LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 225/1

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 806/2014

(2014. gada 15. jūlijs),

ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),

tā kā:

(1) Pēdējos gadu desmitos Savienība ir panākusi progresu banku pakalpojumu iekšējā tirgus izveidē. Lai veicinātu ekonomikas izaugsmi Savienībā un atbilstošu reālās ekonomikas finansēšanu, ir svarīgi, lai banku pakalpojumu iekšējais tirgus būtu labāk integrēts. Tomēr finanšu un ekonomikas krīze parādīja, ka iekšējā tirgus darbība šajā jomā ir apdraudēta un ka palielinās finansiālās sadrumstalotības risks. Tas rada patiesas bažas iekšējā tirgū, kurā bankām vajadzētu būt spējīgām veikt nozīmīgas pārrobežu darbības. Starpbanku tirgi ir kļuvuši mazāk likvīdi, un banku pārrobežu darbība samazinās, jo pastāv bažas par kaitīgas ietekmes izplatību, kā arī uzticēšanās trūkums citu valstu banku sistēmām un dalībvalstu spējai atbalstīt bankas.

(2) Atšķirības dalībvalstu noregulējuma noteikumos un attiecīgajā administratīvajā praksē un vienota lēmumu pieņemšanas procesa trūkums attiecībā uz noregulējumu banku savienībā veicina uzticēšanās trūkumu citu valstu banku sistēmām un tirgus nestabilitāti, jo tie nenodrošina bankas iespējamās maksātnespējas kā iznākuma paredzamību.

(3) Jo īpaši atšķirīgie stimuli un prakse, ko dalībvalstīs izmanto noregulējamo banku kreditoriem piemērojamā režīmā un tādu banku glābšanā, kuras kļūst maksātnespējīgas, izmantojot nodokļu maksātāju naudu, ietekmē subjektīvi novērtēto attiecīgo banku kredītrisku, finanšu stabilitāti un maksātspēju un līdz ar to rada nevienlīdzīgus konkurences apstākļus. Tas apdraud sabiedrības uzticēšanos banku nozarei un rada šķēršļus brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai iekšējā tirgū, jo bez šādām atšķirībām dalībvalstu praksē finansēšanas izmaksas būtu zemākas.

(4) Atšķirības dalībvalstu noregulējuma noteikumos un atbilstošajā administratīvajā praksē var radīt lielākas aizņemšanās izmaksas bankām un klientiem tikai to uzņēmējdarbības vietas dēļ un neatkarīgi no to reālās kredītspējas. Turklāt dažās dalībvalstīs banku klienti saskaras ar augstākām aizņēmuma likmēm nekā banku klienti citās dalībvalstīs neatkarīgi no klientu pašu kredītspējas.

(5) Eiropadome 2012. gada 18. oktobrī secināja, ka “ņemot vērā nopietnos pārbaudījumus, ar ko sastopas Ekonomiskā un monetārā savienība, tā ir jāstiprina, lai nodrošinātu ekonomisko un sociālo labklājību, kā arī stabilitāti un ilgstošu pārticību”, un “ka procesam ceļā uz dziļāku ekonomisko un monetāro savienību būtu jābalstās uz Savienības iestāžu sistēmu un tiesisko regulējumu, ka tam vajadzētu būt atvērtam un pārredzamam attiecībā uz dalībvalstīm, kuru naudas vienība nav euro, un ka tajā būtu jāievēro vienotā tirgus integritāte”. Tādēļ tiek izveidota banku savienība, kuras pamatā ir visam iekšējam tirgum paredzēts visaptverošs un sīki izstrādāts vienots noteikumu kopums finanšu pakalpojumu jomā. Banku savienības izveides procesam ir raksturīgs atklātums un pārredzamība attiecībā uz iesaistītajām dalībvalstīm un iekšējā tirgus integritātes ievērošana.

(6) Eiropas Parlaments 2010. gada 7. jūlija rezolūcijā ar ieteikumiem Komisijai par pārrobežu krīzes vadību banku nozarē “saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 50. un 114. pantu pieprasa Komisijai iesniegt Parlamentam vienu vai vairākus tiesību aktu priekšlikumus vai priekšlikumus attiecībā uz ES krīzes vadības satvaru, ES Finanšu stabilitātes fondu (Fondu) un Noregulējuma vienību” un 2012. gada 20. novembra rezolūcijā ar ieteikumiem Komisijai par Eiropadomes, Eiropas Komisijas, Eiropas Centrālās bankas un Eurogrupas priekšsēdētāju ziņojumu “Virzība uz patiesu ekonomikas un monetāro savienību” paziņoja, ka “ārkārtīgi svarīga nozīme pienācīgas EMS darbības nodrošināšanai ir valdību, kredītiestāžu un reālās ekonomikas darbības savstarpējās negatīvās ķēdes reakcijas pārtraukšanai”, un uzsvēra, ka “krīzes novēršanai banku nozarē ir steidzami vajadzīgi papildu tālejoši pasākumi” un pilnībā funkcionējošas Eiropas banku savienības izveide, vienlaikus nodrošinot “finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus nepārtrauktu pienācīgu darbību un brīvu kapitāla apriti”.

(7) Lai izveidotu banku savienību, ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (4) izveidotajam vienotā uzraudzības mehānismam (VUM) pirmkārt jānodrošina, ka Savienības politika attiecībā uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību tiek īstenota konsekventi un efektīvi, ka finanšu pakalpojumus reglamentējošo vienoto noteikumu kopumu kredītiestādēm eurozonas dalībvalstīs un tajās dalībvalstīs, kas nav eurozonas dalībvalstis un kas izvēlas piedalīties VUM (iesaistītās dalībvalstis), piemēro vienādi un ka šīm kredītiestādēm piemēro augstākās kvalitātes uzraudzību.

(8) Efektīvāki noregulējuma mehānismi ir svarīgs instruments, lai novērstu kaitējumu, ko iepriekš ir izraisījusi banku kļūšana par maksātnespējīgām.

(9) Kamēr noregulējuma noteikumi, prakse un pieejas sloga sadalījumam tiks izstrādāti valsts līmenī un noregulējuma finansēšanai nepieciešamie finanšu līdzekļi tiks iegūti un iztērēti valsts līmenī, iekšējais tirgus joprojām būs sadrumstalots. Turklāt valsts uzraudzības iestāžu rīcībā ir spēcīgi stimuli, lai samazinātu iespējamo banku krīzes ietekmi uz valsts ekonomiku, pieņemot vienpusēju rīcību, lai aizsargātu banku darbības, piemēram, ierobežojot pārvedumus un aizdevumus grupu iekšienē vai nosakot augstākas likviditātes un kapitāla prasības to jurisdikcijā esošiem meitasuzņēmumiem, kuru mātesuzņēmumi, iespējams, kļūst maksātnespējīgi. Tas ierobežo banku pārrobežu darbības un līdz ar to rada šķēršļus pamatbrīvību izmantošanai un izkropļo konkurenci iekšējā tirgū. Neraugoties uz piederības un uzņemošo valstu strīdus jautājumu risināšanu VUM un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (5), kontekstā, tie joprojām var samazināt pārrobežu noregulējuma efektivitāti.

(10) Minēto jautājumu risināšanai bija jāintensificē kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību (“iestādes”) noregulējuma integrācija, lai stiprinātu Savienību, atjaunotu finanšu stabilitāti un radītu pamatu ekonomikas atlabšanai. Direktīva 2014/59/ES ir nozīmīgs solis ceļā uz banku noregulējuma noteikumu saskaņošanā visā Savienībā un paredz noregulējuma iestāžu sadarbību, kad tās nodarbojas ar jautājumiem, kas saistīti ar pārrobežu banku kļūšanu par maksātnespējīgām. Tomēr minētā direktīva paredz tikai minimālos saskaņošanas noteikumus un nenoved līdz lēmumu pieņemšanas procesa centralizācijai noregulējuma jomā. Tā būtībā paredz kopīgus noregulējuma instrumentus un noregulējuma pilnvaras, kas pieejami ikvienas dalībvalsts iestādēm, bet atstāj dalībvalstu iestāžu ziņā šo instrumentu piemērošanu un valstu finansēšanas mehānismu izmantošanu noregulējuma procedūru atbalstam. Iepriekš minētais nodrošina to, ka iestāžu rīcībā ir instrumenti pietiekami agrīnai un ātrai intervencei nestabilās kredītiestādēs vai kredītiestādēs, kas kļūst maksātnespējīgas, lai nodrošinātu tās kritiski svarīgu finanšu un ekonomisko funkciju turpināšanu, vienlaicīgi līdz minimumam samazinot ietekmi, ko uz ekonomikas finanšu sistēmu atstāj iestādes kļūšana par maksātnespējīgu. Neraugoties uz regulatīvo un starpniecības uzdevumu uzticēšanu Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Banku iestādei (EBI)), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (6), Direktīva 2014/59/ES pilnībā nenovērš to, ka dalībvalstis pieņem individuālus un iespējami nekonsekventus lēmumus attiecībā uz pārrobežu grupu noregulējumu, kuri var ietekmēt noregulējuma vispārējās izmaksas. Turklāt, tā kā minētā direktīva paredz valstu finansēšanas mehānismus, tā pietiekamā mērā nemazina banku atkarību no atbalsta no valstu budžeta, un pilnībā nenovērš dalībvalstu atšķirīgās pieejas finansēšanas mehānismu izmantošanai.

(11) Vienotā noregulējuma mehānisma kontekstā attiecībā uz iesaistītajām dalībvalstīm centralizētas noregulējuma pilnvaras ir izveidotas un uzticētas vienotajai noregulējuma valdei, kas izveidota saskaņā ar šo regulu (“Valde”), un valsts noregulējuma iestādēm. Minētā izveide ir neatņemama daļa no saskaņošanas procesa noregulējuma jomā, ko reglamentē Direktīva 2014/59/ES un šajā regulā izklāstītais noregulējuma noteikumu vienotais kopums. Noregulējuma režīma uzticēšana centrālai iestādei, tādai kā VNM, pastiprinās tā vienotu piemērošanu iesaistītajās dalībvalstīs. Turklāt līdz ar EBI izveidi un vienotā prudenciālās uzraudzības noteikumu kopuma (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (7) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (8)) pieņemšanu, kā arī – iesaistītajās dalībvalstīs – VUM izveidi, kuram ir uzticēta Savienības prudenciālās uzraudzības noteikumu piemērošana, VNM ir cieši saistīts ar saskaņošanas procesu prudenciālās uzraudzības jomā. Uzraudzība un noregulējums ir finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus izveides divi papildinoši aspekti, kuru piemērošana tajā pašā līmenī tiek uzskatīta par savstarpēji atkarīgu.

(12) Efektīvu noregulējuma lēmumu nodrošināšana attiecībā uz bankām, kas kļūst maksātnespējīgas, Savienībā, tostarp attiecībā uz Savienības līmenī iegūta finansējuma izmantošanu, ir izšķiroši svarīga finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus izveides pabeigšanai. Iekšējā tirgū banku maksātnespēja vienā dalībvalstī var ietekmēt visas Savienības finanšu tirgu stabilitāti. Efektīvu un vienotu noregulējuma noteikumu un vienlīdzīgu noregulējuma finansēšanas nosacījumu nodrošināšana visās dalībvalstīs ir ne tikai to dalībvalstu interesēs, kurās bankas darbojas, bet visu dalībvalstu interesēs kopumā, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un uzlabotu iekšējā tirgus darbību. Banku sistēmas iekšējā tirgū ir savstarpēji cieši saistītas, banku grupas ir starptautiskas, un bankām ir liels ārvalstu aktīvu īpatsvars. Ja netiks ieviests VNM, banku krīzei dalībvalstīs, kas piedalās VUM, būtu spēcīgāka negatīvā sistēmiskā ietekme arī uz neiesaistītajām dalībvalstīm. VNM izveide nodrošinās neitrālu pieeju tādu banku jautājuma izskatīšanai, kas kļūst maksātnespējīgas, un tādējādi palielinās iesaistīto dalībvalstu banku stabilitāti un novērsīs krīzes negatīvās ietekmes izplatīšanos uz neiesaistītajām dalībvalstīm un līdz ar to atvieglos iekšējā tirgus darbību kopumā. Gan iesaistītajās, gan neiesaistītajās dalībvalstīs noteiktajiem iestāžu sadarbības mehānismiem vajadzētu būt skaidriem, un nevajadzētu tieši vai netieši diskriminēt nevienu dalībvalsti vai dalībvalstu grupu kā vietu finanšu pakalpojumu sniegšanai.

(13) Lai atjaunotu uzticēšanos banku sektoram, Eiropas Centrālā banka (ECB) patlaban veic visu tieši uzraudzīto banku bilances vispusīgu novērtējumu. Šādam novērtējumam būtu jānodrošina visām iesaistītajām pusēm tas, ka bankas, kas iestājas VUM un līdz ar to ietilpst VNM darbības jomā, ir pamatos stabilas un uzticamas.

(14) Pēc VUM izveides ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013, ievērojot kuru bankas iesaistītajās dalībvalstīs uzrauga vai nu centralizēti, proti, ECB, vai VUM satvarā, proti, valstu kompetentās iestādes, pastāv neatbilstība starp šādu banku uzraudzību, ko veic Savienība, un šādām bankām piemērojamu režīmu valstu noregulējuma procedūrās, ievērojot Direktīvu 2014/59/ES; šo neatbilstību novērsīs, izveidojot VNM.

(15) Šo regulu piemēro tikai bankām, kuru piederības jurisdikcijas uzraudzības iestāde ir ECB vai attiecīgā valsts kompetentā iestāde dalībvalstīs, kuru naudas vienība ir euro, vai dalībvalstīs, kuru naudas vienība nav euro un kuras ir izveidojušas ciešu sadarbību saskaņā ar 7. pantu Regulā (ES) Nr. 1024/2013. Regulas darbības joma ir saistīta ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 piemērošanas jomu. Patiešām, paturot prātā VUM piešķirto uzraudzības uzdevumu un noregulējuma darbības nozīmīgo savstarpējās saistības pakāpi, centralizētas uzraudzības sistēmas izveidei, kura darbojas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 127. panta 6. punktu, ir būtiska nozīme noregulējuma saskaņošanā iesaistītajās dalībvalstīs. Tas, ka Regulas (ES) Nr. 1024/2013 darbības jomā ietilpstošās iestādes ir pakļautas VUM īstenotajai uzraudzībai, ir īpaša pazīme, saskaņā ar kuru tās tiek objektīvi nostādītas atšķirīgā situācijā. Ir jāpieņem pasākumi, lai izveidotu VNM visām dalībvalstīm, kas piedalās VUM, ar mērķi atvieglot iekšējā tirgus pienācīgu un stabilu darbību.

(16) Bankām dalībvalstīs, kas nepiedalās VUM, piemēro valsts līmenī saskaņotus uzraudzības, noregulējuma un finansiālā atbalsta mehānismus, savukārt bankām dalībvalstīs, kuras piedalās VUM, piemēro Savienības līmeņa mehānismus uzraudzības jomā un valsts līmeņa mehānismus noregulējuma un finansiālā atbalsta jomā. Tā kā VUM satvarā uzraudzība un noregulējums notiek divos atšķirīgos līmeņos, intervence bankās un to noregulējums dalībvalstīs, kas piedalās VUM, nebūtu tik ātri, konsekventi un efektīvi kā intervence bankās un to noregulējums dalībvalstīs, kuras nepiedalās VUM. Tādēļ, lai garantētu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, ir ļoti svarīgi, lai visām bankām, kas darbojas dalībvalstīs, kuras piedalās VUM, tiktu izveidots centralizēts noregulējuma mehānisms.

(17) Kamēr uzraudzība dalībvalstī tiek īstenota ārpus VUM, šai dalībvalstij būtu jāsaglabā atbildība par finansiālajām sekām, ko rada bankas kļūšana par maksātnespējīgu. Tādēļ VNM būtu jāpiemēro tikai tām bankām un finanšu iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras piedalās VUM un uz kurām attiecas uzraudzība, ko ECB un attiecīgās valstu iestādes īsteno VUM satvarā. Bankām, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras nepiedalās VUM, VNM nebūtu jāpiemēro. VNM piemērošana šādām dalībvalstīm tām radītu nepareizus stimulus. Jo īpaši uzraudzības iestādes minētajās dalībvalstīs varētu kļūt iecietīgākas pret to jurisdikcijā esošajām bankām, jo tām nebūtu jāuzņemas pilns finansiālais risks gadījumos, kad tās kļūst maksātnespējīgas. Tādēļ, lai nodrošinātu saskaņotību ar VUM, VNM būtu jāpiemēro dalībvalstīs, kas piedalās VUM. Tiklīdz dalībvalstis pievienojas VUM, tām automātiski būtu jāpiemēro arī VNM. Visbeidzot, VNM darbības jomu, iespējams, varētu paplašināt, piemērojot to visam iekšējam tirgum.

(18) Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū kopumā, šī regula ir saskaņota ar Direktīvu 2014/59/ES. Tādēļ minētās direktīvas noteikumi un principi tajā ir pielāgoti VNM īpatnībām un ar to tiek nodrošināta pienācīga finansējuma pieejamība šim mehānismam. Kad Valde Padome un Komisija īsteno tām šajā regulā paredzētās pilnvaras, tām būtu jāpiemēro deleģētie akti, regulatīvie un īstenošanas tehniskie standarti, vadlīnijas un ieteikumi, kurus Direktīvas 2014/59/ES darbības jomā EBI pieņēmusi, pamatojoties attiecīgi uz Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 15. pantu un 16. pantu. Valdei, Komisijai un Padomei savu attiecīgo pilnvaru robežās būtu jāsadarbojas arī ar EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. un 30. pantu un jāatbild uz tās pieprasījumiem vākt informāciju saskaņā ar minētās regulas 35. pantu. Ir jāatceras, ka saskaņā ar minētās regulas 32. apsvēruma pēdējo teikumu “ja attiecīgie Savienības tiesību akti piešķir […] kompetentām iestādēm rīcības brīvību, iestādes pieņemtie lēmumi nevar aizstāt šīs rīcības brīvības izmantošanu atbilstīgi Savienības tiesību aktiem”. Tas pats princips būtu jāparedz arī šajā regulā, vienlaikus pilnībā ievērojot Savienības primārajos tiesību aktos noteiktos principus. Ņemot vērā minētos pamatelementus, EBI būtu jāspēj efektīvi veikt savus uzdevumus un nodrošināt to, ka, pildot līdzīgus uzdevumus, Valde, Padome un Komisija attiecīgās valstu iestādes piemēro vienādu režīmu.

(19) Vienots noregulējuma fonds (“Fonds”) ir svarīgs elements, bez kura VNM nevarētu pienācīgi darboties. Ja noregulējuma finansēšana būtu jāatstāj valstu ziņā ilgākā laikposmā, saikne starp valstu valdībām un banku sektoru netiktu pilnībā sarauta un ieguldītāji arī turpmāk aizņemšanās nosacījumus noteiktu, vadoties pēc banku veiktās darījumdarbības vietas, nevis pēc to kredītspējas. Fondam būtu jāpalīdz nodrošināt vienota administratīvā prakse noregulējuma finansēšanā un novērst to, ka atšķirīga valstu prakse rada šķēršļus pamatbrīvību izmantošanai vai kropļo konkurenci iekšējā tirgū. Fonds būtu jāfinansē, izmantojot banku iemaksas, ko piesaistītu dalībvalstu līmenī, un līdzekļi tajā būtu jāapvieno Savienības līmenī saskaņā ar starpvaldību nolīgumu par iemaksu pārskaitīšanu uz vienoto noregulējuma fondu un to kopīgošanu (nolīgums), tādējādi palielinot finanšu stabilitāti un ierobežojot saikni starp subjektīvi novērtēto atsevišķu dalībvalstu fiskālo stāvokli un to banku un uzņēmumu finansēšanas izmaksām, kuras darbojas šajās dalībvalstīs. Lai turpinātu minētās saiknes saraušanu, saistībā ar MVU pieņemtajiem lēmumiem nevajadzētu apdraudēt dalībvalstu fiskālos pienākumus. Šajā sakarībā par dalībvalstu budžeta suverenitātes un fiskālo pienākumu apdraudējumu būtu jāuzskata tikai ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem. Jo īpaši par dalībvalstu budžeta suverenitātes vai fiskālo pienākumu apdraudējumu nebūtu jāuzskata lēmumi, kas paredz Fonda vai noguldījumu garantiju sistēmas izmantošanu.

(20) Ar šo regulu, kā arī ar Direktīvu 2014/59/ES nosaka kārtību, kādā izmanto Fondu, un vispārējos kritērijus ex ante un ex post iemaksu noteikšanai un aprēķināšanai. Iesaistītās dalībvalstis saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un šo regulu saglabā kompetenci noteikt iemaksas no iestādēm, kas atrodas to teritorijā. Izmantojot nolīgumu (nolīgums), iesaistītās dalībvalstis uzņemas pienākumu pārskaitīt uz Fondu iemaksas, ko tās piesaistījušas valsts līmenī saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un šo regulu. Pārejas laikā minētās iemaksas sadalīs starp dažādiem nodalījumiem, kas atbilst katrai iesaistītajai dalībvalstij (valstu nodalījumiem). Minētos nodalījumus pakāpeniski apvienos, pārejas laika beigās tiem beidzot pastāvēt. Nolīgumā noteiks nosacījumus, ar kādiem tā puses piekrīt pārskaitīt Fondā iemaksas, ko tās piesaista valsts līmenī, un pakāpeniski apvienot nodalījumus. Nolīgumam būs jāstājas spēkā, lai pušu piesaistītās iemaksas pārskaitītu uz Fonda valstu nodalījumiem. Ar šo regulu tiek noteiktas Valdes pilnvaras attiecībā uz Fonda izmantošanu un pārvaldību. Nolīgumā noteiks to, kā Valde var atbrīvoties no valstu nodalījumiem, kas tiek pakāpeniski apvienoti.

(21) To, ka Direktīvā 2014/59/ES izklāstīto iestāžu noregulējuma noteikumu kopumu iesaistītajās dalībvalstīs centralizēti piemēro viena Savienības noregulējuma iestāde, var nodrošināt tikai tad, ja VNM izveidi un darbību reglamentējošie noteikumi dalībvalstīs ir tieši piemērojami, lai novērstu to atšķirīgu interpretāciju dažādās dalībvalstīs. Šādai tiešai piemērojamībai būtu jāsniedz labums visam iekšējam tirgum kopumā, jo tā veicinās taisnīgas konkurences nodrošināšanu un šķēršļu novēršanu pamatbrīvību izmantošanā ne tikai iesaistītajās dalībvalstīs, bet arī visā iekšējā tirgū.

(22) Atspoguļojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 darbības jomu, VNM būtu jāattiecas uz visām kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs. Tomēr, lai iekšējā tirgū novērstu asimetriju režīmā, ko noregulējuma laikā piemēro iestādēm, kuras kļūst maksātnespējīgas, un kreditoriem, VNM satvarā būtu jāparedz iespēja tieši noregulēt jebkuru iesaistītās dalībvalsts kredītiestādi. Tiktāl, ciktāl mātesuzņēmumi, ieguldījumu brokeru sabiedrības un finanšu iestādes ir ietvertas ECB īstenotajā konsolidētajā uzraudzībā, tie būtu jāietver arī VNM darbības jomā. Lai gan ECB minētās iestādes neuzraudzīs viena pati, tā būs vienīgā uzraudzības iestāde, kurai būs globāla izpratne par risku, kādam ir pakļauta grupa un netieši – tās atsevišķie locekļi. ECB īstenotās konsolidētās uzraudzības jomā ietilpstošu vienības izslēgšana no VNM darbības jomas padarītu par neiespējamu grupu noregulējuma plānošanu un grupu noregulējuma stratēģijas pieņemšanu un līdz ar to samazinātu jebkādu noregulējuma lēmumu efektivitāti.

(23) VNM satvarā lēmumi būtu jāpieņem visatbilstošākajā līmenī. Valdei un valstu noregulējuma iestādēm, pieņemot lēmumus saskaņā ar šo regulu, būtu jāpiemēro tie paši būtiskie noteikumi saskaņā ar šo regulu.

(24) Ņemot vērā to, ka noregulējuma politiku var pieņemt tikai Savienības iestādes un ka ikvienas konkrētās noregulējuma shēmas pieņemšanā tiek atstāta zināma rīcības brīvība, ir jāparedz atbilstoša Padomes un Komisijas iesaistīšanās, jo tās ir iestādes, kas saskaņā ar LESD 291. pantu var izmantot īstenošanas pilnvaras. Ar Valdes pieņemtajiem noregulējuma lēmumiem saistīto rīcības brīvības aspektu novērtēšana būtu jāveic Komisijai. Ņemot vērā noregulējuma lēmumu būtisko ietekmi uz dalībvalstu finansiālo stabilitāti un Savienību kopumā, kā arī uz dalībvalstu fiskālo suverenitāti, ir svarīgi, lai īstenošanas pilnvaras pieņemt atsevišķus ar noregulējumu saistītus lēmumus tiktu uzticētas Padomei. Tādēļ Padomei pēc Komisijas ierosinājuma būtu efektīvi jāpārbauda Valdes veiktais sabiedrības interešu pastāvēšanas izvērtējums un jāizvērtē jebkādas būtiskas izmaiņas Fonda līdzekļu summā, ko paredzēts izmantot konkrētai noregulējuma darbībai. Turklāt Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktos, lai precizētu kritērijus vai nosacījumus, kuri Valdei jāņem vērā tās dažādo pilnvaru īstenošanā. Šādai noregulējuma uzdevumu uzticēšanai nekādā gadījumā nevajadzētu apgrūtināt finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus darbību. Tādēļ EBI būtu jāsaglabā sava loma un visas pašreizējās pilnvaras un uzdevumi, proti, tai būtu jāpilnveido un jāveicina visām dalībvalstīm piemērojamo Savienības tiesību aktu konsekventa piemērošana un jāsekmē uzraudzības prakses konverģence visā Savienībā.

(25) Lai nodrošinātu konsekvenci ar Direktīvas 2014/59/ES 3. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem, Savienības iestādēm, veicot uzdevumus, kas tām uzticēti saskaņā ar šo regulu, būtu jānodrošina, ka ir paredzēti atbilstoši organizatoriskie pasākumi.

(26) ECB kā uzraudzības iestādei VUM satvarā un Valdei būtu jāspēj novērtēt to, vai kredītiestāde kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un vai ir pamatotas izredzes, ka jebkāda alternatīva privātā sektora vai uzraudzības darbība pieņemamā laikposmā novērstu tās maksātnespēju. Valdei, ja tā uzskata, ka ir apmierināti visi noregulējuma sākšanai nepieciešamie nosacījumi, būtu jāpieņem noregulējuma shēma. Ar noregulējuma shēmas pieņemšanu saistītā procedūra, kurā ir iesaistīta Komisija un Padome, pastiprina nepieciešamo Valdes darbības neatkarību, vienlaikus ievērojot principu, saskaņā ar kuru pilnvaras tiek deleģētas aģentūrām, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa (“Tiesa”). Tādēļ šī regula paredz, ka Valdes pieņemtā noregulējuma shēma stājas spēkā tikai tad, ja 24 stundas pēc tam, kad Valde to ir pieņēmusi, ne Padome, ne Komisija nav izteikušas iebildumus vai ja noregulējuma shēmu ir apstiprinājusi Komisija. Pamatam tam, ka Padome pēc Komisijas ierosinājuma iebilst pret Valdes pieņemto noregulējuma shēmu, vajadzētu būt tikai sabiedrības interesēm un Komisijas izdarītām būtiskām izmaiņām Valdes ierosinātajā apmērā, kādā drīkst izmantot Fonda līdzekļus. Izmaiņas Fonda līdzekļu summā salīdzinājumā ar Valdes sākotnēji ierosināto summu, kuras atbilst 5 % vai vairāk, būtu jāuzskata par būtiskām. Padomei būtu vai nu jāapstiprina Komisijas priekšlikums, vai arī jāiebilst pret šo priekšlikumu, to negrozot. Komisijai kā novērotājai Valdes sanāksmēs būtu pastāvīgi jāpārbauda tas, vai Valdes pieņemtā noregulējuma shēma pilnībā atbilst šai regulai, vai tā nodrošina pienācīgu līdzsvaru starp dažādajiem mērķiem un interesēm, vai tajā ir ievērotas sabiedrības intereses un vai ir saglabāta iekšējā tirgus integritāte. Ņemot vērā to, ka noregulējuma darbība ir saistīta ar ļoti ātru lēmumu pieņemšanas procesu, Padomei un Komisijai būtu cieši jāsadarbojas, un Padomei nevajadzētu paralēli veikt Komisijas jau sākto sagatavošanas darbu. Valdei būtu jāsniedz norādījumi valstu noregulējuma iestādēm, kurām būtu jāveic visi noregulējuma shēmas īstenošanai nepieciešamie pasākumi.

(27) Grupas noregulējuma shēmas izstrādei būtu jāatvieglo koordinēts noregulējums, jo tas varētu sniegt vislabākos rezultātus attiecībā uz visām grupas vienībām. Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm vajadzētu būt arī pilnvarām izmantot pagaidu bankas iestādes instrumentu grupas līmenī (kas attiecīgā gadījumā var ietvert sloga sadales mehānismus), lai stabilizētu visu grupu kopumā. Meitasuzņēmumu īpašumtiesības varētu pārvest pagaidu iestādei, lai pēc tam tās pārdotu vai nu kā kopumu, vai atsevišķi, kad tirgus apstākļi tam ir piemēroti. Turklāt Valdei vai attiecīgā gadījumā valsts noregulējuma iestādei vajadzētu būt pilnvarām piemērot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu mātes iestādes līmenī.

(28) Valdei jo īpaši vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt lēmumus attiecībā uz nozīmīgām vienībām vai grupām, ECB tieši uzraudzītām vienībām vai grupām vai pārrobežu grupām. Valstu noregulējuma iestādēm būtu jāpalīdz Valdei plānot noregulējumu un sagatavot noregulējuma lēmumus. Tādu vienību un grupu gadījumā, kuras nav nozīmīgas un nedarbojas pāri robežām, valstu noregulējuma iestādēm vajadzētu būt atbildīgām jo īpaši par noregulējuma plānošanu, noregulējamības novērtēšanu, noregulējamības šķēršļu likvidēšanu, pasākumiem, kas noregulējuma iestādēm jāveic agrīnas intervences laikā, un noregulējuma darbībām. Noteiktos apstākļos valstu noregulējuma iestādēm savi uzdevumi būtu jāveic, pamatojoties uz šo regulu un saskaņā ar to, vienlaikus īstenojot pilnvaras, kas tām uzticētas ar dalībvalstu tiesību aktiem, tām transponējot Direktīvu 2014/59/ES, un saskaņā ar tiem, tiktāl, ciktāl tas nav pretrunā šai regulai.

(29) Iekšējā tirgus pareizas darbības nolūkā ir svarīgi, lai visām noregulējuma darbībām tiktu piemēroti tie paši noteikumi neatkarīgi no tā, vai šos pasākumus veic noregulējuma iestādes saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES, vai VNM satvarā. Komisijai minētos pasākumus būtu jānovērtē saskaņā ar LESD 107. pantu.

(30) Gadījumos, kad noregulējuma darbība paredzētu valsts atbalsta piešķiršanu, ievērojot LESD 107. panta 1. punktu vai kā Fonda atbalstu, noregulējuma lēmumu var pieņemt pēc tam, kad Komisija ir pieņēmusi pozitīvu vai ar konkrētiem nosacījumiem saistītu lēmumu par to, ka šāds atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Komisijas lēmumā par Fonda atbalstu var paredzēt nosacījumus, saistības vai pasākumus attiecībā uz atbalsta saņēmēju. Komisijas noteiktie iespējamie nosacījumi var paredzēt (bet ne tikai): sloga sadales prasības, tostarp prasību, ka zaudējumus vispirms absorbē no kapitāla, un prasības attiecībā uz hibrīdkapitāla turētāju, subordinētā parāda turētāju un prioritāro kreditoru iemaksām, tostarp saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES prasībām; ierobežojumus attiecībā uz akciju dividenžu vai hibrīdkapitāla instrumentu kuponu izmaksu, uz savu akciju vai hibrīdkapitāla instrumentu atpirkšanu vai uz kapitāla pārvaldības darījumiem; ierobežojumus attiecībā uz daļu iegādi jebkurā uzņēmumā, pārvedot aktīvus vai akcijas; aizliegumu īstenot agresīvu komercpraksi vai stratēģijas vai sniegt atbalstu reklāmas veidā, to finansējot no publiskajiem līdzekļiem; prasības attiecībā uz tirgus daļām, cenu noteikšanu un produkta aprakstu vai citas uzvedības prasības; prasības attiecībā uz pārstrukturēšanas plāniem; pārvaldības prasības; ziņošanas un informācijas atklāšanas prasības, tostarp attiecībā uz atbilstību iespējamiem Komisijas noteiktiem nosacījumiem; prasības attiecībā uz atbalsta saņēmēja vai tā aktīvu, tiesību un saistību pilnīgu vai daļēju pārdošanu; prasības attiecībā uz atbalsta saņēmēja likvidāciju.

(31) Lai noregulējuma procesā nodrošinātu ātru un efektīvu lēmumu pieņemšanu, Valdei vajadzētu būt īpašai Savienības aģentūrai ar specifisku struktūru, kas atbilst tās konkrētajiem uzdevumiem un kas atšķiras no visu pārējo Savienības aģentūru modeļa. Tās sastāvam būtu jānodrošina, ka ir pienācīgi ņemtas vērā visas attiecīgās noregulējuma procedūrās uz spēles liktās intereses. Ņemot vērā Valdes uzdevumus, priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un vēl četri Valdes pilna laika locekļi būtu jāieceļ, pamatojoties uz nopelniem, prasmēm, zināšanām banku un finanšu jautājumos un pieredzi finanšu uzraudzības, regulējuma un iestāžu noregulējuma jomā. Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un četri Valdes pilna laika locekļi būtu jāizraugās, izmantojot atklātu atlases procedūru, par kuru būtu pienācīgi jāinformē Eiropas Parlaments un Padome un kurā būtu jāievēro dzimumu līdzsvara princips, pieredze un kvalifikācija. Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamenta kompetentajai komitejai izraudzīto priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu amata kandidātu saraksts. Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam apstiprināšanai priekšlikums par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu iecelšanu. Pēc tam, kad Eiropas Parlaments ir apstiprinājis minēto priekšlikumu, Padomei būtu jāpieņem īstenošanas lēmums par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu iecelšanu.

(32) Valdei būtu jādarbojas izpildsesijās un plenārsesijās. Valdes izpildsesijā tās sastāvā būtu jāietilpst priekšsēdētājam, četriem neatkarīgajiem pilna laika locekļiem, kam būtu jādarbojas neatkarīgi un objektīvi visas Savienības interesēs, un Komisijas un ECB ieceltiem pastāvīgajiem novērotājiem. Apspriežoties par tādas iestādes vai grupas noregulējumu, kura veic uzņēmējdarbību tikai vienā iesaistītajā dalībvalstī, būtu jāuzaicina piedalīties Valdes izpildsesijā un jāiesaista lēmumu pieņemšanas procesā attiecīgās dalībvalsts nozīmēts loceklis, kas pārstāv savas valsts noregulējuma iestādi. Apspriežoties par pārrobežu grupu, piederības un visu attiecīgo uzņēmēju dalībvalstu nozīmētie locekļi, kas pārstāv attiecīgās valstu noregulējuma iestādes, būtu jāuzaicina piedalīties Valdes izpildsesijā un jāiesaista tās lēmumu pieņemšanas procesā.

(33) Valdei savā izpildsesijā būtu jāsagatavo visi lēmumi par noregulējuma procedūru un pēc iespējas lielākā mērā tie jāpieņem. Noregulējuma plānos ietvertās iestādēm specifiskās informācijas dēļ lēmumus par noregulējuma plānu izstrādāšanu, novērtēšanu un apstiprināšanu būtu jāpieņem Valdei savā izpildsesijā. Attiecībā uz Fonda izmantošanu ir svarīgi, lai nebūtu priekšrocību tam, kurš rīkojas pirmais, un lai tiktu uzraudzīta līdzekļu plūsma no Fonda. Lai nodrošinātu to, ka Valde pieņem atbilstošus lēmumus gadījumos, kad noregulējuma darbībai ir nepieciešami līdzekļi, kas pārsniedz EUR 5 000 000 000 maksimālo apjomu, jebkuram plenārsesijas loceklim, ievērojot stingru termiņu, vajadzētu spēt pieprasīt lēmuma pieņemšanu plenārsesijā. Ja atbalsts likviditātes nodrošināšanai nav saistīts ar risku vai ir saistīts ar tādu risku, kas ir ievērojami zemāks nekā risks, ar kuru ir saistīti citi atbalsta veidi – (jo īpaši gadījumos, kad pret atbilstošu augstas kvalitātes nodrošinājumu tiek vienu reizi un uz īsu laikposmu pagarināts kredīts, kas piešķirts maksātspējīgām iestādēm, – ir pamatoti šim atbalsta veidam piemērot mazāku svērumu, proti, tikai 0,5. Kad izmantoto Fonda līdzekļu uzkrātā neto summa pēdējos 12 secīgajos mēnešos sasniedz EUR 5 000 000 000 gadā, plenārsesijai būtu jāizvērtē noregulējuma instrumentu piemērošana, tostarp Fonda izmantošana, un būtu jāsniedz norādījumi, kuri izpildsesijai būtu jāņem vērā turpmākajos noregulējuma lēmumos. Norādījumos izpildsesijai īpaša uzmanība būtu jāpievērš noregulējuma instrumentu nediskriminējošai piemērošanai, Fonda izsmelšanas novēršanai un tam, lai bez riska vai zema riska atbalsts likviditātes nodrošināšanai pienācīgi tiktu nošķirts no citiem atbalsta veidiem.

(34) Tā kā lēmumu pieņemšanas procesā iesaistīto dalībnieku sastāvs Valdes izpildsesijās mainās atkarībā no dalībvalsts, kurā darbojas attiecīgā iestāde vai grupa, pastāvīgajiem dalībniekiem būtu jānodrošina, ka lēmumi, kas tiek pieņemti atšķirīga sastāva Valdes izpildsesijās, ir saskaņoti, atbilstīgi un samērīgi.

(35) Būtu jāparedz iespēja, ka Valde savās sanāksmēs var uzaicināt piedalīties novērotājus. Noregulējuma uzdevumu uzticēšanai ECB vajadzētu būt saskanīgai ar Eiropas Finanšu uzraudzības sistēmas (EFUS) satvaru un tās pamatmērķi – izstrādāt vienotu noteikumu kopumu un pastiprināt uzraudzības un noregulējuma prakses konverģenci Savienībā kopumā. Jo īpaši EBI saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010 būtu jāizvērtē un jākoordinē iniciatīvas attiecībā uz noregulējuma plāniem, lai veicinātu konverģenci šajā jomā. Tādēļ gadījumos, kad tiek apspriesti jautājumi, par kuriem EBI saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES ir jāizstrādā tehniskie standarti vai jāsniedz pamatnostādnes, Valdei vienmēr būtu jāuzaicina EBI. Attiecīgos gadījumos uz Valdes sanāksmēm var uzaicināt citus novērotājus, piemēram, Eiropas stabilitātes mehānisma (ESM) pārstāvi.

(36) Novērotājiem būtu piemērojamas tās pašas dienesta noslēpuma prasības, ko piemēro Valdes locekļiem un darbiniekiem, kā arī darbiniekiem, kas strādā saistībā ar apmaiņu ar iesaistītajām dalībvalstīm vai ir šo valstu norīkoti, lai veiktu ar noregulējumu saistītus pienākumus.

(37) Valdei būtu jāspēj izveidot iekšējas noregulējuma grupas, kuru sastāvā ietilpst tās darbinieki un valstu noregulējuma iestāžu darbinieki, tai skaitā attiecīgos gadījumos novērotāji no neiesaistītajām dalībvalstīm. Šādas iekšējas noregulējumu grupas būtu jāvada Valdes vadošo darbinieku ieceltiem koordinatoriem, kurus kā novērotājus var uzaicināt piedalīties Valdes izpildsesijās.

(38) Valdei un neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādēm un kompetentajām iestādēm būtu jāpieņem saprašanās memorands, kurā būtu vispārīgi aprakstīta to savstarpējā sadarbība Direktīvā 2014/59/ES paredzēto uzdevumu izpildē. Saprašanās memorandā varētu arī precizēt apspriešanos saistībā ar Valdes lēmumiem, kas ietekmē tādus meitasuzņēmumus, kuri veic uzņēmējdarbību neiesaistītajās dalībvalstīs, vai tādas filiāles, kuras atrodas neiesaistītajās dalībvalstīs, bet kuru mātesuzņēmums veic uzņēmējdarbību iesaistītā dalībvalstī. Saprašanās memorands būtu regulāri jāpārskata.

(39) Valdei būtu jārīkojas neatkarīgi. Tai būtu jāspēj izšķirt jautājumus, kas saistīti ar lielām grupām, un rīkoties ātri un objektīvi. Valdei būtu jānodrošina, ka pienācīgi tiek ņemta vērā valsts finanšu stabilitāte, Savienības finanšu stabilitāte un iekšējais tirgus. Valdes locekļiem vajadzētu būt nepieciešamajai kompetencei banku pārstrukturēšanas un maksātnespējas jomā.

(40) Kad tiek pieņemti lēmumi vai veiktas darbības, īstenojot pilnvaras, kas tiek piešķirtas ar šo regulu, būtu pienācīgi jāņem vērā tas, cik iekšējam tirgum ir nozīmīga LESD noteiktās brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana, un jo īpaši attiecīgos gadījumos – tās ietekme uz pārrobežu darbību turpināšanu.

(41) Ņemot vērā Valdes uzdevumus un noregulējuma mērķus, kas ietver publisko līdzekļu aizsardzību, VNM darbība būtu jāfinansē no iemaksām, kuras veic iestādes, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs.

(42) Valdei, Padomei un Komisijai attiecīgos gadījumos būtu jāaizstāj saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES izraudzītās valstu noregulējuma iestādes attiecībā uz visiem aspektiem, kas saistīti ar noregulējuma lēmumu pieņemšanu. Saskaņā minēto direktīvu izraudzītajām valstu noregulējuma iestādēm būtu jāturpina veikt darbības, kas saistītas ar Valdes pieņemto noregulējuma shēmu īstenošanu. Lai nodrošinātu pārredzamību un demokrātisku kontroli, kā arī aizsargātu Savienības iestāžu tiesības, Valdei vajadzētu būt atbildīgai Eiropas Parlamenta un Padomes priekšā par visiem lēmumiem, kas pieņemti, pamatojoties uz šo regulu. Pārredzamības un demokrātiskas kontroles iemeslu dēļ valstu parlamentiem vajadzētu būt noteiktām tiesībām iegūt informāciju par Valdes darbībām un iesaistīties dialogā ar to.

(43) Būtu jāparedz iespēja iesaistītās dalībvalsts parlamentam vai tā kompetentajai komisijai uzaicināt Valdes priekšsēdētāju kopā ar šīs valsts noregulējuma iestādes pārstāvi piedalīties viedokļu apmaiņā par iestāžu noregulēšanu minētajā dalībvalstī. Šāda loma valstu parlamentiem ir atbilstoša, ņemot vērā noregulējuma darbību iespējamo ietekmi uz publiskajām finansēm, iestādēm, to klientiem un darbiniekiem un tirgiem iesaistītajās dalībvalstīs. Valdes priekšsēdētājam un valstu noregulējuma iestādēm būtu jāpieņem šādi uzaicinājumi uz viedokļu apmaiņu ar valstu parlamentu pārstāvjiem.

(44) Lai nodrošinātu vienotu pieeju iestādēm un grupām, Valde būtu jāpilnvaro pēc apspriešanās ar valsts kompetentajām un noregulējuma iestādēm izstrādāt noregulējuma plānus šādām iestādēm un grupām. Kā vispārējs noteikums būtu jāparedz tas, ka grupas noregulējuma plānus sagatavo visai grupai kopumā un ka tajos nosaka pasākumus attiecībā uz mātesuzņēmumu, kā arī visiem individuālajiem meitasuzņēmumiem, kas ir daļa no šīs grupas. Grupas noregulējuma plānos būtu jāņem vērā attiecīgās grupas finanšu, tehniskā un darījumdarbības struktūra. Ja tiek izstrādāti individuāli noregulējuma plāni vienībām, kas ir daļa no grupas, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jācenšas tos pēc iespējas lielākā mērā saskaņot ar pārējo šīs grupas iestāžu noregulējuma plāniem. Valdei un attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm noregulējuma plāni un visas izmaiņas tajos būtu jāiesniedz kompetentajai iestādei, lai pastāvīgi un pilnīgi to informētu. Valdei būtu jāizvērtē šādu iestāžu un grupu noregulējamība un jāveic pasākumi, kuru mērķis ir novērst noregulējamības šķēršļus, ja tādi pastāv. Lai nodrošinātu konsekvenci un attiecīgo iestāžu noregulējamību, Valdei būtu jāpieprasa valstu noregulējuma iestādēm piemērot šādus atbilstošus pasākumus, kas izstrādāti noregulējamības šķēršļu novēršanai. Ņemot vērā noregulējuma plānos iekļautās informācijas sensitivitāti, uz tiem būtu jāattiecina šajā regulā izklāstītie dienesta noslēpuma noteikumi.

(45) Piemērojot noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras, būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips un iestādes juridiskās formas īpatnības.

(46) Noregulējuma plānošana ir būtisks efektīva noregulējuma elements. Tādēļ Valdei vajadzētu būt pilnvarām pieprasīt izmaiņas iestāžu vai grupu struktūrā un organizācijā, lai veiktu pasākumus, kas ir nepieciešami un samērīgi, lai samazinātu vai novērstu būtiskus šķēršļus noregulējuma instrumentu piemērošanai un lai nodrošinātu attiecīgo vienību noregulējamību. Ņemot vērā visu iestāžu potenciāli sistēmisko raksturu, finanšu stabilitātes saglabāšanas nolūkā ir ļoti svarīgi, lai Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu nodrošināta iespēja noregulēt jebkuru iestādi. Lai ievērotu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“harta”) 16. pantā paredzēto darījumdarbības brīvību, Valdes rīcības brīvībai vajadzētu būt ierobežotai līdz tam, kas ir nepieciešams attiecīgās iestādes struktūras un darbību vienkāršošanai tikai, lai uzlabotu tās noregulējamību. Turklāt visiem šādā nolūkā noteiktiem pasākumiem būtu jāatbilst Savienības tiesību aktiem. Pasākumiem nedz tiešā, nedz netiešā veidā nevajadzētu būt diskriminējošiem valstspiederības dēļ, un tiem vajadzētu būt pamatotiem ar sevišķi svarīgu iemeslu, proti, ar to, ka tie tiek veikti sabiedrības interesēs saglabāt finansiālo stabilitāti. Lai noteiktu, vai darbība tika veikta sabiedrības interesēs, Valdei, rīkojoties sabiedrības interesēs, būtu jāspēj sasniegt noregulējuma mērķus, nesaskaroties ar šķēršļiem noregulējuma instrumentu piemērošanā vai tai ar šo regulu piešķirto pilnvaru īstenošanā. Turklāt darbībai nevajadzētu pārsniegt minimumu, kas nepieciešams paredzēto mērķu sasniegšanai. Nosakot, kādi pasākumi ir jāveic, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jāņem vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas (“ESRK”), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (9), brīdinājumi un ieteikumi.

(47) Ņemot vērā visu iestāžu potenciāli sistēmisko raksturu, ir izšķiroši svarīgi, lai Valde attiecīgā gadījumā sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm spētu pieņemt noregulējuma plānus, novērtēt jebkuras iestādes un grupas noregulējamību un nepieciešamības gadījumā veikt pasākumus, lai novērstu šķēršļus jebkuras iesaistīto dalībvalstu iestādes noregulējamībai. Tādu sistēmiski nozīmīgu iestāžu maksātnespēja, tai skaitā tādu iestāžu maksātnespēja, uz kurām attiecas Direktīvas 2013/36/ES 131. pants, varētu būtiski apdraudēt finanšu tirgu darbību un negatīvi ietekmēt finanšu stabilitāti. Valdei būtu prioritārā kārtā pienācīgi jānodrošina minēto sistēmiski nozīmīgo iestāžu noregulējuma plānu izstrāde, un tai būtu jāizvērtē to noregulējamība, un jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai novērstu vai likvidētu šķēršļus to noregulējamībai, neskarot tās neatkarību un tās pienākumu sagatavot visu tās pilnvaru darbības jomā ietilpstošo iestāžu noregulējuma plānu.

(48) Noregulējuma plānos būtu jāiekļauj procedūras, ko izmanto, lai informētu darba ņēmēju pārstāvjus un apspriestos ar tiem visā noregulējuma veikšanas gaitā. Attiecīgos gadījumos šajā sakarībā būtu jāievēro koplīgumi vai cita sociālo partneru paredzēta kārtība, kā arī Savienības un dalībvalstu tiesību akti par arodbiedrību un darba ņēmēju pārstāvju iesaistīšanu uzņēmuma pārstrukturēšanā.

(49) Saistībā ar noregulējuma plānu izstrādi Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm saistībā ar noregulējuma plāniem un tad, kad tiek izmantotas to rīcībā esošās dažādās pilnvaras un instrumenti, būtu jāņem vērā iestādes darījumdarbības raksturs, akciju paketes struktūra, juridiskā forma, riska profila apmērs, juridiskais statuss un savstarpējā saistība ar citām iestādēm vai finanšu sistēmu kopumā, darbību apmērs un sarežģītība, tas, vai tā piedalās institucionālajā aizsardzības shēmā vai citās kooperatīvās savstarpējās solidaritātes shēmās, tas, vai tā sniedz ieguldījumu pakalpojumus vai veic ieguldījumu darbības, un tas, vai tās kļūšana par maksātnespējīgu un tai sekojošā likvidācija saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru būtiski negatīvi ietekmētu finanšu tirgus, citas iestādes, finansēšanas nosacījumus vai ekonomiku plašākā mērogā, nodrošinot, ka režīms tiek piemērots atbilstoši un samērīgi un ka līdz minimumam ir samazināts ar noregulējuma plāna sagatavošanas pienākumiem saistītais administratīvais slogs. Tā kā Direktīvas 2014/59/ES pielikuma A sadaļā precizētais saturs un informācija paredz minimālo standartu acīmredzami sistēmiski nozīmīgām vienībām, konkrētos gadījumos ir atļauts atkarībā no iestādes piemērot atšķirīgas vai ievērojami zemākas prasības attiecībā uz noregulējuma plānošanu un informācijas sniegšanu, kā arī veikt atjaunināšanu retāk nekā reizi gadā. Noregulējuma plānu varētu samazināt attiecībā uz mazām vienībām ar nelielu savstarpējo saistību un sarežģītību. Turklāt minētais režīms būtu jāpiemēro tā, lai netiktu apdraudēta finanšu tirgu stabilitāte. Jo īpaši situācijās, kurām raksturīgas plašākas problēmas vai pat šaubas par daudzu vienību noturību, ir svarīgi ņemt vērā saistībā ar jebkuru atsevišķu vienību veiktu darbību radītās kaitīgās ietekmes izplatības risku.

(50) Ja Direktīva 2014/59/ES paredz valstu noregulējuma iestādēm iespēju piemērot vienkāršotus pienākumus vai atbrīvojumus attiecībā uz noregulējuma plānu izstrādes prasību, būtu jāparedz procedūra, ar kuru Valde vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādes varētu atļaut piemērot šādus vienkāršotus pienākumus.

(51) Saskaņā ar to vienību kapitāla struktūru, kuras ir radniecīgas centrālajai iestādei, piemērojot šo regulu, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm nevajadzētu būt obligāti jāizstrādā atsevišķi noregulējuma plāni, tikai pamatojoties uz to, ka centrālo iestādi, kurai minētās vienības ir radniecīgas, tieši uzrauga ECB. Izstrādājot grupas noregulējuma plānu, īpaši būtu jāņem vērā noregulējuma darbību iespējamā ietekme visās dalībvalstīs, kurās attiecīgā grupa darbojas.

(52) VNM pamatā vajadzētu būt Regulas (ES) Nr. 1024/2013 un Direktīvas 2014/59/ES sistēmai. Tādēļ Valdei vajadzētu būt pilnvarotai iejaukties agrīnā posmā, kad sāk pasliktināties vienības finansiālā situācija vai maksātspēja. Informācija, ko Valde šajā posmā saņem no valstu noregulējuma iestādēm vai ECB, ir noderīga, lai pieņemtu lēmumu par darbību, ko tā varētu veikt ar mērķi sagatavoties attiecīgās vienības noregulējumam.

(53) Lai vajadzības gadījumā nodrošinātu ātru noregulējuma darbību, Valdei sadarbībā ar ECB vai ar attiecīgo valsts kompetento iestādi, būtu cieši jāuzrauga attiecīgo vienību situācija un šo vienību atbilstība jebkuram saistībā ar tām veiktajam agrīnas intervences pasākumam. Nosakot, vai privātā sektora darbība pieņemamā laikposmā varētu novērst vienības kļūšanu par maksātnespējīgu, attiecīgajai iestādei būtu jāņem vērā saskaņā ar kompetentās iestādes noteiktu grafiku veikto agrīnas intervences pasākumu lietderīgums.

(54) Valdei un valstu noregulējuma iestādēm un kompetentajām iestādēm, tai skaitā ECB, attiecīgā gadījumā būtu jānoslēdz saprašanās memorands, kurā būtu vispārīgi aprakstīta to savstarpējā sadarbība, veicot savus attiecīgos uzdevumus saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. Saprašanās memorands būtu regulāri jāpārskata.

(55) Pieņemot lēmumus vai veicot darbības, jo īpaši attiecībā uz vienībām, kas veic uzņēmējdarbību gan iesaistītajās dalībvalstīs, gan neiesaistītajās dalībvalstīs, būtu jāņem vērā arī iespējamā negatīvā ietekme uz šīm dalībvalstīm, piemēram, draudi to finanšu tirgu finanšu stabilitātei, un vienībām, kuras veic uzņēmējdarbību šajās dalībvalstīs.

(56) Lai mazinātu finanšu tirgu un ekonomikas traucējumus, noregulējuma process būtu jāveic īsā laikposmā. Noguldītājiem pēc iespējas ātrāk vajadzētu tikt piešķirtai piekļuvei vismaz garantētajiem noguldījumiem un jebkurā gadījumā tādos pašos termiņos kā tie, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/49/ES (10). Komisijai visā noregulējuma procedūrā vajadzētu būt piekļuvei jebkādai informācijai, ko tā uzskata par svarīgu, lai noregulējuma procesā pieņemtu uz informāciju balstītu lēmumu.

(57) Lēmums par iestādes noregulējuma sākšanu būtu jāpieņem, pirms finanšu vienība nav kļuvusi maksātnespējīga saskaņā ar bilanci un pirms pilnībā nav iztērēts viss kapitāls. Noregulējums būtu jāsāk pēc tam, kad ir konstatēts, ka vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un ka pieņemamā laikposmā nekādi alternatīvi privātā sektora pasākumi nenovērstu šādu vienības kļūšanu par maksātnespējīgu. Tam, ka vienība neatbilst atļaujas saņemšanas prasībām, pašam par sevi nevajadzētu būt pamatojumam noregulējuma sākšanai, jo īpaši tad, ja vienība joprojām ir vai, iespējams, joprojām būs dzīvotspējīga. Vienība būtu jāuzskata par tādu, kas kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, ja tā pārkāpj vai, iespējams, tuvākajā nākotnē pārkāps atļaujas atjaunošanas prasības, ja vienības aktīvi ir vai, iespējams, tuvākajā nākotnē būs mazāki nekā tās saistības, ja vienība nav vai, iespējams, tuvākajā nākotnē nebūs spējīga samaksāt savus parādus paredzētajā termiņā vai ja vienība pieprasa ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem, izņemot šajā regulā izklāstītos īpašos gadījumus. Nepieciešamībai pēc ārkārtas likviditātes palīdzības no centrālās bankas pašai par sevi nevajadzētu būt apstāklim, kas pietiekamā mērā apliecina to, ka vienība nav vai, iespējams, tuvākajā nākotnē nebūs spējīga nokārtot savas saistības paredzētajā termiņā. Ja minēto mehānismu garantē valsts, mehānismu izmantojošai vienībai, būtu jāpiemēro valsts atbalsta noteikumi. Lai saglabātu finanšu stabilitāti, jo īpaši sistēmiska likviditātes trūkuma gadījumā, centrālo banku sniegtajām valsts garantijām attiecībā uz likviditātes nodrošinājumu vai valsts garantijām nesen emitētām saistībām, lai novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts ekonomikā, nebūtu jāiedarbina noregulējuma režīms, ja ir izpildīti vairāki nosacījumi. Jo īpaši valsts garantijas pasākumi būtu jāapstiprina saskaņā ar regulējumu valsts atbalsta jomā, tiem nevajadzētu būt daļai no plašāka atbalsta pasākumu kopuma un garantijas pasākumu izmantošanai vajadzētu būt stingri ierobežotai laikā. Būtu jāaizliedz dalībvalstu garantijas kapitāla prasījumiem. Sniedzot garantiju, dalībvalstij būtu jānodrošina, ka vienība šo garantiju atlīdzina pienācīgā apmērā. Turklāt ārkārtas finansiālā atbalsta sniegšanai no publiskā sektora līdzekļiem nevajadzētu būt par faktoru noregulējuma piemērošanai, ja dalībvalsts piesardzības nolūkā iegūst kapitāla daļu tādā vienībā – tostarp publiskā īpašumā esošā vienībā –, kura ievēro kapitāla prasības. Tas var būt, piemēram, gadījums, kad, pamatojoties uz iznākumu, kas iegūts, veicot uz scenāriju balstītu spriedzes testu vai līdzvērtīgu makroprudenciālās uzraudzības iestāžu veiktu darbību, vienībai tiek prasīts piesaistīt jaunu kapitālu, tostarp saglabāt finansiālo stabilitāti sistēmiskas krīzes kontekstā, bet vienība pati saviem spēkiem nav spējīga piesaistīt kapitālu tirgos. Vienība nebūtu jāuzskata par tādu, kas kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, pamatojoties tikai uz to, ka pirms šīs regulas stāšanās spēkā tai tika sniegts ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem. Visbeidzot, likviditātes instrumentu, tostarp centrālo banku nodrošinātas ārkārtas likviditātes palīdzības, pieejamība var būt valsts atbalsts, ievērojot Savienības regulējumu valsts atbalsta jomā.

(58) Vienības, kas kļūst maksātnespējīga, likvidācija saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru varētu apdraudēt finanšu stabilitāti, pārtraukt būtisku pakalpojumu sniegšanu un ietekmēt noguldītāju aizsardzību. Šādā gadījumā noregulējuma instrumentu piemērošana ir sabiedrības interesēs. Tādēļ noregulējuma mērķiem vajadzētu būt šādiem: nodrošināt būtisku pakalpojumu sniegšanas nepārtrauktību, saglabāt finanšu sistēmas stabilitāti, mazināt stimulus nepiesardzīgai rīcībai, līdz minimumam samazinot paļaušanos uz finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem, kuru sniedz vienībām, kas kļūst maksātnespējīgas, un aizsargāt noguldītājus.

(59) Tomēr vienmēr, pirms tiek pieņemts lēmums par maksātnespējīgas vienības saglabāšanu, turpinot tās darbību, būtu jāapsver iespēja šo vienību likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Maksātnespējīga vienība būtu jāsaglabā, turpinot tās darbību, finansiālas stabilitātes nolūkā un pēc iespējas lielākā mērā izmantojot privātus līdzekļus. To var panākt, vai nu pārdodot vienību privātā sektora pircējam vai to apvienojot ar privātā sektora pircēju, vai nu pēc vienības saistību norakstīšanas, vai arī pēc tās parādu pārvēršanas kapitālā, lai veiktu rekapitalizāciju.

(60) Pieņemot vai sagatavojot lēmumus par noregulējuma pilnvarām, Valdei, Padomei un Komisijai būtu jānodrošina, ka noregulējuma darbību veic saskaņā ar noteiktiem principiem, tostarp tas, ka akcionāri un kreditori sedz pienācīgu daļu no zaudējumiem, ka principā tiek nomainīta vadība, ka līdz minimumam tiek samazinātas vienības noregulējuma izmaksas un ka vienas kategorijas kreditoriem tiek piemērota vienāda attieksme. Jo īpaši gadījumos, kad tās pašas kategorijas kreditoriem piemēro atšķirīgu attieksmi saistībā ar noregulējuma darbību, šādām atšķirībām vajadzētu būt pamatotām ar sabiedrības interešu aizsardzību, un tām nevajadzētu būt nedz tieši, nedz netieši diskriminējošām valstspiederības dēļ.

(61) Akcionāru un kreditoru tiesību ierobežojumiem būtu jāatbilst hartas 52. pantam. Tādēļ noregulējuma instrumenti būtu jāpiemēro tikai tām vienībām, kuras kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīgas, un tikai tad, ja tas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi – finanšu stabilitātes nodrošināšanu sabiedrības interesēs. Jo īpaši noregulējuma instrumenti būtu jāpiemēro tad, ja vienību nevar likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, nedestabilizējot finanšu sistēmu, un ir nepieciešami pasākumi, lai nodrošinātu sistēmiski nozīmīgu funkciju ātru pārvešanu un turpināšanu, un ja nav pamatotu izredžu rast alternatīvu privātu risinājumu, tostarp izredžu, ka tā brīža akcionāri vai kāda trešā puse palielinās kapitālu pietiekamā apmērā, lai pilnībā atjaunotu vienības dzīvotspēju.

(62) Īpašumtiesību aizskārumam nevajadzētu būt nesamērīgam. Tā rezultātā skartajiem akcionāriem un kreditoriem nevajadzētu būt lielākiem zaudējumiem nekā tie, kas būtu radušies, ja vienība būtu likvidēta laikā, kad tika pieņemts noregulējuma lēmums. Ja noregulējamās iestādes aktīvi tiek daļēji pārvesti privātam pircējam vai pagaidu iestādei, noregulējamās iestādes atlikusī daļa būtu jālikvidē saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Lai aizsargātu vienības akcionārus un kreditorus likvidācijas procedūras laikā, tiem likvidācijas procesā vajadzētu būt tiesībām saņemt prasījumu atlīdzību tādā apmērā, kas nav mazāks par summu, kuru tie saskaņā ar aplēsēm būtu atguvuši, ja vienība kopumā būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.

(63) Lai aizsargātu akcionāru un kreditoru tiesības, būtu jānosaka skaidri pienākumi attiecībā uz noregulējamās iestādes aktīvu un saistību novērtēšanu un šajā regulā noteiktajos gadījumos attiecībā uz tā režīma izvērtēšanu, kāds akcionāriem un kreditoriem tiktu piemērots, ja vienība būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Vajadzētu būt iespējamam novērtēšanu sākt jau agrīnās intervences posmā. Pirms jebkādas noregulējuma darbības sākšanas būtu jāveic godīga, piesardzīga un reālistiska vienības aktīvu un saistību novērtēšana. Šādu novērtējumu vajadzētu būt iespējai pārsūdzēt tikai kopā ar noregulējuma lēmumu. Turklāt šajā regulā noteiktajos gadījumos pēc noregulējuma instrumentu piemērošanas būtu jāveic akcionāriem un kreditoriem piemērotā režīma ex post salīdzināšana ar režīmu, kāds tiem būtu ticis piemērots parastās maksātnespējas procedūras gadījumā. Ja tiek konstatēts, ka akcionāru un kreditoru saņemtā prasījumu atlīdzības summa ir mazāka par summu, kādu tie būtu saņēmuši parastās maksātnespējas procedūras gadījumā, šajā regulā noteiktajos gadījumos tiem vajadzētu būt tiesīgiem saņemt maksājumu šīs starpības apmērā. Konstatētā starpība būtu jāsamaksā no Fonda līdzekļiem, kas izveidots saskaņā ar šo regulu.

(64) Ir svarīgi, lai zaudējumi tiktu atzīti tad, kad vienība kļūst maksātnespējīga. Tādu vienību aktīvu un saistību novērtēšanai, kas kļūst maksātnespējīgas, būtu jābalstās uz godīgiem, piesardzīgiem un reālistiskiem pieņēmumiem noregulējuma instrumentu piemērošanas brīdī. Tomēr, veicot novērtēšanu, vienības finansiālajam stāvoklim nevajadzētu ietekmēt saistību vērtību. Steidzamības apsvērumu dēļ būtu jāparedz, ka Valde var ātri novērtēt tādas vienības aktīvus un saistības, kas kļūst maksātnespējīga. Šim novērtējumam vajadzētu būt provizoriskam, un tas būtu jāizmanto tikai līdz brīdim, kad ir veikta neatkarīga novērtēšana.

(65) Lai nodrošinātu, ka noregulējuma process joprojām ir objektīvs un stabils, ir jānosaka kārtība, kādā būtu jānoraksta vai jākonvertē kreditoru nenodrošinātie prasījumi pret noregulējamo iestādi. Lai mazinātu risku, ka kreditoriem rodas lielāki zaudējumi nekā tad, ja iestāde tiktu likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, nosakāmā kārtība būtu jāpiemēro gan parastās maksātnespējas procedūras gadījumā, gan, veicot norakstīšanu vai konvertāciju noregulējuma procesā. Tas atvieglotu arī parāda cenas noteikšanu.

(66) Valdei būtu jāizlemj par sīki izstrādātu noregulējuma shēmu. Attiecīgajiem noregulējuma instrumentiem būtu jāietver uzņēmuma pārdošanas instruments, pagaidu iestādes instruments, iekšējās rekapitalizācijas instruments un aktīvu nodalīšanas instruments, kurus paredz arī Direktīvā 2014/59/ES. Minētajai shēmai būtu arī jāļauj novērtēt, vai ir ievēroti nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai.

(67) Veicot noregulējuma darbības, Valdei būtu jāņem vērā un jāveic noregulējuma plānos paredzētie pasākumi, ja vien Valde, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, neuzskata, ka noregulējuma mērķi tiks sasniegti efektīvāk, veicot darbības, kas nav paredzētas minētajos noregulējuma plānos.

(68) Noregulējuma instrumentiem būtu jāietver noregulējamās iestādes uzņēmuma vai tās akciju pārdošana, pagaidu vienības izveide, vienības, kas kļūst maksātnespējīga, ienākumus nesošo aktīvu nodalīšana no samazinātas vērtības vai nepietiekamus ienākumus nesošiem aktīviem un vienības, kas kļūst maksātnespējīga, akcionāru un kreditoru veikta iekšējā rekapitalizācija.

(69) Ja noregulējuma instrumenti ir izmantoti, lai nodotu sistēmiski svarīgus pakalpojumus vai dzīvotspējīgu vienības uzņēmumu kādai stabilai vienībai, piemēram, privātā sektora pircējam vai pagaidu vienībai, atlikusī vienības daļa būtu jālikvidē.

(70) Uzņēmuma pārdošanas instrumentam būtu jāļauj pārdot vienību vai tās uzņēmuma daļas vienam vai vairākiem pircējiem bez akcionāru piekrišanas.

(71) Gadījumos, kad tiek piemērots uzņēmuma pārdošanas instruments, visi neto ienākumi no noregulējamās iestādes aktīvu vai saistību pārvešanas būtu jāsaņem likvidējamajai vienībai. Gadījumos, kad tiek piemērots uzņēmuma pārdošanas instruments, visi neto ienākumi no noregulējamās iestādes emitēto īpašumtiesību instrumentu pārvešanas būtu jāsaņem likvidējamās vienības attiecīgo īpašumtiesību instrumentu īpašniekiem. Aprēķinot ienākumus, būtu jāatskaita izmaksas, ko rada attiecīgās vienības kļūšana par maksātnespējīgu un noregulēšana.

(72) Aktīvu nodalīšanas instrumentam būtu jāļauj iestādēm pārvest noregulējamās iestādes aktīvus, tiesības un saistības uz atsevišķu struktūru. Šis instruments būtu jāizmanto tikai kopā ar citiem instrumentiem, lai novērstu to, ka vienība, kas kļūst maksātnespējīga, iegūst pārmērīgas priekšrocības konkurences jomā.

(73) Efektīvam noregulējuma režīmam būtu līdz minumam jāsamazina tās vienības, kas kļūst maksātnespējīga, noregulējuma izmaksas, kuras sedz nodokļu maksātāji. Tam būtu arī jānodrošina, ka arī sistēmiski nozīmīgas vienības var tikt noregulētas, neapdraudot finanšu stabilitāti. Ar iekšējās rekapitalizācijas instrumentu minēto mērķi sasniedz, nodrošinot to, ka iestādes, kas kļūst maksātnespējīga, akcionāri un kreditori cieš atbilstīgus zaudējumus un sedz atbilstīgu daļu no izmaksām, ko rada attiecīgās vienības kļūšana par maksātnespējīgu. Tādēļ iekšējās rekapitalizācijas instruments iestāžu akcionāriem un kreditoriem sniegs lielāku stimulu uzraudzīt iestādes “veselības” stāvokli parastos apstākļos. Tas arī atbilst Finanšu stabilitātes padomes ieteikumam tiesību aktos noteiktās parāda norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras kā papildu iespēju kopā ar citiem noregulējuma instrumentiem iekļaut noregulējuma regulējumā.

(74) Lai nodrošinātu elastību, kas nepieciešama zaudējumu sadalīšanai starp kreditoriem dažādos apstākļos, būtu jāparedz, ka iekšējās rekapitalizācijas instrumentu var piemērot gan tad, kad mērķis ir noregulēt vienību, kas kļūst maksātnespējīga, tai turpinot darbību – ja ir reālas izredzes atjaunot šīs vienības dzīvotspēju –, gan tad, kad sistēmiski nozīmīgi pakalpojumi tiek nodoti pagaidu vienībai un vienības atlikusī daļa beidz darbību un tiek likvidēta.

(75) Ja iekšējās rekapitalizācijas instrumentu piemēro, lai atjaunotu vienības, kas kļūst maksātnespējīga, kapitālu nolūkā nodrošināt tās darbības turpināšanu, līdz ar noregulējumu, izmantojot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, būtu jāveic vadības nomaiņa, izņemot gadījumus, kad vadības saglabāšana ir atbilstoša un nepieciešama noregulējuma mērķu sasniegšanai, un vienības un tās darbību pārstrukturēšana tādā veidā, lai novērstu iemeslus tās kļūšanai par maksātnespējīgu. Minētā pārstrukturēšana būtu jāpanāk, īstenojot uzņēmuma reorganizācijas plānu. Attiecīgos gadījumos šādiem plāniem vajadzētu būt saderīgiem ar pārstrukturēšanas plānu, kas vienībai ir jāiesniedz Komisijai saskaņā ar Savienības valsts atbalsta regulējumu. Jo īpaši papildus pasākumiem, kuru mērķis ir atjaunot vienības ilgtermiņa dzīvotspēju, minētajā plānā būtu jāiekļauj pasākumi, kas atbalstu samazina līdz minimālā sloga sadalei un kas mazina konkurences izkropļojumus.

(76) Iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot prasījumiem, kas ir nodrošināti vai citādi garantēti. Tomēr, lai nodrošinātu iekšējās rekapitalizācijas instrumenta efektivitāti un tā mērķu sasniegšanu, vēlams, lai to varētu piemērot pēc iespējas plašākam tādas vienības nenodrošināto saistību klāstam, kas kļūst maksātnespējīga. Tomēr no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas jomas būtu jāizslēdz atsevišķi nenodrošinātu saistību veidi. Lai aizsargātu segto noguldījumu turētājus, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot noguldījumiem, kas ir aizsargāti saskaņā ar Direktīvu 2014/49/ES. Lai nodrošinātu kritiski svarīgu funkciju turpināšanu, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot atsevišķām saistībām pret tādas vienības darbiniekiem, kas kļūst maksātnespējīga, vai komercprasījumiem, kas attiecas uz vienības ikdienas darbībai kritiski svarīgām precēm un pakalpojumiem. Lai ievērotu tiesības uz pensiju un pensiju summas, kas pienākas pensiju ieguldījumu fondiem un to pārvaldītājiem, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot vienības, kas kļūst maksātnespējīga, saistībām pret pensiju shēmu, izņemot saistības attiecībā uz pensijas izmaksu, ko attiecina uz mainīgu atalgojumu, kurš neizriet no darba koplīgumiem. Lai mazinātu kaitīgās ietekmes sistēmiskas izplatības risku, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot saistībām, kas izriet no dalības maksājumu sistēmās, kuru atlikušais termiņš ir mazāks par septiņām dienām, vai saistībām pret vienībām – izņemot vienības, kas ietilpst tajā pašā grupā, – kuru sākotnējais termiņš ir mazāks par septiņām dienām.

(77) Būtu arī jānodrošina iespēja noregulējuma iestādēm izslēgt vai daļēji izslēgt saistības vairākos apstākļos, tostarp tad, ja pieņemamā laikposmā nav iespējams veikt šādu saistību iekšēju rekapitalizāciju, ja izslēgšana ir noteikti nepieciešama un ir samērīga, lai nodrošinātu kritiski svarīgo funkciju un galveno darbības jomu nepārtrauktību, vai ja iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošana saistībām izraisītu tādu vērtības iznīcināšanu, ka citiem kreditoriem radušies zaudējumi būtu lielāki nekā tad, ja minētās saistības nebūtu izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas. Būtu jāparedz arī iespēja izslēgt vai daļēji izslēgt saistības tad, ja tas ir nepieciešams, lai novērstu kaitīgas ietekmes izplatību un finanšu nestabilitāti, kas var izraisīt nopietnus traucējumus dalībvalsts ekonomikā. Veicot minēto novērtēšanu, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jāapsver sekas, ko varētu radīt no fizisku personu, mikrouzņēmumu un mazo un vidējo uzņēmumu turējumā esošiem atbilstīgajiem noguldījumiem izrietošo saistību iespējamā iekšējā rekapitalizācija apmērā, kas pārsniedz Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni.

(78) Ja tiek piemērota izslēgšana, var palielināt citu atbilstīgo saistību norakstīšanas vai konvertācijas līmeni, lai ņemtu vērā šādu izslēgšanu, ar nosacījumu, ka tiek ievērots princips “neviens kreditors nav sliktākā situācijā nekā normālas maksātnespējas procedūras gadījumā”. Ja zaudējumus nevar nodot citiem kreditoriem, no Fonda var izdarīt iemaksu noregulējamajai iestādei, ievērojot vairākus stingrus nosacījumus, tostarp prasību, ka zaudējumi, kuru apmērs nav mazāks par 8 % no kopējām saistībām, tostarp pašu kapitālu, jau ir tikuši absorbēti un ka fonda nodrošinātais finansējums ir mazāks nekā 5 % no kopējām saistībām, ieskaitot pašu kapitālu vai noregulējuma fondam pieejamos līdzekļus un summu, ko var iegūt ar ex post iemaksu palīdzību trīs gados.

(79) Ārkārtas apstākļos, kad ir tikušas izslēgtas saistības un Fonds ir ticis izmantots, lai minēto saistību vietā sniegtu ieguldījumu iekšējā rekapitalizācijā līdz pieļaujamam maksimālam apjomam, Valdei vajadzētu būt iespējai meklēt finansējumu no alternatīviem finansēšanas līdzekļiem.

(80) Šajā regulā minētā iekšējās rekapitalizācijas minimālā summa 8 % apjomā no kopējām saistībām būtu jāaprēķina, pamatojoties uz vērtēšanu, ko veic saskaņā ar šo regulu. Minētajos procentos nevajadzētu iekļaut vēsturiskos zaudējumus, kurus akcionāri jau ir absorbējuši, samazinot pašu kapitālu pirms minētās novērtēšanas.

(81) Tā kā segto noguldījumu turētāju aizsardzība ir viens no svarīgākajiem noregulējuma mērķiem, segtajiem noguldījumiem nevajadzētu piemērot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu. Tomēr noguldījumu garantiju sistēma sniedz ieguldījumu noregulējuma procesa finansēšanā, absorbējot zaudējumus to neto zaudējumu mērā, kas tai būtu bijis jācieš pēc kompensāciju izmaksas noguldītājiem parastās maksātnespējas procedūras gadījumā. Iekšējās rekapitalizācijas pilnvaru īstenošana nodrošinātu to, ka noguldītājiem joprojām būtu pieejami to noguldījumi, kas ir galvenais iemesls, kāpēc noguldījumu garantiju sistēmas ir izveidotas. Neparedzot minēto sistēmu iesaistīšanu šādos gadījumos, tiktu radītas negodīgas priekšrocības attiecībā uz pārējiem kreditoriem, kas būtu pakļauti noregulējuma iestādes pilnvaru īstenošanai.

(82) Ja noguldījumi tiek pārvesti citai vienībai saistībā ar vienības noregulējumu, noguldītāju apdrošināšanai nevajadzētu pārsniegt Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni. Tādēļ prasījumi attiecībā uz noguldījumiem, kas paliek noregulējamajā iestādē, būtu jāierobežo līdz starpībai starp pārvestajiem līdzekļiem un Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni. Ja pārvestie noguldījumi pārsniedz minēto seguma līmeni, noguldītājam nevajadzētu būt prasījumiem pret noguldījumu garantiju sistēmu attiecībā uz noregulējamajā iestādē atlikušajiem noguldījumiem.

(83) Lai novērstu to, ka vienības savas saistības strukturē tādā veidā, kas mazina iekšējās rekapitalizācijas instrumenta iedarbīgumu, būtu lietderīgi noteikt, ka vienības pastāvīgi ievēro pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, šīs prasības izsakot kā procentuālu daļu no vienības kopējām saistībām, un ka šo pašu kapitālu un atbilstīgās saistības var izmantot iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas vajadzībām.

(84) Nosakot pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību grupas iekšienē, būtu jāpieņem lejupēja pieeja. Ar šo pieeju vajadzētu atzīt, ka noregulējuma darbību piemēro atsevišķas juridiskas vienības līmenī un ka zaudējumu absorbcijas spēja obligāti atrodas tajā grupas vienībā, kurā rodas zaudējumi, vai arī tā šai vienībai ir pieejama. Šajā nolūkā būtu jānodrošina, ka zaudējumu absorbcijas spēja grupā tiek sadalīta grupas iekšienē saskaņā ar riska līmeni šīs grupas juridiskajās vienībās. Atsevišķi būtu jāizvērtē pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība katram atsevišķajam meitasuzņēmumam. Turklāt būtu jānodrošina, ka viss kapitāls un saistības, ko ņem vērā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību konsolidētajā minimālajā prasībā, atrodas vienībās, kurās var rasties zaudējumi, vai arī ir citādi pieejami, lai absorbētu zaudējumus. Šai regulai būtu jāparedz iespēja izmantot vai nu pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī. Pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasībām būtu jāatspoguļo saskaņā ar noregulējuma plānu noteiktā grupai piemērotā noregulējuma stratēģija. Jo īpaši pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasības būtu jānosaka atbilstošajā grupas līmenī, lai atspoguļotu noregulējuma plānā ietverto pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī, vienlaikus paturot prātā, ka varētu būt arī tādi apstākļi, kad nāktos izmantot no noregulējuma plānā paredzētās atšķirīgu pieeju, jo tā, piemēram, ļautu efektīvāk sasniegt noregulējuma mērķus. Ņemot vērā iepriekš minēto un neatkarīgi no tā, vai grupa ir izvēlējusies pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī, visām attiecīgās grupas vienībām visu laiku vajadzētu būt noteiktām stingrām pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasībām, lai novērstu kaitīgās ietekmes izplatības risku un noguldījumu masveida izņemšanas risku.

(85) Labākā noregulējuma metode būtu jāizvēlas atkarībā no konkrētas lietas apstākļiem, un šajā nolūkā vajadzētu būt pieejamiem visiem Direktīvā 2014/59/ES paredzētajiem noregulējuma instrumentiem. Pieņemot lēmumu par noregulējuma shēmu, Valdei, Padomei un Komisijai pēc iespējas būtu jāizvēlas tā shēma, kas rada vismazākās izmaksas Fondam.

(86) Ar Direktīvu 2014/59/ES valstu noregulējuma iestādēm ir piešķirtas pilnvaras norakstīt un konvertēt kapitāla instrumentus, jo nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai var sakrist ar noregulējuma nosacījumiem un šādā gadījumā ir jāveic izvērtējums, vai kapitāla instrumentu norakstīšana un konvertācija vien ir pietiekama, lai atjaunotu attiecīgās vienības finanšu stabilitāti, vai ir jāveic arī noregulējuma darbība. Parasti to izmantos noregulējuma kontekstā. Valdei Komisijas vai attiecīgā gadījumā Padomes uzraudzībā būtu jāaizstāj valstu noregulējuma iestādes arī minētā uzdevuma izpildē, un tādēļ tai vajadzētu būt pilnvarotai izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai, un, ja ir izpildīti arī noregulējuma nosacījumi, izlemt, vai sākt vienības noregulējumu.

(87) Noregulējuma darbības efektivitāte un vienotība būtu jānodrošina arī visās iesaistītajās dalībvalstīs. Šajā nolūkā gadījumos, kad valsts noregulējuma iestāde nav piemērojusi vai ievērojusi Valdes lēmumu, ievērojot šo regulu, vai ir to piemērojusi tādā veidā, ka tas apdraud kādu no noregulējuma mērķiem vai noregulējuma shēmas efektīvu īstenošanu, Valdei vajadzētu būt pilnvarotai nodot citai personai konkrētas noregulējamās iestādes tiesības, aktīvus vai saistības, pieprasīt tādu parāda instrumentu konvertāciju, kuru konvertācija noteiktos apstākļos ir noteikta līgumā, vai pieņemt jebkuru nepieciešamo darbību, kas būtiski mazinātu attiecīgā noregulējuma mērķa apdraudējumu. Būtu jāizslēdz jebkāda valsts noregulējuma iestādes rīcība, kas ierobežotu vai ietekmētu Valdes pilnvaru vai funkciju izpildi.

(88) Šīs regulas piemērošanā iesaistītajām attiecīgajām vienībām, struktūrām un iestādēm būtu savstarpēji jāsadarbojas saskaņā ar līgumos noteikto lojālas sadarbības pienākumu.

(89) Lai palielinātu VNM lietderīgumu, Valdei jebkurā gadījumā būtu cieši jāsadarbojas ar EBI. Vajadzības gadījumā Valdei būtu jāsadarbojas arī ar ESRK, Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi – EAAPI), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1094/2010 (11) un Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi – EVTI), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (12) un pārējām iestādēm, kas ir daļa no EFUS. Turklāt Valdei būtu cieši jāsadarbojas ar ECB un pārējām iestādēm, kam ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt vienības VUM satvarā, jo īpaši attiecībā uz grupām, kuras ir pakļautas ECB konsolidētajai uzraudzībai. Lai efektīvi pārvaldītu banku, kas kļūst maksātnespējīgas, noregulējuma procesu, Valdei visos noregulējuma procesa posmos būtu jāsadarbojas ar valstu noregulējuma iestādēm. Līdz ar to sadarbība ar pēdējām ir nepieciešama ne tikai, lai īstenotu Valdes pieņemtos noregulējuma lēmumus, bet arī pirms jebkura noregulējuma lēmuma pieņemšanas, noregulējuma plānošanas posmā un agrīnas intervences posmā. Valdei vajadzētu būt spējīgai sadarboties ar attiecīgajām noregulējuma iestādēm, kā arī ar EFUS un mehānismiem, ar kuru palīdzību finansē tiešu vai netiešu finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem.

(90) Piemērojot noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras, Valdei būtu jādod norādījumi valstu noregulējuma iestādēm nodrošināt to, ka attiecīgo vienību darbinieku pārstāvji tiek informēti un attiecīgā gadījumā ar viņiem notiek apspriešanās, kā to paredz Direktīva 2014/59/ES.

(91) Tā kā Valde aizstāj iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes to noregulējuma lēmumos, Valdei minētās iestādes būtu jāaizstāj arī sadarbībā ar neiesaistītajām dalībvalstīm, tostarp Direktīvā 2014/59/ES minētajās noregulējuma kolēģijās, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz noregulējuma funkcijām.

(92) Tā kā daudzas iestādes darbojas ne tikai Savienībā, bet arī starptautiskā mērogā, efektīvā noregulējuma mehānismā ir jāizklāsta principi sadarbībai ar attiecīgo trešo valstu iestādēm. Atbalsts trešo valstu iestādēm būtu jāsniedz saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 88. pantā noteikto tiesisko regulējumu. Lai nodrošinātu konsekventu pieeju trešām valstīm, pēc iespējas būtu jāizvairās no tā, ka iesaistītajās dalībvalstīs tiek pieņemti atšķirīgi lēmumi attiecībā uz to noregulējuma procedūru atzīšanu, kuras trešās valstīs tiek izmantotas attiecībā uz iestādēm vai mātesuzņēmumiem, kam ir meitasuzņēmumi vai citi aktīvi, tiesības vai saistības iesaistītajās dalībvalstīs. Tādēļ būtu jāparedz iespēja Valdei šajā sakarībā izdot ieteikumus.

(93) Lai efektīvi veiktu savus uzdevumus, Valdei vajadzētu būt atbilstošām izmeklēšanas pilnvarām. Tai vajadzētu būt pilnvarotai pieprasīt visu vajadzīgo informāciju vai nu ar valstu noregulējuma iestāžu starpniecību, vai arī tieši, tās iepriekš par to informējot, un veikt izmeklēšanu un pārbaudes uz vietas, attiecīgā gadījumā sadarbojoties ar valstu kompetentajām iestādēm, ļaujot visu pieejamo informāciju pilnībā izmantot ECB un valstu kompetentajām iestādēm. Noregulējuma kontekstā būtu jāparedz iespēja Valdei veikt pārbaudes uz vietas, lai nodrošinātu, ka lēmumi tiek pieņemti, pamatojoties uz pilnībā precīzu informāciju, un lai efektīvi uzraudzītu valstu iestāžu veikto īstenošanu.

(94) Lai nodrošinātu, ka Valdei ir pieejama visa attiecīgā informācija, attiecīgajām vienībām un to darbiniekiem vai trešām pusēm, kurām attiecīgās vienības ir uzticējušas funkciju un darbību veikšanu, nevajadzētu būt paredzētai iespējai atsaukties uz dienesta noslēpuma prasībām nolūkā nepieļaut informācijas atklāšanu Valdei. Tajā pašā laikā šādas informācijas atklāšanu Valdei nevajadzētu uzskatīt par dienesta noslēpuma prasību pārkāpšanu.

(95) Lai nodrošinātu VNM satvarā pieņemto lēmumu ievērošanu, pārkāpuma gadījumā būtu jāpiemēro samērīgi un atturoši naudas sodi. Valdei vajadzētu būt tiesībām piemērot naudas sodu vai periodiskus soda maksājumus uzņēmumiem par tiem paredzēto lēmumu neizpildi.

(96) Ja valsts noregulējuma iestāde pārkāpj VNM noteikumus, neizmantojot tai saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtās pilnvaras, lai īstenotu Valdes norādījumu, attiecīgajai dalībvalstij var rasties pienākums atlīdzināt jebkādus zaudējumus, kas radušies indivīdiem, tai skaitā attiecīgā gadījumā noregulējamai iestādei vai grupai, vai jebkuram minētās vienības vai grupas daļas kreditoram jebkurā dalībvalstī saskaņā ar attiecīgo judikatūru.

(97) Lai garantētu pilnīgu Valdes autonomiju un neatkarību, tai vajadzētu būt autonomam budžetam, kura ienākumus veido iestāžu obligātās iemaksas iesaistītajās dalībvalstīs. Būtu jānosaka atbilstoši noteikumi, kas reglamentē Valdes budžetu, tā sagatavošanu, iekšējo noteikumu pieņemšanu, ar kuriem precizē šā budžeta izstrādi un izpildi, un pārskatu iekšējo un ārējo revīziju.

(98) Šai regulai nevajadzētu skart dalībvalstu spējas iekasēt maksu, lai segtu savu noregulējuma iestāžu administratīvos izdevumus.

(99) Iesaistītās dalībvalstis ir vienojušās nodrošināt to, ka neiesaistītajām dalībvalstīm tiek nekavējoties un ar procentiem atlīdzināta summa, ko attiecīgā neiesaistītā dalībvalsts ir samaksājusi pašu resursu veidā saistībā ar jebkādu Savienības budžeta līdzekļu izmantošanu, lai pildītu ārpuslīgumiskās saistības, un izmaksām, kuras saistītas ar šajā regulā paredzēto pienākumu izpildi. Iesaistītās dalībvalstis attiecībā uz minēto saistību izpildi ir noslēgušas līgumu.

(100) Zināmos apstākļos piemēroto noregulējuma instrumentu lietderība var būt atkarīga no īstermiņa finansējuma pieejamības vienībai vai pagaidu vienībai, no garantiju sniegšanas potenciālajiem pircējiem vai kapitāla nodrošināšanas pagaidu vienībai. Neraugoties uz centrālo banku lomu likviditātes nodrošināšanā finanšu sistēmai pat spriedzes laikā, ir svarīgi izveidot fondu, lai novērstu to, ka līdzekļi, kas vajadzīgi šādiem nolūkiem, tiek ņemti no valstu budžeta. Finanšu sistēmas stabilizēšana būtu jāfinansē visai finanšu nozarei kopumā.

(101) Ir jānodrošina, ka Fonds ir pilnībā pieejams tādu iestāžu noregulējumam, kas kļūst maksātnespējīgas. Tādēļ Fonds būtu jāizmanto tikai noregulējuma instrumentu un noregulējuma pilnvaru efektīvas īstenošanas nolūkā. Turklāt tas būtu jāizmanto tikai saskaņā ar piemērojamajiem noregulējuma mērķiem un principiem. Līdz ar to Valdei būtu jānodrošina, ka jebkādus zaudējumus, izmaksas vai citus izdevumus, kas radušies saistībā ar noregulējuma instrumentu izmantošanu, pirmām kārtām sedz noregulējamās iestādes akcionāri un kreditori. Zaudējumi, izmaksas vai citi izdevumi, kas radušies saistībā ar noregulējuma instrumentiem, būtu jāsedz no Fonda tikai tad, ja ir izsmelti akcionāru un kreditoru resursi.

(102) Principā iemaksas no attiecīgās nozares būtu jāiekasē pirms jebkādas noregulējuma darbības veikšanas un neatkarīgi no tās. Ja iepriekšējais finansējums nav pietiekams, lai segtu Fonda izmantošanas rezultātā radušos zaudējumus vai izmaksas, papildu izmaksu vai zaudējumu segšanai būtu jāiekasē papildu iemaksas. Turklāt būtu jāparedz iespēja, ka Fonds var slēgt līgumus par aizdevumu vai cita veida atbalsta saņemšanai no iestādēm, finanšu iestādēm vai citām trešām personām, ja ex ante vai ex post iemaksas nav nekavējoties pieejamas vai ja tās nesedz izmaksas, kas radušās, izmantojot Fondu saistībā ar noregulējuma darbībām.

(103) Lai novērstu dubultus maksājumus, būtu jāparedz iespēja, ka dalībvalstis var izmantot pieejamos finanšu līdzekļus, ko tās iegūst, iekasējot banku nodevas, nodokļus vai noregulējuma iemaksas, kas noteiktas starp 2010. gada 17. jūniju un 2014. gada 2. jūlijuex ante iemaksu nolūkā.

(104) Lai sasniegtu kritisko masu un novērstu prociklisku ietekmi, kas varētu rasties, ja Fondam sistēmiskas krīzes gadījumā būtu jāpaļaujas tikai uz ex post iemaksām, ir nepieciešams, lai ex-ante pieejamie Fonda finanšu līdzekļi sasniegtu vismaz noteiktu minimālo mērķapjomu.

(105) Fonda mērķapjoma līmenis būtu jānosaka kā procentuāla daļa no visu to kredītiestāžu segto noguldījumu summas, kurām piešķirta darbības atļauja iesaistītajās dalībvalstīs. Tomēr, tā kā, ņemot vērā Fonda funkcijas, minēto iestāžu kopējo saistību apjoms būtu piemērotāka atsauces vērtība, Komisijai būtu jāizvērtē, kas ir piemērotāks pamats – segto noguldījumu apjoms vai saistību kopējais apjoms, un vai nākotnē attiecībā uz Fondu nevajadzētu noteikt minimālā absolūtā apjoma rādītāju, saglabājot konkurences apstākļus, kuri ir līdzvērtīgi Direktīvā 2014/59/ES paredzētajiem.

(106) Fonda mērķapjoma sasniegšanai būtu jānosaka atbilstošs grafiks. Tomēr būtu jāparedz Valdei iespēja pielāgot iemaksu periodu, ņemot vērā būtiskās no Fonda veiktās izmaksas.

(107) Lai nodrošinātu VNM ticamību, ir ļoti svarīgi, lai Fonda finansējums būtu efektīvs un pietiekams. Valdes spēja piesaistīt alternatīvu finansējumu Fonda vajadzībām būtu jāpastiprina tā, lai optimizētu finansēšanas izmaksas un saglabātu tā kredītspēju. Tūlīt pēc šīs regulas stāšanās spēkā Valdei sadarbībā ar iesaistītajām dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai izstrādātu atbilstošas metodes un kārtību, kas ļauj pastiprināt Fonda aizņemšanās spēju, un tām būtu jāstājas spēkā līdz dienai, kad sāk piemērot šo regulu.

(108) Ja iesaistītās dalībvalstis jau ir izveidojušas savus noregulējuma finansēšanas mehānismus, būtu jāparedz iespēja, ka tās var noteikt, ka valstu noregulējuma finansēšanas mehānismi izmanto pieejamos finanšu līdzekļus, kas iepriekš iekasēti no vienībām ex ante iemaksu veidā, lai vienībām atlīdzinātu ex ante iemaksas, kuras minētajām vienībām būtu jāveic Fonda finansēšanai. Šādai atlīdzināšanai nevajadzētu skart Direktīvā 2014/49/ES paredzētos dalībvalstu pienākumus.

(109) Lai nodrošinātu iemaksu taisnīgu aprēķināšanu un sniegtu stimulu darboties saskaņā ar mazāk riskantu modeli, Fondā veicamo iemaksu noteikšanā būtu jāņem vērā tā riska pakāpe, kuru uzņēmusies kredītiestāde saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot to.

(110) Lai nodrošinātu noregulējuma izmaksu atbilstošāku sadalījumu starp noguldījumu garantiju sistēmām un Fondu, būtu jāparedz, ka noguldījumu garantiju sistēma, ar kuru noregulējamā iestāde ir saistīta, veic iemaksu, kas nepārsniedz zaudējumu summu, kas tai būtu bijis jāsedz, ja vienība būtu likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.

(111) Lai aizsargātu Fondā turēto summu vērtību, minētās summas būtu jāiegulda pietiekami drošos, dažādotos un likvīdos aktīvos.

(112) Ja iesaistītas dalībvalsts, kuras naudas vienība nav euro, ciešā sadarbība ar ECB tiek izbeigta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 7. pantu, lēmums par iesaistītās dalībvalsts uzkrāto iemaksu godīgu sadali būtu jāpieņem, ņemot vērā attiecīgās iesaistītās dalībvalsts un Fonda intereses.

(113) Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, lai paredzētu noteikumus procentu likmes aprēķināšanai, ko piemēro gadījumā, ja tiek pieņemts lēmums par Fonda nepareizi izmantotu līdzekļu atgūšanu, un lai procedūrās attiecībā uz šādu atgūšanu nodrošinātu tiesības uz labu pārvaldību un piekļuvi saņēmēju dokumentiem, lai noteiktu Fondā veicamo iemaksu veidu un to, kam tās ir paredzētas, un veidu, kādā tiek aprēķināts iemaksu apjoms, un veidu, kādā tās ir jāiemaksā, precizētu reģistrācijas, grāmatvedības, ziņošanas un citus noteikumus, lai nodrošinātu, ka iemaksas tiek maksātas pilnā apmērā un laikus, noteiktu ikgadējās iemaksas, kas nepieciešamas, lai segtu Valdes administratīvos izdevumus, pirms tā sāk darboties ar pilnu jaudu, noteiktu iemaksu sistēmu iestādēm, kurām atļauja veikt darbību ir piešķirta pēc tam, kad Fonds ir sasniedzis savu finansējuma mērķapjomu, noteiktu kritērijus iemaksu sadalei laikā; noteiktu kritērijus tā gadu skaita noteikšanai, par kādu var pagarināt sākotnējo laikposmu mērķapjoma sasniegšanai, noteiktu kritērijus ikgadējo iemaksu noteikšanai gadījumos, kad Fonda pieejamo finanšu līdzekļu apjoms pēc sākotnējā laikposma ir nokrities zem tā mērķapjoma, noteiktu pasākumus, lai precizētu apstākļus un nosacījumus, kādos atsevišķas iestādes uz laiku var atbrīvot no ex post iemaksu veikšanas, un paredzētu sīki izstrādātus noteikumus par Fonda pārvaldību un tā ieguldījumu stratēģijas vispārīgajiem principiem un kritērijiem.

(114) Padomei saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES pieņemto deleģēto aktu satvarā būtu jāpieņem īstenošanas akti, lai precizētu Fondā veicamo individuālo iemaksu aprēķināšanas metodoloģijas izmantošanu, kā arī tehnisko kārtību, kādā aprēķina nemainīgo iemaksu un riska līmenim pielāgoto iemaksu. Minētajai metodoloģijai būtu jānodrošina tas, ka individuālo iemaksu aprēķināšanas formulā gan nemainīgās iemaksas, gan riska līmenim pielāgotās iemaksas elementi tiek ņemti vērā tādā veidā, kas atbilst noregulējuma principiem un ir saskaņā ar deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu. Minētajā metodoloģijā būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips, neradot izkropļojumus starp dalībvalstu banku sektora struktūrām.

(115) Saskaņā ar Deklarāciju (Nr. 39) par LESD 290. pantu Komisijai saskaņā ar iedibināto praksi šajā regulā noteikto deleģēto aktu projektu sagatavošanā būtu jāturpina apspriesties ar dalībvalstu norīkotajiem ekspertiem. Turklāt šajā jomā ir ļoti būtiski, lai Komisija sagatavošanas darba laikā vajadzības gadījumā attiecīgi apspriestos ar ECB un Valdi to attiecīgajās kompetences jomās.

(116) Par noregulējuma darbībām būtu pienācīgi jāziņo un, ievērojot nedaudzos šajā regulā paredzētos izņēmumus, tie būtu jādara zināmi atklātībai. Tomēr, tā kā informācija, ko Valde, valstu noregulējuma iestādes un to profesionālie padomdevēji iegūst noregulējuma laikā var būt sensitīva, pirms noregulējuma lēmuma publiskošanas šai informācijai būtu jāpiemēro dienesta noslēpuma prasības. Ir jāņem vērā tas, ka informācijai par noregulējuma plānu saturu un sīkāku izklāstu, kā arī par šo plānu izvērtēšanas rezultātiem var būt tālejoša ietekme, jo īpaši uz attiecīgajiem uzņēmumiem. Jebkāda informācija, ko sniedz attiecībā uz lēmumu pirms tā pieņemšanas – vai nu par noregulējuma nosacījumu izpildi, vai par konkrēta instrumenta vai darbības izmantošanu noregulējuma laikā –, ir uzskatāma par tādu, kas ietekmē attiecīgās darbības skartās sabiedriskās un privātās intereses. Tomēr pat informācijai par to, ka Valde un valstu noregulējuma iestādes pārbauda konkrētu vienību, varētu būt negatīva ietekme uz attiecīgo vienību. Tādēļ ir jānodrošina tas, ka pastāv atbilstoši mehānismi šādas informācijas, piemēram, noregulējuma plānu satura un detaļu un jebkādu šajā sakarībā veiktu izvērtēšanu rezultātu, konfidencialitātes saglabāšanai.

(117) Lai saglabātu Valdes darba konfidencialitāti, tās locekļiem un darbiniekiem, tostarp darbiniekiem, kas strādā saistībā ar apmaiņu ar iesaistītajām dalībvalstīm vai ir šo valstu norīkoti, lai veiktu ar noregulējumu saistītus pienākumus, būtu jāpiemēro dienesta noslēpuma prasības, pat pēc attiecīgo pienākumu pildīšanas beigām. Minētās prasības būtu jāpiemēro arī citām Valdes pilnvarotajām personām, personām, ko dalībvalstu noregulējuma iestādes pilnvarojušas vai norīkojušas veikt pārbaudes uz vietas, un novērotājiem, kuri uzaicināti piedalīties Valdes plenārsesiju un izpildsesiju sanāksmēs, un novērotājiem no neiesaistītajām dalībvalstīm, kas piedalās iekšējās noregulējuma grupās. Lai Valde varētu pildīt tai ar šo regulu uzticētos uzdevumus, tai būtu jāatļauj, ievērojot nosacījumus, veikt informācijas apmaiņu ar valstu vai Savienības iestādēm un struktūrām.

(118) Lai nodrošinātu Valdes iekļaušanu EFUS, būtu jāgroza Regula (ES) Nr. 1093/2010, iekļaujot Valdi ar minēto regulu noteiktajā kompetento iestāžu jēdzienā. Šāda Valdes pielīdzināšana kompetentajām iestādēm, ievērojot Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ir saskaņā EBI funkcijām, kas tai piešķirtas, ievērojot Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. pantu, lai sniegtu ieguldījumu un aktīvi piedalītos atveseļošanas un noregulējuma plānu izstrādē un koordinēšanā un censtos atvieglot par vienību, kas kļūst maksātnespējīgas, un jo īpaši pārrobežu grupu noregulējumu.

(119) Kamēr Valde pilnībā nedarbojas, Komisijai vajadzētu būt atbildīgai par sākotnējām darbībām, tostarp pagaidu priekšsēdētāja nozīmēšanu, kurš Valdes vārdā varētu atļaut visus vajadzīgos maksājumus.

(120) VNM apvieno Valdi, Padomi, Komisiju, un iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes vienotu uzdevumu izpildē. Saskaņā ar LESD 263. pantu Tiesas jurisdikcijā ir Valdes, Padomes un Komisijas pieņemto lēmumu likumības izskatīšana, kā arī to ārpuslīgumiskās atbildības noteikšana. Turklāt saskaņā ar LESD 267. pantu Tiesas kompetencē ir pēc dalībvalstu tiesu iestāžu pieprasījuma sniegt prejudiciālus nolēmumus par Savienības iestāžu, struktūru vai aģentūru tiesību aktu spēkā esamību un interpretāciju. Dalībvalstu tiesu iestādēm saskaņā ar šo valstu tiesību aktiem vajadzētu būt kompetentām izskatīt to lēmumu likumību, kurus pieņēmušas iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes, īstenojot savas pilnvaras, kas tām piešķirtas ar šo regulu, kā arī noteikt to ārpuslīgumisko atbildību.

(121) Šajā regulā ir ņemtas vērā pamattiesības un ievērotas tiesības, brīvības un principi, kas jo īpaši atzīti hartā, jo īpaši tiesības uz personas datu aizsardzību, darījumdarbības brīvība, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību, un tā būtu jāīsteno saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem.

(122) Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķus – proti, izveidot efektīvu un lietderīgu vienotu tiesisko regulējumu vienību noregulējumam un nodrošināt noregulējuma noteikumu konsekventu piemērošanu, – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

(123) Komisijai būtu jāpārskata šīs regulas piemērošana, lai novērtētu tās ietekmi uz iekšējo tirgu un noteiktu, vai ir nepieciešamas izmaiņas vai turpmāka pilnveidošana nolūkā uzlabot VNM efektivitāti un lietderīgumu, un jo īpaši lai noteiktu, vai banku savienības izveide ir jāpapildina ar iestāžu, kas kļūst maksātnespējīgas, maksātnespējas procedūru saskaņošanu Savienības līmenī.

(124) Iemaksu pārskaitīšanai, kas ievāktas valstu līmenī saskaņā ar šo regulu, būtu jānodrošina Fonda darbība, un tādējādi noregulējuma līdzekļi tiktu piemēroti efektīvā veidā. Tādēļ šīs regulas noteikumus par noregulējuma līdzekļiem un iemaksām būtu jāsāk piemērot no 2016. gada 1. janvāra. Ja pastāv neatbilstība nosacījumiem, kas pieļauj valstu līmenī ievākto iemaksu pārskaitīšanu, no 2015. gada decembra būtu jābūt iespējai atlikt minēto termiņu uz viena mēneša laikposmiem,

IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

I DAĻA

VISPĀRĒJIE NOTEIKUMI

1. pants

Priekšmets

Ar šo regulu tiek izveidoti vienoti noteikumi un vienota procedūra 2. pantā minēto vienību noregulējumam, kuras veic uzņēmējdarbību 4. pantā minētajās iesaistītajās dalībvalstīs.

Minētos vienotos noteikumus un minēto vienoto procedūru piemēro Vienotā noregulējuma valde, kas izveidota saskaņā ar 42. pantu (“Valde”) kopā ar Padomi un Komisiju, un valstu noregulējuma iestādēm, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu (VNM), kurš izveidots ar šo regulu. VNM atbalsta vienots banku noregulējuma fonds (“Fonds”).

Fonda izmantojums ir atkarīgs no iesaistīto dalībvalstu noslēgta nolīguma (“nolīgums”) par valsts līmenī piesaistītu līdzekļu pārskaitīšanu uz Fondu un par dažādo valsts līmenī piesaistīto un Fonda valstu nodalījumiem piešķiramo līdzekļu pakāpenisku apvienošanu spēkā stāšanās.

2. pants

Darbības joma

Šo regulu piemēro šādām vienībām:

a) kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs;

b) mātesuzņēmumiem, tostarp finanšu pārvaldītājsabiedrībām un jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām, kas veic uzņēmējdarbību kādā no iesaistītajām dalībvalstīm, ja to konsolidēto uzraudzību veic ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta g) apakšpunktu;

c) ieguldījumu brokeru sabiedrībām un finanšu iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs, ja uz tām attiecas mātesuzņēmumam piemērotā konsolidētā uzraudzība, kuru veic ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta g) apakšpunktu.

3. pants

Definīcijas

1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

1) “valsts kompetentā iestāde” ir jebkura valsts kompetentā iestāde, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1024/2013 2. panta 2. punktā;

2) “kompetentā iestāde” ir kompetentā iestāde, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1093/2010 4. panta 2. punkta i) apakšpunktā;

3) “valsts noregulējuma iestāde” ir iestāde, ko iesaistītā dalībvalsts izraudzījusies saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 3. pantu;

4) “attiecīgā valsts noregulējuma iestāde” ir iesaistītās dalībvalsts, kurā veic uzņēmējdarbību kāda vienība vai grupas sastāvā esoša vienība, valsts noregulējuma iestāde;

5) “noregulējuma nosacījumi” ir nosacījumi, kas minēti 18. panta 1. punktā;

6) “noregulējuma plāns” ir plāns, kas sagatavots saskaņā ar 8. vai 9. pantu;

7) “grupas noregulējuma plāns” ir saskaņā ar 8. un 9. pantu sagatavots plāns grupas noregulējumam;

8) “noregulējuma mērķi” ir 14. pantā minētie mērķi;

9) “noregulējuma instruments” ir 22. panta 2. punktā minēts instruments;

10) “noregulējuma darbība” ir lēmums uzsākt 2. pantā minēto iestādes noregulējuma procedūru, ievērojot 18. pantu, noregulējuma instrumenta piemērošana vai vienas vai vairāku noregulējuma pilnvaru īstenošana;

11) “segtie noguldījumi” ir noguldījumi, kas definēti Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 5. apakšpunktā;

12) “atbilstīgie noguldījumi” ir atbilstīgie noguldījumi, kas definēti Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 4. apakšpunktā;

13) “iestāde” ir kredītiestāde vai ieguldījumu brokeru sabiedrība, uz kuru attiecas konsolidētā uzraudzība saskaņā ar 2. panta c) punktu;

14) “noregulējamā iestāde” ir 2. pantā minēta vienība, attiecībā uz kuru tiek veikta noregulējuma darbība;

15) “finanšu iestāde” ir finanšu iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 26. apakšpunktā minēto definīciju;

16) “finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 20. apakšpunktā minēto definīciju;

17) “jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 21. apakšpunktā minēto definīciju;

18) “Savienības mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 31. apakšpunktā minēto definīciju;

19) “Savienības mātes iestāde” ir ES mātes iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 29) apakšpunktā minēto definīciju;

20) “mātesuzņēmums” ir mātesuzņēmums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 15. apakšpunkta a) punktā minēto definīciju;

21) “meitasuzņēmums” ir meitasuzņēmums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 16. apakšpunktā minēto definīciju;

22) “filiāle” ir filiāle saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 17. apakšpunktā minēto definīciju;

23) “grupa” ir mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmumi, kuri ir 2. pantā minētās vienības;

24) “pārrobežu grupa” ir grupa, kurai ir 2. pantā minētās vienības, kuras veic uzņēmējdarbību vairāk nekā vienā iesaistītajā dalībvalstī;

25) “konsolidēti” nozīmē pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 47. apakšpunktā definēto konsolidēto stāvokli;

26) “konsolidētās uzraudzības iestāde” ir konsolidētās uzraudzības iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 41. apakšpunktā minēto definīciju;

27) “grupas līmeņa noregulējuma iestāde” ir noregulējuma iestāde iesaistītajā dalībvalstī, kurā veic uzņēmējdarbību iestāde vai mātesuzņēmums, pār kuru iesaistītajās dalībvalstīs augstākajā konsolidācijas līmenī veic konsolidēto uzraudzību saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 111. pantu;

28) institucionālā aizsardzības shēma jeb “IAS” ir mehānisms, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā noteiktajām prasībām;

29) “ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem” ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē vai cita veida finansiāls atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem pārnacionālā līmenī – kas, ja tiktu sniegts valsts līmenī, tiktu uzskatīts par valsts atbalstu –, kuru sniedz, lai saglabātu vai atjaunotu šīs regulas 2. pantā minētas, vienības vai grupas, kurā ietilpst šāda vienība, dzīvotspēju, likviditāti vai maksātspēju;

30) “uzņēmuma pārdošanas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību noregulējuma iestāde saskaņā ar 24. pantu pārved noregulējamās iestādes emitētus īpašumtiesību instrumentus vai noregulējamās iestādes aktīvus, tiesības vai saistības pircējam, kas nav pagaidu iestāde;

31) “pagaidu iestādes instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 25. pantu tiek īstenota noregulējamās iestādes īpašumtiesību instrumentu vai noregulējamās iestādes aktīvu, tiesību vai saistību pārvešana pagaidu iestādei;

32) “aktīvu nodalīšanas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 26. pantu tiek īstenota noregulējamās iestādes aktīvu, tiesību vai saistību pārvešana aktīvu pārvaldības struktūrai;

33) “iekšējās rekapitalizācijas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 27. pantu tiek īstenotas pilnvaras norakstīt un konvertēt noregulējamās iestādes saistības;

34) “pieejamie finanšu līdzekļi” ir nauda, noguldījumi, aktīvi un neatsaucamas maksājumu saistības, kas Fondam pieejamas 76. panta 1. punktā uzskaitītajiem mērķiem;

35) “finansējuma mērķapjoms” ir pieejamo finanšu līdzekļu apjoms, kas jāsasniedz saskaņā ar 69. panta 1. punktu;

36) “nolīgums” ir nolīgums par iemaksu pārskaitīšanu uz Fondu un šo iemaksu kopīgošanu;

37) “pārejas laiks” ir laikposms no šīs regulas piemērošanas dienas, kā noteikts 99. panta 2. un 6. punktā, līdz brīdim, kad Fondā ir sasniegts finansējuma mērķapjoms, vai līdz 2024. gada 1. janvārim, ja finansējuma mērķapjoms tad vēl nav sasniegts;

38) “finanšu instruments” ir finanšu instruments saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 50. apakšpunktā minēto definīciju;

39) “parāda instrumenti” ir obligācijas un citi pārvedama parāda veidi, instrumenti, ar ko rada vai atzīst parādu, un instrumenti, kuri dod tiesības iegādāties parāda instrumentu;

40) “pašu kapitāls” ir pašu kapitāls saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 118. apakšpunktā minēto definīciju;

41) “pašu kapitāla prasības” ir prasības, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. līdz 98. pantā;

42) “likvidācija” ir 2. pantā minētās vienības aktīvu realizācija;

43) “atvasinātais instruments” ir atvasinātais instruments saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 648/2012 2. panta 5. punktā minēto definīciju;

44) “norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras” ir 21. pantā paredzētās pilnvaras;

45) “pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 28. panta 1. līdz 4. punktā, 29. panta 1. līdz 5. punktā vai 31. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem;

46) “pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 52. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem;

47) “otrā līmeņa kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti vai subordinētie aizdevumi, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 63. pantā izklāstītajiem nosacījumiem;

48) “kopsumma” ir kopsumma, par kādu, ievērojot 27. panta 13. punktu, saskaņā ar noregulējuma iestādes novērtējumu ir jānoraksta vai jākonvertē atbilstīgās saistības;

49) “atbilstīgās saistības” ir 2. pantā minētās vienības saistības un kapitāla instrumenti, kas nav kvalificējami kā pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumenti, pirmā līmeņa papildu kapitāla vai otrā līmeņa kapitāla instrumenti, kas nav izslēgtas/izslēgti no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas jomas, pamatojoties uz 27. panta 3. punktu;

50) “noguldījumu garantiju shēma” ir noguldījumu garantiju shēma, ko izveidojusi un oficiāli atzinusi dalībvalsts saskaņā ar Direktīvas 2014/49/ES 4. pantu;

51) “attiecīgie kapitāla instrumenti” ir pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumenti un otrā līmeņa kapitāla instrumenti;

52) “segtā obligācija” ir instruments, kas minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (13) 52. panta 4. punktā;

53) “noguldītājs” ir noguldītājs saskaņā ar Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 6. apakšpunktā minēto definīciju;

54) “ieguldītājs” ir ieguldītājs Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/9/EK (14) 1. panta 4. punkta nozīmē.

2. Ja šā panta 1. punktā attiecīgā definīcija nav ietverta, piemēro Direktīvas 2014/59/ES 2. pantā minētās definīcijas. Ja šā panta 1. punktā vai Direktīvas 2014/59/ES 2. pantā attiecīgā definīcija nav ietverta, piemēro Direktīvas 2013/36/ES 3. pantā minētās definīcijas.

4. pants

Iesaistīt