Oficiālais Vēstnesis C 074 , 10/03/1998 Lpp. 0009 - 0018



Pamatnostādnes par valstu reģionālo atbalstu (98/C 74/06) (Dokuments attiecas uz EEZ) 1. Ievads Kritēriji, ko Komisija piemēro, pārbaudot dalībvalstu reģionālā atbalsta atbilstību kopējam tirgum saskaņā ar EK Līguma 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 92. panta 3. punkta c) apakšpunktu, ir izklāstīti daudzos dažādos dokumentos, ar ko piedāvā iepazīties dalībvalstīm un citām ieinteresētām pusēm [1]. Tas, ka šādu dokumentu kļūst arvien vairāk, ka tie ir dažādi un nākuši klajā ilgākā laikā, kā arī tas, ka ir mainījušies uzskati un prakse gan Komisijā, gan dalībvalstīs un ir radusies vajadzība koncentrēt atbalstu un mazināt konkurences traucējumus, liek tiekties uz atklātību, modernizāciju un vienkāršošanu, pārskatot visus pašreizējos kritērijus un aizstājot minētos dokumentus [2] ar vienu dokumentu. Šajā nolūkā ir izstrādāts šis dokuments. Atbalsta pasākumi, kas ir šo pamatnostādņu priekšmets ("reģionālais atbalsts"), atšķiras no citu kategoriju valsts atbalsta (jo īpaši no atbalsta pētniecībai un attīstībai, vides aizsardzībai vai uzņēmumiem, kas nonākuši grūtībās), jo tie ir paredzēti konkrētiem reģioniem un to konkrētais mērķis ir šo reģionu attīstība [3]. Reģionālais atbalsts ir paredzēts, lai attīstītu mazāk labvēlīgus reģionus, palīdzot ar ieguldījumiem un noturīgu darbavietu radīšanu. Tas veicina šo reģionu uzņēmumu darbības paplašināšanos, modernizāciju un dažādošanos, kā arī jaunu uzņēmumu veidošanos šajos reģionos. Lai sekmētu šādu attīstību un mazinātu negatīvu seku iespējamību, ko izraisa jebkuras pārmaiņas, šāds atbalsts ir jāpiešķir ar nosacījumu, ka mazāk labvēlīgos reģionos ieguldījumi un izveidotās darbavietas tiek kādu laiku obligāti saglabātas. Ārkārtas gadījumos ar šādu atbalstu var nepietikt, lai rosinātu reģiona attīstību, ja attiecīgā reģiona strukturālie traucējumi ir pārāk lieli. Tikai šādos gadījumos reģionālo atbalstu var papildināt ar darbības atbalstu. Komisija uzskata, ka ar reģionālo atbalstu var efektīvi sasniegt paredzēto mērķi un tādējādi attaisnot ar to saistītos konkurences traucējumus, ar noteikumu, ka tiek stingri ievēroti daži principi un noteikumi. Pirmkārt jāņem vērā tas, ka šo dokumentu piemēro izņēmuma gadījumos, ievērojot 92. panta burtu un garu. Faktiski šāds atbalsts Eiropas Savienībā ir iespējams tikai tad, ja to izmanto taupīgi un koncentrē tikai visvairāk atpalikušajos reģionos [4]. Ja atbalsts tiktu vispārināts un to uztvertu kā normu, tas pārstātu būt attīstības stimuls un zustu tā ekonomiskā ietekme. Turklāt atbalsts iejauktos parastajā tirgus spēku mijiedarbībā un mazinātu visas Kopienas ekonomikas spēku. 2. Piemērošana Komisija piemēros šīs pamatnostādnes reģionālajam atbalstam, ko piešķir visām ekonomikas nozarēm, izņemot Līguma II pielikumā minēto lauksaimniecības produktu ražošanu, pārstrādi un tirdzniecību, zivsaimniecību un ogļrūpniecību. Turklāt dažas nozares, uz ko attiecas šīs pamatnostādnes, regulē arī noteikumi, kuru konkrētais mērķis ir minētās nozares [5]. Atkāpi no Līguma 92. panta 1. punktā noteiktā nesaderības principa attiecībā uz reģionālo atbalstu var piešķirt tikai tad, ja atbalsta izraisītos konkurences traucējumus līdzsvaro priekšrocības, ko atbalsts dod mazāk labvēlīgu reģionu attīstībai [6]. Atbalsta sniegto priekšrocību nozīmību var vērtēt dažādi atkarībā atkāpes, ko piemēro; gadījumos, kas minēti 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā, atbalsts rada lielākus konkurences traucējumus nekā gadījumos, kas minēti 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā [7]. Atsevišķs ad hoc atbalsta maksājums [8] vienam uzņēmumam vai vienai darbības jomai piešķirts atbalsts var būtiski ietekmēt konkurenci attiecīgajā tirgū, bet tā ietekme uz reģiona attīstību var būt pārāk niecīga. Šādu atbalstu parasti piešķir saskaņā ar īpašu vai nozaru ražošanas politiku, un tā bieži vien neatbilst pašai reģionālā atbalsta politikas būtībai [9]. Šai politikai ir jāpaliek neitrālai attiecībā uz ražošanas līdzekļu sadali starp dažādām ekonomikas nozarēm un darbībām. Komisija uzskata, ka, ja vien nevar pierādīt pretējo, šāds atbalsts neatbilst iepriekšējā punktā noteiktajām prasībām [10]. Tādēļ minētās atkāpes parasti piešķir tikai daudznozaru atbalsta programmām, kas attiecīgajā reģionā ir pieejamas visiem attiecīgās nozares uzņēmumiem. 3. Reģionu noteikšana 3.1. Lai atbalsta programmās, kas vērstas uz reģioniem, varētu izmantot kādu no atkāpēm, attiecīgajiem reģioniem ir jāatbilst nosacījumiem, kas paredzēti šajās atkāpēs. Komisija, piemērojot iepriekšnoteiktus pārbaudes kritērijus, konstatē, vai šie nosacījumi ir ievēroti. 3.2. Ņemot vērā šo pamatnostādņu ievadā paustos principus (par to, ka atbalstu sniedz izņēmuma kārtā), Komisija prima facie uzskata, ka kopējam reģionu skaitam, kam Kopienā piešķir palīdzību, būtu vienmēr jābūt mazākam nekā to reģionu skaitam, kam palīdzību nepiešķir. Praksē, izmantojot visvienkāršāko atbalsta apjoma mērvienību (iedzīvotāju procentuālo daudzumu, kam atbalsts piešķirts), tas nozīmē, ka kopumā reģionālo atbalstu Kopienā drīkst piešķirt mazāk nekā 50 % Kopienas iedzīvotāju. 3.3. Tā kā divas minētās atkāpes attiecas uz dažāda veida un dažādas intensitātes reģionālajām problēmām, priekšroka jādod reģioniem, kam radušies visakūtākie sarežģījumi [11], ievērojot kopējā atbalsta nodrošinājuma ierobežojumus, kas minēti 3.2. punktā. 3.4. Tāpēc, nosakot reģionus, kam ir tiesības uz atbalstu, jāveidojas atbalsta koncentrācijai telpā saskaņā ar 3.2. un 3.3. punktā minētajiem principiem. Atkāpe, kas paredzēta 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā 3.5. Līguma 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka atbalstu, kas veicina ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs, var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu. Atbilstoši Eiropas Kopienu Tiesas uzskatam "vārdu "ārkārtīgi" un "liels" izmantošana 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpē norāda, ka tā attiecas tikai uz apgabaliem, kuros ekonomikas stāvoklis ir ārkārtīgi nelabvēlīgs salīdzinājumā ar visu Kopienu" [12]. Komisija, ņemot vērā pārbaudītus risinājumus, attiecīgi uzskata, ka paredzētie nosacījumi ir ievēroti reģionā, kas ir NUTS [13]II līmeņa ģeogrāfiska vienība un kurā iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju, mērot ar pirktspējas līmeni (PSL), ir mazāks nekā 75,0 % no Kopienas vidējā rādītāja [14]. Katra reģiona un Kopienas vidējais IKP/PSL, ko izmanto pārbaudei, attiecas uz vidējiem rādītājiem par pēdējiem trim gadiem, par kuriem ir pieejami statistikas dati. Šīs summas aprēķina, pamatojoties uz datiem, ko sniedz Eiropas Kopienu Statistikas birojs. Atkāpe, kas paredzēta 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā 3.6. Pretēji 92. panta 3. punkta a) apakšpunktam, kurā attiecīgais stāvoklis ir noteikts precīzi un oficiāli, 92. panta 3. punkta c) apakšpunkts ļauj lielāku rīcības brīvību, nosakot reģiona grūtības, ko var atvieglot ar atbalsta pasākumiem. Tāpēc šajā gadījumā attiecīgie rādītāji neatspoguļo dzīves līmeni un bezdarba līmeni. Katrā ziņā piemērotus principus šo sarežģījumu novērtēšanai var izstrādāt ne tikai Kopiena, bet arī katra konkrētā dalībvalsts. Tiesa lietā 248/84 (skat. 12. zemsvītras piezīmi) ir izteikusi šādu viedokli par diviem minētajiem jautājumiem (sarežģījumu apjoms un novērtēšanas principi): "Atkāpe 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā, no vienas puses, ir plašāka, jo tā ļauj neizvirzīt dažu apgabalu attīstībai saimnieciskus nosacījumus, kas paredzēti 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā, ar noteikumu, ka šāds atbalsts "nelabvēlīgi neietekmē tirdzniecības nosacījumus tiktāl, ka tas varētu kaitēt kopējām interesēm". Šis noteikums dod Komisijai tiesības atļaut piešķirt atbalstu, kas veicina saimniecisku izaugsmi kādas dalībvalsts apgabalos, kuri ir mazāk attīstīti salīdzinājumā ar valsts vidējo attīstības līmeni". 3.7. Reģionālajam atbalstam, uz ko attiecas c) apakšpunkta atkāpe, tomēr ir jābūt daļai no dalībvalsts saskaņotas reģionālās politikas un, to piešķirot, jāievēro iepriekšminētie ģeogrāfiskās koncentrācijas principi. Tā kā šis atbalsts ir paredzēts reģioniem, kas ir mazāk nelabvēlīgā stāvoklī par reģioniem, uz kuriem attiecas a) apakšpunkts, tas salīdzinājumā ar a) apakšpunkta atbalstu biežāk ir atbalsts izņēmuma kārtā, un to var atļaut tikai ļoti reti. Tādējādi tikai maza daļa kādas dalībvalsts teritorijas var prima facie pretendēt uz minēto atbalstu. Tādēļ iedzīvotāju daudzums reģionos, uz kuriem attiecas 92. panta 3. punkta c) apakšpunkts, nedrīkst pārsniegt 50 % no attiecīgās valsts iedzīvotāju daudzuma, uz ko neattiecas atkāpe saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu [15]. No otras puses, tas, ka šāds atbalsts ļauj ņemt vērā kādas dalībvalsts īpatnības, nenozīmē, ka nevajadzētu pārliecināties, vai šis atbalsts atbilst Kopienas interesēm. Tādēļ, katrā dalībvalstī nosakot reģionus, kam ir tiesības uz atbalstu, ir jāievēro programma, kas nodrošina saskaņotus kritērijus visā Kopienā. [16] 3.8. Lai dalībvalstu iestādēm piešķirtu pietiekamu rīcības brīvību tādu reģionu izvēlē, kam ir tiesības uz atbalstu, neapdraudot pārbaudes programmas efektivitāti, ko Komisija piemēro šā tipa atbalstam, un vienādu attieksmi pret visām dalībvalstīm, reģionus, kas saskaņā ar attiecīgo atkāpi var pretendēt uz atbalstu, nosaka divās daļās: - Komisija katrai valstij nosaka šāda atbalsta nodrošinājuma augšējo robežu, - izvēlas piemērotus reģionus. Pēdējā daļā ievēro atklātus noteikumus, taču tā ir pietiekami elastīga, lai ļautu atkāpi piemērot atšķirīgos gadījumos. Atbalsta nodrošinājuma augšējā robeža ir paredzēta, lai sekmētu iepriekšminēto elastīgumu, izvēloties reģionus, kam ir tiesības uz atbalstu, un reizē nodrošinātu vienādu attieksmi, kas vajadzīga, lai šāda atbalsts būtu saskaņā ar Kopienas interesēm. 3.9. Lai nodrošinātu efektīvu reģionālā atbalsta kontroli, palīdzot sasniegt Līguma 3. pantā izklāstītos mērķus, jo īpaši g) un j) apakšpunktā minētos mērķus, Komisija nosaka vispārēju augšējo robežu reģionālā atbalsta nodrošinājumam Kopienā attiecībā uz iedzīvotāju skaitu. Minētā augšējā robeža attiecas uz visiem reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar atkāpēm, kas paredzētas 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā un 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā. Tā kā reģionus, kam ir tiesības uz reģionālo atbalstu saskaņā ar atkāpi 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā, un to kopējo nodrošinājumu Kopienā automātiski nosaka ārējas struktūras, kā kritēriju piemērojot 75 % IKP/PSL uz iedzīvotāju, no tā izriet, ka Komisijas lēmums par vispārēju augšējo robežu reizē nosaka nodrošinājuma augšējo robežu Kopienā saskaņā ar 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpi. 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto augšējo robežu iegūst, atskaitot no vispārējās augšējās robežas to reģionu iedzīvotāju skaitu, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu. Pēc tam to sadala dažādām dalībvalstīm, ņemot vērā attiecīgo sociālekonomisko stāvokli reģionos katrā dalībvalstī, ko novērtē salīdzinājumā ar stāvokli Kopienā. III pielikumā ir izklāstīta metode, kā šo procentuālo daudzumu noteikt katrā dalībvalstī. 3.10. Saskaņā ar 93. panta 3. punktu dalībvalstis paziņo Komisijai par metodoloģiju un kvantitātes rādītājiem, ko tās vēlas izmantot, nosakot reģionus, kam ir tiesības uz atbalstu, kā arī to reģionu sarakstu, ko tās iesaka kā atbilstošus c) apakšpunktā paredzētai atkāpei, un to attiecīgo atbalsta intensitāti [17]. Attiecīgo reģionu iedzīvotāju procentuālais daudzums nedrīkst pārsniegt minēto nodrošinājuma augšējo robežu, kas paredzēta sakarā ar 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpi. 3.10.1. Metodoloģijai ir jāatbilst šādiem nosacījumiem: - tai jābūt objektīvai, - tai jāļauj novērtēt attiecīgās dalībvalsts atbilstīgo reģionu sociālekonomisko apstākļu atšķirības, uzsverot būtiskās atšķirības, - tā jāizklāsta skaidri un sīki, lai Komisija varētu novērtēt labās īpašības. 3.10.2. Rādītājiem ir jāatbilst šādiem nosacījumiem: - to skaits, ieskaitot gan vienkāršus rādītājus, gan rādītāju kombinācijas, nedrīkst būt lielāks par pieci. - tiem jābūt objektīviem un atbilstošiem reģionu sociālekonomisko apstākļu pārbaudei, - tiem jābūt pamatotiem vai nu ar statistikas datu krājumiem par rādītājiem, kas ir izmantoti vismaz trīs gadus pirms paziņojuma saņemšanas dienas, vai arī atvasinātiem no jaunākajiem veiktajiem pētījumiem, ja atbilstīga statistika nav pieejama par katru gadu, - tos iegūst no ticamiem statistikas avotiem. 3.10.3. Reģionu sarakstiem ir jāatbilst šādiem nosacījumiem: - reģioniem ir jāatbilst NUTS III līmenim vai, ja ir pamatojums, kādai citai viendabīgai ģeogrāfiskai vienībai. Katras dalībvalsts sarakstā var būt tikai viena tipa ģeogrāfiskas vienības, - atsevišķiem reģioniem vai blakusesošu reģionu grupām ir jāveido koncentrēti apgabali, katrs ar vismaz 100000 iedzīvotāju. Ja reģiona iedzīvotāju skaits ir mazāks, iedzīvotāju procentuālā daudzuma aprēķināšanai tiks izmantots fiktīvs iedzīvotāju skaits 100000. Šā noteikuma izņēmums ir NUTS III līmeņa reģioni ar mazāk nekā 100000 iedzīvotājiem, salas un pārējie reģioni, kas tāpat ir ģeogrāfiski nošķirti [18]. Ja kāds reģions pievienojas reģioniem, kam ir tiesības uz reģionālo atbalstu citās dalībvalstīs, noteikums attiecas uz visu izveidojušos reģionu kopumu, - reģionu sarakstu sakārto, pamatojoties uz 3.10.2. punktā noteiktajiem rādītājiem. Ieteiktajos reģionos ir jābūt nozīmīgām atšķirībām (puse no standarta novirzes) attiecībā uz kādu no metodē izmantotajiem rādītājiem salīdzinājumā ar vidējiem rādītājiem, kādi ir attiecīgās dalībvalsts reģioniem, kuri varētu atbilst 92. panta 3. punkta c) apakšpunktam. 3.10.4. Reģioni ar zemu iedzīvotāju blīvumu: - saskaņā ar katrai dalībvalstij noteikto augšējo robežu, kas minēta 3.9. punktā, reģioni, kuros iedzīvotāju blīvums ir mazāks par 12,5 iedzīvotājiem uz kvadrātkilometru [19], arī var atbilst minētai atkāpei. 3.10.5. Sakarība ar struktūrfondiem: - lai sekmētu to, ka dalībvalstis nodrošina konsekvenci, izvēloties šādus reģionus un izvēloties reģionus, kas pretendē uz Kopienas palīdzību, reģioni, kam ir tiesības uz struktūrfondiem, var pretendēt arī uz attiecīgo atkāpi saskaņā ar 3.9. punktā minētajām augšējām robežām un saskaņā ar nosacījumiem, kas izklāstīti 3.10.3. punkta otrajā ievilkumā. 4. Atbalsta mērķis, forma un daudzums 4.1. Reģionālā atbalsta mērķis ir vai nu ienesīgs ieguldījums (sākotnējs ieguldījums), vai darbavietu radīšana, kas ir saistīta ar ieguldījumu. Tādējādi šajā metodē nav dota priekšroka ne kapitāla, ne darbavietu faktoram. 4.2. Lai nodrošinātu to, ka piešķirtais ienesīgais ieguldījums ir stabils un drošs, saņēmēja ieguldījumam [20] tā finansējumā ir jābūt vismaz 25 %. Atbalsta formas var būt dažādas: dotācija, aizdevums ar zemiem kredītprocentiem vai procentu atlaidi, valsts garantija vai publiska dalība ar izdevīgiem noteikumiem, atbrīvojums no nodokļiem, sociālās nodrošināšanas iemaksu samazināšana, preču piegāde un pakalpojumu sniegšana par izdevīgām cenām utt. Turklāt atbalsta programmās ir jānosaka, ka pieteikums par atbalstu ir jāiesniedz, pirms sācies darbs projektos. 4.3. Atbalsta daudzumu nosaka, salīdzinot intensitāti ar standarta izmaksām. (skat. 4.5., 4.6. un 4.13. punktu.) Atbalsts sākotnējiem ieguldījumiem 4.4. Sākotnējs ieguldījums ir ieguldījums pamatkapitālā saistībā ar jauna uzņēmuma izveidi, esoša uzņēmuma paplašināšanu vai kādas darbības sākšanu, kas ir saistīta ar būtiskām ražojuma vai ražošanas procesa izmaiņām esošā uzņēmumā (veicot racionalizāciju, dažādošanu vai modernizāciju) [21]. Ieguldījums pamatkapitālā, ko veic, iegādājoties uzņēmumu, kas ir slēgts, vai ko slēgtu, ja tas nebūtu nopirkts, arī ir uzskatāms par sākotnēju ieguldījumu, ja vien attiecīgais uzņēmums nepieder grūtībās nonākušam uzņēmumam. Pēdējā minētajā gadījumā atbalsts par uzņēmuma iegādi var ietvert priekšrocības grūtībās nonākušajam uzņēmumam, kurš ir jāpārbauda saskaņā ar pamatnostādnēm par valsts atbalstu tādu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, kuri nonākuši grūtībās [22]. 4.5. Atbalstu sākotnējiem ieguldījumiem aprēķina kā ieguldījuma vērtības procentus. Šo vērtību nosaka, pamatojoties uz vienotu izdevumu posteņu kopumu (standarta bāze), kas atbilst šādiem ieguldījumu elementiem: zemei, ēkām un iekārtām [23]. Uzņēmuma iegādes gadījumā vērā ņem tikai izmaksas par šo aktīvu [24] pirkšanu (darījumam ir jānotiek saskaņā ar tirgus nosacījumiem). Aktīvi, kuru pārņemšanai atbalsts jau ir piešķirts pirms iegādes, būtu jāatskaita. 4.6. Attiecībā uz lieliem uzņēmumiem atļautie izdevumi var arī ietvert dažas nemateriālu ieguldījumu kategorijas ne vairāk kā 25 % no standartbāzes [25]. Šādi izdevumi ir jāsaista ar izdevumiem, ko rada tehnoloģiju pārņemšana, iegādājoties: - patentus, - ekspluatācijas licences vai patentētas speciālo zināšanu licences, - nepatentētas speciālās zināšanas. Uz atļautajiem nemateriālajiem aktīviem attieksies nosacījumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka tie saglabā saistību ar saņēmēju reģionu, kam ir tiesības uz reģionālo atbalstu, un tātad tos nevar novirzīt uz citiem reģioniem, jo īpaši tiem reģioniem, kam nav tiesību uz reģionālo atbalstu. Šajā nolūkā atļautajiem nemateriālajiem aktīviem cita starpā ir jāatbilst šādiem nosacījumiem: - tie ir jāizmanto vienīgi uzņēmumā, kas saņem reģionālo atbalstu, - tie ir jāuzskata par amortizējamiem aktīviem, - tie ir jāiegādājas no trešām personām saskaņā ar tirgus nosacījumiem, - tie ir jāiekļauj uzņēmuma aktīvos un vismaz piecus gadus jāsaglabā uzņēmumā, kas saņem reģionālo atbalstu. 4.7. Dalībvalstu paziņotais atbalsts parasti ir jāizsaka kā bruto summa, t.i., pirms nodokļu iekasēšanas. Lai i) varētu savstarpēji salīdzināt dažādas atbalsta formas un ii) varētu salīdzināt dažādu dalībvalstu saņemtā atbalsta intensitāti, Komisija izsaka dalībvalstu paziņoto atbalstu tādā atbalstā, kas ir tīrās dotācijas ekvivalents (TDE) [26]. 4.8. Atbalsta intensitāti precizē, ņemot vērā to reģionālo sarežģījumu veidu un intensitāti, kuru novēršanai tas paredzēts. Tāpēc vispirms ir jānošķir pieļaujamā atbalsta intensitāte reģionos, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar a) punkta atkāpi, un reģionos, kam ir tiesības saskaņā ar atkāpi c) punktā. Šajā sakarā ir jāņem vērā tas, ka reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar atkāpi 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā, nav raksturīgs ārkārtīgi zems dzīves līmenis vai nopietns bezdarbs tādā nozīmē, kādā šos terminus lieto minētā punkta a) apakšpunkta atkāpē. Tādēļ atbalsta kaitīgās sekas šajos reģionos ir mazāk attaisnojamas nekā reģionos, kas atbilst atkāpei saskaņā ar a) apakšpunktu. Tas nozīmē, ka pieļaujamā atbalsta intensitāte jau sākumā ir zemāka reģionos, kas atbilst atkāpei saskaņā ar c) apakšpunktu, nekā tajos reģionos, kas atbilst atkāpei saskaņā ar a) apakšpunktu. Ja uz reģioniem attiecas 92. panta 3. punkta a) apakšpunkts, Komisija uzskata, ka reģionālā atbalsta intensitāte nedrīkst pārsniegt 50 % likmi KPE, izņemot visattālākos reģionus [27], kur tā var sasniegt 65 % KPE. 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta reģionos reģionālā atbalsta augšējā robeža nedrīkst pārsniegt 20 % KPE, izņemot reģionus ar zemu iedzīvotāju blīvumu, kur tā var sasniegt 30 % KPE. NUTS II līmeņa reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu, kuru IKP/PSL pārsniedz 60 % no Kopienas vidējā rādītāja, reģionālā atbalsta intensitāte nedrīkst pārsniegt 40 % KPE, izņemot visattālākos reģionus [28], kur tā var sasniegt 50 % KPE. Reģionos, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā 92. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kuros ir gan augstāks IKP/PSL uz iedzīvotāju, gan zemāks bezdarba koeficients nekā attiecīgais vidējais Kopienas koeficients [29], reģionālā atbalsta intensitāte nedrīkst pārsniegt 10 % KPE, izņemot mazapdzīvotus reģionus vai visattālākos reģionus, kur tā var sasniegt 20 % KPE. Izņēmuma kārtā reģioniem, uz ko attiecas minētā augšējā robeža 10 % TDE, var apstiprināt lielāku atbalsta intensitāti, nepārsniedzot parasto augšējo robežu 20 % TDE, tiem reģioniem (kas atbilst NUTS III līmenim vai mazākiem), kas robežojas ar kādu reģionu, kam ir 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta statuss. Visas iepriekšminētās augšējās robežas ir galīgais ierobežojums. Komisija nodrošinās to, lai, ievērojot šīs augšējās robežas, reģionālā atbalsta intensitāte būtu samērīga ar to reģionālo sarežģījumu smagumu un intensitāti, kuru novēršanai tas paredzēts un kuri novērtēti Kopienas sakarā. 4.9. 4.8. punktā norādītās augšējās robežas var atvieglināt ar piemaksām mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kas paredzētas Komisijas paziņojumā par atbalstu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem [30], t.i., kopumā par 15 procentiem [31], ja reģions atbilst atkāpei saskaņā ar a) apakšpunktu, vai kopumā par 10 procentiem, ja reģions atbilst atkāpei saskaņā ar c) apakšpunktu. Galīgās augšējās robežas piemēro mazo un vidējo uzņēmumu bāzei. Šīs piemaksas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem nepiemēro transporta uzņēmumiem. 4.10. Atbalsts sākotnējiem ieguldījumiem, piemērojot noteiktu maksāšanas veidu vai nosacījumus, kas saistīti ar tās saņemšanu, jāpiešķir ar nosacījumu, ka minēto ieguldījumu saglabā vismaz piecus gadus. Atbalsts darbavietu izveidei 4.11. Kā norādīts 4.1. punktā, reģionālo atbalstu var piešķirt arī darbavietu izveidei. Tomēr šinī dokumentā nav runa par tām darbavietām, kuru izveide noteikta Pamatnostādnēs par atbalstu nodarbinātības veicināšanai, kas attiecas uz darbavietām, kuras nav saistītas ar kādu ieguldījumu projektu [32]; šis dokuments attiecas tikai uz darbavietām, kas saistītas ar sākotnējo ieguldījumu projektu īstenošanu [33]. 4.12. Darbavietu izveide ir darbavietu skaita neto pieaugums [34] konkrētā uzņēmumā salīdzinājumā ar vidējo rādītāju kādā laikposmā. Visas šajā laikposmā zaudētās darbavietas tāpēc ir jāatskaita no tajā pašā laikposmā izveidoto darbavietu faktiskā skaita [35]. 4.13. Tāpat kā ieguldījumu atbalsts šajās pamatnostādnēs noteiktais atbalsts darbavietu izveidei ir jāpielāgo risināmo reģionālo sarežģījumu veidam un intensitātei. Komisija uzskata, ka atbalsta summa nedrīkst pārsniegt noteiktu procentuālu daļu no algas izmaksām, ko saņem algotā persona un ko aprēķina par diviem gadiem. Šis procentuālais daudzums atbilst tās ieguldījumu atbalsta intensitātei, kas atļauta konkrētajā apgabalā. [36] 4.14. Atbalsts darbavietu izveidei, piemērojot noteiktu maksāšanas veidu vai nosacījumus, kas saistīti ar tās saņemšanu, jāpiešķir ar nosacījumu, ka izveidotās darbavietas saglabā vismaz piecus gadus. Darbības atbalsts 4.15. Reģionālā atbalsts, kura mērķis ir samazināt uzņēmuma kārtējos izdevumus (darbības atbalsts), parasti ir aizliegts. Izņēmuma kārtā šādu atbalstu tomēr var piešķirt reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpi, ar nosacījumu, ka i) to pamato šā atbalsta devums reģiona attīstībai un veids un ii) tā daudzums ir proporcionāls trūkumiem, ko ar šo atbalstu paredzēts mazināt [37]. Dalībvalstu pienākums ir norādīt visus trūkumus un novērtēt to nozīmi. 4.16. Attālākos reģionos, kas atbilst atkāpei saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktu, un reģionos ar zemu iedzīvotāju blīvumu, kam ir tiesības vai nu uz atkāpi saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu, vai 92. panta 3. punkta c) apakšpunktu, pamatojoties uz 3.10.4. punktā minēto iedzīvotāju blīvuma pārbaudi, atbalstu, kas ir daļēji paredzēts papildu transporta izmaksu kompensācijai [38], var atļaut saskaņā ar īpašiem nosacījumiem [39]. Dalībvalsts pienākums ir pierādīt, ka ir šādas papildu izmaksas, kā arī noteikt to apjomu. 4.17. Izņemot 4.16. punktā minētos gadījumus, darbības atbalsts ir jāierobežo laikā un pakāpeniski jāsamazina. Turklāt darbības atbalsts, kas paredzēts eksporta veicināšanai [40] starp dalībvalstīm, ir aizliegts. Noteikumi par atbalsta uzkrāšanu 4.18. Atbalsta intensitātes augšējās robežas, kas noteiktas saskaņā ar 4.8. un 4.9. punktā paredzētajiem kritērijiem, attiecas uz visu atbalstu kopumā: - ja palīdzību reizē piešķir pēc vairākām reģionālajām programmām, - vai atbalstu piešķir no vietējiem, reģionāliem vai Kopienas avotiem. 4.19. 4.11. līdz 4.14. punktā aprakstīto atbalstu darbavietu radīšanai un 4.4. līdz 4.10. punktā aprakstīto ieguldījumu atbalstu var apvienot [41] saskaņā ar atbilstīgajam reģionam noteiktajām intensitātes augšējām robežām [42]. 4.20. Ja izdevumi, kas ir atļauti reģionālajam atbalstam, pilnīgi vai daļēji atbilst atbalstam citiem mērķiem, kopējajam atbalstam piemēro izdevīgāku augšējo robežu saskaņā ar attiecīgajām programmām 4.21. Ja dalībvalsts nosaka, ka valsts atbalstu, ko piešķir saskaņā ar vienu programmu, var apvienot ar atbalstu, ko piešķir saskaņā ar citām programmām, katrai programmai ir jānorāda metode, ar kuru tiks nodrošināta atbilstība iepriekšminētajiem nosacījumiem. 5. Reģionālā atbalsta plāns un deklarācija par atbalsta atbilstību 5.1. Kādas dalībvalsts reģioni, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar atkāpēm, kā arī intensitātes augšējās robežas sākotnējajam atbalstam vai atbalstam darbavietu izveidei, kas ir apstiprināti katram reģionam, kopā veido kādas dalībvalsts reģionālā atbalsta plānu. 5.2. Saskaņā ar Līguma 92. panta 3. punktu dalībvalstis paziņo plāna projektu, kas sastādīts saskaņā ar iepriekš 3.5., 3.10., 4.8. un 4.9. punktā noteiktajiem kritērijiem. Komisija apstiprina plānu saskaņā ar Līguma 93. pantā paredzēto procedūru, parasti ar vienu lēmumu par visiem atbilstīgajiem reģioniem dalībvalstī un uz noteiktu laiku. Dalībvalstu reģionālos atbalsta plānus tādēļ periodiski pārskata. 5.3. Lai panāktu Komisijas konkurences politikas lēmumu atbilstību lēmumiem, kas attiecas uz reģioniem, kam ir tiesības uz struktūrfondiem, plānu derīguma termiņu parasti pieskaņo struktūrfondu palīdzības grafikam. 5.4. Atbalsta programmu projektus Komisija apstiprina vai nu tad, kad plāns ir izveidots, vai vēlāk, ņemot vērā to, kādi reģioni, augšējās robežas un termiņi ir noteikti plānā. 5.5. Gada ziņojumos, ko dalībvalstis iesniedz Komisijai, ir runa par 5.4. punktā minēto programmu īstenošanu saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem [43]. 5.6. Kamēr plāns ir spēkā, dalībvalstis var lūgt to precizēt, ja ir pierādīts, ka sociālekonomiskie apstākļi ir būtiski mainījušies. Šādas izmaiņas var attiekties uz atbalsta intensitāti un reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu, ar nosacījumu, ka iespējamo jaunu reģionu iekļaušanu kompensē ar to reģionu svītrošanu no plāna, kuros ir tāds pats iedzīvotāju skaits. Precizētais plāns ir spēkā līdz termiņam, kas jau ir noteikts sākotnējam plānam. 5.7. Reģioniem, kas zaudē 92. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikto statusu reģionālā atbalsts plānu pārskatīšanas dēļ un iegūst 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta statusu, Komisija pārejas laikā varētu apstiprināt pakāpeniski vai straujāk samazināt atbalsta daudzumu, ko šie reģioni bijuši tiesīgi saņemt saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu, līdz ir sasniegta intensitātes augšējā robeža atbilstoši iepriekš 4.8. un 4.9. punktā minētajam [44], [45]. Pārejas laiks nedrīkst pārsniegt divus gadus attiecībā uz darbības atbalstu, bet četrus gadus – attiecībā uz atbalstu, kas paredzēts sākotnējiem ieguldījumiem un darbavietu izveidei. 5.8. Lai izstrādātu plānu, dalībvalstīm saskaņā ar Līguma 93. panta 3. punktu lūdz papildus to reģionu sarakstam, ko tās iesaka kā atbilstošus minētajām atkāpēm un intensitātes augšējām robežām, paziņot Komisijai visus pārējos faktorus, kas jāņem vērā, nosakot atbalsta programmu principus (atbalsta mērķis un forma, uzņēmumu lielums utt.), ko tās ierosina apstiprināt centrālā, reģionālā vai vietējā līmenī. Plāna spēkā esamības laikā un tā darbības laikā par visām programmām, kas atbilst šai pamata programmai, var ziņot saskaņā ar paātrinātu procedūru. 6. Stāšanās spēkā, izpilde un pārbaude 6.1. Izņemot turpmāk 6.2. un 6.3. punktā izklāstītos pagaidu noteikumus, Komisija novērtēs reģionālā atbalsta atbilstību kopējam tirgum, pamatojoties uz šīm pamatnostādnēm, tiklīdz tās būs piemērojamas. Tomēr atbalsta ierosinājumus, par kuriem paziņots, pirms šīs pamatnostādnes ir darītas zināmas dalībvalstīm, un par kuriem Komisija vēl nav pieņēmusi galīgu lēmumu, novērtēs, pamatojoties uz paziņojuma laikā spēkā esošajiem kritērijiem. Komisija turklāt ierosinās dalībvalstīm atbilstīgus pasākumus saskaņā ar EK Līguma 93. panta 1. punktu, lai nodrošinātu to, ka visi reģionālā atbalsta plāni un visas reģionālā atbalsta programmas, kas ir spēkā 2000. gada 1. janvārī, atbilst šīm pamatnostādnēm. Šajā sakarā Komisija kā 93. panta 1. punktam atbilstīgu pasākumu ierosinās, lai visiem Komisijas apstiprinātajiem reģionālā atbalsta beztermiņa sarakstiem vai tiem sarakstiem, kuru derīguma termiņš beidzas pēc 1999. gada 31. decembra, dalībvalstis noteiktu spēkā esamību līdz 1999. gada 31. decembrim. Komisija kā 93. panta 1. punktam atbilstīgu pasākumu ierosinās arī, lai dalībvalstis groza visas esošās reģionālās atbalsta programmas, kas būs spēkā 1999. gada 31. decembrī, lai panāktu to atbilstību šīm pamatnostādnēm no 2000. gada 1. janvāra, un lai sešos mēnešos tās paziņo par ierosinātajām izmaiņām. 6.2. Tā kā lielākajai daļai reģionu, kuri saņem atbalstu, to tiesības uz reģionālo atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkta atkāpēm ir apstiprinātas līdz 1999. gada 31. decembrim, kā arī, lai nodrošinātu taisnīgu attieksmi pret dalībvalstīm līdz minētai dienai, Komisija var atkāpties no šīm pamatnostādnēm līdz 1999. gada 31. decembrim attiecībā uz to reģionu sarakstu pārbaudi, kas ir tiesīgi saņemt atbalstu (jauni saraksti vai grozījumi), kuri darīti zināmi līdz 1999. gada 1. janvārim, ar nosacījumu, ka minēto saraksti vairs nav spēkā pēc 1999. gada 31. decembra. Šādos gadījumos Komisija turpinās pamatoties uz metodi, ko tā noteikusi savā paziņojumā [46]. 6.3. Tāpat, lai nodrošinātu taisnīgu attieksmi pret dalībvalstīm, Komisija var atkāpties no šīm pamatnostādnēm līdz 1999. gada 31. decembrim attiecībā uz pārbaudēm, kas paredzētas, lai noteiktu, vai jaunajās programmās, ad hoc gadījumos un izmaiņās esošajās programmās, kas paziņotas pirms 1999. gada 1. janvāra, ar nosacījumu, ka minētā daudzuma un augšējās robežas kombinācijas spēkā esamība beidzas 1999. gada 31. decembrī vai daudzuma un augšējo robežu kombinācijas, ko ierosina no 2000. gada 1. janvāra, atbilst šīm pamatnostādnēm, ierosinātā atbalsta intensitāte un augšējās robežas ir savstarpēji saderīgas. 6.4. Komisija pārbauda šīs pamatnostādnes piecos gados pēc tam, kad tās kļūst piemērojamas. Komisija turklāt vienmēr var pieņemt lēmumu tās grozīt, ja tas būtu vajadzīgs saistībā ar konkurences politiku vai lai ņemtu vērā citu Kopienas politiku un starptautiskās saistības. [1] Skat. Commission of the European Communities, Competition law in the European Communities, Volume IIA: Rules applicable to State aids, Brussels — Luxembourg, 1995, 187. lpp. et seq. [2] Šīs pamatnostādnes aizstāj šādus dokumentus, tajā skaitā to pielikumus: - Komisijas Paziņojums Padomei (OV C 111, 4.11.1971., 7. lpp.); - Komisijas Paziņojums Padomei (COM(73) 1110, 27.6.1973.); - Komisijas Paziņojums Padomei (COM(75) 77 final, 26.2.1975.); - Komisijas Paziņojums dalībvalstīm (OV C 31, 3.2.1979., 9. lpp.); - Komisijas paziņojums dalībvalstīm par 93. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkta piemērošanas metodēm reģionālajam atbalstam (OV C 212, 12.8.1988., 2. lpp.); - Komisijas paziņojums dalībvalstīm par standartlikmēm un pazeminātajām likmēm, ko piemēro Francijai, Īrijai un Portugālei (OV C 10, 16.1.1990., 8. lpp.); - Komisijas paziņojums dalībvalstīm par 93. panta 3. punkta a) apakšpunkta piemērošanas metodēm reģionālajam atbalstam (OV C 163, 4.7.1990., 6. lpp.); - Komisijas paziņojums, kas adresēts dalībvalstīm un citām ieinteresētajām pusēm par grozījumiem II daļā paziņojumā par 93. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkta piemērošanas metodēm reģionālajam atbalstam (OV C 364, 20.12.1994., 8. lpp.);Pamatnostādnes ir saskaņā ar Padomes 1971. gada 20. oktobra Rezolūcijas kritērijiem (OV C 111, 4.11.1971., 1. lpp.).Paziņojums par standartlikmēm un pazeminātām likmēm (OV C 273, 9.9.1997., 3. lpp.) vairs nepieder dokumentiem par reģionālo atbalstu, jo tas attiecas uz valsts atbalstu. [3] Par reģionālo atbalstu uzskata arī atbalstu, ko piešķir maziem un vidējiem uzņēmumiem un ko paredz palielināt, lai veicinātu reģionālo attīstību. [4] Skat. Padomes 1995. gada 6. un 7. novembra secinājumus par konkurences politiku un rūpniecības konkurētspēju. [5] Pašlaik ir šādas nozares, uz ko attiecas īpaši noteikumi: pārvadājumi, tērauds, kuģubūve, mākslīgās šķiedras un mehāniskie transportlīdzekļi. Turklāt īpašus noteikumus piemēro ieguldījumiem, uz ko attiecas daudznozaru reģionālās atbalsta programma lieliem projektiem. [6] Šajā sakarā skat. Tiesas nolēmuma 17. punktu lietā 730/79 Philip Morris [1980] ECR 2671 un 20. punktu lietā C-169/95 Spain v. Commission [1997] ECR I-135. [7] Šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas nolēmuma 54. punktu lietā T-380/94 AIUFFASS un AKT [1996] ECR II-2169. [8] Šajā sakarā skat. Tiesas nolēmumu apvienotajā lietā C-278/92, C-279/92 un C-280/92 Spain v. Commission [1994] ECR I-4103. [9] Tādēļ saskaņā ar PTO nolīgumu par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem šāds atbalsts noteikti nepieder neapstrīdama reģionālā atbalsta kategorijai (atļauts bez pārbaudes). [10] Ad hoc atbalstu grūtībās nonākušiem uzņēmumiem regulē īpaši noteikumi, un to neuzskata par reģionālo atbalstu. Pašlaik spēkā esošie noteikumi ir publicēti OV C 368, 23.12.1994., 12. lpp.. [11] Reģionos, kam ir tiesības uz atbalstu saskaņā ar a) apakšpunkta atkāpi, pašlaik ir 22,7 % no Kopienas iedzīvotāju skaita salīdzinājumā ar 24 % reģionos, kam ir tiesības saskaņā ar c) apakšpunkta atkāpi. [12] 19. punkts lietā 248/84 Germany v. Commission [1987] ECR 4013. [13] Statistisko teritoriālo vienību nomenklatūra. [14] Uzskata, ka IKP rādītājs spēj atspoguļot abas minētās parādības. [15] Izņemot pārejas posma izņēmumu, ko izraisa šo pamatnostādņu III pielikuma 8. punkta piemērošana. [16] Šajā sakarā skat. Tiesas nolēmuma 26. punktu lietā 730/79 Philip Morris [85] un 18. punktu lietā 310/85 Deufil [1987] ECR 901. [17] Skat. 4.8. un 4.9. punktu. [18] Luksemburgu tās iedzīvotāju skaita dēļ arī atbrīvo no šā noteikuma. [19] Piemērotības kritērijs, ko Komisija noteikusi 2. zemsvītras piezīmē minētajā paziņojumā, astotajā ievilkumā. [20] Šinī minimālajā 25 % ieguldījumā nedrīkst būt atbalsts. Šis nosacījums nav spēkā, piemēram, ja aizņēmumam ir procentu likmes subsīdijas vai valsts garantijas ar atbalsta elementiem. [21] Tādējādi šis jēdziens neattiecas uz ieguldījumiem, kas paredzēti atjaunošanai. Atbalsts šāda tipa ieguldījumiem atbilst darbības atbalsta kategorijai, kam piemēro noteikumus, kas izklāstīti 4.15. līdz 4. 17. punktā.Šajā jēdzienā arī neietilpst atbalsts grūtības nonākuša uzņēmuma finansiālai pārstrukturēšanai tādā nozīmē, kā paredzēts Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV C 368, 23.12.1994., 12. lpp.).Pārstrukturēšanas atbalstu minēto pamatnostādņu 2.5. punkta nozīmē var piešķirt bez atsevišķa paziņojuma saskaņā ar reģionālā atbalsta programmu, ciktāl tā attiecas uz ieguldījumu pasākumiem (racionalizācija, modernizācija un dažādošana). Tā kā šāds reģionālais atbalsts ir daļa no ierosinātā atbalsta grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanai, tas tomēr jāņem vērā pārbaudē, ko veic saskaņā ar minētajām pamatnostādnēm. [22] Attiecībā uz pašlaik piemērojamo dokumentu skat. 10. zemsvītras piezīmi. [23] Transporta nozarē izdevumus par transporta aprīkojuma iegādi (kustamie aktīvi) nedrīkst iekļaut vienotā izdevuma postenī (standarta bāze). Tādēļ šādi izdevumi nav atļauti atbalstam, kas paredzēts sākotnējiem ieguldījumiem. [24] Ja kopā ar pirkumu veic citu sākotnēju ieguldījumu, ar pēdējo saistītie izdevumi jāpievieno pirkuma izmaksām. [25] Mazajiem un vidējiem uzņēmumiem piemērotie kritēriji un nosacījumi ir noteikti Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, OV C 213, 23.7.1996., 4. lpp.. [26] KPE aprēķināšanai izmantoto metodi skat. I pielikumā. [27] Attālākie reģioni ir: Francijas aizjūras departamenti (FAD), Azoru, Madeiras un Kanāriju salas (skat. 26. deklarāciju par Kopienas attālākajiem reģioniem, kas pievienota Līgumam par Eiropas Savienību). [28] Attālākie reģioni ir: Francijas aizjūras departamenti (FAD), Azoru, Madeiras un Kanāriju salas (skat. 26. deklarāciju par Kopienas attālākajiem reģioniem, kas pievienota Līgumam par Eiropas Savienību). [29] IKP un bezdarbs ir jānosaka NUTS III līmenī. [30] Reģionālās atbalsta papildinājumi ir paredzēti arī atbalstam pētījumiem un attīstībai, kā arī atbalstam vides aizsardzībai. Bāze šāda atbalsta aprēķināšanai tomēr atšķiras no bāzes reģionālā atbalsta aprēķināšanai (ieskaitot mazo un vidējo uzņēmumu variantu). Minētos papildinājumus tādēļ pievieno nevis reģionālajam atbalstam, bet citam atbilstīgam atbalstam. Dokumenti, ko pašlaik piemēro minētajam divu tipu atbalstam, attiecībā uz pētniecību un attīstību ir publicēti OV C 45, 17.2.1996., 5. lpp., bet attiecībā uz vides aizsardzību — OV C 72, 10.3.1994., 3. lpp.. [31] Atbalsta intensitātes bruto piemaksas izmanto, kā noteikts pamatnostādnēs par atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem. [32] Pašlaik spēkā esošo variantu skatīt OV C 334, 12.12.1995., 4. lpp.. [33] Darbavietu uzskata par saistītu ar kāda ieguldījumu projekta īstenošanu, ja tā attiecas uz darbību, uz kuru attiecas ieguldījums, un ja tā ir izveidota trīs gados pēc ieguldījuma veikšanas. Darbavietas, kas šajā laikā izveidotas, ieguldījuma dēļ pieaugot jaudas izmantošanas koeficientam, arī ir saistītas ar ieguldījumu. [34] Darbavietu skaits atbilst gada darba vienību (GDV) skaitam, t.i., to personu skaitam, kas gadā nodarbinātas pilnu darba laiku, bet daļējs un sezonas darbs ir GDV daļa. [35] Ir pilnīgi skaidrs, ka šāda definīcija attiecas gan uz esošiem uzņēmumiem, gan uz jauniem uzņēmumiem. [36] Algu izmaksas ir bruto alga, t.i., pirms nodokļu un obligāto sociālās nodrošināšanas iemaksu nomaksāšanas. Komisija patur tiesības izmantot norādēm Kopienas statistikas rādītājus par vidējām algu izmaksām dažādās dalībvalstīs. [37] Darbības atbalstu jo īpaši izmanto kā atbrīvojumu no nodokļiem vai sociālās nodrošināšanas iemaksu samazinājumu. [38] Papildu transporta izmaksas ir papildu izmaksas, ko rada preču aprite attiecīgās valsts teritorijā. Šāds atbalsts nekādā gadījumā nedrīkst būt atbalsts eksportam, un tie arī nedrīkst būt pasākumi, kas ir līdzvērtīgi importa kvantitātes ierobežojumiem EK Līguma 30. panta nozīmē. [39] Attiecībā uz īpašiem nosacījumiem reģioniem, kas atbilst 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpei saskaņā ar iedzīvotāju blīvuma kritēriju, skatīt II pielikumu. Pārējiem reģioniem, kam ir tiesības uz atbalstu, lai kompensētu papildu transporta izmaksas, piemēro tādus pašus nosacījumus, kādi minēti II pielikumā. [40] Skat. 3. zemsvītras piezīmi paziņojumā par de minimis atbalstu, OV C 68, 6.3.1996., 9. lpp.. [41] Atbalstu darbavietu izveidei un ieguldījumu atbalstu, kas noteikts šajās pamatnostādnēs, nedrīkst apvienot ar atbalstu darbavietu izveidei, kas noteikts 31. zemsvītras piezīmē norādītajās pamatnostādnēs par atbalstu nodarbinātībā, jo tās piemēro citos apstākļos un citā laikā. Lielāks atbalsta daudzums saņēmēju kategorijām, kam ir īpaši nelabvēlīgi apstākļi, tomēr būs pieļaujams saskaņā ar noteikumiem, kas jāparedz pamatnostādnēs par atbalstu nodarbinātībā. [42] Šo nosacījumu uzskata par ievērotu, ja atbalsta summa sākotnējam ieguldītājam, kas izteikta kā ieguldījuma daļa procentos, kā arī darbavietu izveides atbalstam, kas izteikts kā algu izmaksu daļa procentos, nepārsniedz labvēlīgāko summu, ko aprēķina, piemērojot vai nu augšējo robežu, kas noteikta reģionam saskaņā ar 4.8. un 4.9. punktā norādītajiem kritērijiem, vai arī augšējo robežu, kas noteikta reģionam saskaņā ar 4.13. punktā norādītajiem kritērijiem. [43] Pašlaik spēkā esošos noteikumus var skatīt Komisijas 1994. gada 22. februāra vēstulē dalībvalstīm, kura grozīta ar Komisijas 1995. gada 2. augusta vēstuli dalībvalstīm. [44] Pagaidu noteikumi neattiecas uz tām NUTS II reģionu daļām, kas zaudē 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta statusu un kas, ja nav pieejams papildu iedzīvotāju blīvums procentos, ko iegūst, piemērojot šo pamatnostādņu III pielikuma 8. punkta precizējumu, jaunajos atbalsta plānos nebūtu bijuši jāiekļauj. [45] Ņemot vērā īpaši smago stāvokli Ziemeļīrijā, tā saglabās izņēmuma reģiona statusu, un tai būs 40 % augšējā robeža. [46] Komisijas paziņojums par 92. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkta piemērošanas metodi attiecībā uz reģionālo atbalstu: skat. 2. zemsvītras piezīmi, piekto ievilkumu. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS IEGULDĪJUMU ATBALSTA TĪRAIS DOTĀCIJAS EKVIVALENTS Tīro dotācijas ekvivalentu (TDE) Komisija izmanto, novērtējot dalībvalstu paziņotās atbalsta programmas. Tāpēc dalībvalstīm parasti tas nav jāpiemēro, un šajā dokumentā tas publicēts tikai atklātības apsvērumu dēļ. 1. VISPĀRĪGI PRINCIPI Tīro dotācijas ekvivalentu (TDE) aprēķina, reducējot visas atbalsta formas, kas saistītas ar ieguldījumiem [1], uz vienu lielumu neatkarīgi no konkrētās valsts, t.i., uz tīro intensitāti, lai salīdzinātu šīs atbalsta formas savā starpā vai ar iepriekšnoteiktu augšējo robežu. Izmanto ex ante salīdzinošo metodi, kas ne vienmēr atspoguļo norēķinu praksi. Tīrā intensitāte ir galīgais labums, ko, saskaņā ar pieņēmumu, uzņēmums, atrēķinot nodokļus, gūst no atbalsta vērtības, kas ir attiecināta pret atbalstītiem ieguldījumiem. Šajā aprēķinā var ņemt vērā tikai pamatkapitāla izdevumus sakarā ar zemi, ēkām un tehniskām iekārtām, kas veido standartbāzi. Ja programmu bāzē ir iekļauti papildu izdevumi, tiem jābūt noteiktā samērā ar standartbāzi. Tādējādi visas programmas pārbaudīs, ņemot vērā šo programmu intensitātes, kas tiek reducētas uz standartbāzē minētajiem izdevumiem, kā norādīts turpmākajos piemēros [2]. 1. piemērs: Programmas bāze: | iekārtas | Programmas maksimālā intensitāte: | 30 % | Tā kā visi programmā atļautie izdevumi parādās standartbāzē, Komisija pieņems programmas maksimālo intensitāti, t.i., 30 % bez turpmākiem sarežģījumiem. Ja Komisijas atļautā intensitātes augšējā robeža attiecīgajā reģionā ir 30 %, programmu šajā sakarā uzskatīs par atbilstošu. 2. piemērs: Programmas bāze: | iekārtas, ēkas un patenti līdz 20 % no iepriekšējiem izdevumiem | Programmas maksimālā intensitāte: | 30 % | Visi programmā atļautie izdevumi parādās vai nu standartbāzē (iekārtas, ēkas), vai pieļaujamo izdevumu sarakstā, kas attiecas uz nemateriāliem aktīviem (patenti). Pēdējie minētie izdevumi nedrīkst pārsniegt 25 % no standartbāzes. Šādos apstākļos Komisija pieņems programmas maksimālo intensitāti, t.i., 30 % bez turpmākiem sarežģījumiem. Ja Komisijas atļautā intensitātes augšējā robeža attiecīgajā reģionā ir 30 %, programmu šajā sakarā uzskatīs par atbilstošu. 3. piemērs: Programmas bāze: | iekārtas, ēkas, zeme un uzkrājumi līdz 50 % no iepriekšminētajiem izdevumiem | Programmas maksimālā intensitāte: | 30 % | Komisija ņems vērā uz standartbāzi reducēto programmas maksimālo intensitāti, t.i., 30 % × 1,5 = 45 %. Ja Komisijas atļautā intensitātes augšējā robeža attiecīgajā reģionā ir 30 %, programmu šajā sakarā neuzskatīs par atbilstošu, ja vien tās intensitāti nesamazina līdz 30 %/1,5 = 20 %. 4. piemērs: Programmas bāze: | ēkas | Programmas maksimālā intensitāte: | 60 % | Ja Komisijas atļautā reģionālā augšējā robeža ir 30 %, nav iespējams nodrošināt, lai atbalsts atbilstu attiecīgajai augšējai robežai Programmā noteiktā intensitāte pārsniedz reģionālo augšējo robežu, taču to piemēro samazinātai bāzei. Tādēļ programmu šajā sakarā neuzskatīs par atbilstošu, ja nebūs pievienoti skaidri nosacījumi par atbilstību reģionālajai augšējai robežai, ko piemēro kopējai bāzei. TDE noteikšana pamatojas tikai uz nodokļa un pašreizējās vērtības aprēķiniem, izņemot dažas atbalsta formas, kam vajadzīgs īpašs režīms. Šādu aprēķinu pamatā ir elementi, ko sniedz atbalsta programma vai attiecīgās valsts nodokļu likumi, kā arī konkrēti parametri, par ko panākta vienošanās. 1.1. Nodokļu uzlikšana Atbalsta intensitāte ir jāaprēķina pēc nodokļu uzlikšanas, t.i., atskaitot par to iekasējamos nodokļus un jo īpaši uzņēmuma peļņas nodokļus. Šis ir termina "tīrais dotācijas ekvivalents" (TDE) pamats, kas atbilst atbalstam, kurš nonāk pie saņēmēja pēc atbilstīgo nodokļu iekasēšanas, pieņemot, ka uzņēmums gūst peļņu jau pirmajā gadā, un tādējādi par atbalstu tiek maksātas maksimālās nodokļu likmes. 1.2. Atlaides Pašreizējo vērtību aprēķina dažādās TDE noteikšanas stadijās. Pirmkārt, regulējot atbalstu un/vai ieguldījumu izdevumus, ņem vērā faktisko atbalsta izmaksu un izdevumu laiku. Pēc tam ieguldījumu izdevumiem un atbalsta maksājumiem piemēro atlaides tā gada beigās, kurā uzņēmums pirmoreiz veicis amortizēšanu. Otrkārt, pašreizējo vērtību aprēķina no labumiem, kas iegūti, atmaksājot subsidēto aizdevumu vai, izmantojot nodokli, kas iekasēts no dotācijas. Šādos gadījumos izmanto standarta/pazemināto likmi, ko Komisija nosaka katrai dalībvalstij. Turklāt to izmanto ne tikai kā pazemināto likmi, bet arī lai aprēķinātu procentu likmes subsīdijas aizdevumam ar zemu procentu likmi. 1.3. Īpaši gadījumi Papildus iepriekš aprakstītajiem nodokļu uzlikšanas un atlaižu aprēķiniem dažiem atbalsta veidiem ir vajadzīgs īpašs režīms. Tā gadījumos, kad atbalsts paredzēts ēkas iznomāšanai, atbalstu novērtē, atskaitot starpību starp uzņēmuma maksāto nomas maksu un teorētisko nomas maksu, kas ir vienāda ar ēkas vērtībai piemēroto standartlikmi, un pieskaitot summu, kas atbilst ēkas amortizācijai konkrētā gadā. Līdzīgu metodi izmanto atbalstam, kas paredzēts iznomāšanas finansēšanai [3]. Atbalsta, kas paredzēts zemes nomai, gadījumā teorētisko nomas maksu aprēķina, pamatojoties uz standartlikmi, no kuras atskaita inflācijas koeficientu, ko piemēro zemes vērtībai. 2. TĪRAIS DOTĀCIJAS EKVIVALENTS IEGULDĪJUMU ATBALSTAM, KAS PIEŠĶIRTS KĀ KAPITĀLA DOTĀCIJA 2.1. Vispārīgs raksturojums Ieguldījumu atbalstu, kas kādam uzņēmumam piešķirts kā kapitāla dotācija, vispirms izsaka kā ieguldījuma procentuālo daļu, kas atspoguļo dotācijas nominālu vai bruto dotācijas ekvivalentu. Saskaņā ar vienotu vērtēšanas metodi, tīrais dotācijas ekvivalents (TDE) ir labums, kas saņēmējam paliek pēc uzņēmuma peļņas nodokļa nomaksāšanas. Vairumā gadījumu pašām dotācijām nodokļus neuzliek, bet tos atskaita no norakstāmajiem ieguldījumiem. Tas nozīmē, ka ieguldītājs katru gadu veic mazākus amortizācijas atskaitījumus nekā gadījumā, ja viņš nebūtu saņēmis atbalstu. Tā kā amortizācijas summas atskaita no peļņas, kurai uzliekams nodoklis, dotācija palielina to daļu, ko valsts saņem katru gadu kā uzņēmuma peļņas nodokli. Nodokļu uzlikšanas metode, ko piemēro iepriekš aprakstītajām dotācijām, t.i., dotācijas pievienošana peļņai, ņemot vērā amortizāciju, ir visās dalībvalstīs visbiežāk izmantotā metode, bet dažās programmās ir paredzētas citas nodokļu uzlikšanas metodes. 2.2. Aprēķināšanas piemēri 1. piemērs: | Atbalstam neuzliek nodokļus | Visās dalībvalstīs dotācijas parasti iegrāmato kontos kā ieņēmumus un tām uzliek nodokli. Tomēr tās var atbrīvot no nodokļa, īpaši, ja tās saistītas ar atbalstu, kas paredzēts pētniecībai un attīstībai. Tādā gadījumā TDE ir vienāds ar dotācijas nominālu. 2. piemērs: | Ieguldījumā ir tikai viena izdevumu kategorija, un dotācijai ir pilnībā jāuzliek nodoklis pirmā finanšu gada beigās. | Tas nozīmē, ka visai dotācijai ir jāuzliek uzņēmumu peļņas nodoklis, sākot no pirmā gada. Šo principu nepiemēro, ja uzņēmumi, kas parasti iegrāmato zaudējumus pirmajā darbības gadā, pārgrāmato zaudējumus vairākos finanšu gados. Lai aprēķinātu dotācijas TDE, no tās atskaita iekasētā nodokļa summu. Piemēram, | ieguldījums: 100 | dotācijas nomināls: 20 | nodokļa likme: 40,0 % | Tādējādi par dotāciju iekasētais nodoklis ir 20 × 40 % = 8 TDE tādējādi būs: (20 – 8)/100 = 12 % 3. piemērs: | Ieguldījumā ir tikai viena izdevumu kategorija, un par dotāciju piecus gadus nodokli maksā lineāri. | Tādā gadījumā dotācijai piecus gadus uzliek nodokli, kas sadalīts vienādās daļās. Tādējādi piecus gadus katru gadu vienu piekto daļu atbalsta pievieno peļņai. Lai aprēķinātu TDE, no dotācijas atskaita samazināto nodokļa summu, ko katru gadu iekasē no katras piektās daļas saskaņā ar nodokļu sistēmu. Piemēram, | ieguldījums: 100 | dotācijas nomināls: 20 | nodokļa likme: 40,0 % | atlaides likme: 8 % | Turpmāk tabulā ir parādīts, kā aprēķina katru gadu iekasējamo nodokli un tā samazināto vērtību: Termiņš | Nodoklis, kas ieturēts no dotācijas (1) | Atlaide (2) | Atlaides (1) × (2) | 1. gada beigas | (20/5) × 40 % | 1,0 | 1,600 | 2. gada beigas | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)1 | 1,481 | 3. gada beigas | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)2 | 1,372 | 4. gada beigas | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)3 | 1,270 | 5. gada beigas | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)4 | 1,176 | Kopā | 6,900 | Kopsumma pēdējā ailē ir katru gadu iekasētā nodokļa samazinātā summa. To atskaita no dotācijas nomināla, lai iegūtu tīro dotācijas ekvivalentu. Tādējādi TDE ir: (20 – 6,9)/100 = 13,1 % Piezīme: nodokli, ko iekasē no dotācijas, samazina pirmā gada beigās, uzskatot, ka tā ir diena, kad uzņēmums veic pirmo amortizēšanu. 4. piemērs: | Ieguldījumā ietilpst trīs pamatkapitāla izdevumu kategorijas: zeme, ēkas un iekārtas, kam uzliek nodokļus secīgiem laika periodiem atšķirīgi | Šie trīs izdevumu tipi ir atbalsta standartbāze. Izdevumus standartbāzē sadala katrai dalībvalstij citādi, kā parādīts šajā tabulā: | Zeme | Ēkas | Tehniskās iekārtas | Beļģija | 5 | 40 | 55 | Vācija | 5 | 30 | 65 | Francija | 5 | 50 | 45 | Itālija | 5 | 30 | 65 | Luksemburga | 5 | 50 | 45 | Nīderlande | 5 | 40 | 55 | Apvienotā Karaliste | 10 | 20 | 70 | Dānija | 5 | 45 | 50 | Grieķija | 3 | 27 | 70 | Spānija | 5 | 40 | 55 | Īrija | 5 | 50 | 45 | Portugāle | 3 | 25 | 72 | Austrija | 5 | 30 | 65 | Somija | 1 | 19 | 80 | Zviedrija | 5 | 45 | 50 | Šos faktorus izmanto, lai aprēķinātu teorētisko TDE atbilstoši atbalsta programmām. Konkrētos atbalsta gadījumos tomēr izmanto standartbāzes faktisko trīs izdevumu kategoriju sadalījuma atšifrējumu. Tā kā secība, kādās dotācijām jāuzliek nodokļi, atšķiras atbilstoši izdevumu kategorijai, vispirms dotācija ir proporcionāli jāsadala pa posteņiem, kas veido atbalsta bāzi. Pēc tam katrai izdevumu kategorijai atsevišķi aprēķina summu, ko iekasē kā nodokli (aprēķinus veic tāpat kā 3. piemērā). Visbeidzot, nodokļus atskaita no dotācijas nomināla, lai iegūtu TDE. TDE = | dotācijas nomināls, no kura atņem: | | nodokli, kas iekasēts par zemei iedalīto atbalstu,nodokli, kas iekasēts par ēkām iedalīto atbalstu,nodokli, kas iekasēts par iekārtām iedalīto atbalstu, | Piemēram | ,ieguldījums: 100 | tai skaitā: | zeme: 3 nav nolietojumaēkas: 33 lineāra amortizācija 20 gadostehniskās iekārtas: 64 dilstoša amortizācija 5 gados | | | dotācijas nomināls: 20 | | nodokļa likme: 55 % | | atlaides likme: 8 % | Nodokļa aprēķināšana par zemei iedalīto atbalstu Parasti zemei nav nolietojuma. Uzskatot, ka atbalstam nodoklis jāuzliek tāpat, kā tiek veikta amortizācija, atbalstam, kas piešķirts zemei, nodokli neuzliek, un nodokli neatskaita no zemei piešķirtās dotācijas. Nodokļa aprēķināšana par ēkām iedalīto atbalstu Uzskata, ka atbalstam, kas piešķirts ēkām, nodoklis jāuzliek vienādās daļās ar tādu sadalījumu laikā, kāds ir amortizācijai, t.i., 20 gados. - ēkām piešķirto dotāciju nomināls būtu: 20 × 33 % = 6,6 - katru gadu peļņā iekļautā dotācijas daļa būtu: 6,6/20 = 0,33 - par šo daļu iekasētais nodoklis būtu: 0,33 × 55 % = 0,18 Par ēkām piešķirto dotāciju katru gadu 20 gadus iekasē nodokli 0,18. Ja šo summu virkni samazina pirmā gada beigās (tādi paši aprēķini kā 3. piemērā dotajā tabulā), kopējais šajā laikā iekasētais nodoklis par ēkām piešķirto atbalstu būs 1,925. Nodokļa aprēķināšana par iekārtām iedalīto atbalstu Uzskatīsim, ka iekārtām piešķirtam atbalstam ir jāuzliek nodoklis tāpat kā amortizācijai, t.i., piecus gadus, izmantojot dilstošas līknes paņēmienu ar šādām likmēm: 40 %, 24 %, 14,4 %, 10,8 % un 10,8 %. Pretēji ēkām piešķirtajam atbalstam, šajā gadījumā nodoklis katru gadu atšķiras. Tāpēc nodoklis ir jāaprēķina katru gadu. Iekārtām piešķirtās dotācijas nomināla daļa ir 20 × 64 % = 12,8. Nodokļu maksājumu aprēķināšana Termiņš | Nodoklis, kas ieturēts no dotācijas (1) | Atlaide (2) | Atlaides (1) × (2) | 1. gada beigas | 12,8 × 40 % × 55 % | 1,0 | 2,816 | 2. gada beigas | 12,8 × 24 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)1 | 1,564 | 3. gada beigas | 12,8 × 14,4 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)2 | 0,869 | 4. gada beigas | 12,8 × 10,8 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)3 | 0,604 | 5. gada beigas | 12,8 × 10,8 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)4 | 0,559 | Kopā | 6,412 | TDE aprēķināšana: dotācijas nomināls | 20 | mīnus: | nodoklis, ko iekasē par zemei iedalīto atbalstu | 0 | nodoklis, ko iekasē par ēkām iedalīto atbalstu | –1,925 | nodoklis, ko iekasē par iekārtām iedalīto atbalstu | –6,412 | TDE | 11,6 % | Piezīmes: 1. Nodokļu uzlikšanu dotācijām, kas minēta atbalsta novērtēšanas kopējā metodē, regulē gan attiecīgās dalībvalsts nodokļu likumi, gan īpaši noteikumi saskaņā ar konkrēto programmu. 2. Lai noteiktu TDE, vajadzīga precīza informācija par: - peļņas nodokļa likmi attiecīgajā valstī, - spēkā esošajiem amortizācijas noteikumiem vai īpašu metodi atbalsta iekļaušanai peļņā, ko nosaka attiecīgā programma. 3. TĪRAIS DOTĀCIJAS EKVIVALENTS IEGULDĪJUMU ATBALSTAM, KAS PIEŠĶIRTS KĀ SUBSIDĒTS AIZDEVUMS 3.1. Vispārīgs raksturojums Ieguldījumu atbalstu, kas uzņēmumam piešķirts kā subsidēts aizdevums, pirmkārt, izsaka kā atlaides procentu punktus, t.i., standartlikmes un aizdevēja iekasētās likmes starpību. Procentu atlaides vienīgais mērķis ir samazināt procentu likmes, jo uzskata, ka kapitāla atmaksāšanu veic vienādi gan ar parastām, gan samazinātām procentu likmēm. Labumu no aizdevuma atmaksāšanas izsaka kā ieguldījuma daļu procentos, tāpat kā kapitāla dotācijām. Tā iegūst dotācijas nomināla ekvivalentu vai bruto dotācijas ekvivalentu. Šeit neparādās galīgais labums, ko uzņēmums gūst no procentu subsīdijām. Tā kā procentu maksājumus atskaita no peļņas, kurai uzliek nodokli, procentu subsīdijas ir daļējs šāda nodokļu atvieglojuma zaudējums, palielinot daļu, kuru valsts saņem kā uzņēmuma peļņas nodokli. Attiecīgi tīro dotācijas ekvivalentu (TDE) iegūst, atskaitot no bruto dotācijas ekvivalenta nodokļus, ko valsts iekasējusi par peļņas pieaugumu, kas saistīts ar atlaidi. Tāpat kā dotācijām, subsidēta aizdevuma TDE pamatā ir vai nu atbalsta programmā, vai attiecīgās valsts nodokļu likumos paredzētie elementi, kā arī visi pārējie faktori, par kuriem bijusi vienošanās. Vajadzīgi šādi elementi, lai aprēķinātu TDE ieguldījumu atbalstu, kas sniegts kā subsidēts aizdevums: - aizdevuma termiņš, - labvēlības perioda garums, t.i., sākotnējais periods, kad nav jāveic atmaksāšana, maksājot procentus par kopējo aizdevuma summu, - atlaides procentu punktu skaits, - atlaides ilgums, kas var nebūt vienāds ar aizdevuma termiņu, - aizdevuma daudzums kā ieguldījuma daļa procentos vai ieguldījuma daļa, - standarta/atlaides likme, - nodokļa likme. Jāzina arī aizdevuma atmaksāšanas noteikumi. Vairumā gadījumu aizdevumu atmaksā lineāri, vienādās daļās, iekasējot procentus par nesamaksāto atlikumu. Dažkārt atmaksājumu veic ar nemainīgiem gada maksājumiem, šādā gadījumā to ņem vērā, aprēķinot TDE. 3.2. Aprēķināšanas piemēri 1. piemērs 1. Kritēriji: - aizdevums ir izsniegts uz desmit gadiem, paredzot lineāru atmaksu, bez labvēlības perioda, - atlaide ir trīs procentu punkti visu aizdevuma laiku, - aizdevums ir 40 % no ieguldījuma, - standarta/atlaides likme ir 8 %, - nodokļa likme ir 35 %. 2. Atbalsta elementu aprēķināšana Atbalsta elements ir dotācijas nomināla ekvivalents viena punkta procentu atlaidei 100 % ieguldījumu aizdevumam, ņemot vērā izmantotā atbalsta rādītājus kā kritērijus. To aprēķina šādi: Gada beigas Nr. | Aizdevums: nesamaksātais atlikums (1) | 1 punkta atlaide (2) | Iegūtais labums (1) × (2) | Atlaide (3) | Atlaides vērtība [4] (1) × (2) × (3) | 1 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)1 | 0,926 | 2 | 90 | 1 % | 0,9 | 1/(1 + 0,08)2 | 0,722 | 3 | 80 | 1 % | 0,8 | 1/(1 + 0,08)3 | 0,635 | 4 | 70 | 1 % | 0,7 | 1/(1 + 0,08)4 | 0,515 | 5 | 60 | 1 % | 0,6 | 1/(1 + 0,08)5 | 0,408 | 6 | 50 | 1 % | 0,5 | 1/(1 + 0,08)6 | 0,315 | 7 | 40 | 1 % | 0,4 | 1/(1 + 0,08)7 | 0,233 | 8 | 30 | 1 % | 0,3 | 1/(1 + 0,08)8 | 0,162 | 9 | 20 | 1 % | 0,2 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,100 | 10 | 10 | 1 % | 0,1 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,046 | Atbalsta elements: | 4,112 | 3. Tīrā dotācijas ekvivalenta aprēķināšana Tīro dotācijas ekvivalentu iegūst, vienkārši reizinot atbalsta elementu ar atbalsta rādītājiem (trīs punktu atlaide, 40 % aizdevuma daļa, atbalsta daļa, kurai neuzliek nodokli: (1 – 35 %)): TDE = 4,112×3×40% × = 3,21 % 2. piemērs 1. Kritēriji Kritēriji ir tādi paši kā 1. piemērā, bet ar divu gadu labvēlības periodu atmaksāšanai. Tas nozīmē, ka kapitālu neatmaksā pirmajos divos gados. Desmit gadu aizdevumu tādējādi atmaksās astoņās vienādās daļās no trešā līdz desmitajam gadam. Procentus maksā desmit gadus par nesamaksāto atlikumu. 2. Atbalsta elementu aprēķināšana Gada beigas Nr.d | Aizdevums: nesamaksātais atlikums (1) | 1 punkta atlaide (2) | Iegūtais labums (1) × (2) | Atlaide (3) | Atlaides vērtība [5] (1) × (2) × (3) | 1 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)1 | 0,926 | 2 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)2 | 0,857 | 3 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)3 | 0,794 | 4 | 87,5 | 1 % | 0,875 | 1/(1 + 0,08)4 | 0,643 | 5 | 75,0 | 1 % | 0,750 | 1/(1 + 0,08)5 | 0,510 | 6 | 62,5 | 1 % | 0,625 | 1/(1 + 0,08)6 | 0,394 | 7 | 50 | 1 % | 0,500 | 1/(1 + 0,08)7 | 0,292 | 8 | 37,5 | 1 % | 0,375 | 1/(1 + 0,08)8 | 0,203 | 9 | 25,5 | 1 % | 0,250 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,125 | 10 | 12,5 | 1 % | 0,125 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,058 | Atbalsta elements: | 4,802 % | 3. Tīrā dotācijas ekvivalenta aprēķināšana Tāpat kā 1. piemērā atbalsta elementu reizina ar atlaides procentu punktu skaitu, ar aizdevuma segto izdevumu daļu un atlaides procentu punktu skaita un nodokļu likmes starpību: TDE = 4,802× 3×40% × = 3,75 % Piezīme: ir skaidrs, ka, ja pārējie kritēriji ir vienādi, labvēlības perioda ieviešana kapitāla atmaksai palielina TDE. Labvēlības periods palielina katru gadu maksājamo atlikumu un tādējādi dod priekšrocības attiecībā uz atlaidi un attiecīgi atbalsta elementu. 3. piemērs 1. Kritēriji Tie paši fakti, kas 2. piemērā, bet aizdevums ir jāatmaksā ar nemainīgiem gada maksājumiem. Šajā gadījumā aprēķina metode būtiski atšķiras no divos iepriekšējos piemēros izmantotās: pirmkārt, aprēķina "parastus" gada maksājumus bez procentu likmes atlaides, pēc tam — maksājumus "ar atlaidi"; šo divu aprēķinu starpību nosaka katru gadu, un rezultātiem piemēro atlaidi, lai iegūtu dotācijas ekvivalentu. 2. Dotācijas ekvivalenta aprēķināšana Nemainīgus gada maksājumus, kas izteikti kā aizdevuma procenti, aprēķina šādi: A = i/ 1 – rn r = 1/ "i" ir procentu likme, bet "n" — gadu skaits, par kuriem aprēķina iemaksas. Turpmāko aprēķinu pamatā ir 100 vienību aizdevums: Gads | Parasta iemaksa (1) | Samazinātā gada iemaksa (2) | Iegūtais labums (3) | Atlaide (4) | Atlaides vērtība [6] (3) × (4) | 1 | 8 | 1 % | 3 | 1/(1 + 0,08)1 | 2,778 | 2 | 8 | 1 % | 3 | 1/(1 + 0,08)2 | 2,572 | 3 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)3 | 1,532 | 4 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)4 | 1,418 | 5 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)5 | 1,313 | 6 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)6 | 1,216 | 7 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)7 | 1,126 | 8 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)8 | 1,042 | 9 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,965 | 10 | 17,401 | 1 % | 1,929 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,894 | Dotācijas ekvivalents: | 14,85 % | 3. Tīrā dotācijas ekvivalenta aprēķināšana Tīro dotācijas ekvivalentu iegūst, reizinot dotācijas ekvivalentu ar aizdevuma daļu, tad atskaitot daļu, kas iekasēta kā nodoklis: TDE = 14,85×40% × = 3,86 % Piezīme: ja atmaksājumam nav labvēlības perioda, tāpat aprēķināts TDE ir 3,41 %. 3.3. Formulas subsidēta aizdevuma TDE aprēķināšanai Iepriekšējās metodes, ko viegli iespējams atveidot elektroniskās tabulās, ļauj aprēķināt TDE aizdevumam ar zemu procentu likmi saskaņā ar rādītājiem attiecīgajā gadījumā. Standartgadījumos TDE var arī aprēķināt tieši, izmantojot šādas formulas. 1. Termini: i ir standarta likme atmaksāšanas termiņam, bet r = 1/(1 + i), i' ir subsidētā likme atmaksāšanas termiņam, bet r = 1/(1 + i'), P ir aizdevuma termiņš (ar maksājuma termiņu skaitu), Q ir aizdevuma daļa, T ir nodokļa likme, F FFir visu aizdevuma summas atmaksas labvēlības periods, ar maksājumu termiņu skaitu: labvēlības periodā atmaksā tikai aizdevuma procentus pēc subsidētās likmes. (F = 0, ja labvēlības perioda nav) 2. Lineārs atmaksājums NGE = Q i' i r –r i × P–F 3. Atmaksājums ar nemainīgiem gada maksājumiem [1] Nodokļu atbalstu var uzskatīt par atbalstu, kas saistīts ar ieguldījumu, ja tas ir pamatots ar reģionā ieguldīto summu. Turklāt visu nodokļu atbalstu var saistīt ar kādu ieguldījumu, ja ir noteikta augšējā robeža, kas izteikta kā reģionā ieguldītās summas daļa procentos. Ja piešķirtais nodokļu atbalsts ir sadalīts pa vairākiem gadiem, attiecīgā gada beigās visu atlikumu var pārgrāmatot nākamajā gadā un palielināt saskaņā ar standarta likmi. [2] Šā daudzuma pārrēķināšanas sistēma neattiecas uz pamatdokumenta 4.6. punktā minētajiem nemateriālajiem ieguldījumiem. [3] Būtu jāņem vērā tas, ka nomas uzņēmuma izdevumus, kas ir saistīti ar zemes vai ēkas iegādi, var uzskatīt par pieļaujamiem, ar nosacījumu, ka ir pierādīta attiecīgā atbalsta nepieciešamība. [4] Atlaides sākas pirmā gada sākumā. [5] Atlaides sākas pirmā gada sākumā. [6] Atlaides sākas pirmā gada sākumā. -------------------------------------------------- II PIELIKUMS ATBALSTS, KAS PAREDZĒTS, LAI KOMPEMSĒTU TRANSPORTA IZMAKSAS REĢIONOS, KURI ATBILST 92. PANTA 3. PUNKTA C) APAKŠPUNKTA ATKĀPEI, PAMATOJOTIES UZ IEDZĪVOTĀJU BLĪVUMA PĀRBAUDI Nosacījumi, kas jāievēro: - atbalstu var izmantot tikai, lai kompensētu transporta papildu izmaksas. Attiecīgajām dalībvalstīm būs jāpierāda, ka kompensācija ir vajadzīga objektīvu iemeslu dēļ. Kompensācija nekādā ziņā nedrīkst būt pārmērīga. Būtu jāņem vērā citas transporta atbalsta programmas, - atbalstu var piešķirt tikai par preču pārvadājumu papildu izmaksām attiecīgās valsts teritorijā. Tai nedrīkst ļaut pārtapt par atbalstu eksportam, - atbalsta daudzums objektīvi jānosaka iepriekš, rēķinot atbalsta daudzumu uz kilometru, vai arī atbalsta daudzumu uz kilometru un atbalsta daudzumu uz svara vienību, un katru gadu ir jāsagatavo ziņojums, kurā cita starpā ir parādīta šo attiecību darbība, - papildizmaksu tāme ir jāsastāda, pamatojoties uz visekonomiskāko transporta veidu un īsāko maršrutu no ražošanas vai pārstrādes vietas uz noieta tirgu, - atbalstu var piešķirt tikai tiem uzņēmumiem, kas atrodas apgabalos, kuri pretendē uz reģionālo atbalstu, pamatojoties uz jaunām iedzīvotāju blīvuma pārbaudēm. Šādi apgabali būtībā ir NUTS III līmeņa ģeogrāfiskie reģioni ar iedzīvotāju blīvumu, kas ir mazāks nekā 12,5 iedzīvotāji uz vienu kvadrātkilometru. Apgabalu izvēlē tomēr ir atļautas pielaides atbilstoši šādiem ierobežojumiem: - pielaides apgabalu izvēlē nenozīmē iedzīvotāju skaita palielināšanu, uz ko attiecas transporta atbalsts, - NUTS III līmeņa daļās, kas pretendē uz pielaidēm, iedzīvotāju blīvumam ir jābūt mazākam nekā 12,5 iedzīvotāji uz kvadrātkilometru, - tiem jārobežojas ar NUTS III reģioniem, kas atbilst zema iedzīvotāju blīvuma pārbaudei, - šajos apgabalos iedzīvotāju skaitam jāpaliek mazam salīdzinājumā ar kopējo transporta atbalsta nodrošinājumu, - atbalstu nedrīkst piešķirt tādu uzņēmumu ražojumu pārvadāšanai vai pārraidei, kuriem nav alternatīvas atrašanās vietas (ieguves rūpniecības ražojumi, hidroelektrostacijas utt.), - par transporta atbalstu, kas piešķirts uzņēmumiem rūpniecības nozarēs, ko Komisija uzskata par paaugstināta riska nozarēm (mehāniskie transportlīdzekļi, mākslīgās šķiedras, kuģubūve un tērauda rūpniecība), vienmēr jāziņo iepriekš, un uz to attieksies spēkā esošās nozares pamatnostādnes. -------------------------------------------------- III PIELIKUMS METODE IEDZĪVOTĀJU SKAITA AUGŠĒJĀS ROBEŽAS NOTEIKŠANAI, UZ KO ATTIECAS 92. PANTA 3. PUNKTA C) APAKŠPUNKTA ATKĀPE 1. Komisija vispirms nosaka kopējo reģionālā atbalsta nodrošinājuma augšējo robežu Kopienā. Tas nosaka maksimālo procentuālo iedzīvotāju skaitu, ko reģioni, kam ir tiesības uz 92. panta 3. punkta reģionālajām atkāpēm Kopienā, var kopumā pieprasīt. 2. Reģionus, kam ir tiesības uz reģionālo atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpēm, kā arī to kopējo nodrošinājumu Kopienā automātiski nosaka ārējas struktūras, kā kritēriju piemērojot 75 % IKP uz iedzīvotāju, ko izsaka ar pirktspējas līmeni (PSL). Komisijas lēmums par kopējo augšējo robežu tāpēc reizē nosaka nodrošinājuma augšējo robežu Kopienā saskaņā ar 92. panta 3. punkta c) apakšpunktu. 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto augšējo robežu iegūst, atskaitot no kopējās augšējās robežas to reģionu iedzīvotāju skaitu, kam ir tiesības uz atkāpi saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunktu. 3. 92. panta 3) punkta c) apakšpunkta augšējās robežas sadalījumu starp dažādām dalībvalstīm veic, izmantojot sadales principu (skat. I iedaļu), kurā ņemtas vērā reģionu atšķirības valsts un Kopienas mērogā. Tā iegūtos rezultātus precizē, ņemot vērā dažus citus aspektus (skat. II iedaļu). 1. SADALES PRINCIPS 4. Sadales principu 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta Kopienas augšējai robežai aprēķina, pamatojoties uz to reģionu iedzīvotāju skaitu, kuros valsts līmenī ir minimālas atšķirības attiecībā uz IKP/PSL uz iedzīvotāju un/vai bezdarbu, ko nosaka saistībā ar dažām apakšējām robežām (skat. 5. punktu). Izmanto NUTS III līmeņa ģeogrāfisko vienību. Katram NUTS III reģionam caurmēra vērtību trīs gados aprēķina uz IKP/PSL uz iedzīvotāju un bezdarba rādītājiem, ko nosaka saistībā ar caurmēra rādītājiem valstī. IKP/PSL uz iedzīvotāju un bezdarba koeficienta rādītājus sniedz Statistikas birojs. 5. Iepriekšminētās apakšējās robežas aprēķina atsevišķi katram kritērijam (IKP/PSL uz iedzīvotāju un bezdarba koeficientam) un katrai attiecīgajai dalībvalstij. Aprēķinus veic divās stadijās. Pirmajā stadijā nosaka identas apakšējo robežu pamatvērtības visām dalībvalstīm — 85 attiecībā uz IKP uz iedzīvotāju un 115 attiecībā uz bezdarba koeficientu. Otrajā stadijā apakšējo robežu pamatvērtības precizē, ņemot vērā katras dalībvalsts faktisko stāvokli salīdzinājumā ar Kopienas caurmēra rādītājiem. Piemēro šādu formulu: Apakšējā robeža = 1 2× apakšējās robežas pamatvērtība + apakšējās robežas pamatvērtība ×100Eiropas rādītājs kur Eiropas rādītājs izsaka dažādu dalībvalstu stāvokli attiecībā uz bezdarbu vai IKP/PSL uz iedzīvotāju procentuāli no atbilstīgā Kopienas caurmēra rādītāja. Eiropas rādītāju aprēķina kā reģionālo rādītāju vidējo vērtību trīs gados. Tādējādi, jo labvēlīgāks ir dalībvalsts stāvoklis attiecībā uz bezdarbu vai dzīveslīmeni, jo selektīvākas ir apakšējās robežas, ko izmanto 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta minētā nodrošinājuma augšējo robežu sadalījumam, un otrādi. Tomēr, lai bezdarba kritērijs nekļūtu pārlieku stingrs, attiecīgā apakšējā robeža nedrīkst pārsniegt 150. Tādā kārtā tiek sekmēta reģionālā atbalsta piešķiršana dalībvalstīs, kurās ir vērā ņemamas bezdarba līmeņa atšķirības, bet kuru stāvoklis salīdzinājumā ar Kopienas rādītājiem nešķiet pārāk nelabvēlīgs. Tā kā dalībvalstīs novērotās apakšējo robežu atšķirības IKP/PSL uz iedzīvotāju ir mazas, nav uzskatīts par vajadzīgu noteikt minimālo līmeni. 6. Reģionālos rādītājus salīdzina ar iepriekšminētajām apakšējām robežām, tā ļaujot noteikt, vai attiecīgajā reģionā ir pietiekamas reģionālas atšķirības, kas jāņem vērā, nosakot sadales principu. Katrā dalībvalstī apkopo visu to reģionu iedzīvotāju skaitu, kam nav tiesību uz reģionālo atbalstu saskaņā ar 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpi, bet kuros ir pietiekamas reģionālās atšķirības salīdzinājumā ar vismaz vienu no diviem iepriekšminētajām apakšējām robežām. Sadales principu 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteiktajai Kopienas augšējai robežai nosaka kā katras dalībvalsts daļu no atbilstošā kopējā Kopienas iedzīvotāju skaita. 7. Saskaņā ar iepriekšminētajiem labojumiem, iedzīvotāju skaita augšējo robežu katrai dalībvalstij, kas atbilst 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpei, aprēķina tieši, piemērojot sadales principus, t.i., reizinot 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta augšējo robežu, kas ieteikta kā iedzīvotāju skaits, ar attiecīgās dalībvalsts daļu no kopējās iegūtās summas. 2. LABOJUMI 8. Šādi iegūtus rezultātus vajadzības gadījumā labo, lai: - katrai dalībvalstij nodrošinātu to, ka saskaņā ar 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpi atbalsts ir piešķirts vismaz 15 % iedzīvotāju, bet nepārsniedz 50 % no to iedzīvotāju skaita, uz ko neattiecas 92. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpe, - katrā dalībvalstī sasniegtu pietiekamu līmeni, ieskaitot visus reģionus, kas tikko zaudējuši 92. panta 3. punkta c) apakšpunkta statusu, un apgabalus ar zemu iedzīvotāju blīvumu, - ierobežotu kādas dalībvalsts kopējā nodrošinājuma samazināšanu (saskaņā ar divām 92. panta 3. punkta reģionālajām atkāpēm) līdz 25 % no iepriekšējā nodrošinājuma. 9. Rezultātus, kas iegūti dalībvalstīs, kas nav tieši saistītas ar iepriekšminētajiem labojumiem, pēc tam proporcionāli koriģē, lai atsevišķu augšējo robežu summa būtu vienāda ar augšējo robežu, kas 92. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteikta Kopienai. --------------------------------------------------