga 14. panta 1. punktā minēto inspekciju ietekmei. Pēc tam Komisija izvērtēs šo papildu ziņojumu, lai pārliecinātos, ka attiecīgā dalībvalsts arī turpmāk panāks līdzvērtīgus ietaupījumus.

d) 4. scenārijs. Dalībvalstis izvēlas pirmo reizi īstenot alternatīvus pasākumus

Šis scenārijs attiecas uz situāciju, kad dalībvalsts, kas līdz šim ir izmantojusi inspekcijas, pieņem lēmumu pirmo reizi pāriet uz alternatīviem pasākumiem.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāinformē Komisija par nolūku izmantot šo iespēju pirms alternatīvo pasākumu piemērošanas. Šajā nolūkā saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir Komisijai jāiesniedz ziņojums, kas parāda, ka alternatīvo pasākumu ietekme ir līdzvērtīga 14. panta 1. punktā minēto inspekciju ietekmei. Pēc tam Komisija izvērtēs šo ziņojumu, lai pārliecinātos, ka attiecīgā dalībvalsts patiešām panāks līdzvērtīgus ietaupījumus.

e) Ziņojumu iesniegšana

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstij ir Komisijai jāiesniedz līdzvērtīguma ziņojums pirms jebkādu alternatīvu pasākumu piemērošanas. Komisija izvērtēs ziņojumu un atbilstīgi rīkosies attiecībā uz dalībvalsti.

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāiesniedz līdzvērtīguma ziņojums arī saistībā ar to integrētajiem nacionālajiem enerģētikas un klimata plāniem (NEKP). Saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1999 17. pantu visām dalībvalstīm tas ir jāiesniedz nākamajā atbilstīgajā pārskata perioda posmā (15). Ja pārskata perioda laiks atbilst jauno vai grozīto alternatīvo pasākumu ieviešanas laikam, dalībvalsts var līdzvērtīguma ziņojumu iesniegt vienkārši kā NEKP pielikumu.

Ja laiks nesakrīt, kā aprakstīts iepriekš, dalībvalstij jebkurā gadījumā ir saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu jāiesniedz ziņojums Komisijai pirms pasākumu ieviešanas. Dalībvalstis var savu ziņojumu iesniegt tieši ENER ĢD, lai gan saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1999 17. pantu tām tas ir jāiesniedz arī nākamajā NEKP periodā.

2.3.3. Prasības saistībā ar pašregulējošu ierīču un ĒAKS uzstādīšanu (ĒEED 8. panta 1. punkts, 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

2.3.3.1. Ēku automatizācijas un vadības sistēmas (ĒAKS) (ĒEED 2. panta 3.a punkts, 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

Ēku automatizācijas un vadības sistēmas (ĒAKS) ir plaši zināms un izmantots jēdziens, kura nozīme var stipri atšķirties. Pirms ĒAKS prasību iztirzāšanas ir svarīgi uzsvērt, kas ar šo terminu saprotams ĒEED 14. un 15. panta kontekstā.

Pirmām kārtām ĒAKS ir sistēma, kas atbilst definīcijai ĒEED 2. panta 3.a punktā, proti (16),

“3.a “ēkas automatizācijas un vadības sistēma” ir sistēma, kas ietver visus produktus, programmatūru un inženierijas pakalpojumus, kuri var sekmēt energoefektīvu, ekonomisku un drošu ēkas inženiertehnisko sistēmu ekspluatāciju, izmantojot automātisku vadību un atvieglojot minēto ēkas inženiertehnisko sistēmu manuālo pārvaldību”.

Turklāt ĒEED 14. un 15. panta izpratnē ĒAKS ir jābūt visām ĒEED 14. panta 4. punktā un 15. panta 4. punktā uzskaitītajām funkcijām:

a) “pastāvīgi uzraudzīt, reģistrēt, analizēt un dot iespējas koriģēt enerģijas izmantošanu;

b) salīdzinoši novērtēt ēkas energoefektivitāti, atklāt ēkas inženiertehnisko sistēmu efektivitātes zudumus un informēt par ēku atbildīgo personu vai ēkas inženiertehnisko sistēmu apsaimniekotāju par energoefektivitātes uzlabošanas iespējām; un

c) nodrošināt komunikāciju ar pieslēgtajām ēkas inženiertehniskajām sistēmām un citām ierīcēm ēkas iekšienē un būt sadarbspējīgas ar ēkas inženiertehniskajām sistēmām neatkarīgi no autortehnoloģiju, ierīču un ražotāju dažādības.”

Ēku automatizācijas un vadības sistēmām, kas ir uzstādītas nedzīvojamās ēkās saskaņā ar ĒEED 14. panta 4. punktā un 15. panta 4. punktā izklāstītajiem pienākumiem, ir gan jāatbilst definīcijai minētās direktīvas 2. panta 3.a punktā, gan jābūt ar iepriekšminētajām funkcijām. Būtu jānodrošina, ka šādas funkcijas ir vismaz tām ēku inženiertehniskajām sistēmām, uz kurām attiecas ĒEED 14. un 15. pants: apkures sistēmām, gaisa kondicionēšanas sistēmām, apvienotām apkures un ventilācijas sistēmām, apvienotām gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmām.

Lai gan ēku automatizācijas un vadības sistēmas ir bieži sastopamas dažu kategoriju ēkās (piemēram, nedzīvojamās ēkās), lielākajai daļai ēku nav šādu progresīvu iezīmju, tādēļ ēkas, attiecībā uz kurām ir jāievēro iepriekš izklāstītie pienākumi, būs jāmodernizē, un tas var būt apjomīgs uzdevums.

Tādēļ ir īpaši svarīgi, lai ieinteresētās personas (piemēram, ēku iekārtu pārvaldītāji, kam ir jāpilda pienākumi) būtu informētas par to, ka prasību tvērums ir plašāks par šādu sistēmu parasti aptvertajiem aspektiem.

2.3.3.2. Pašregulējošas ierīces (ĒEED 8. panta 1. punkts)

ĒEED “pašregulējošas ierīces” ir minētas, konkrēti nedefinējot, kas tās ir. Tomēr ĒEED 8. panta 1. punktā ir paskaidrots, ka šādai ierīcei ir jānodrošina temperatūras atsevišķa regulēšana ēkas daļas katrā istabā (vai – pamatotos gadījumos – konkrētā zonā). Tādēļ šo noteikumu īstenošanas rezultātā uzstādītajām ierīcēm jānodrošina, ka ir iespējams

a) automātiski pielāgot apkures jaudu atkarībā no telpu temperatūras (un – fakultatīvi – papildu parametriem (17));

b) regulēt apkures jaudu katrā telpā (vai zonā) saskaņā ar attiecīgās telpas (vai zonas) apkures iestatījumiem.

Tas īpaši nozīmē, ka

a) nekāds risinājums, kura pamatā ir apkures jaudas manuāla regulēšana, neatbilstu prasībām, pat ja regulēšana ir iespējama telpas (vai zonas) līmenī;

b) nekāds risinājums, kas ļauj automātiski regulēt temperatūru, bet neļauj to darīt telpas (vai zonas) līmenī, piemēram, automātiska regulēšana ēkas līmenī, neatbilstu prasībām.

Svarīgi norādīt, ka neatkarīgi no uzstādīto sistēmu veida vai skaita svarīgi ir tas, lai lietotāji varētu pielāgot temperatūras iestatījumus un nodrošinātu šo iestatījumu ievērošanu (18).

Tabulā turpmāk sniegti daži indikatīvi piemēri ierīcēm, kas atbilst prasībām dažādu sistēmu veidu gadījumā (19).

2. tabula

Pašregulējošu ierīču piemēri

Ierīce Sistēmas veids Regulēšanas spēja Radiatora termostatiskais vārsts Ūdensapsildes sistēma un radiatori Karstā ūdens plūsmas regulēšana siltumstarotājos (sildierīcēs) saskaņā ar temperatūras iestatījumu Telpas termoregulators Ūdensapsildes sistēma un virsmas apsilde (piemēram, apsildāmās grīdas) Karstā ūdens plūsmas regulēšana virsmas apsildes gadījumā, pateicoties telpā uzstādītam sajaukšanas vārstam Ventilatorkonvektora termoregulators Ūdensapsildes/dzesēšanas sistēma Karstā/aukstā ūdens un gaisa plūsmas vadība, pamatojoties uz temperatūras iestatījumu Atsevišķs termoregulators Atsevišķi sildītāji vai gaisa kondicionētāji Siltumjaudas vadība atkarībā no temperatūras iestatījuma

a) Apkure, gaisa kondicionēšana vai abi?

ĒEED 8. panta 1. punkta otrajā un trešajā daļā ēku inženiertehniskās sistēmas ir minētas to plašākā izpratnē, t. i., kā ĒEED 2. pantā sniegtajā definīcijā. Runājot par īpašiem noteikumiem par pašregulējošām ierīcēm (3. daļa), tekstā nav norādīts, par kāda veida sistēmu ir runa, bet ir minēta temperatūras regulēšana, kas attiecas gan uz apkures sistēmām, gan telpu dzesēšanas sistēmām.

Tādēļ ne tikai apkures sistēmām, bet arī gaisa kondicionēšanas sistēmām un telpu dzesēšanas sistēmām ir jāatbilst prasībām, kas attiecas uz pašregulējošām ierīcēm.

Proti, atsauci tekstā uz “apsildīto zonu” nevajadzētu interpretēt tā, ka prasības ir attiecinātas tikai uz apkures sistēmām.

Tomēr šajos noteikumos faktiski galvenā uzmanība ir pievērsta apkurei, jo lielākā daļa gaisa kondicionēšanas/dzesēšanas sistēmu jau ir aprīkotas ar telpas vai zonas līmeņa uzraudzību un vadību.

Turklāt, ja esošās ēkās tiek nomainīti siltumģeneratori, prasība uzstādīt pašregulējošas ierīces būtu jāpiemēro tikai attiecībā uz apkures sistēmām (20).

Turklāt ĒEED 8. panta 1. punkta trešajā daļā nav noteikts, ka pašregulējošas ierīces ir jāuzstāda gadījumos, kad esošās ēkās tiek nomainīti aukstumģeneratori. Tomēr dalībvalstis var apsvērt iespēju noteikt šādu papildu prasību (21), jo tas atbilstu šo noteikumu vispārīgajam mērķim nodrošināt pienācīgu regulējamību un izvairīties no enerģijas zudumiem.

Turpmāk tabulā sniegts kopsavilkums par iespējamām situācijām.

3. tabula

Gadījumi, kuros būtu jāpiemēro prasība uzstādīt pašregulējošas ierīces

Jauna vai esoša ēka Intervences veids Vai jāpiemēro prasība uzstādīt pašregulējošas ierīces? Jauna Apkures sistēmas uzstādīšana Jā Jauna Telpas dzesēšanas sistēmas uzstādīšana Jā Esoša Siltumģeneratoru nomaiņa Jā, tikai apkures sistēmas gadījumā Esoša Aukstumģeneratoru nomaiņa Pēc dalībvalsts ieskatiem

b) Telpas vai zonas līmenī?

Pamatprasība ir nodrošināt iespēju regulēt temperatūru telpas līmenī. Pašregulējošu ierīču uzstādīšana zonas līmenī būtu jāpamato.

Ar “telpu” saprot ēkas daļu vai nodalījumu, ko norobežo sienas, grīda un griesti.

Ar “apsildīto zonu” saprot ēkas vai ēkas daļas zonu, kas atrodas vienā stāvā un kam ir vienveidīgi siltuma parametri un attiecīgas vajadzības pēc temperatūras regulēšanas (t. i., “siltuma zonas” ekvivalents, plaši lietots jēdziens energoefektivitātes aprēķināšanā).

Ir divas iespējamās situācijas (22), kurās prasību piemērošanas vajadzībām telpas līmeņa vietā varētu būt pamatoti plānot zonas līmeni:

a) blakus esoši kabineti ar identiskām telpu mikroklimata prasībām biroju ēkā;

b) blakus esošas istabas/telpas, kas nav fiziski nošķirtas (piemēram, atvērtā plānojuma virtuve un dzīvojamā istaba dzīvoklī).

Parasti piemērotākais regulēšanas līmenis (telpas vai zonas) būs atkarīgs no konkrētās ēkas vai ēkas daļas, kā arī tur esošo telpu plānojuma un lietošanas mērķa. Novērtējot piemērotāko regulēšanas līmeni, parasti galvenais parametrs būs tas, vai vairākām telpām ir vienādas telpu mikroklimata vajadzības un vai tādējādi tās var apvienot vienā zonā (temperatūras regulēšanas ziņā). Šādi gadījumi būtu rūpīgi jāpamato.

Tomēr, ņemot vērā konkrētu valsts, reģionālo vai vietējo specifiku, dalībvalstis var atļaut zonas līmeņa temperatūras regulēšanu dažu kategoriju ēkām vai ēku daļām, ja tas ir pietiekami pamatoti. Šādos gadījumos dalībvalstīm būtu jānorāda ēku vai ēku daļu kategorijas, uz kurām tas attiecas, un attiecīgā valsts, reģionālā vai vietējā specifika. Dalībvalstīm arī jāpamato (23), kādēļ tās šīm ēku vai ēku daļu kategorijām pieļauj iepriekšēju novirzi no pamatprasības.

2.3.3.3. Kad ir piemērojami šie pienākumi? (ĒEED 8. panta 1. punkts, 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

a) Pašregulējošas ierīces (ĒEED 8. panta 1. punkts)

Teksts paredz, ka jaunām ēkām jābūt aprīkotām ar pašregulējošām ierīcēm. Tas pats ir noteikts attiecībā uz esošām ēkām gadījumos, kad tiek nomainīti siltumģeneratori.

Šie pienākumi attiecas uz visiem ēku un sistēmu veidiem, ja vien to izpilde nav tehniski un ekonomiski neiespējama (sk. (b) iedaļu).

ĒEED 2. panta 15.b punktā “siltumģenerators” ir definēts šādi:

““siltumģenerators” ir apkures sistēmas daļa, kas ražo lietderīgu siltumu vienā vai vairākos šādos procesos: a) kurināmā sadedzināšana, piemēram, apkures katlā; b) Džoula efekts elektriskās pretestības apkures sistēmas sildelementos; c) siltuma uztveršana no apkārtējā gaisa, ventilācijas izplūdes gaisa vai ūdens vai zemes siltuma avota, izmantojot siltumsūkni;”.

Ir svarīgi norādīt, ka šajā definīcijā netiek šķirti siltumģeneratori, kas ir atsevišķi no siltumstarotājiem (piemēram, apkures katls un radiatori), un siltumģeneratori, kuri ir kombinēti ar siltumstarotāju savrupā apkures sistēmā (piemēram, elektriskās pretestības sildītāji). Tas nozīmē, ka šie pienākumi (attiecībā uz pašregulāciju) būtu jāpiemēro arī pēdējā gadījumā (t. i., ja esošā ēkā nomaina atsevišķu apkures sistēmu).

Ja ēkas ir aprīkotas ar vairākiem siltumģeneratoriem, var gadīties, ka tiek nomainīti tikai daži siltumģeneratori. Arī šādās situācijās būtu jāpiemēro prasība uzstādīt pašregulējošas ierīces, ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams. Proti, ja vairāki siltumģeneratori ir savienoti kopā un apkalpo vienu un to pašu platību un ja tiek nomainīts vismaz viens siltumģenerators, prasība ir piemērojama. Ja ēka ir aprīkota ar vairākiem siltumģeneratoriem, kas ir savstarpēji neatkarīgi un apkalpo atšķirīgas platības, dalībvalstis var ļaut prasību piemērot tikai platībai(-ām), ko apkalpo nomainītais(-ie) siltumģenerators(-i).

Ja esošas ēkas ir savienotas ar centralizētu siltumapgādi un ēkas līmenī nav aprīkotas ar siltumģeneratoriem, prasība uzstādīt pašregulējošas ierīces parasti būtu piemērojama centralizēto siltumģeneratoru nomaiņas gadījumā. Dažos gadījumos tas varētu novest pie sarežģījumiem, piemēram, saistībā ar īpašumtiesībām (24) vai ekonomisko iespējamību (25). Šādos gadījumos dalībvalstis var izskatīt alternatīvas, lai nodrošinātu pašregulējošu ierīču uzstādīšanu, piemēram:

a) prasīt, lai pašregulējošās ierīces tiek uzstādītas, kad ēkā tiek nomainīti siltummaiņi;

b) izstrādāt un īstenot ceļvedi pašregulējošo ierīču pakāpeniskai ieviešanai ar mērķi ēkas aptvert pilnībā, bet izmaksas sadalot uz adekvātu laikposmu.

Ja jauna apkures sistēma tiek uzstādīta esošā ēkā vai ēkas daļā, kas jau bija aprīkota ar apkures sistēmu (piemēram, tiek uzstādīta centrālapkures sistēma, kas ēkā nomaina individuālās apkures sistēmas), būtu jāstājas spēkā prasībai uzstādīt pašregulējošas ierīces, jo šāda uzstādīšana nozīmē siltumģeneratoru nomaiņu.

Prasībai uzstādīt pašregulējošas ierīces būtu jāstājas spēkā arī gadījumā, kad apkures sistēma tiek uzstādīta konstrukcijā, kas iepriekš nebija ēka ĒEED izpratnē, bet kas ir kļuvusi par ēku ĒEED izpratnē, piemēram, pēc restaurācijas.

b) ĒAKS (ĒEED 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

Noteikumi par ēkas automatizācijas un vadības sistēmu uzstādīšanu attiecas uz visām (t. i., jaunām un esošām) nedzīvojamām ēkām ar apkures, gaisa kondicionēšanas, apvienotām apkures un ventilācijas un apvienotām gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmām, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW.

290 kW robežvērtība attiecas uz katru sistēmu atsevišķi, t. i., saskaņā ar 14. panta 4. punktu un 15. panta 4. punktu pienākumi ir piemērojami visos šādos gadījumos:

a) ja apkures sistēmas lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW;

b) ja apvienotās apkures un ventilācijas sistēmas lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW;

c) ja gaisa kondicionēšanas sistēmas lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW;

d) ja apvienotās gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmas lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 290 kW.

Papildu skaidrojums, kā noteikt lietderīgo nominālo jaudu, ir sniegts 2.3.2.2. iedaļā.

2.3.4. Tehniskā, ekonomiskā un funkcionālā iespējamība (ĒEED 8. panta 1. punkts, 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

Jēdziens “iespējamība” attiecas uz

a) sistēmas prasību piemērošanu saskaņā ar ĒEED 8. panta 1. punktu, kas paredz, ka sistēmas prasības ir jāpiemēro, “ciktāl tas ir tehniski, ekonomiski un funkcionāli iespējams (26)”, un

b) pašregulējošu ierīču (ĒEED 8. panta 1. punkts) un ĒAKS uzstādīšanu (ĒEED 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts), jo saistītās prasības ir piemērojamas tikai, “ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams”.

Jāņem vērā, ka dalībvalstij pašai ir jānosaka, kuros konkrētajos gadījumos šādu prasību izpilde nav iespējama no tehniska, ekonomiska un/vai funkcionāla skatpunkta. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka šie gadījumi ir skaidri identificēti, noteikti un pamatoti (27).

Tehniskās, ekonomiskās un funkcionālās iespējamības interpretāciju nevajadzētu atstāt tikai ieinteresēto personu (piemēram, īpašnieku vai sistēmu uzstādītāju (28)) ziņā. Nosacījumi, pēc kuriem izvērtē iespējamību, būtu jāparedz dalībvalsts līmenī vai, ja reģionāli nosacījumi attiecas tikai uz daļu dalībvalsts teritorijas, reģionālā līmenī. Tomēr pēdējā nosauktajā gadījumā reģionālie nosacījumi būtu jāparedz valsts transponēšanas pasākumos. Visos gadījumos šie nosacījumi būtu jādokumentē (piemēram, tehniskās vadlīnijās) un vienādi jāpiemēro valsts vai – attiecīgā gadījumā – reģionālā līmenī. Visbeidzot, sistēmas prasību nepiemērošana būtu jānovērtē, izmantojot skaidras procedūras, ko noteikušas un ko pārrauga valsts iestādes.

Šajās procedūrās var nošķirt dažādus ēku veidus, arī tāpēc, lai īpaši pievērstos tādu veidu ēkām, kuru gadījumā tehniskā, ekonomiskā un funkcionālā iespējamība ir problemātiska.

Viens piemērs ir vēsturiskas vai aizsargājamas ēkas, kuru gadījumā var pastāvēt īpaši ierobežojumi, kas apgrūtina dažu prasību piemērošanu. Šajā kontekstā jāņem vērā, ka atbilstība šīm prasībām principā neizmainītu vēsturisku vai aizsargājamu ēku būtību vai izskatu.

Lai novērstu jebkādas šaubas, jāņem arī vērā, ka prasības ir piemērojamas arī attiecībā uz visām ēku kategorijām, kuru gadījumā direktīva ļauj dalībvalstīm paredzēt izņēmumus no minimālajām energoefektivitātes prasībām (ĒEED 4. panta 2. punkts).

Tomēr, izvērtējot prasību izpildes tehnisko, ekonomisko un/vai funkcionālo iespējamību, var ņemt vērā konkrētu ēku specifiku. Izņēmuma gadījumos, kad pierādījumi liecina, ka atbilstība prasībām konkrētas ēkas gadījumā ir tehniski, ekonomiski vai funkcionāli neiespējama, prasības var neņemt vērā. Šādu secinājumu var izdarīt tikai katrā gadījumā atsevišķi, un dalībvalstīm nevajadzētu attiecībā uz kādu ēku kategoriju ieviest sistemātiskus izņēmumus.

Turpmāk tabulā ir izklāstīts, kā var interpretēt katru no iespējamības veidiem, un sniegti piemēri.

4. tabula

Tehniskās, ekonomiskās un funkcionālās iespējamības interpretācija

Iespējamības veids (29) Nozīme Piemēri Tehniskā iespējamība Tehniskā iespējamība pastāv, ja sistēmas un ēkas (vai ēkas daļas) tehniskie raksturlielumi ļauj piemērot prasības. Tehniskās iespējamības nav, ja prasības nav iespējams piemērot no tehniska skatpunkta, t. i., ja sistēmas tehniskie raksturlielumi neļauj piemērot prasības. Tehniskā iespējamība būtu problemātiska, ja sistēma neļauj uzstādīt ierīces, kas ir vajadzīgas, lai izpildītu prasības, piemēram, ja — saistībā ar siltuma atgūšanas prasībām ventilācijas sistēmās – ieplūdes un izplūdes kolektori neatrodas vienā telpā, — saistībā ar cauruļu izolācijas prasībām – daļai cauruļu nav iespējams piekļūt. Ekonomiskā iespējamība Ekonomiskā iespējamība ir saistīta ar prasību piemērošanas izmaksām un to, vai i) šīs izmaksas ir samērīgas attiecībā pret plānotās intervences izmaksām (piemēram, sistēmas modernizācija); ii) gaidāmie ieguvumi pārsniedz izmaksas (30), ņemot vērā sistēmas paredzamo darbmūžu. Ekonomisko iespējamību, piemēram, var aprēķināt, pamatojoties uz — prasību piemērošanas izmaksu un plānotās intervences (piemēram, siltumģeneratora nomaiņas) izmaksu maksimālo attiecību, — maksimālo atgūšanas periodu, ņemot vērā prasību piemērošanas finansiālos ieguvumus. Funkcionālā iespējamība (31) Nav funkcionāli iespējams piemērot prasības, ja tās novestu pie izmaiņām, kas pasliktinātu sistēmas darbību vai ēkas (vai ēkas daļas) izmantojumu, ņemot vērā konkrētos ierobežojumus (piemēram, noteikumus), kuri varētu attiekties uz sistēmu un/vai ēku. Sistēmas prasību piemērošana var būt funkcionāli neiespējama, piemēram, ja — piemērojamie noteikumi (piemēram, attiecībā uz drošību) ir pretrunā prasībām, — prasību piemērošana būtiski samazinātu ēkas vai ēkas daļas izmantojamību (piemēram, tiktu pazaudēta ievērojama daļa platības).

a) Papildu apsvērumi saistībā ar pašregulējošu ierīču uzstādīšanas tehnisko un ekonomisko iespējamību

Lielākajā daļā gadījumu jautājums par pašregulējošu ierīču uzstādīšanas tehnisko un ekonomisko iespējamību neattieksies uz jaunām ēkām, jo nepieciešamību pēc temperatūras pašregulācijas telpas (vai zonas) līmenī var nodrošināt projektēšanas posmā, un tas novērš tehniskus ierobežojumus turpmākajos posmos, kā arī optimizē saistītās izmaksas. Viens konkrēts gadījums, kad telpā vai zonā nebūtu tehniski iespējami uzstādīt pašregulējošas ierīces, ir situācija, kad telpa vai zona netiktu apkurināta (vai dzesēta).

Esošu ēku gadījumā tehniskā iespējamība var būt apgrūtināta gadījumos, kad nav iespējams uzstādīt pašregulējošas ierīces, neizdarot būtiskas izmaiņas sistēmās un/vai ēkā, kas neizbēgami novestu pie pārmērīgām izmaksām (tas tā varētu būt, piemēram, dažu apsildāmo grīdu veidu gadījumā esošās ēkās).

Ekonomiskā iespējamība var būt apgrūtināta arī esošu ēku gadījumā, ja pašregulējošu ierīču uzstādīšanas izmaksas ir pārmērīgas salīdzinājumā ar siltumģeneratora nomaiņas izmaksām. Ja dalībvalstis izvēlas novērtēt iespējamību, pamatojoties uz izmaksām, tām ir skaidri jānorāda, kā tiek aprēķinātas izmaksas un kā tās salīdzina. Var apsvērt šādas divas pieejas:

a) pašregulējošu ierīču uzstādīšanas sākotnējo izmaksu salīdzināšana ar siltumģeneratoru nomaiņas izmaksām un abu izmaksu maksimālās attiecības robežvērtības noteikšana; šī pieeja atbilst Direktīvas (ES) 2018/844 21. apsvērumam, kurā noteikts: “Pašregulējošu ierīču uzstādīšana esošās ēkās temperatūras atsevišķai regulēšanai katrā istabā vai, ja tas ir pamatoti, noteiktā apsildītā ēkas daļas zonā būtu jāapsver tad, ja tas ir ekonomiski iespējams, piemēram, ja izmaksas ir mazāk nekā 10 % no kopējām siltumģeneratoru nomaiņas izmaksām”;

b) pašregulējošu ierīču uzstādīšanas sākotnējo izmaksu salīdzināšana ar gaidāmajiem enerģijas izmaksu ietaupījumiem, kurus nodrošinās to uzstādīšana, un izmaksu atgūšanas maksimālā perioda robežvērtības noteikšana (piemēram, 5 gadi).

Lai gan abas pieejas ir iespējamas, priekšroka dodama pēdējam minētajam variantam, jo lielākajā daļā gadījumu sākotnējās izmaksas tiks atgūtas īsā laikposmā (parasti 2–3 gados).

5. tabula

Pašregulējošu ierīču uzstādīšanas tehniskās un ekonomiskās iespējamības iespējama interpretācija

Iespējamības veids Kā tā var izpausties? Var attiekties uz jaunām ēkām esošām ēkām Tehniskā iespējamība Telpā (zonā) nav apkures/dzesēšanas. Jā (bet reti) Jā (bet reti) Apkures sistēma neļauj uzstādīt pašregulējošas ierīces. Nē Jā (bet ne bieži) Ekonomiskā iespējamība Sākotnējās izmaksas ir pārlieku lielas salīdzinājumā ar pārējām izmaksām. Nē Jā (bet ne bieži) Ieguldījumu nav iespējams atgūt pietiekamā mērā. Nē Jā (bet reti)

b) Papildu apsvērumi saistībā ar ĒAKS uzstādīšanas tehnisko un ekonomisko iespējamību

Lielākajā daļā gadījumu jautājums par to, vai ĒAKS uzstādīšana ir tehniski un ekonomiski iespējama, neattieksies uz jaunām ēkām, jo

a) ēkas un sistēmas projekts var nodrošināt, ka nav tehnisku ierobežojumu ĒAKS uzstādīšanai;

b) ēkas un sistēmas projekts var nodrošināt, ka ĒAKS uzstādīšanas izmaksas ir pēc iespējas mazākas;

c) ĒAKS uzstādīšana ir ierasta prakse jaunu lielu nedzīvojamo ēku gadījumā.

Esošu ēku gadījumā vienīgie gadījumi, kad tehniskā iespējamība varētu būt apgrūtināta, ir situācijas, kad šīs ēku inženiertehniskās sistēmas nav iespējams vadīt vai kad vadības iespējas nodrošināšana būtu saistīta ar būtiskām izmaiņām sistēmā un/vai ēkā, kas neizbēgami novestu pie pārmērīgām izmaksām. Šādas situācijas skar tikai tādas ēkas, kuras ir aprīkotas ar vecām sistēmām, un radīsies reti.

ĒAKS uzstādīšanas ekonomiskā iespējamība esošās ēkās var būt saistīta arī ar sākotnējām un darbības izmaksām un/vai vajadzīgo izmaksu atgūšanas periodu. Viena no iespējām ir novērtēt ekonomisko iespējamību, pamatojoties uz gaidāmajiem enerģijas ietaupījumiem, ko nodrošinās ĒAKS, un salīdzināt tos ar ĒAKS uzstādīšanas sākotnējām un darbības izmaksām sistēmas darbmūža laikā. To var papildināt ar ĒAKS uzstādīšanas sākotnējo izmaksu samērīguma novērtējumu attiecīgajā ēkā, pamatojoties uz tādiem parametriem kā ēkas lielums vai enerģijas patēriņš (32).

6. tabula

ĒAKS uzstādīšanas tehniskās un ekonomiskās iespējamības iespējama interpretācija

Iespējamības veids Kā tā var izpausties? Var attiekties uz jaunām ēkām esošām ēkām Tehniskā iespējamība Ēku inženiertehniskās sistēmas nav iespējams vadīt, neveicot būtiskas izmaiņas. Nē Jā (bet reti) Ekonomiskā iespējamība Sākotnējās izmaksas ir pārmērīgas salīdzinājumā ar ēkas raksturlielumiem. Nē Jā (bet reti) Ieguldījumu nav iespējams atgūt pietiekamā mērā. Nē Jā (bet reti)

2.4. Vadlīnijas par noteikumu transponēšanu attiecībā uz ēku inženiertehniskajām sistēmām un to inspekcijām, pašregulējošām ierīcēm un ĒAKS

2.4.1. Ēku inženiertehnisko sistēmu prasības un ēku inženiertehnisko sistēmu vispārējās energoefektivitātes novērtēšana un dokumentēšana (ĒEED 2. pants, 8. panta 1. punkts, 14. un 15. pants)

2.4.1.1. Definīciju transponēšana (ĒEED 2. pants)

Attiecīgos gadījumos dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja sniegt papildu skaidrojumus, kas papildina ēku inženiertehnisko sistēmu definīcijas, piemēram, precīzāk aprakstot, kāda funkcionalitāte tiek gaidīta no ēku automatizācijas un vadības sistēmām.

2.4.1.2. Sistēmas prasību noteikšana (ĒEED 8. panta 1. punkts)

a) Jaunas ēku inženiertehniskās sistēmas

Tādu sistēmu gadījumā, kas pirms grozījuma ieviešanas netika apsvērtas (ēku automatizācijas un vadības sistēmas un sistēmas elektroenerģijas ražošanai objektā), dalībvalstīm būs jādefinē un jānosaka sistēmas prasības valsts līmenī un jānodrošina, lai šīs prasības aptvertu visus ĒEED 8. panta 1. punktā minētos aspektus: “vispārējo energoefektivitāti”, “pareizu uzstādīšanu”, “pienācīgus izmērus”, “regulējumu” un “kontroli”. Turpmāk tabulā ir izklāstīts, kā izprotama katra no šīm prasību jomām, sniedzot piemērus (tikai ilustratīvā nolūkā) divu tipu sistēmām, kas ĒEED ir pievienotas ēku inženiertehnisko sistēmu sarakstam.

7. tabula

Dažādas sistēmas prasību jomas

Prasību veids Attiecas uz Piemēri ĒAKS Elektroenerģijas ražošana objektā Vispārējā energoefektivitāte Visas sistēmas efektivitāte (nedrīkst jaukt ar ražojuma vai komponenta līmeņa efektivitāti un visas ēkas efektivitāti) Vadības funkcijas, kas ietekmē ēkas energoefektivitāti (piemēram, saskaņā ar EN 15232 standartu (33)) Fotoelementu (PV) sistēmas efektivitātes faktors (piemēram, saskaņā ar EN 15316-4-6 standartu (34)) Pienācīgi izmēri Sistēmas lieluma vai jaudas pienācīgums, ņemot vērā ēkas vajadzības un raksturlielumus paredzamajos izmantošanas apstākļos Nosaka optimālās vadības funkcijas, pamatojoties uz ēkas veidu, paredzēto izmantojumu, potenciālajiem enerģijas ietaupījumiem Nosaka PV sistēmas optimālo lielumu, pamatojoties uz elektroenerģijas izmaksu samazināšanos, pieejamo uzstādīšanas platību un citiem iespējamiem ierobežojumiem Pareiza uzstādīšana Veids, kā sistēma būtu jāuzstāda ēkā, lai tā pareizi darbotos Uzstādīšanu veic apmācīts un/vai sertificēts uzstādītājs Uzstādīšanu veic apmācīts un/vai sertificēts uzstādītājs Pienācīgs regulējums Testēšanas un regulēšanas darbības sistēmā pēc uzstādīšanas reālos izmantošanas apstākļos Testu secība, kas jāveic pēc uzstādīšanas, lai pārbaudītu, vai sistēma darbojas saskaņā ar specifikāciju Testu secība, kas jāveic pēc uzstādīšanas, lai pārbaudītu, vai sistēma darbojas saskaņā ar specifikāciju Pienācīga kontrole Sistēmu vēlamā vai vajadzīgā vadības funkcija Vadības funkciju tvērums (Attiecīgā gadījumā) elektroenerģijas padeves kontrole (piemēram, uz tīklu, pašpatēriņam vai uzglabāšanai)

b) Sistēmas, kas bija ietvertas darbības jomā jau pirms grozījuma

Tādu sistēmu gadījumā, kas bija ietvertas darbības jomā jau pirms grozījuma, dalībvalstis varētu apsvērt Direktīvas (ES) 2018/844 transponēšanu kā iespēju pārskatīt un, iespējams, atjaunināt piemērojamās sistēmas prasības. Proti, šāda pārskatīšana varētu būt iespēja pārliecināties, vai piemērojamās prasības pietiekami aptver ĒEED uzskaitītās dažādās jomas, un novērtēt, vai prasības varētu izvērst sīkāk. Komentāri, kas saņemti no Concerted Action ĒEED (35) Eiropas tīkla, liek domāt, ka i) piemērojamās prasības parasti galvenokārt attiecas uz komponenta līmeņa efektivitātes prasībām; un ii) ES atšķiras veids, kā tiek nodrošināta pārējo prasību izpilde (t. i., pareiza uzstādīšana, pienācīgi izmēri, regulējums un kontrole). Tādēļ dalībvalstis tiek mudinātas piedalīties šajā pārskatīšanā un attiecīgā gadījumā izmantot pieejamo labo praksi.

c) Apsvērumi par saskaņā ar Ekodizaina direktīvu pieņemtajām regulām par konkrētiem ražojumiem

Ēku inženiertehniskās sistēmas ietver daudzus ražojumus, ko reglamentē regulas par konkrētiem ražojumiem, ar kurām īsteno 2009/125/EK (“Ekodizaina direktīva”). Saistībā ar regulām par konkrētiem ražojumiem, ar kurām īsteno Ekodizaina direktīvu un kuras attiecas uz ražojumiem, kas var ietilpt ēku inženiertehniskajās sistēmās, kuras definētas ĒEED 2. panta 3. punktā, ir jāuzsver, ka ĒEED 8. panta 1. punkta prasības attiecas uz ēkās uzstādītajām sistēmām kopumā, nevis uz atsevišķu komponentu efektivitāti, uz kuru attiecas regulas par konkrētiem ražojumiem, ar ko īsteno Ekodizaina direktīvu. Piemēram, ĒEED 8. panta 1. punkta prasību darbības joma attiecībā uz ēkas ūdens apkures sistēmu aptvertu visu sistēmu (apkures katlus, sadali un siltumstarojošos komponentus), savukārt, ja uz šo pašu sistēmu attiecinātu ekodizaina prasības, tās aptvertu tikai katlus.

Parasti ir lietderīgi veicināt efektīvu ražojumu uzstādīšanu, tomēr, ja ĒEED 8. panta 1. punkta prasības būtu piemērojamas ražojumiem, uz kuriem jau attiecas regulas par konkrētiem ražojumiem, ar ko īsteno Ekodizaina direktīvu, šīs prasības nedrīkst pārsniegt prasības, kas noteiktas regulās par konkrētiem ražojumiem, ar kurām īsteno Ekodizaina direktīvu, jo tās ir tieši piemērojami saskaņošanas pasākumi.

Ja tiktu aizliegti konkrēta tipa ražojumi, kas atbilst piemērojamām ekodizaina prasībām, tas pārsniegtu ĒEED prasīto un atļauto,, jo citu dalībvalstu ražojumus, kuri atbilst visām ekodizaina prasībām, nevarētu pārdot citu valstu tirgos, un tas ir preču brīvas aprites principa pārkāpums.

Tomēr dalībvalstis var konkrētos gadījumos ierobežot preču brīvu apriti ekoloģisku apsvērumu dēļ, bet tikai pēc tam, kad ir informējušas Komisiju (36). Tas atbilst Ekodizaina direktīvas 35.a apsvērumam (37) un 6. pantam (38).

2.4.1.3. Sistēmu efektivitātes novērtēšanas un dokumentēšanas noteikumu transponēšana (ĒEED 8. panta 1. punkts)

a) Sistēma vai mainītā daļa?

ĒEED 8. panta 9. punktā ir noteikts, ka tad, ja tiek uzstādīta, nomainīta vai modernizēta ēkas inženiertehniskā sistēma, ir jānovērtē un jādokumentē “mainītās daļas un, ja vajadzīgs, visas mainītās sistēmas kopējā energoefektivitāte”.

Tas nozīmē, ka

a) visos gadījumos ir jānovērtē un jādokumentē mainītās daļas efektivitāte; piemēram, ja tiek nomainīts apkures sistēmas siltumģenerators, kas ir sistēmas modernizācija, būtu jānovērtē un jādokumentē jaunā siltumģeneratora efektivitāte;

b) dažos gadījumos (t. i., ja vajadzīgs) ir jānovērtē un jādokumentē visas sistēmas efektivitāte; tas būtu jāveic šādās trīs situācijās: i. tiek uzstādīta jauna sistēma, ii. tiek nomainīta visa sistēma, iii. sistēmas daļai vai daļām tiek veikta nozīmīga modernizācija, kas var būtiski ietekmēt sistēmas vispārējo efektivitāti.

b) daļas i) un ii) punktā minētie gadījumi ir skaidri: ja tiek uzstādītā jauna sistēma vai pilnīgi nomainīta sistēma (neatkarīgi no tā, vai tas ir jaunā vai esošā ēkā), nepārprotami ir jānovērtē un jādokumentē visas (jaunās) sistēmas efektivitāte.

b) daļas iii) punktā minētajā gadījumā tiek nomainīta vai uzlabota sistēmas daļa vai daļas, tādējādi uzlabojot to energoefektivitāti. Tā kā šī daļa ir tik svarīga, rezultātā tiek uzlabota visas sistēmas efektivitāte. Šajā scenārijā būtu jānovērtē visas sistēmas efektivitāte. Piemēram:

a) būtiska komponenta (piemēram, sistēmas siltumģeneratora) vai daudzu mazu komponentu (piemēram, visu ēkas siltumstarotāju) nomaiņu principā vajadzētu uzskatīt par nozīmīgu modernizāciju, jo tai var būt liela ietekme uz vispārējo efektivitāti;

b) visas sistēmas aspektu izmainīšanu (piemēram, cauruļu izolācijas uzlabošanu, cauruļu nomaiņu, visu gaismas avotu nomaiņu, visu radiatoru nomaiņu) principā vajadzētu uzskatīt par nozīmīgu modernizāciju;

c) tas pats attiecas uz jebkādu modernizāciju vai izmaiņām, kas skar sistēmas balansu.

Turpmāk norādītajos piemēros novērtēšanas pienākums nebūtu jāpilda:

a) apkope un remonts, kura vienīgais mērķis ir nodrošināt sistēmas drošu un optimālu darbību;

b) nebūtiska sistēmas komponenta nomaiņa (piemēram, siltumstarotāja nomaiņa).

Jebkurā gadījumā dalībvalstis (nevis ēku un dzīvokļu īpašnieki) ir atbildīgas par tādu gadījumu noteikšanu savos tiesību aktos, kuros ir jānovērtē visas sistēmas efektivitāte un kuros ir jānovērtē tikai mainītās daļas efektivitāte.

Šajā kontekstā dalībvalstis var nodalīt dažādas ēkas un ēku daļas, uz ko var attiekties šie noteikumi. Tas var, piemēram, attiekties uz ēku veidu (piemēram, dzīvojamā vai nedzīvojamā ēka, privātmāja vai daudzdzīvokļu ēka). Tas var arī attiekties uz sistēmas lielumu, jo lielākas un sarežģītākas sistēmas gadījumā var būt atbilstošāk veikt sīkāku novērtējumu.

b) Vispārējā efektivitāte

Sistēmas efektivitātes novērtēšanas un dokumentēšanas noteikumu izpratnē (mainītās daļas vai visas sistēmas) vispārējās efektivitātes novērtēšana nozīmē, ka tiek veikti vajadzīgie pasākumi, lai izvērtētu un aprakstītu (mainītās daļas vai visas sistēmas) energoefektivitāti.

Termins “vispārējā” uzsver nepieciešamību attiecīgā gadījumā novērtēt visas sistēmas efektivitāti, nevis efektivitāti ražojuma vai komponenta līmenī. Tas nav tik būtiski gadījumā, kad novērtē mainītās daļas efektivitāti.

Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai ēkas inženiertehniskās sistēmas, uz ko attiecas ĒEED 8. panta 9. punkts, vispārējās energoefektivitātes novērtēšana un dokumentēšana aptver vismaz vispārējo energoefektivitāti saskaņā ar 8. panta 1. punktu attiecībā uz sistēmas prasībām, kā arī aspektus, kuri var ietekmēt vispārējo energoefektivitāti pārējo prasību jomās (jo īpaši kontroles jomā). Tas nodrošinās. ka tiek novērtēta un dokumentēta atbilstība sistēmas prasībām, ka īpašnieks tiek informēts par šo atbilstību un ka ir iespējams pierādīt atbilstību (piemēram, ja ēka vai ēkas daļa tiek pārdota jaunam īpašniekam).

Efektivitāti var novērtēt dažādi. Dalībvalstīm jāprecizē, kāda pieeja būtu jāpiemēro. Šīs pieejas var stipri atšķirties atkarībā no dažādiem faktoriem (piemēram, aplūkotās sistēmas tipa, intervences veida, piemēram, uzstādīšanas, nomaiņas, modernizācijas utt.). Mazāk apjomīgi un ietekmīgi modernizācijas pasākumi nozīmē, ka varētu izmantot vienkāršākas novērtēšanas pieejas, piemēram, kad tiek reģistrēta intervence un nodrošināts, ka tiek apkopota visa attiecīgā tehniskā dokumentācija par komponentu(-iem). Lielākas intervences (parasti uzstādīšanas vai nomaiņas) gadījumā varētu būt nepieciešams sīkāks novērtējums par ietekmi uz sistēmu kopumā, piemēram, pamatojoties uz sistēmas efektivitātes simulāciju sistēmas projektēšanas laikā un uz sistēmas pamatspēju pārbaudi pēc uzstādīšanas.

Nosakot pieeju efektivitātes novērtēšanai, dalībvalstīm būtu jānodrošina atbilstība ĒEED 14. un 15. panta prasībām par apkures, gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmu inspekcijām, jo īpaši saistībā ar prasību (attiecīgā gadījumā) novērtēt sistēmas spējas tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos. Piemēram, ja ir pieejamas vadlīnijas vai modeļi, kā inspicēt ēku inženiertehniskās sistēmas saskaņā ar ĒEED 14. un 15. pantu, efektivitātes novērtējumā saskaņā ar ĒEED 8. pantu var atsaukties uz šīm vadlīnijām vai modeļiem.

c) Sistēmas efektivitātes dokumentēšana

ĒEED 8. panta 9. punktā ir noteikts, ka sistēmas (vai tās mainītās daļas) novērtējuma rezultāti ir jādokumentē un jānodod ēkas īpašniekam. Dalībvalstis var brīvi noteikt šīs dokumentācijas formu un saturu, kas var stipri atšķirties atkarībā no attiecīgā intervences veida. Tomēr šajā kontekstā dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka dokumentācija atbilst veiktā novērtējuma tvērumam un ka to var izmantot, lai pārliecinātos par atbilstību minimālajām energoefektivitātes prasībām, kas noteiktas ĒEED 8. panta 1. punktā, un lai veiktu energoefektivitātes sertifikāciju (sk. nākamo apakšiedaļu). Dalībvalstis var arī brīvi noteikt, kā dokumentācija ir jānodod ēkas īpašniekam.

d) Saistība ar ēku energoefektivitātes prasībām un energoefektivitātes sertifikātiem

ĒEED 8. panta 9. punktā noteiktie pienākumi par sistēmas (vai mainītās daļas) efektivitātes dokumentēšanu ir paredzēti, lai nodrošinātu, ka ēku īpašnieki saņem atjauninātu informāciju par ēku inženiertehnisko sistēmu efektivitāti. Šādu informāciju var izmantot, piemēram, energoefektivitātes sertificēšanai vai lai pārliecinātos par atbilstību minimālajām energoefektivitātes prasībām (piemēram, ja ēkai veic nozīmīgu atjaunošanu). Dalībvalstis var lemt par to, vai ēkas inženiertehniskās sistēmas (vai tās mainītās daļas) energoefektivitātes novērtējuma rezultātā ir jāizdod jauns energoefektivitātes sertifikāts (EPC).

2.4.2. Apkures, gaisa kondicionēšanas, apvienotu apkures un ventilācijas un apvienotu gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmu inspicēšana (ĒEED 14. un 15. pants)

2.4.2.1. Apkures un apvienotu apkures un ventilācijas sistēmu inspicēšana (ĒEED 14. pants)

a) Inspicējamās sistēmas

ĒEED grozījums paplašina to sistēmu klāstu,, kuras inspicējamas saskaņā ar 14. panta 1. punktu, tajā iekļaujot arī apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas.

Dalībvalstīm vajadzētu savos tiesību aktos ietvert “apvienotas apkures un ventilācijas sistēmas” definīciju.

Dalībvalstīm jānodrošina, lai šādu sistēmu definīcija ietver siltumsūkņus, un jānosaka, vai tie ietilpst ĒEED 14. vai 15. panta darbības jomā (sk. 2.3.2.4. iedaļu).

b) Lietderīgā nominālā jauda

ĒEED 14. panta 1. punkts paredz inspicēt sistēmas, kuru lietderīgā nominālā jauda pārsniedz 70 kW. Pirms grozījuma izdarīšanas ĒEED robežvērtība, kas bija noteikta direktīvas 14. panta 1. punktā attiecībā uz apkures katla lietderīgās nominālās jaudas inspicēšanu, bija tikai 20 kW.

Šīs izmaiņas skar gan jaudas sliekšņvērtību (palielināta no 20 kW līdz 70 kW), gan to, kādi elementi jāapsver, nosakot jaudu. Pirms grozījuma rādītājs atsaucās tikai uz apkures katlu, savukārt tagad ĒEED norādīts, ka tas attiecas uz visu sistēmu kopumā. Arī attiecībā uz sistēmām ar vairākiem siltumģeneratoriem (piemēram, 1. un 2. tipa sistēmām, kā aprakstīts 2.2. iedaļā) būtu jāpiemēro ĒEED 14. panta 1. punktā noteiktais pienākums, ja kopējā nominālā jauda vairākiem siltumģeneratoriem, kas apkalpo vienu un to pašu platību vai ēkas daļu, pārsniedz 70 kW.

Kā norādīts Direktīvas (ES) 2018/844 39. apsvērumā, dalībvalstis var turpināt izmantot jau ieviestās inspekcijas, tostarp mazāku apkures sistēmu inspekcijas (t. i., ar lietderīgās nominālās jaudas robežvērtību no 20 kW līdz 70 kW). Ja dalībvalstis izlemj turpināt izmantot šādas inspekcijas, tām nav pienākuma šādas stingrākas prasības paziņot Komisijai.

c) Sniegums tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos

Saskaņā ar ĒEED 14. panta 1. punktu dalībvalstīm ir jāpaplašina inspekcijas darbības joma, lai attiecīgos gadījumos ietvertu sistēmas novērtējumu tipiskos vai vidējos ekspluatācijas apstākļos.

Dalībvalstīm būtu jānosaka, kādas izmaiņas ir vajadzīgas inspicēšanas metodikā. Galvenā uzmanība būtu jāpievērš inspicēšanas prasībām un vadlīnijām.

d) Izņēmumi, pamatojoties uz energoefektivitātes līgumu vai vienošanos

Dalībvalstis var atjaunināt savus tiesību aktus, lai tajos ietvertu izņēmumus attiecībā uz ēkām, uz ko attiecas atrunāts energoefektivitātes kritērijs vai līgumiska vienošanās, kurā norādīts atrunāts energoefektivitātes līmeņa uzlabojums. Dalībvalstis var arī paredzēt izņēmumus attiecībā uz ēkām, ko pārvalda pakalpojumu sabiedrība vai tīkla operators.

Ja dalībvalstis izlemj pieļaut šādus izņēmumus, tām būtu jānodrošina, lai jaunajos tiesību tiktu iekļauta “energoefektivitātes kritērija” vai “līgumiskas vienošanās, kurā norādīts atrunāts energoefektivitātes līmenis” definīcija.

Ja dalībvalstis izlemj iekļaut ĒEED 14. panta 2. punktā norādītos izņēmumus, tām ir jānodrošina, lai pieejas kopējā ietekme būtu līdzvērtīga to inspekciju ietekmei, kuras paredzētas ĒEED 14. panta 1. punktā.

Lai nodrošinātu šādu līdzvērtīgumu, dalībvalstīm ir ieteicams izmantot iespējas EED 18. panta īstenošanai, sagatavojot publiski pieejamu sarakstu ar sertificētiem/akreditētiem uzņēmumiem. Turklāt dalībvalstīm būtu jāizstrādā publiski pieejami energoefektivitātes līgumu paraugi atbilstīgi EED XIII pielikumam.

Dalībvalstīs, kurām nav sertificētu/akreditētu uzņēmumu saraksta vai nav publiski pieejamu energoefektivitātes līgumu paraugu, līdzvērtīgums būtu jānosaka katrā gadījumā atsevišķi. Šāda scenārija gadījumā līgumslēdzējas puses varētu procesu atvieglot, sava līgumā iekļaujot pielikumu, kurā skaidri norādīti šādi aspekti no EED XIII pielikuma:

a) garantētais ietaupījums, kas jāpanāk, īstenojot līgumā noteiktos pasākumus;

b) līguma darbības termiņš un starpposma atskaites punkti, līguma laušanas nosacījumi un termiņi;

c) atsauces datums, kurā konstatējams panāktais ietaupījums;

d) pienākums pilnīgi īstenot līgumā noteiktos pasākumus un visu projekta laikā veikto izmaiņu dokumentācija;

e) skaidri un pārredzami noteikumi par panākto garantēto ietaupījumu mērījumiem un pārbaudi, kvalitātes pārbaudēm un garantijām (ideālā gadījumā ar atsauci uz valsts vai ES standartiem).

e) Brīvprātīgas prasības dzīvojamām ēkām

ĒEED 14. panta 5. punktā ir minēta iespēja dzīvojamās ēkās ieviest abas funkcijas (t. i., elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijas).

Dalībvalstīm, kas izlemj noteikt prasības attiecībā uz dzīvojamām ēkām, būtu arī skaidri jādefinē nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijas.

ĒEED 14. panta 5. punkts ir fakultatīvs (t. i., formulējumā ir izmantots vārds “var”) un neietver sīkāku informāciju par lietderīgās nominālās jaudas robežvērtībām. Tā vietā tas netieši atsaucas uz visām dzīvojamām ēkā neatkarīgi no to lieluma. Nosakot prasības, dalībvalstīm ir ieteicams ņemt vērā sistēmu tipu un ēku veidu atšķirības.

f) Izņēmumi, pamatojoties uz ĒAKS vai nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijām

ĒEED no inspicēšanas atbrīvo ēku inženiertehniskās sistēmas, kas atbilst 14. panta 4. punktam (ēku automatizācijas un vadības sistēmas) un 14. panta 5. punktam (brīvprātīgas prasības dzīvojamām ēkām).

Dalībvalstīm ir jāatjaunina tiesību akti, lai iekļautu ĒAKS definīciju.

Dalībvalstis var izlemt samazināt robežvērtību, kuras gadījumā stājas spēkā prasība uzstādīt ĒAKS, kā norādīts ĒEED 14. panta 4. punktā. No inspicēšanas būtu jāatbrīvo arī tās ēkas, uz kurām attiecas jaunā prasība un kurās ir uzstādīta ĒAKS.

Dalībvalstis var izlemt inspicēšanas atbrīvojumu, attiecināt uz tādu atsevišķu ēku īpašniekiem, kuru sistēmu jauda nepārsniedz 290 kW un kurās ir uzstādīta ĒAKS saskaņā ar ĒEED 14. panta 4. punktu. Dalībvalstīm, kas paplašina šo atbrīvojumu, būtu par to jāinformē Komisija, kad tās paziņo savus transponēšanas pasākumus.

Inspicēšanas atbrīvojumi būtu jāapsver arī dalībvalstīm, kas izvēlas noteikt prasības dzīvojamām ēkām.

g) Alternatīvi pasākumi

ĒEED 14. panta transponēšanu dalībvalstīs, kas izlēmušas īstenot alternatīvus pasākumus, lielā mērā skar tikai darbības jomas, robežvērtību un izņēmumu izmaiņas (sk. 2.3.2.8. iedaļa). Dalībvalstis var turpināt īstenot tādu pašu pasākumu kopumu.

Dalībvalstīm, kas jau īsteno alternatīvus pasākumus, ir saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu jānodrošina, lai ieviestie pasākumi būtu līdzvērtīgi ĒEED 14. panta 1. punktā noteiktajiem pasākumiem. Šajā saistībā var būt nepieciešamība pielāgot alternatīvos pasākumus. Saskaņā ar ĒEED 14. panta 3. punktu dalībvalstīm ir Komisijai adresētā ziņojumā jādokumentē pasākumu līdzvērtīgums; ziņojums ir jānosūta pirms jebkādu jaunu vai pielāgotu pasākumu ieviešanas.

Ja kāda dalībvalsts kādā brīdī pēc ĒEED transponēšanas izlemj izmainīt esošo pasākumu kopumu vai tvērumu vai ieviest jaunus pasākumus, tai par šādām izmaiņām ir jāinformē Komisija. Šajā nolūkā dalībvalstīm ir jāiesniedz ziņojums par pasākumu līdzvērtīgumu pirms jauno vai pielāgoto pasākumu ieviešanas.

Saskaņā ar Regulu (ES) 2018/1999 katrai dalībvalstij ir jāiesniedz ĒEED noteiktie līdzvērtīguma ziņojumi tās nacionālā enerģētikas un klimata plāna (NEKP) ietvaros. NEKP un progresa ziņojumu iesniegšanas grafiks ir norādīts 2.3.2.9. iedaļā.

Ja NEKP iesniegšanas brīdis dalībvalstij nav piemērots, tā var līdzvērtīguma ziņojumu iesniegt tieši Komisijai. Tomēr dalībvalstij ir jānodrošina, lai līdzvērtīguma ziņojums tiktu iekļauts arī NEKP nākamajā posmā.

2.4.2.2. Gaisa kondicionēšanas un apvienotu gaisa kondicionēšanas un ventilācijas sistēmu inspicēšana (ĒEED 15. pants)

Tāpat kā 14. pants arī ĒEED 15. pants ir jāintegrē valstu tiesību aktos. ĒEED 14. pantā noteiktie pienākumi ir tādi paši kā 15. pantā noteiktie pienākumi. Šā pielikuma noteikumi, kas attiecas uz 14. pantu, būtu pēc analoģijas jāpiemēro arī 15. panta kontekstā.

Informācija par ĒEED 15. panta transponēšanu ir sniegta šā pielikuma 2.4.2.1(a).–2.4.2.1(g). iedaļā:

a) inspicējamās sistēmas (2.4.2.1. iedaļas a) punkts);

b) lietderīgā nominālā jauda (2.4.2.1. iedaļas b) punkts);

c) sniegums tipiskos ekspluatācijas apstākļos (2.4.2.1. iedaļas c) punkts);

d) izņēmumi, pamatojoties uz energoefektivitātes līgumu vai vienošanos (2.4.2.1. iedaļas d) punkts);

e) brīvprātīgas prasības dzīvojamām ēkām (2.4.2.1. iedaļas e) punkts);

f) izņēmumi, pamatojoties uz ĒAKS vai nepārtrauktas elektroniskas uzraudzības un efektīvas vadības funkcijām (2.4.2.1. iedaļas f) punkts);

g) ĒEED 14. panta 3. punkta transponēšanas nodrošināšana – alternatīvi pasākumi (2.4.2.1. iedaļas g) punkts).

2.4.3. Prasības par pašregulējošu ierīču un ĒAKS uzstādīšanu (ĒEED 8. panta 1. punkts, 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

2.4.3.1. Prasību par pašregulējošu ierīču uzstādīšanu transponēšana (ĒEED 8. panta 1. punkts)

Saskaņā ar pienākumiem attiecībā uz pašregulējošu ierīču uzstādīšanu (ĒEED 8. panta 1. punkts)

a) visas jaunās ēkas ir līdz transponēšanas termiņam jāaprīko ar pašregulējošām ierīcēm; tas būtu jānodrošina tādu ēku gadījumā, par kurām atļaujas pieteikumus iesniedz pēc transponēšanas termiņa;

b) visas esošās ēkas, kurās pēc šo pienākumu transponēšanas valstī tiek nomainīti siltumģeneratori, ir jāaprīko ar pašregulējošām ierīcēm.

Šie pienākumi ir piemērojami, izņemot neregulārus/retus gadījumus, kad ir tehniski vai ekonomiski neiespējami uzstādīt šādas ierīces.

Dalībvalstīm būtu pienācīgi un laikus jāinformē par šīm prasībām, lai speciālisti varētu tās pietiekami savlaicīgi ņemt vērā, projektējot jaunas ēkas un gatavojoties siltumģeneratoru nomaiņai esošās ēkās.

Transponējot prasības par pašregulējošu ierīču uzstādīšanu, dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt, lai tiktu skaidri norādīta šādu ierīču paredzamā pašregulēšanas funkcija un lai tā atbilstu ĒEED 8. panta 1. punktā norādītajai, kā noteikts šā pielikuma 2.3.3. iedaļā.

ĒEED šī pašregulēšanas funkcija ir aprakstīta tehnoloģiski neitrāli. Tas nodrošina elastību attiecībā uz konkrētiem risinājumiem, kurus var izmantot šīs funkcijas nodrošināšanai. Lai gan šo elastību var uzskatīt par lietderīgu (jo tā ļauj projektētājiem un uzstādītājiem izvēlēties labākos risinājumus konkrētai ēkai vai ēkas daļai), dalībvalstis tiek arī mudinātas izdot sīkākas tehniskās norādes par pašregulācijas īstenošanu dažādajām sistēmām, kādas ir iespējamas, jo īpaši tām, kuras sastopamas visbiežāk. Tabulā 2.3.3.2. iedaļā ir sniegti daži piemēri.

Attiecībā uz regulēšanas tvērumu (t. i., telpas vai zonas līmenī) dalībvalstis arī tiek mudinātas izdot tehniskas norādes par gadījumiem, kuros zonas līmeņa regulēšana varētu palīdzēt speciālistiem veikt novērtējumu un varētu sekmēt prasību konsekventu īstenošanu valsts (vai attiecīgā gadījumā reģionālā) līmenī.

Gadījumos, kad dalībvalstis atļauj zonas līmeņa regulēšanu skaidri noteiktu kategoriju ēkās vai ēku daļās (sk. 2.3.3.2(b). iedaļu), tas būtu skaidri jānorāda prasību transponēšanā vai tehniskajās vadlīnijās, kas attiecas uz to īstenošanu.

2.4.3.2. Prasību par ĒAKS uzstādīšanu transponēšana (ĒEED 14. panta 4. punkts un 15. panta 4. punkts)

ĒEED 14. panta 4. punktā un 15. panta 4. punktā ir minēts 2025. gads kā termiņš, līdz kuram nedzīvojamās ēkas ir jāaprīko ar ēkas automatizācijas un vadības sistēmām, kas atbilst minēto pantu nosacījumiem. Tomēr prasības, kas nodrošina uzstādīšanu, ir jātransponē līdz transponēšanas termiņam, t. i., 2020. gada 10. martam.

Transponējot ĒAKS uzstādīšanas prasības, dalībvalstīm ir jānodrošina, lai vajadzīgo sistēmu spējas atbilstu gan i) ēkas automatizācijas un vadības sistēmu definīcijai ĒEED 2. panta 3.a punktā, gan ii) funkcijām, kas norādītas ĒEED 14. panta 4. punkta a), b) un c) apakšpunktā un 15. panta 4. punktā (sk. 2.3.3.1. iedaļu).

Lai gan nevajadzētu būt īpaši sarežģīti nodrošināt atbilstību ĒAKS definīcijai, konkrētās ēkās var būt grūti identificēt pieejamās funkcijas un to, kā tās atbilst ĒEED noteiktajām spējām. Viena iespēja, kā to varētu vienkāršot, ir šo funkciju sasaistīšana ar pieejamajos standartos (īpaši EN 15232) noteiktajām ĒAKS funkcijām un klasēm (39).

Jebkurā gadījumā dalībvalstis tiek mudinātas sniegt speciālistiem konkrētas tehniskās vadlīnijas. Šādas norādes palīdzētu speciālistiem novērtēt ĒAKS funkcijas un apzināt iespējamus trūkumus, kā arī sniegtu ieteikumus par to, kā efektīvi novērst trūkumus.

2.5. Papildu apsvērumi par sistēmas prasībām, sistēmas efektivitātes novērtēšanu un dokumentēšanu, kā arī inspekcijām un ĒAKS

Šajā iedaļā tiks iztirzāta paraugprakse. Šeit sniegtā informācija un atsauces nav izsmeļošas un nav obligātas, tās sniegtas tikai informatīvos nolūkos.

2.5.1. Prasību par ēku inženiertehniskajām sistēmām iespējamās interpretācijas (ĒEED 8. panta 1. punkts)

2.5.1.1. Jaunas ēku inženiertehniskās sistēmas

ĒEED ir iekļautas divas jaunas ēku inženiertehniskās sistēmas: i) ēku automatizācijas un vadības sistēmas (ĒAKS); un ii) sistēmas elektroenerģijas ražošanai objektā. Turpmāk tabulās ir apkopots, kā šādas prasības varētu interpretēt, īstenojot ĒEED.

Attiecībā uz elektroenerģija ražošanu objektā tiek pieņemts, ka tas attiecas galvenokārt uz fotoelementu paneļiem. Tomēr ĒEED attiecas arī uz vējturbīnām (ja to lielums atļauj tās izmantot objektā) un mikrokoģenerācijas sistēmām.

8. tabula

ĒAKS: sistēmas prasību iespējamā interpretācija

Prasības veids Iespējamās interpretācijas attiecībā uz ĒAKS Noderīgas atsauces (40) Vispārējā energoefektivitāte Minimālās prasības attiecībā uz kontroles funkcijām, kas ietekmē ēkas energoefektivitāti. Šīs prasības var attiekties uz kontroles tvērumu (t. i., kuras sistēmas tiek kontrolētas) vai kontroles apmēru (vai detalizētību), vai abiem. Nosakot šīs prasības, var ietvert atsauces uz pieejamiem standartiem, piemēram, ĒAKS enerģijas klasēm, kas definētas EN 15232 standartā. Prasības var atšķirties atkarībā no ēkas veida (piemēram, dzīvojamā vai nedzīvojamā ēka) un no dažiem ēkas raksturlielumiem (piemēram, platības). EN 15232 (41), EN 16947-1:2017 (42) un TR 16947-2 (43) Pienācīgi izmēri Izmēri šajā gadījumā neattiecas uz sistēmas lielumu (kā tas būtu dažu citu sistēmu gadījumā), bet vairāk uz to, kā ĒAKS plānojumu var pielāgot konkrētai ēkai. Mērķis ir panākt optimālu kompromisu starp izmaksām un funkcijām, ņemot vērā attiecīgās ēkas konkrētās vajadzības. Prasībās par izmēriem uzskaita visus būtiskos aspektus, kas būtu jāņem vērā, projektējot ĒAKS konkrētai ēkai (piemēram, paredzamo vai izmērīto patēriņu, ēkas lietojumu, ēkā uzstādītās ēkas inženiertehniskās sistēmas, ekspluatācijas un apkopes prasības), lai panāktu šādu optimālu kompromisu. Šo prasību ietvaros var būt lietderīgi atsaukties uz attiecīgajiem standartiem vai vadlīnijām. ISO 16484-1:2010 (44) Pareiza uzstādīšana Prasības par pareizu uzstādīšanu ir vispārīga atsauce uz nepieciešamību nodrošināt, lai sistēma (šajā gadījumā ĒAKS) tiktu uzstādīta tā, ka tiek garantēta droša un optimāla darbība. Parasti tas ir saistīts ar prasībām par uzstādītāja kvalifikāciju (piemēram, sertificēts uzstādītājs) un konkrētām tehniskajām vadlīnijām. EN 16946-1:2017 (45) un TR 16946-2 (46) Pienācīgs regulējums Regulējums attiecas uz i) sistēmas pēcuzstādīšanas testu, lai pārliecinātos par tās pareizu darbību, un ii) pieregulēšanu, sistēmai darbojoties reālos apstākļos. Šādām darbībām parasti ir vajadzīga cilvēka iejaukšanās, bet ĒAKS dod iespēju arī apsvērt pašreizējās ekspluatācijas pieejas, kas paredz šā procesa daļēju automatizāciju (47). EN 16946-1:2017 (45) un TR 16946-2 (46); ISO 50003 (48) Pienācīga kontrole Šī kategorija galvenokārt attiecas uz kontrolētajām ēku inženiertehniskajām sistēmām (piemēram, apkures sistēmām), ne