ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Oficiālais Vēstnesis L 227 , 18/08/1978 Lpp. 0032 - 0033

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 10 Lpp. 0094

Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 03 Sējums 22 Lpp. 0147

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 10 Lpp. 0094

Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 14 Lpp. 0256

Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 14 Lpp. 0256



Komisijas Lēmums (1978. gada 26. jūlijs), kas nosaka epizootisko slimību sarakstu saskaņā ar Direktīvu 72/462/EEK (78/685/EEK) EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Padomes 1972. gada 12. decembra Direktīvu 72/462/EEK par veselības un veterinārās pārbaudes problēmām, ievedot liellopus, cūkas un svaigu gaļu no trešām valstīm [1], un jo īpaši tās 12. panta 3. punkta c) apakšpunktu un 29. pantu, tā kā var būt vajadzīgs veikt visu sūtījumā esošo dzīvnieku nokaušanu un iznīcināšanu, ja, ievedot Kopienā, tie uzrāda epizootisku slimību, jo īpaši Kopienai eksotisku, pazīmes vai rada aizdomas par to pastāvēšanu, lai aizsargātu cilvēku un dzīvnieku veselību un izvairītos no ļoti nopietnām sekām, kuras var radīt šādu slimību parādīšanās vai izplatība Kopienā; tā kā šajā lēmumā paredzētie pasākumi atbilst Pastāvīgās veterinārijas komitejas atzinumam, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Visus importēšanai paredzētajā sūtījumā esošos dzīvniekus drīkst nokaut un iznīcināt, ja veterinārā pārbaude, kas veikta saskaņā ar Direktīvas 72/462/EEK 12. panta 1. punktu, ievedot dzīvniekus Kopienas teritorijā, uzrāda vienas no pielikumā dotā sarakstā iekļautajām slimībām pazīmes vai rada aizdomas par to pastāvēšanu. 2. pants Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm. Briselē, 1978. gada 26. jūlijā Komisijas vārdā — priekšsēdētāja vietnieks Finn Gundelach [1] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp. -------------------------------------------------- PIELIKUMS Cūkām: | Mutes un nagu sērga: visu veidu vīrusi Klasiskais un Āfrikas cūku mēris Cūku vezikulārā eksantēma Tešenas slimība | Liellopiem: | Mutes un nagu sērga: visu veidu vīrusi Liellopu mēris | --------------------------------------------------
Oficiālais Vēstnesis L 149 , 17/06/1977 Lpp. 0017 - 0017

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 2 Sējums 2 Lpp. 0085

Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 02 Sējums 3 Lpp. 0097

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 2 Sējums 2 Lpp. 0085

Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 02 Sējums 3 Lpp. 0195

Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 02 Sējums 3 Lpp. 0195



Padomes lēmums (1977. gada 14. jūnijs) par Muitas sadarbības padomes 1976. gada 18. jūnija ieteikuma grozīt nomenklatūru preču klasifikācijai muitas tarifos pieņemšanu (77/412/EEK) EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši 28. un 113. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, tā kā deviņas dalībvalstis ir 1950. gada 15. decembra Briseles Konvencijas par nomenklatūru preču klasifikācijai muitas tarifos līgumslēdzējas puses; tā kā minētā nomenklatūra ir kopējā muitas tarifa pamatā; tā kā Muitas sadarbības padome var ieteikt līgumslēdzējām pusēm grozījumus minētajā konvencijā un tādējādi arī minētajā nomenklatūrā, kas tajā ietilpst; tā kā Muitas sadarbības padome 1976. gada 18. jūnijā izdeva ieteikumu grozīt minēto nomenklatūru; tā kā saskaņā ar Konvenciju Beļģijas Ārlietu ministrija paziņo visu ieteikto grozījumu projektu tekstu visām līgumslēdzējām pusēm un visu citu Konvenciju parakstījušo vai pievienojušos valstu valdībām, un šis teksts uzskatāms par pieņemtu, ja sešos mēnešos no paziņošanas dienas neviena no līgumslēdzējām pusēm nav izteikusi iebildumus; tā kā, ja nav izteikti iebildumi, attiecīgais grozījums stājas spēkā sešus mēnešus pēc minētā izskatīšanas laika beigām un visu līgumslēdzēju pušu muitas tarifiem minētā otrā laikposma beigās jābūt pielīdzinātiem grozītajai nomenklatūrai; tā kā Beļģijas Ārlietu ministrija 1976. gada 18. jūnija ieteikuma tekstu līgumslēdzējām pusēm paziņoja 1976. gada 20. decembrī, nosakot par piemērošanas dienu 1976. gada 31. decembri; tā kā tādēļ uzskatāms, ka ieteikums pieņemts 1977. gada 1. jūlijā, ja minētajā laika posmā attiecībā uz visu ieteikumu vai tā daļu nav izteikti iebildumi; tā kā attiecībā uz ieteikumu iebildumi nav izteikti, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. Vienīgais pants Ar šo tiek pieņemts Muitas sadarbības padomes 1976. gada 18. jūnija ieteikums grozīt nomenklatūru preču klasifikācijai muitas tarifos, nosakot tā piemērošanu no 1978. gada 1. janvāra. Luksemburgā, 1977. gada 14. jūnijā Padomes vārdā — priekšsēdētājs T. Benn --------------------------------------------------
Oficiālais Vēstnesis L 194 , 25/07/1975 Lpp. 0005 - 0005

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0227

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0227

Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0098

Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 15 Sējums 1 Lpp. 0098



Padomes lēmums (1975. gada 3. marts), ar ko noslēdz Konvenciju par jūras piesārņošanas novēršanu no sauszemes avotiem (75/437/EEK) EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 235. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1], tā kā Eiropas Kopienu Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju, kas tiekas Padomē, 1973. gada 22. novembra deklarācija par Eiropas Kopienas rīcības programmu vides jomā [2] uzsver, ka Kopienai ir svarīgi veikt pasākumus, lai apkarotu jūras piesārņošanu vispārēji, un cita starpā tajā ir paredzēta Kopienas rīcība nolūkā apkarot jūras piesārņošanu no sauszemes avotiem; tā kā 1974. gada 21. februāra Konvencijā par jūras piesārņošanas novēršanu no sauszemes avotiem ir noteikts arī sagatavot un īstenot programmas, ar kurām paredzēts izskaust vai samazināt šāda veida piesārņojumu ziemeļaustrumu Atlantijas reģionā; tā kā Kopienai ir jānoslēdz minētā konvencija, lai kopējā tirgus darbības laikā sasniegtu vienu no Kopienas mērķiem vides aizsardzības un dzīves kvalitātes jomā, un tā kā Līgumā nekur nav paredzētas vajadzīgās pilnvaras; tā kā jāieceļ Kopienas pārstāvi Komisijā, ko izveido saskaņā ar Konvenciju, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Ar šo Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par jūras piesārņošanas novēršanu no sauszemes avotiem. Konvencijas teksts ir pievienots šim lēmumam. 2. pants Padomes priekšsēdētājs ir pilnvarots izraudzīt personas, kam piešķirtas pilnvaras parakstīt šo konvenciju, kā arī piešķirt viņām vajadzīgās pilnvaras, lai uzliktu saistības Kopienai. 3. pants Komisijā, ko izveido saskaņā ar Konvencijas 15. pantu, Kopienu pārstāv Komisija. Komisija minētajā struktūrā pauž Kopienas nostāju saskaņā ar tādām direktīvām, kādas Padome tai var uzdot. Briselē, 1975. gada 3. martā Padomes vārdā — prezidents J. Keating [1] OV C 127, 18.10.1974., 32. lpp. [2] OV C 112, 20.12.1973., 1. lpp. --------------------------------------------------
(3)

Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (“Iestāde”) novērtēja ierosinātā 2-metiloksolāna kā pārtikas ekstrakcijas šķīdinātāja drošumu. 2022. gada 26. janvārī pieņemtajā Iestādes atzinumā (2) tika noteikts, ka pieņemamā diennakts deva (PDD) ir 1 mg/kg ķermeņa svara dienā. Iestāde atzīmēja, ka noteiktā PDD nevienā no iedzīvotāju grupām nav pārsniegta vidējā un 95. procentiles ekspozīcijas līmenī, un secināja, ka ekstrakcijas šķīdinātājs 2-metiloksolāns nerada bažas par drošumu, ja to lieto paredzētajā veidā un ievērojot ierosināto maksimālo atlieku līmeni (MAL). Iestādes novērtēto 2-metiloksolānu iegūst ar tīrības pakāpi, kas ir augstāka par 99,9 %. Furāns un 2-metilfurāns, piemaisījumi ar potenciāli visbīstamākajām īpašībām, bažas par drošumu nerada, ja to maksimālais līmenis ir attiecīgi 50 mg/kg un 500 mg/kg saskaņā ar specifikācijām.
(11)

Šī direktīva neietekmē dalībvalstu un to iestāžu kompetenci attiecībā uz administratīvo autonomiju un neietekmē to pienākumu nodrošināt valsts drošību un aizsardzību vai to pilnvaras aizsargāt citas valsts pamatfunkcijas, jo īpaši attiecībā uz sabiedrisko drošību, teritoriālo integritāti un likumības un kārtības uzturēšanu. Valsts pārvaldes vienību izslēgšana no šīs direktīvas darbības jomas būtu jāattiecina uz vienībām, kuras darbojas galvenokārt valsts drošības, sabiedriskās drošības, aizsardzības vai tiesībaizsardzības jomā, tostarp veic noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanu, atklāšanu un kriminālvajāšanu. Tomēr valsts pārvaldes vienībām, kuru darbības ir tikai maznozīmīgi saistītas ar minētajām jomām būtu jāietilpst šīs direktīvas darbības jomā. Šajā direktīvā vienības, kam ir regulatīvas kompetences, neuzskata par tādām, kas veic darbības tiesībaizsardzības jomā, un tāpēc šā iemesla dēļ tās nav izslēgtas no šīs direktīvas darbības jomas. Valsts pārvaldes vienības, kas saskaņā ar starptautisku nolīgumu ir izveidotas kopīgi ar kādu trešo valsti, ir izslēgtas no šīs direktīvas darbības jomas. Šī direktīva neattiecas uz dalībvalstu diplomātiskajām un konsulārajām pārstāvniecībām trešās valstīs. Dažas kritiskās vienības veic darbības valsts drošības, sabiedriskās drošības, aizsardzības vai tiesībaizsardzības jomā, tostarp noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanu, atklāšanu un kriminālvajāšanu, vai sniedz pakalpojumus tikai valsts pārvaldes vienībām, kas veic darbības galvenokārt minētajās jomās. Ņemot vērā dalībvalstu atbildību par valsts drošības un aizsardzības nodrošināšanu, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai nolemt, ka pienākumi, kas kritiskajām vienībām noteikti šajā direktīvā, pilnībā vai daļēji netiek piemēroti minētajām kritiskajām vienībām, ja to sniegtie pakalpojumi vai to veiktās darbības galvenokārt ir saistītas ar valsts drošības, sabiedriskās drošības, aizsardzības vai tiesībaizsardzības jomām, tostarp noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanu, atklāšanu un kriminālvajāšanu. Kritiskajām vienībām, kuru pakalpojumi vai darbības ir tikai maznozīmīgi saistītas ar minētajām jomām būtu jāietilpst šīs direktīvas darbības jomā. Nevienai dalībvalstij nevajadzētu būt pienākumam sniegt informāciju, kuras izpaušana būtu pretrunā tās būtiskajām valsts drošības interesēm. Svarīgi ir Savienības vai valstu noteikumi par klasificētas informācijas aizsardzību un vienošanās par informācijas neizpaušanu.
12)

“nelikumīga aprite” ir šaujamieroču, to būtisko daļu vai munīcijas iegāde, pārdošana, piegāde, pārvietošana vai pārsūtīšana no vienas dalībvalsts teritorijas vai cauri tās teritorijai uz citas dalībvalsts teritoriju, ja kāda no iesaistītajām dalībvalstīm to nav atļāvusi saskaņā ar šo direktīvu vai ja šaujamieroči, būtiskas daļas vai munīcija nav marķēti saskaņā ar 4. pantu;
11)

direktīvas 22. pantu groza šādi: a) panta 6. punktu aizstāj ar šādu: “6. Etilspirtam, ko ražo augļu audzētāju spirta dedzinātavās, kuru jauda spirta ražošanai no augļu audzētāju saimniecību piegādātajiem augļiem pārsniedz 10 hektolitrus gadā, Bulgārijas Republika var piemērot pazeminātu akcīzes nodokļa likmi, kas nav mazāka par 50 % no valsts standarta akcīzes nodokļa likmes etilspirtam. Katrai augļu audzētāju saimniecībai pazemināto nodokļa likmi piemēro tikai 30 litriem augļu alkohola gadā, ja šis alkohols paredzēts vienīgi pašu patēriņam. Pēc tam, kad Bulgārijas Republika šo iespēju ir izmantojusi, tā šā panta 8. punktu vairs nepiemēro.”; b) iekļauj šādu punktu: “6.a Etilspirtam, ko ražo augļu audzētāju spirta dedzinātavās, kuru jauda spirta ražošanai no augļu audzētāju saimniecību piegādātajiem augļiem pārsniedz 10 hektolitrus gadā, Čehijas Republika un Polijas Republika var piemērot pazeminātu akcīzes nodokļa likmi, kas nav mazāka par 50 % no valsts standarta akcīzes nodokļa likmes etilspirtam. Katrai augļu audzētāju saimniecībai pazemināto nodokļa likmi piemēro tikai 30 litriem augļu alkohola gadā, ja šis alkohols paredzēts vienīgi pašu patēriņam.”; c) pievieno šādu punktu: “8. Saskaņā ar nosacījumiem, ko dalībvalstis nosaka, lai panāktu tūlītēju šā punkta piemērošanu, tās var atbrīvot no akcīzes nodokļa vai piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes etilspirtam, ko patērē minētā privātpersona, tās ģimenes locekļi vai viesi, ar noteikumu, ka tas netiek tirgots, un kuru: a) minētā privātpersona, izmantodama vienkāršu un mazu destilēšanas iekārtu, ko reģistrējusi konkrētās dalībvalsts kompetentā iestāde, ražo no augļiem, kuri minētajai privātpersonai pieder, kurus tā izaudzējusi un piegādājusi no zemes gabala, uz ko minētajai privātpersonai ir īpašumtiesības; un/vai b) spirta dedzinātavās, ko attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde atļāvusi ekspluatēt, minētajai privātpersonai ražo no augļiem, kuri minētajai privātpersonai pieder, kurus tā izaudzējusi un piegādājusi no zemes gabala, uz ko minētajai privātpersonai ir īpašumtiesības. Dalībvalstis atbrīvojumu vai samazinātās likmes piemēro tikai tādam apjomam katrā augļu audzētāju saimniecībā, kas nepārsniedz 50 litrus augļu alkohola gadā. Dalībvalstis, kas piemēro šādu atbrīvojumu vai pazeminātas akcīzes nodokļa likmes: a) paredz nosacījumus, kuru mērķis ir novērst nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu; b) ievieš attiecīgas prasības un procedūras, lai nodrošinātu ražošanas un patēriņa kontroli, lai novērstu pārrobežu ietekmi un tirdzniecību; un c) paredz noteikumus par sodiem, ko piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo pantu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to piemērošanu. Paredzētie sodi ir efektīvi, samērīgi un atturoši. Dalībvalstis šos noteikumus nepiemēro papildus 6., 6.a vai 7. punkta noteikumiem.”;
(18)

Grūtības ir radušās arī attiecībā uz to, kā tiek piemēroti Direktīvas 96/71/EK noteikumi par darba ņēmēju norīkošanu darbā un Direktīvas 2014/67/ES noteikumi par administratīvajām prasībām augsti mobilajā transporta nozarē. Nepietiekami koordinēti valstu pasākumi attiecībā uz to, kā piemērojami noteikumi par autotransporta nozarē strādājošo darba ņēmēju norīkošanu darbā un kā nodrošināma to izpilde, ir radījuši juridisko nenoteiktību un smagu administratīvo slogu Savienības pārvadātājiem, kuri ir nerezidenti. Tas ir radījis nevajadzīgus ierobežojumus brīvībai sniegt pārrobežu autotransporta pakalpojumus un negatīvas sekas attiecībā uz darbvietām un pārvadātāju konkurētspēju. Tādējādi ir jāsaskaņo administratīvās prasības un kontroles pasākumi. Tas novērstu to, ka pārvadātājiem rodas lieki kavējumi.
Līgumiem par preču, tostarp preču, kurām ir digitāli elementi, pārdošanu būtu jāpiemēro Direktīva (ES) 2019/771. Ar jēdzienu “preces, kurām ir digitāli elementi”, būtu jāsaprot preces, kas ietver digitālo saturu vai digitālo pakalpojumu vai kam ir savstarpēja saikne ar tiem tādā veidā, ka minētā digitālā satura vai digitālā pakalpojuma neesamība neļautu precēm veikt to funkcijas. Digitālajam saturam vai digitālajam pakalpojumam, kas ir ietverts vai kam ir savstarpēja saikne ar precēm šādā veidā, būtu jāietilpst Direktīvas (ES) 2019/771 darbības jomā, ja to nodrošina kopā ar precēm saskaņā ar pārdošanas līgumu, kas attiecas uz minētajām precēm. Tam, vai precē iekļautā vai ar to savstarpēji saistītā digitālā satura vai digitālā pakalpojuma piegāde ir iekļauta pārdošanas līgumā ar pārdevēju, vajadzētu būt atkarīgam no šā līguma satura. Tajā būtu jāietver tāds precē iekļautais vai ar to savstarpēji saistītais digitālais saturs vai digitālais pakalpojums, kura piegāde ir skaidri paredzēta līgumā. Būtu jāietver arī tie pārdošanas līgumi, ko var uzskatīt par tādiem, kas aptver specifiska digitāla satura vai specifiska digitāla pakalpojuma piegādi, jo tie parasti piemīt šā paša veida precēm un tos patērētājs varētu pamatoti sagaidīt, ņemot vērā preču raksturu un jebkuru publisku paziņojumu, ko sniedzis pārdevējs vai ko iepriekšējos darījumu ķēdes posmos sniegušas citas personas, tostarp ražotājs, vai kas sniegts to vārdā. Ja, piemēram, viedtelevizors tiktu reklamēts kā tāds, kam ir kāda konkrēta video lietojumprogramma, tad minētā video lietojumprogramma būtu uzskatāma par daļu no pārdošanas līguma. Tas būtu jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai digitālais saturs vai digitālais pakalpojums ir iepriekš uzstādīts pašā precē, vai arī to vēlāk vajag lejupielādēt citā ierīcē un tam ir tikai savstarpēja saikne ar preci.

Tā, piemēram, viedtālrunim varētu būt pievienota standartizēta, iepriekš uzstādīta lietojumprogramma, ko nodrošina saskaņā ar pārdošanas līgumu, piemēram, modinātājpulksteņa lietojumprogramma vai kameras lietojumprogramma. Vēl viens iespējamais piemērs ir viedpulkstenis. Šādā gadījumā pats pulkstenis būtu uzskatāms par preci, kam ir digitāli elementi un kas var pildīt savas funkcijas vienīgi ar lietotni, kura tiek nodrošināta saskaņā ar pārdošanas līgumu, bet kura patērētājam ir jālejupielādē viedtālrunī; lietotne tad būtu ar preci savstarpēji saistīts digitāls elements. Tas būtu jāpiemēro arī gadījumos, kad precē ietverto vai ar to savstarpēji saistīto digitālo saturu vai digitālo pakalpojumu piegādā nevis pats pārdevējs, bet saskaņā ar pārdošanas līgumu – trešā persona. Lai novērstu nenoteiktību gan tirgotājiem, gan patērētājiem, gadījumos, kad rodas šaubas par to, vai digitālais saturs vai digitālais pakalpojums ir iekļauts pārdošanas līgumā, būtu jāpiemēro Direktīva (ES) 2019/771. Turklāt pārdevēja un patērētāja divpusēju līgumisku attiecību, kas paredz arī precē ietvertā vai ar to savstarpēji saistītā digitālā satura vai digitālā pakalpojuma piegādi, konstatēšanu nevajadzētu ietekmēt vienkārši tam, ka patērētājam ir jāpiekrīt licences līgumam ar trešo personu, lai tam tiktu nodrošināts digitālais saturs vai digitālais pakalpojums.
(48)

Privāto tiesību juridiskām personām iekšējo ziņošanas kanālu izveidošanas pienākumam vajadzētu būt samērīgam ar to lielumu un riska līmeni, kuram to darbības pakļauj sabiedrības intereses. Visiem uzņēmumiem, kuros ir 50 vai vairāk darba ņēmēju, vajadzētu būt pienākumam izveidot iekšējos ziņošanas kanālus neatkarīgi no to darbību veida, pamatojoties uz to pienākumu iekasēt PVN. Pēc atbilstoša riska novērtējuma dalībvalstis konkrētos gadījumos varētu pieprasīt, lai arī citi uzņēmumi izveido iekšējos ziņošanas kanālus, piemēram, ja to darbību rezultātā var rasties būtiski riski.
—

Aizsargķiveres un/vai cepures/maskas/galvassegas, kas aizsargā no: — Krītoša vai izmesta priekšmeta radīta trieciena — Sadursmes ar šķērsli — Mehāniskiem riskiem (perforācija, nobrāzums) — Statiskas kompresijas (saspiešana no sāniem) — Termiskajiem riskiem (uguns, karstums, aukstums, karstas cietvielas, tostarp kausēti metāli) — Elektriskās strāvas trieciena un darbs ar elektroiekārtām, kas nav atslēgtas no sprieguma — Ķīmiskiem riskiem — Nejonizējoša starojuma (UV, IS, saules vai metināšanas starojums)
(290)

Informācija par zvanītāja atrašanās vietu, kas attiecas uz visu ārkārtas gadījuma saziņu, paaugstina galalietotāju aizsardzības līmeni un drošību un palīdz neatliekamās palīdzības dienestiem izpildīt savus pienākumus, ja ārkārtas gadījuma saziņas un ar to saistīto datu pārsūtīšanu attiecīgajiem neatliekamās palīdzības dienestiem garantē valsts ĀIC sistēma. Tās informācijas saņemšanai un izmantošanai, kas norāda zvanītāja atrašanās vietu un ietver gan uz tīklu balstītu atrašanās vietas informāciju, gan plašāku informāciju par zvanītāja mobilā tālruņa atrašanās vietu, ja tā ir pieejama, būtu jāatbilst attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem par personas datu apstrādi un drošības pasākumiem. Uzņēmumiem, kas nodarbojas ar lokāciju tīklā, informācija par zvanītāja atrašanās vietu būtu jādara pieejama neatliekamās palīdzības dienestiem, tiklīdz izsaukums pienāk attiecīgajā dienestā, neatkarīgi no izmantotās tehnoloģijas. Tomēr lokācijai paredzētas tehnoloģijas mobilajā tālrunī ir izrādījušās ievērojami precīzākas un rentablākas, jo ir pieejami dati no Eiropas Ģeostacionārās navigācijas pārklājuma dienesta un Galileo satelītu sistēmas un citām globālajām navigācijas satelītu sistēmām un Wi-Fi dati. Tāpēc informācijai par zvanītāja atrašanās vietu, kas iegūta no mobilā tālruņa, būtu jāpapildina informācija, kas iegūta, izmantojot lokāciju tīklā, pat ja atrašanās vieta, kas iegūta no mobilā tālruņa, kļūst pieejama tikai pēc tam, kad ir nodibināta ārkārtas gadījuma saziņa. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka vispiemērotākajai ĀIC tiek darīta pieejama informācija par zvanītāja atrašanās vietu, kas iegūta no mobilā tālruņa, ja šāda informācija ir pieejama. Tas ne vienmēr varētu būt iespējams – piemēram, gadījumos, kad atrašanās vietu nav iespējams noteikt ar mobilā tālruņa vai izmantotā starppersonu sakaru pakalpojuma palīdzību vai kad minēto informāciju nav iespējams iegūt tehnisku iemeslu dēļ. Turklāt dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ĀIC spēj izgūt un pārvaldīt pieejamo informāciju par zvanītāja atrašanās vietu, ja tas ir iespējams. Informācijas par zvanītāja atrašanās vietu noteikšanai un pārraidei vajadzētu būt bez maksas galalietotājam un iestādei, kas apstrādā ārkārtas gadījuma saziņu, neatkarīgi no informācijas iegūšanas veida, piemēram, no mobilā tālruņa vai tīklā, vai no pārraides veida, piemēram, izmantojot balss sakaru kanālu, SMS vai IP protokolu.
1)

direktīvas 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu: “b) Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 9.a pantu attiecībā uz regulāru II pielikuma grozīšanu nolūkā to pielāgot tehnikas un zinātnes attīstībai, lai: i) pēc vajadzības ieviestu maksimālās koncentrācijas vērtības, līdz kurām konkrētos transportlīdzekļu materiālos vai detaļās pieļaujama šā punkta a) apakšpunktā minēto vielu klātbūtne; ii) dažus transportlīdzekļu materiālus un detaļas atbrīvotu no šā punkta a) apakšpunkta ievērošanas, ja no minētajā apakšpunktā minēto vielu izmantošanas nav iespējams izvairīties; iii) svītrotu transportlīdzekļu materiālus un detaļas no II pielikuma, ja no šā punkta a) apakšpunktā minēto vielu izmantošanas var izvairīties; iv) piemērojot i) un ii) apakšpunktu, norādītu tos transportlīdzekļu materiālus un detaļas, kurus pirms turpmākas transportlīdzekļu apstrādes iespējams nodalīt, un pieprasītu tos marķēt vai citādi atbilstoši identificēt. Komisija pieņem atsevišķu deleģēto aktu par katru vielu, materiālu vai detaļu, uz ko attiecas i) līdz iv) apakšpunkts.”;
(4)

Savienības finanšu interešu aizsardzība prasa noteikt vienotu definīciju krāpšanai, kas ir šīs direktīvas darbības jomā, kurai būtu jāaptver krāpnieciskas darbības attiecībā uz ieņēmumiem, izdevumiem un aktīviem, kuru rezultātā tiek nodarīts kaitējums Eiropas Savienības vispārējam budžetam (“Savienības budžets”), tostarp tādām finanšu operācijām kā aizņēmumi un aizdevumi. Jēdziens par nopietniem nodarījumiem, kas vērsti pret kopējo pievienotās vērtības nodokļa (“PVN”) sistēmu, kura izveidota ar Padomes Direktīvu 2006/112/EK (8) (“kopējā PVN sistēma”), attiecas uz ar PVN saistītu krāpšanu pašās tās nopietnākajās izpausmēs, jo īpaši “karuseļveida” krāpšanu, ar PVN saistītu krāpšanu, kurā tiek izmantoti “pazudušie tirgotāji”, un ar PVN saistītu krāpšanu, kas izdarīta noziedzīgā organizācijā un kas rada nopietnus apdraudējumus kopējai PVN sistēmai un tādējādi Savienības budžetam. Nodarījumi, kas vērsti pret kopējo PVN sistēmu, būtu jāuzskata par nopietniem, kad tie ir saistīti ar divu vai vairāk dalībvalstu teritorijām, izriet no krāpnieciskas shēmas, kurā minētie nodarījumi ir izdarīti strukturētā veidā ar mērķi gūt no kopējās PVN sistēmas nepienācīgu labumu, un šo nodarījumu radītais kopējais kaitējums ir vismaz EUR 10 000 000. Jēdziens “kopējais kaitējums” attiecas uz aplēsto kaitējumu, kas izriet no visas krāpnieciskās shēmas – gan attiecīgo dalībvalstu, gan Savienības finanšu interesēm, neietverot procentus un sankcijas. Šīs direktīvas mērķis ir veicināt minēto noziedzības parādību apkarošanas centienus.