Oficiālais Vēstnesis L 310 , 30/11/1996 Lpp. 0001 - 0469



Padomes Regula (EK) Nr. 2223/96 (1996. gada 25. jūnijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Kopienā EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 213. pantu, ņemot vērā Komisijas iesniegto regulas projektu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [1], ņemot vērā Eiropas Monetārā institūta atzinumu [2], ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3], (1) tā kā, lai īstenotu un uzraudzītu ekonomikas un monetāro savienību, ir vajadzīga salīdzināma, aktuāla un uzticama informācija par ekonomiskā stāvokļa struktūru un attīstību katrā valstī un/vai reģionā; (2) tā kā Komisijai jāpiedalās ekonomikas un monetārās savienības pārvaldē un jo īpaši jāziņo Padomei par dalībvalstu panākumiem, ko tās sasniedz, pildot savas saistības, lai izveidotu Ekonomikas un monetāro savienību; (3) tā kā ekonomiskie konti ir galvenais instruments, kas ļauj analizēt jebkuras valsts un/vai reģiona ekonomisko stāvokli ar nosacījumu, ka kontus sastāda pēc vienotiem principiem, ko nevar interpretēt dažādi; (4) tā kā Komisijai jāizmanto nacionālo kontu rādītāji Kopienas administratīvajos un jo īpaši budžeta aprēķinos; (5) tā kā 1970. gadā attiecībā uz šīs regulas jomu tika publicēts vadības dokuments ar nosaukumu "Eiropas integrēto ekonomisko kontu sistēma" (EKS), ko vienpusīgi un uz savu atbildību bija izstrādājis Eiropas Kopienu Statistikas birojs; tā kā minētais dokuments bija vairāku gadu darba rezultāts, ko bija veicis Eiropas Kopienu Statistikas birojs kopā ar dalībvalstu statistikas iestādēm, lai izveidotu nacionālo kontu sistēmu, kas atbilstu Eiropas Kopienu ekonomikas un sociālās politikas prasībām, un tā kā dokuments bija Kopienas versija ANO nacionālo kontu sistēmai, kuru Kopiena bija izmantojusi līdz tam; (6) tā kā, lai atjauninātu oriģināltekstu, 1979. gadā tika publicēts dokumenta otrais izdevums (še turpmāk "EKS otrais izdevums") [4]; (7) tā kā 1993. gada februārī ANO Statistikas komisija pieņēma jaunu Nacionālo kontu sistēmu (NKS), lai visās ANO dalībvalstīs iegūtie rezultāti būtu starptautiski salīdzināmi; (8) tā kā saistībā ar vides kontiem jāpievērš uzmanība Komisijas 1994. gada 21. decembra paziņojumam Eiropas Parlamentam un Padomei ar nosaukumu "Eiropas Savienības noteikumi attiecībā uz vides rādītājiem un nacionālo "zaļo" grāmatvedību"; (9) tā kā Kopiena pēc savstarpēja izdevīguma principa sadarbojas ar trešajām valstīm, jo īpaši ar Eiropas ekonomikas zonas (EEZ) valstīm; (10) tā kā jāievieš Eiropas kontu sistēma, kas atbilstu ekonomikas un monetārās savienības prasībām un kas tiktu izmantota, apkopojot nacionālos un reģionālos kontus, kā noteikts Kopienas tiesību aktos; (11) tā kā visu dalībvalstu kontu un tabulu rezultātus, kas sastādīti saskaņā ar sistēmu, kas noteikta šajā regulā, Komisijai ir jādara pieejamus lietotājiem konkrētos datumos, jo īpaši, lai uzraudzītu ekonomisko konverģenci un sasniegtu pēc iespējas ciešāku dalībvalstu ekonomiskās politikas sadarbību; (12) tā kā visas citas sistēmas pamazām tiks aizstātas ar šajā regulā noteikto sistēmu, kuru izmantos kā atsauces sistēmu kopējiem standartiem, definīcijām, klasifikācijām un kontu veidošanas noteikumiem, lai sastādītu dalībvalstu kontus, ievērojot Kopienas prasības, tā, lai varētu iegūt savstarpēji salīdzināmus rezultātus starp dalībvalstīm; (13) tā kā šiem statistikas rezultātiem jābūt pieejamiem pilsoņiem atbilstīgi caurskatāmības principam; (14) tā kā ar šo regulu ieviestajā sistēmā, kas ir dalībvalstu ekonomikas struktūrām pielāgota NKS versija, jāizmanto NKS formāts tā, lai Kopienas datus var salīdzināt ar tās galveno starptautisko partneru apkopotajiem datiem; (15) tā kā datumi jāgrupē atbilstīgi kontu un tabulu plašajām kategorijām un tā kā konkrētos datumos ir jāapstrādā un Komisijai jāziņo tikai tā informācija, kas ir būtiska Kopienas prasībām; (16) tā kā tomēr, ņemot vērā attiecīgo kontu apjomu un lielumu, to detalizētību un ģeogrāfisko tvērumu, kā arī stāvokli šajā ziņā dalībvalstīs, tām dalībvalstīm, kuras objektīvu iemeslu dēļ nespēj ievērot šajā regulā noteiktos termiņus, izņēmuma kārtā īslaicīgi dažus termiņus var pagarināt; (17) tā kā vēlāk jāpieņem lēmums par to, kā sīkāk iedalīt netieši novērtētos finanšu starpniecības pakalpojumus (FISIM); (18) tā kā, ievērojot subsidiaritātes principu, kopēju statistikas standartu izveidošana, lai iegūtu salīdzināmu informāciju, ir uzdevums, kuru efektīvi risināt var vienīgi Kopienas līmenī, un tā kā tādi standarti katrā dalībvalstī tiks īstenoti to organizāciju un iestāžu pārraudzībā, kas atbild par oficiālās statistikas apkopošanu; (19) tā kā jānosaka procedūra, saskaņā ar kuru šīs regulas noteikumus pielāgot un atjaunināt sadarbībā ar Eiropas Kopienas Statistikas programmu komiteju (SPK), kas izveidota ar Padomes Lēmumu 89/382/EEK, Euratom [5]; tā kā minētā pielāgošanas procedūra attieksies tikai uz tiem grozījumiem, ar kuriem netiks palielināti pašu resursi; (20) tā kā Statistikas programmu komiteja un Valūtas, finanšu un maksājumu bilances statistikas komiteja (VFMK), kas izveidota ar Lēmumu 91/115/EEK [6], ir izteikušas atbalstu šīs regulas projektam; (21) tā kā Padomes 1989. gada 13. februāra Direktīvā 89/130/EEK, Euratom par to, kā saskaņot nacionālā kopprodukta noteikšanu tirgus cenās (NKPtc) [7], ir noteikts, ka NKPtc ir salīdzināms tikai tad, ja ir piemērotas Eiropas integrēto ekonomisko kontu sistēmas definīcijas un kontu veidošanas noteikumi, un tā kā Padomes Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1553/89 (1989. gada 29. maijs) par galīgajiem vienotajiem pasākumiem, lai iekasētu pašu resursus, ko veido pievienotās vērtības nodokļi [8], ir noteikts, ka, lai aprēķinātu PVN vidējo svērto likmi, ar nodokli apliekami darījumi sīkāk jāiedala, izmantojot nacionālos kontus, kas sagatavoti saskaņā ar Eiropas integrēto ekonomikas kontu sistēmu, un tā kā saistībā ar minētajiem instrumentiem un, ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 3605/93 (1993. gada 22. novembris) par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru [9], Padomes Lēmumu 94/728/EK, Euratom (1994. gada 31. oktobris) par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu [10] un Padomes Lēmumu 94/729/EK (1994. gada 31. oktobris) par budžeta disciplīnu [11], ar šo regulu noteiktās sistēmas īstenošanai jāparedz pārejas laiks, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. 1. pants Mērķis 1. Šīs regulas mērķis ir izveidot Eiropas kontu sistēmu 1995, še turpmāk — "EKS '95", nosakot: a) metodoloģiju attiecībā uz kopējiem standartiem, definīcijām, klasifikācijām un kontu veidošanas noteikumiem, ko paredzēts izmantot, apkopojot salīdzināmus kontus un tabulas Kopienas vajadzībām, kā arī apkopojot rezultātus, kas tiek prasīti saskaņā ar 3. panta noteikumiem; b) programmu, saskaņā ar kuru Kopienas vajadzībām konkrētos datumos iesniegt kontus un tabulas, kas apkopotas atbilstīgi EKS '95. 2. Ņemot vērā 7. un 8. pantu, šī regula attiecas uz visiem Kopienas aktiem, kuros ir atsauces uz EKS vai tās definīcijām. 3. Šī regula neuzliek dalībvalstīm par pienākumu izmantot EKS '95, apkopojot kontus savām vajadzībām. 2. pants Metodoloģija 1. EKS '95 metodoloģija, kas minēta 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ir dota A pielikumā. 2. EKS '95 metodoloģijas grozījumus, ar ko paredzēts precizēt un pilnveidot sistēmas saturu, pieņem ar Komisijas lēmumu saskaņā ar 4. pantā noteikto procedūru ar noteikumu, ka grozījumi nemaina sistēmas pamatjēdzienus, neprasa papildlīdzekļus to ieviešanai un nepalielina pašu resursus. 3. Saskaņā ar attiecīgiem Līguma noteikumiem Padome ne vēlāk kā 1997. gada 31. decembrī pieņem lēmumu par tādas sistēmas ieviešanu, saskaņā ar kuru sīkāk iedalīt A pielikuma I pielikumā aprakstītos netieši novērtētos finanšu starpniecības pakalpojumus (FISIM), un vajadzības gadījumā veic pasākumus, kas vajadzīgi minētās sistēmas īstenošanai. 3. pants Iesniegšana Komisijai 1. Dalībvalstis iesniedz Komisijai (Statistikas birojam) kontus un tabulas, kas noteiktas B pielikumā, ievērojot katrai tabulai norādītos termiņus. Termiņu pagarinājumi, ko dažām dalībvalstīm piešķir saskaņā ar B pielikumu, beidzas ne vēlāk kā 2005. gada 1. janvārī. Komisija pēc apspriešanās ar Statistikas programmu komiteju ne vēlāk kā līdz 2003. gada 1. jūlijam ziņo Padomei, kā tiek piemēroti termiņu pagarinājumi, lai pārbaudītu, vai tie aizvien vēl ir attaisnojami. Vajadzības gadījumā šim ziņojumam pievieno Komisijas priekšlikumu attiecībā uz jaunu termiņu pagarinājumu piešķiršanu dalībvalstīm, kuras pagarinājumus pieprasījušas. 2. Regulas B pielikuma rezultātus, tostarp datus, ko dalībvalstis pasludinājušas par konfidenciāliem saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi saistībā ar statistikas konfidencialitāti, dalībvalstis iesniedz saskaņā ar Padomes Regula (EEK, Euratom) Nr. 1588/90 (1990. gada 11. jūnijs) par tādas statistikas informācijas nosūtīšanu Eiropas Kopienu Statistikas birojam, uz kuru attiecas konfidencialitāte [12], kurā reglamentēta informācijas konfidenciāla apstrāde. Ievērojot 2. panta 2. punktā noteikto termiņu, ja tiek veiktas izmaiņas no dalībvalstīm prasītajos datos — jaunas tabulas, attiecīgas valstis un/vai reģioni —, tad uz tādām izmaiņām var attiecināt Komisijas pieņemtus lēmumus saskaņā ar 4. pantā noteikto procedūru. 4. pants Procedūra 1. Komisijai palīdz Statistikas programmu komiteja (še turpmāk — "Komiteja"). 2. Komisijas pārstāvis iesniedz Komitejai veicamo pasākumu projektu. Komiteja sniedz atzinumu par šo projektu laikā, ko priekšsēdētājs var noteikt saskaņā ar jautājuma steidzamību. Atzinumu sniedz ar balsu vairākumu, kas Līguma 148. panta 2. punktā noteikts attiecībā uz lēmumiem, kuri Padomei jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis Komitejā vērtē, kā noteikts minētajā pantā. Priekšsēdētājs nebalso. 3. Komisija nosaka pasākumus, ko piemēro tūlīt. Tomēr, ja šie pasākumi nesaskan ar Komitejas atzinumu, tad Komisija par to tūlīt ziņo Padomei. Tādā gadījumā: a) Komisija atliek tās noteikto pasākumu piemērošanu uz trīs mēnešiem no paziņošanas dienas; b) Padome ar kvalificētu balsu vairākumu a) apakšpunktā norādītājā laikā var pieņemt atšķirīgu lēmumu. 5. pants Komitejas uzdevumi Komiteja izskata visus jautājumus, ko tās priekšsēdētājs vai nu pats pēc savas ierosmes, vai pēc kādas dalībvalsts lūguma izvirza saistībā ar šīs regulas piemērošanu. 6. pants Sadarbība ar citām komitejām 1. Visos jautājumos, kas ietilpst Valūtas, finanšu un maksājumu bilances statistikas komitejas (VFMK) kompetencē, Komisija saskaņā ar Lēmuma 91/115/EEK 2. pantu lūdz minētās komitejas atzinumu. 2. Komisija ziņo Nacionālā kopprodukta komitejai, kas izveidota ar Direktīvu 89/130/EEK, Euratom visu informāciju, kas attiecas uz šīs regulas īstenošanu un kas vajadzīga minētās komitejas pienākumu veikšanai. 7. pants Piemērošanas termiņš un datu pirmā iesniegšana 1. EKS '95 pirmo reizi piemēro datiem, kas reģistrēti saskaņā ar B pielikumu un iesniedzami 1999. gada aprīlī. 2. Datus Komisijai (Statistikas birojam) iesniedz, ievērojot B pielikumā noteiktos termiņus. 3. Saskaņā ar 1. punktu līdz pirmajai iesniegšanai, ņemot vērā EKS '95, dalībvalstis iesniedz Komisijai (Statistikas birojam) kontus un tabulas, kas sastādītas, piemērojot EKS otro izdevumu. 4. Neierobežojot 19. pantu Padomes Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (1989. gada 29. maijs) [13], ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, Komisija un attiecīgās dalībvalstis pārbauda, vai šī regula tiek piemērota, un pārbaužu rezultātus iesniedz Komitejai, kas minēta šīs regulas 4. panta 1. punktā. 8. pants Pārejas noteikumi 1. Budžeta un pašu resursu vajadzībām un atkāpjoties no 1. panta 2. punkta un 7. panta, Eiropas integrēto ekonomikas kontu sistēma, kas ir spēkā Direktīvas 89/130/EEK, Euratom 1. panta 1. punkta izpratnē, un ar to saistītie tiesību akti, jo īpaši, Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 un Nr. 1553/89 un Lēmumi 94/728 EK, Euratom un 94/729/EK, ir EKS otrais izdevums, kamēr paliek spēkā Lēmums 94/728/EK, Euratom. 2. Dalībvalstu ziņojumiem Komisijai saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, kas noteikta Regulā (EK) Nr. 3605/93, līdz 1999. gada 1. septembra ziņojumiem izmanto Eiropas integrēto ekonomikas kontu sistēmu, kas ir EKS otrais izdevums. 3. EKS otrā izdevuma piemērošanu, kā noteikts šā panta 1. un 2. punktā, nodrošina, saskaņā ar EKS '95 koriģējot datus, kas saņemti atbilstīgi 7. panta 1. punktam, tā, lai ņemtu vērā izmaiņas, ko rada jebkuri atšķirīgi jēdzieni, definīcijas vai nomenklatūras EKS otrajā izdevumā salīdzinājumā ar EKS '95. Šo principu ne vēlāk kā līdz 1996. gada decembrim ievieš saskaņā ar procedūru, kas noteikta Padomes Direktīvas 89/130/EEK, Euratom 6. pantā. 9. pants Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 1996. gada 25. jūnijā Padomes vārdā — priekšsēdētājs M. Pinto [1] OV C 287, 30.10.1995., 114. lpp. [2] Atzinums sniegts 1995. gada 21. jūnijā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). [3] OV C 133, 31.5.1995., 2. lpp. [4] Eurostat: "European System of Integrated Economic Accounts" (ESA), second edition, Statistical Office of the European Communities, Luxembourg, 1979. [5] OV L 181, 28.6.1989., 47. lpp. [6] OV L 59, 6.3.1991., 19. lpp. [7] OV L 49, 21.2.1989., 26. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu. [8] OV L 155, 7.6.1989., 9. lpp. [9] OV L 332, 31.12.1993., 7. lpp. [10] OV L 293, 12.11.1994., 9. lpp. [11] OV L 293, 12.11.1994., 14. lpp. [12] OV L 151, 15.6.1990., 1. lpp.. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Pievienošanās aktu. [13] 13 OV L 155, 7.6.1989., 1. lpp. Regula pēdējo reizi grozīta ar Regulu (EEK, Euratom) Nr. 2729/94 (OV L 293, 12.11.1994., 5. lpp.). -------------------------------------------------- A PIELIKUMS EIROPAS NACIONĀLO UN REĢIONĀLO KONTU SISTĒMA KOPIENĀ EKS 1995 SATURS | | Lpp. | 1. NODAĻA | VISPĀRĒJS RAKSTUROJUMS … | 20 | | EKS IZMANTOJUMI … | 20 | | Analīzes un politikas pamats … | 20 | | EKS jēdzienu astoņas īpašības … | 21 | | EKS 1995 un NKS 1993 … | 27 | | EKS 1995 un NKS 1970 … | 27 | | EKS KĀ SISTĒMA … | 28 | | Statistikas vienības un to grupējumi … | 28 | | Institucionālās vienības un sektori … | 29 | | Vietējās darbības veida vienības un nozares … | 29 | | Rezidentvienības un nerezidentvienības. Kopējā ekonomika un pārējā pasaule … | 29 | | Plūsmas un krājumi … | 30 | | Plūsmas … | 30 | | Darījumi … | 30 | | Darījumu īpašības … | 31 | | Savstarpēji darījumi pret vienību iekšējiem darījumiem … | 31 | | Naudas darījumi pret beznaudas darījumiem … | 31 | | Darījumi ar un bez ekvivalentiem … | 31 | | Pārkārtotie darījumi … | 31 | | Pārvirzīšana … | 31 | | Sadalīšana … | 32 | | Darījuma galvenā veicēja atzīšana … | 32 | | Robežgadījumi … | 32 | | Citas izmaiņas aktīvos … | 32 | | Citas izmaiņas aktīvu un saistību apjomā … | 32 | | Turēšanas ienākumi un zaudējumi … | 33 | | Krājumi … | 33 | | Kontu sistēma un rādītāji … | 33 | | Kontu veidošanas noteikumi … | 33 | | Kontu abu pušu terminoloģija … | 33 | | Divkāršs ieraksts/četrkāršs ieraksts … | 34 | | Novērtēšana … | 34 | | Īpaši vērtējumi attiecībā uz ražojumiem … | 34 | | Vērtēšana nemainīgās cenās … | 35 | | Ieraksta laiks … | 35 | | Konsolidācija un saldo aprēķins … | 35 | | Konsolidācija … | 35 | | Saldo aprēķins … | 36 | | Konti, līdzsvarošanas posteņi un rādītāji … | 36 | | Kontu secība … | 36 | | Preču un pakalpojumu konts … | 37 | | Pārējās pasaules konts … | 37 | | Līdzsvarošanas posteņi … | 37 | | Rādītāji … | 37 | | Izejvielu un produkcijas sistēma … | 37 | 2. NODAĻA | VIENĪBAS UN VIENĪBU GRUPĒJUMI … | 39 | | NACIONĀLĀS EKONOMIKAS ROBEŽAS … | 39 | | INSTITUCIONĀLĀS VIENĪBAS … | 41 | | INSTITUCIONĀLIE SEKTORI … | 42 | | Nefinanšu sabiedrības (S.11) … | 44 | | Apakšsektors. Valsts nefinanšu sabiedrības (S.11001) … | 45 | | Apakšsektors. Nacionālas privātas nefinanšu sabiedrības (S.11002) … | 46 | | Apakšsektors. Ārvalstu kontrolētas nefinanšu sabiedrības (S.11003) … | 46 | | Finanšu sabiedrības (S.12) … | 46 | | Apakšsektors. Centrālā banka (S.121) … | 48 | | Apakšsektors. Citas monetārās finanšu iestādes (S.122) … | 49 | | Apakšsektors. Citi finanšu starpnieki, izņemot apdrošināšanas sabiedrības un pensiju fondus (S.123) … | 50 | | Apakšsektors. Finanšu palīgsabiedrības (S.124) … | 50 | | Apakšsektors. Apdrošināšanas sabiedrības un pensiju fondi (S.125) … | 51 | | Valsts pārvalde (S.13) … | 52 | | Apakšsektors. Centrālā valdība (S.1311) … | 52 | | Apakšsektors. Pavalsts valdība (S.1312) … | 52 | | Apakšsektors. Vietējā valdība (S.1313) … | 52 | | Apakšsektors. Sociālās nodrošināšanas fondi (S.1314) … | 53 | | Mājsaimniecības (S.14) … | 53 | | Apakšsektors. Darba devēji (tostarp pašražotāji) (S.141 + S.142) … | 54 | | Apakšsektors. Darba ņēmēji (S.143) … | 54 | | Apakšsektors. Īpašuma ienākuma saņēmēji (S.1441) … | 54 | | Apakšsektors. Pensiju saņēmēji (S.1442) … | 54 | | Apakšsektors. Citu pārvedumienākumu saņēmēji (S.1443) … | 54 | | Apakšsektors. Citi (S.145) … | 54 | | Bezpeļņas iestādes mājsaimniecību apkalpošanai (S.15) … | 55 | | Pārējā pasaule (S.2) … | 55 | | Ražotāju vienību klasifikācija sektoros, sadalot pēc galvenajiem juridiskajiem standarta īpašumtiesību veidiem … | 56 | | VIETĒJĀS DARBĪBAS VEIDA VIENĪBAS UN NOZARES … | 58 | | Vietējā darbības veida vienība … | 59 | | Nozare … | 59 | | NOZARU KLASIFIKĀCIJA … | 60 | | VIENDABĪGĀS RAŽOŠANAS VIENĪBAS UN VIENDABĪGĀS NOZARES … | 60 | | Viendabīgās ražošanas vienība … | 60 | | Viendabīgā nozare … | 60 | | VIENDABĪGO NOZARU KLASIFIKĀCIJA … | 61 | 3. NODAĻA | DARĪJUMI AR RAŽOJUMIEM … | 62 | | RAŽOŠANA UN PRODUKCIJA … | 63 | | Galvenās darbības, blakusdarbības un papilddarbības … | 64 | | Produkcija (P.1) … | 64 | | Produkcijas ieraksta un vērtēšanas laiks … | 70 | | STARPPRODUKTU PATĒRIŅŠ (P.2) … | 75 | | Starpproduktu patēriņa ieraksta un vērtēšanas laiks … | 77 | | GALAPATĒRIŅŠ (P.3, P.4) … | 77 | | Galapatēriņa izdevumi (P.3) … | 77 | | Faktiskais galapatēriņš (P.4) … | 78 | | Galapatēriņa izdevumu ieraksta un vērtēšanas laiks … | 80 | | Faktiskā galapatēriņa ieraksta un vērtēšanas laiks … | 80 | | BRUTO KAPITĀLIEGULDĪJUMI (P.5) … | 81 | | Bruto ieguldījumi pamatkapitālā (P.51) … | 81 | | Bruto ieguldījumu pamatkapitālā ieraksta un vērtēšanas laiks … | 83 | | Izmaiņas krājumos (P.52) … | 84 | | Krājumu izmaiņu ieraksta un vērtēšanas laiks … | 85 | | Vērtslietu iegādes, no kurām atskaitītas to realizācijas (P.53) … | 86 | | PREČU UN PAKALPOJUMU IMPORTS UN EKSPORTS (P.6 un P.7) … | 86 | | Preču imports un eksports (P.61 un P.71) … | 87 | | Pakalpojumu imports un eksports (P.62 un P.72) … | 89 | | DARĪJUMI AR ESOŠĀM PRECĒM … | 91 | 4. NODAĻA | SADALES DARĪJUMI … | 93 | | DARBA ŅĒMĒJU KOMPENSĀCIJA (D.1) … | 93 | | Algas (D.11) … | 93 | | Algas skaidrā naudā … | 93 | | Algas natūrā … | 93 | | Darba devēju sociālās iemaksas (D.12) … | 95 | | Darba devēju faktiskās sociālās iemaksas (D.121) … | 95 | | Darba devēju aprēķinātās sociālās iemaksas (D.122) … | 95 | | RAŽOŠANAS UN IMPORTA NODOKĻI (D.2) … | 96 | | Nodokļi par ražojumiem (D.21) … | 97 | | Pievienotās vērtības veida nodokļi (PVN) (D.211) … | 97 | | Importa nodokļi un nodevas, izņemot PVN (D.212) … | 97 | | Nodokļi par ražojumiem, izņemot PVN un importa nodokļus (D.214) … | 98 | | Citi ražošanas nodokļi (D.29) … | 98 | | Ražošanas un importa nodokļi, ko maksā Eiropas Savienības iestādēm … | 99 | | SUBSĪDIJAS (D.3) … | 100 | | Subsīdijas par ražojumiem (D.31) … | 100 | | Importa subsīdijas (D.311) … | 101 | | Citas subsīdijas par ražojumiem (D.319) … | 101 | | Citas subsīdijas par ražošanu (D.39) … | 101 | | ĪPAŠUMA IENĀKUMS (D.4) … | 103 | | Procenti (D.41) … | 103 | | Procenti no noguldījumiem, aizdevumiem un debitoru un kreditoru saistībām … | 103 | | Procenti no vērtspapīriem … | 103 | | Procenti no vekseļiem un līdzīgiem īstermiņa instrumentiem … | 103 | | Procenti no obligācijām un parādzīmēm … | 103 | | Procentu likmes mijmaiņas darījumi un nestandartizēti procentu likmes nākotnes līgumi … | 104 | | Procenti no finanšu nomām … | 104 | | Citi procenti … | 104 | | Ieraksta laiks … | 105 | | Sabiedrību sadalītais ienākums (D.42) … | 105 | | Dividendes (D.42) … | 105 | | Atvilkumi no kvazisabiedrību ienākuma (D.422) … | 106 | | Reinvestētie ieņēmumi no tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem (D.43) … | 107 | | Īpašuma ienākums, ko attiecina uz apdrošinājuma ņēmējiem (D.44) … | 107 | | Rentes (D.45) … | 108 | | Rentes par zemi … | 108 | | Rentes par zemaugsnes (zemes dzīļu) aktīviem … | 108 | | IENĀKUMA, BAGĀTĪBAS UN CITI KĀRTĒJIE NODOKĻI (D.5) … | 108 | | Ienākuma nodokļi (D.51) … | 109 | | Citi kārtējie nodokļi (D.59) … | 109 | | SOCIĀLĀS IEMAKSAS UN PABALSTI (D.6) … | 110 | | Sociālās iemaksas (D.61) … | 112 | | Faktiskās sociālās iemaksas (D.611) … | 112 | | Aprēķinātās sociālās iemaksas (D.612) … | 113 | | Sociālie pabalsti, kas nav sociālie pārvedumi natūrā (D.62) … | 114 | | Sociālās nodrošināšanas pabalsti skaidrā naudā (D.621) … | 114 | | Privāti fondētie sociālie pabalsti (D.622) … | 115 | | Nefondētie darba ņēmēju sociālie pabalsti (D.623) … | 115 | | Sociālās palīdzības pabalsti skaidrā naudā (D.624) … | 115 | | Sociālie pārvedumi natūrā (D.63) … | 115 | | Sociālie pabalsti natūrā (D.631) … | 115 | | Sociālās nodrošināšanas pabalsti, atlīdzinājumi (D.6311) … | 116 | | Citi sociālās nodrošināšanas pabalsti natūrā (D.6312) … | 116 | | Sociālās palīdzības pabalsti natūrā (D.6313) … | 116 | | Individuālu ārpustirgus preču vai pakalpojumu pārvedumi (D.632) … | 116 | | CITI KĀRTĒJIE PĀRVEDUMI (D.7) … | 117 | | Nedzīvības tīrās apdrošināšanas prēmijas (D.71) … | 117 | | Nedzīvības apdrošināšanas prasījumi (D.72) … | 118 | | Kārtējie pārvedumi valsts pārvaldē (D.73) … | 118 | | Kārtējā starptautiskā sadarbība (D.74) … | 119 | | Dažādi kārtējie pārvedumi (D.75) … | 120 | | Kārtējie pārvedumi bezpeļņas iestādēm mājsaimniecību apkalpošanai … | 120 | | Kārtējie pārvedumi starp mājsaimniecībām … | 120 | | Naudas sodi un līgumsodi … | 120 | | Loterijas un azartspēles … | 121 | | Kompensācijas maksājumi … | 121 | | Ceturtais pašu resurss, kura pamatā ir NKP … | 121 | | Citi … | 121 | | KOREKCIJA, LAI ŅEMTU VĒRĀ IZMAIŅAS MĀJSAIMNIECĪBU TĪRAJĀ PAŠU KAPITĀLĀ PENSIJU FONDU REZERVĒS (D.8) … | 122 | | KAPITĀLA PĀRVEDUMI (D.9) … | 123 | | Kapitāla nodokļi (D.91) … | 123 | | Ieguldījumu dotācijas (D.92) … | 124 | | Citi kapitāla pārvedumi (D.99) … | 125 | 5. NODAĻA | FINANŠU DARĪJUMI … | 127 | | FINANŠU DARĪJUMU KLASIFIKĀCIJA … | 129 | | Monetārais zelts un speciālas aizņēmumtiesības (SDR) (F.1) … | 131 | | Monetārais zelts (F.11) … | 131 | | Speciālas aizņēmumtiesības (SDR) (F.12) … | 132 | | Valūta un noguldījumi (F.2) … | 132 | | Valūta (F.21) … | 132 | | Pārvedamie noguldījumi (F.22) … | 133 | | Citi noguldījumi (F.29) … | 133 | | Vērtspapīri, kas nav akcijas (F.3) … | 134 | | Vērtspapīri, kas nav akcijas, izņemot atvasinātos finanšu instrumentus (F.33) … | 134 | | Īstermiņa vērtspapīri, kas nav akcijas, izņemot atvasinātos finanšu instrumentus (F.331) … | 135 | | Ilgtermiņa vērtspapīri, kas nav akcijas, izņemot atvasinātos finanšu instrumentus (F.332) … | 135 | | Atvasinātie finanšu instrumenti (F.34) … | 136 | | Aizdevumi (F.4) … | 137 | | Īstermiņa aizdevumi (F.41) … | 137 | | Ilgtermiņa aizdevumi (F.42) … | 137 | | Akcijas un cits pašu kapitāls (F.5) … | 139 | | Akcijas un cits pašu kapitāls, izņemot kopfondu akcijas (F.51) … | 140 | | Kotētās akcijas, izņemot kopfondu akcijas (F.511), un nekotētās akcijas, izņemot kopfondu akcijas (F.512) … | 140 | | Cits pašu kapitāls (F.513) … | 141 | | Kopfondu akcijas (F.52) … | 141 | | Apdrošināšanas tehniskās rezerves (F.6) … | 141 | | Mājsaimniecību tīrais pašu kapitāls dzīvības apdrošināšanas rezervēs un pensiju fondu rezervēs (F.61) … | 142 | | Mājsaimniecību tīrais pašu kapitāls dzīvības apdrošināšanas rezervēs (F.611) … | 142 | | Mājsaimniecību tīrais pašu kapitāls pensiju fondu rezervēs (F.612) … | 143 | | Apdrošināšanas prēmiju priekšsamaksa un atlikto apdrošināšanas atlīdzību prasību rezerves (F.62) … | 144 | | Citas debitoru un kreditoru saistības (F.7) … | 144 | | Tirdzniecības kredīti un avansi (F.71) … | 145 | | Citas debitoru un kreditoru saistības, izņemot tirdzniecības kredītus un avansus (F.79) … | 145 | | Ārpusbilances postenis: tiešie ārvalstu ieguldījumi (F.m) … | 146 | | KONTU VEIDOŠANAS NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ FINANŠU DARĪJUMIEM … | 146 | | Vērtēšana … | 146 | | Ieraksta laiks … | 149 | | Finanšu darījumu sastādīšana, ņemot vērā izmaiņas bilancēs … | 149 | | 5.1. pielikums. Saikne ar naudas rādītājiem … | 149 | 6. NODAĻA | CITAS PLŪSMAS … | 151 | | PAMATKAPITĀLA PATĒRIŅŠ (K.1) … | 151 | | NERAŽOTO NEFINANŠU AKTĪVU IEGĀDES, NO KURĀM ATSKAITĪTAS TO REALIZĀCIJAS (K.2) … | 151 | | CITAS AKTĪVU IZMAIŅAS (K.3 līdz K.12) … | 152 | | CITAS APJOMA IZMAIŅAS (K.3 līdz K.10 un K.12) … | 152 | | NERAŽOTO AKTĪVU EKONOMISKĀ RAŠANĀS (K.3) … | 153 | | RAŽOTO AKTĪVU EKONOMISKĀ RAŠANĀS (K.4) … | 153 | | NEKULTIVĒTO BIOLOĢISKO RESURSU DABISKAIS PIEAUGUMS (K.5) … | 153 | | NERAŽOTO AKTĪVU EKONOMISKĀ IZZUŠANA (K.6) … | 154 | | KATASTROFĀLI ZAUDĒJUMI (K.7) … | 154 | | NEKOMPENSĒJAMI ARESTI (K.8) … | 154 | | CITUR NEMINĒTAS CITAS NEFINANŠU AKTĪVU APJOMA IZMAIŅAS (K.9) … | 154 | | CITUR NEMINĒTAS CITAS FINANŠU AKTĪVU UN SAISTĪBU APJOMA IZMAIŅAS (K.10) … | 155 | | IZMAIŅAS KLASIFIKĀCIJĀS UN STRUKTŪRĀ (K.12) … | 156 | | Izmaiņas sektoru klasifikācijās un struktūrā (K.12.1) … | 156 | | Izmaiņas aktīvu un saistību klasifikācijās (K.12.2) … | 156 | | NOMINĀLIE TURĒŠANAS IENĀKUMI/ZAUDĒJUMI (K.11) … | 157 | | Neitrālie turēšanas ienākumi/zaudējumi (K.11.1) … | 158 | | Reālie turēšanas ienākumi/zaudējumi (K.11.2) … | 158 | | Turēšanas ienākumi pēc finanšu aktīva veida … | 159 | | Valūta un noguldījumi (AF.2) … | 159 | | Aizdevumi (AF.4) un citas debitoru un kreditoru saistības (AF.7) … | 159 | | Vērtspapīri, kas nav akcijas (AF.3) … | 159 | | Akcijas un cits pašu kapitāls (AF.5) … | 160 | | Apdrošināšanas tehniskās rezerves (AF.6) … | 160 | | Finanšu aktīvi ārvalstu valūtā … | 160 | 7. NODAĻA | BILANCES … | 161 | | AKTĪVU VEIDI … | 162 | | Ražotie nefinanšu aktīvi (AN.1) … | 162 | | Neražotie nefinanšu aktīvi (AN.2) … | 162 | | Finanšu aktīvi un saistības (AF) … | 163 | | BILANCES IERAKSTU VĒRTĒŠANA … | 165 | | Vispārēji vērtēšanas principi … | 165 | | NEFINANŠU AKTĪVI (AN) … | 166 | | Ražotie aktīvi (AN.1) … | 166 | | Pamatlīdzekļi (AN.11) … | 166 | | Materiālie pamatlīdzekļi (AN.111) … | 166 | | Nemateriālie pamatlīdzekļi (AN.112) … | 166 | | Krājumi (AN.12) … | 166 | | Vērtslietas (AN.13) … | 167 | | Neražotie aktīvi (AN.2) … | 167 | | Materiālie neražotie aktīvi (AN.21) … | 167 | | Zeme (AN.211) … | 167 | | Zemaugsnes (zemes dzīļu) aktīvi (AN.212) … | 167 | | Citi dabas aktīvi (AN.213 un AN.214) … | 167 | | Nemateriālie neražotie aktīvi (AN.22) … | 167 | | Finanšu aktīvi un saistības (AF) … | 168 | | Monetārais zelts un SDR (AF.1) … | 168 | | Valūta un noguldījumi (AF.2) … | 168 | | Vērtspapīri, kas nav akcijas (AF.3) … | 168 | | Aizdevumi (AF.4) … | 169 | | Akcijas un cits pašu kapitāls (AF.5) … | 169 | | Apdrošināšanas tehniskās rezerves (AF.6) … | 169 | | Citi debitoru un kreditoru konti (AF.7) … | 170 | | Ārpusbilances posteņi … | 170 | | Ilglietojuma patēriņa preces (AN.m) … | 170 | | Tiešie ārvalstu ieguldījumi (AF.m) … | 170 | | Finanšu bilances … | 171 | | 7.1. pielikums. Katras aktīvu kategorijas definīcija … | 172 | | 7.2. pielikums. Ierakstu karte no sākuma bilances līdz slēguma bilancei … | 180 | 8. NODAĻA | KONTU SECĪBA UN LĪDZSVAROŠANAS POSTEŅI … | 183 | | KONTU SECĪBA … | 186 | | Tekošie konti … | 186 | | Ražošanas konts (I) … | 186 | | Ienākuma sadales un izlietojuma konti (II) … | 186 | | Ienākuma primārās sadales konti (II.1) … | 188 | | Ienākuma radīšanas konts (II.1.1) … | 188 | | Primārā ienākuma sadales konts (II.1.2) … | 188 | | Uzņēmējdarbības ienākuma konts (II.1.2.1) … | 188 | | Cita primārā ienākuma sadales konts (II.1.2.2) … | 194 | | Ienākuma otrreizējās sadales konts (II.2) … | 194 | | Ienākuma pārdales natūrā konts (II.3) … | 202 | | Ienākuma izlietojuma konts (II.4) … | 202 | | Izmantojamā ienākuma izlietojuma konts (II.4.1) … | 202 | | Koriģētā izmantojamā ienākuma izlietojuma konts (II.4.2) … | 202 | | Uzkrājumu konti (III) … | 204 | | Kapitāla konts (III.1) … | 204 | | Konts "Tīrās vērtības izmaiņas, kas radušās ietaupījumu un kapitāla pārvedumu dēļ" (III.1.1) … | 204 | | Nefinanšu aktīvu iegādes konts (III.1.2) … | 204 | | Finanšu konts (III.2) … | 204 | | Konts "Citas izmaiņas aktīvos" (III.3) … | 204 | | Konts "Citas izmaiņas aktīvu apjomā" (III.3.1) … | 211 | | Pārvērtēšanas konts (III.3.2) … | 211 | | Neitrālo turēšanas ienākumu un zaudējumu konts (III.3.2.1) … | 211 | | Reālo turēšanas ienākumu un zaudējumu konts (III.3.2.2) … | 211 | | Bilances (IV) … | 220 | | Sākuma bilance (IV.1) … | 220 | | Izmaiņas bilancē (IV.2) … | 220 | | Slēguma bilance (IV.3) … | 220 | | PĀRĒJĀS PASAULES KONTI (V) … | 220 | | Tekošie konti … | 225 | | Preču un pakalpojumu ārējais konts (V.I) … | 225 | | Primārā ienākuma un kārtējo pārvedumu ārējais konts (V.II) … | 225 | | Ārējo uzkrājumu konti (V.III) … | 225 | | Kapitāla konts (V.III.1) … | 225 | | Finanšu konts (V.III.2) … | 225 | | Konts "Citas izmaiņas aktīvos" (V.III.3) … | 225 | | Bilances (V.IV) … | 226 | | PREČU UN PAKALPOJUMU KONTS (0) … | 234 | | INTEGRĒTIE EKONOMISKIE KONTI … | 235 | | RĀDĪTĀJI … | 245 | | Iekšzemes kopprodukts tirgus cenās (IKP) … | 245 | | Kopējās ekonomikas darbības rezultāts … | 245 | | Kopējās ekonomikas jauktais ienākums … | 245 | | Kopējās ekonomikas uzņēmējdarbības ienākums … | 245 | | Nacionālais ienākums (tirgus cenās) … | 245 | | Nacionālais izmantojamais ienākums … | 246 | | Ietaupījumi … | 246 | | Kārtējais ārējais saldo … | 246 | | Kopējās ekonomikas tīrais aizdevums (+) vai aizņēmums (-) … | 246 | | Kopējās ekonomikas tīrā vērtība … | 246 | | MATRICAS NOFORMĒJUMS … | 246 | | EKS kontu matricas noformējums … | 247 | | Kontu matricu īpašības … | 250 | | Samazinātā formāta matricas pielāgošana īpašiem analīzes veidiem … | 251 | 9. NODAĻA | IZEJVIELU UN PRODUKCIJAS SISTĒMA … | 266 | | PIEGĀDES UN IZLIETOJUMA TABULAS … | 270 | | TABULAS, KAS SASAISTA PIEGĀDES UN IZLIETOJUMA TABULAS AR SEKTORU KONTIEM … | 284 | | SIMETRISKĀS IZEJVIELU UN PRODUKCIJAS TABULAS … | 284 | 10. NODAĻA | CENAS UN APJOMA RĀDĪTĀJI … | 289 | | CENAS UN APJOMA INDEKSU DARBĪBAS JOMA KONTU SISTĒMĀ … | 290 | | Cenas un apjoma indeksu integrētā sistēma … | 290 | | Cenas un apjoma indeksi citiem rādītājiem … | 291 | | VISPĀRĒJIE PRINCIPI CENAS UN APJOMA INDEKSU MĒRĪŠANAI … | 292 | | Tirgus ražojumu cenu un apjomu noteikšana … | 292 | | Kvalitātes atšķirības un cenas atšķirības … | 292 | | Principi attiecībā uz ārpustirgus pakalpojumiem … | 293 | | Principi attiecībā uz pievienoto vērtību un IKP … | 294 | | SAREŽĢĪJUMI PRINCIPU PIEMĒROŠANĀ … | 294 | | Vispārējā piemērošana … | 295 | | Piemērošana īpašām plūsmām … | 295 | | Preču un tirgus pakalpojumu plūsmas … | 295 | | Ārpustirgus pakalpojumu plūsmas … | 296 | | Ražojumu un importa nodokļi un subsīdijas … | 297 | | Pamatkapitāla patēriņš … | 298 | | Darba ņēmēju kompensācija … | 298 | | Ražoto pamatlīdzekļu krājumi un krājumi … | 298 | | Kopējās ekonomikas reālā ienākuma rādītāji … | 299 | | INDEKSA NUMURA FORMULAS IZVĒLE UN BĀZES GADS … | 300 | | TERITORIĀLIE CENAS UN APJOMA INDEKSI … | 300 | 11. NODAĻA | IEDZĪVOTĀJI UN IEGULDĪTIE DARBASPĒKA RESURSI … | 302 | | IEDZĪVOTĀJU KOPSKAITS … | 302 | | EKONOMISKI AKTĪVIE IEDZĪVOTĀJI … | 303 | | NODARBINĀTĪBA … | 304 | | Darba ņēmēji … | 304 | | Pašnodarbinātas personas … | 305 | | Nodarbinātība un pastāvīgā dzīvesvieta … | 305 | | BEZDARBS … | 306 | | DARBI … | 307 | | Darbi un pastāvīgā dzīvesvieta … | 307 | | KOPĒJĀS NOSTRĀDĀTĀS STUNDAS … | 307 | | PILNĪGAS SLODZES ŠTATA VIETAS … | 308 | | IEGULDĪTIE DARBA ŅĒMĒJU DARBASPĒKA RESURSI PAR NEMAINĪGU KOMPENSĀCIJU … | 309 | 12. NODAĻA | CETURKŠŅA EKONOMISKIE KONTI … | 310 | 13. NODAĻA | REĢIONĀLIE KONTI … | 312 | | REĢIONĀLĀ TERITORIJA … | 312 | | VIENĪBAS UN PASTĀVĪGĀ ATRAŠANĀS VIETA … | 312 | | REĢIONALIZĀCIJAS METODES … | 313 | | RĀDĪTĀJI PĒC NOZARES … | 314 | | MĀJSAIMNIECĪBU KONTI … | 316 | PIELIKUMI I. PIELIKUMS. NETIEŠI NOVĒRTĒTIE FINANŠU STARPNIECĪBAS PAKALPOJUMI (FISIM) … | 317 | Izmaiņas, kas jāizdara EKS nodaļās, ja jāattiecina uz FISIM … | 317 | II. PIELIKUMS. ILGLIETOJUMA PREČU IZPIRKUMNOMA UN ĪRĒJUMPIRKŠANA … | 323 | Definīcijas … | 323 | Izpirkumnoma … | 323 | Operatīvā izpirkumnoma … | 323 | Finanšu izpirkumnoma … | 323 | Īrējumpirkšana … | 324 | Apstrāde kontos … | 324 | Operatīvā izpirkumnoma … | 324 | Finanšu izpirkumnoma … | 324 | Īrējumpirkšana … | 325 | III. PIELIKUMS. APDROŠINĀŠANA … | 327 | Ievads … | 327 | Definīcijas … | 327 | Sociālā apdrošināšana … | 327 | Valdības sociālās nodrošināšanas shēmas … | 327 | Privāti fondētās sociālās apdrošināšanas shēmas … | 328 | Nefondētās sociālās apdrošināšanas shēmas, ar ko darbības veic darba devēji … | 328 | Cita apdrošināšana … | 328 | Cita dzīvības apdrošināšana … | 328 | Cita nedzīvības apdrošināšana … | 328 | Pārapdrošināšana … | 329 | Apdrošināšanas palīgiestādes … | 329 | Apstrāde kontos … | 329 | Sociālā apdrošināšana … | 329 | Valdības sociālās nodrošināšanas shēmas … | 329 | Privāti fondētās sociālās apdrošināšanas shēmas … | 330 | Nefondētās sociālās apdrošināšanas shēmas, ar ko darbības veic darba devēji … | 331 | Cita apdrošināšana … | 332 | Cita dzīvības apdrošināšana … | 333 | Cita nedzīvības apdrošināšana … | 333 | Pārapdrošināšana … | 335 | Apdrošināšanas palīgiestādes … | 335 | Apdrošināšana. Skaitlisks piemērs … | 336 | IV. PIELIKUMS. KLASIFIKĀCIJAS UN KONTI … | 341 | Klasifikācijas … | 341 | Institucionālo sektoru klasifikācija (S) … | 341 | Darījumu un citu plūsmu klasifikācija … | 342 | Līdzsvarošanas posteņu klasifikācija (B) … | 345 | Aktīvu klasifikācija (A) … | 346 | Nozaru (A), ražojumu (P) un ieguldījumu (ieguldījumu pamatkapitālā) (Pi) pārgrupēšana un kodēšana … | 348 | Individuālā patēriņa veidu klasifikācija pēc mērķa (COICOP) … | 356 | Valdības funkciju klasifikācija (COFOG) … | 357 | Konti … | 359 | Tabulu saraksts 2.1. | Sektori un apakšsektori … | 42 | 2.2. | Ražotāju veidi, galvenās darbības un funkcijas, klasificēti pēc sektora … | 44 | 2.3. | Ražotāju vienību klasifikācija sektoros, sadalot pēc galvenajiem juridiskajiem standarta īpašumtiesību veidiem … | 57 | 3.1. | Atšķirība starp tirgus ražotājiem, ražotājiem pašu galapatēriņam un citiem ārpustirgus ražotājiem, kuri ražo institucionālām vienībām … | 66 | 3.2. | Institucionālas vienības, vietējās DVV un produkcija, un atšķirība starp tirgu, pašu galapatēriņu un citu ārpustirgu … | 69 | 3.3. | Atšķirība starp tirgu, pašu galapatēriņu un citu ārpustirgu attiecībā uz vietējām DVV un to produkciju … | 70 | 3.4. | Eksportēto preču transportēšanas apstrāde … | 90 | 3.5. | Importēto preču transportēšanas apstrāde … | 91 | 5.1. | Finanšu darījumu klasifikācija … | 130 | 8.1. | Kontu, līdzsvarošanas posteņu un galveno rādītāju konspektīvs noformējums … | 184 | 8.2. | Konts I: ražošanas konts … | 187 | 8.3. | Konts II.1.1: ienākuma radīšanas konts … | 189 | 8.4. | Konts II.1.2: primārā ienākuma sadales konts … | 191 | 8.5. | Konts II.1.2.1: uzņēmējdarbības ienākums un konts II.1.2.2: cita primārā ienākuma sadale … | 195 | 8.6. | Konts II.2: ienākuma otrreizējās sadales konts … | 198 | 8.7. | Konts II.3: ienākuma pārdales natūrā konts … | 201 | 8.8. | Konts II.4.1: izmantojamā ienākuma izlietojuma konts … | 203 | 8.9. | Konts II.4.2: koriģētā izmantojamā ienākuma izlietojuma konts … | 205 | 8.10. | Konts III.1.1: konts "Tīrās vērtības izmaiņas, kas radušās ietaupījumu un kapitāla pārvedumu dēļ" … | 206 | 8.11. | Konts III.1.2: konts "Nefinanšu aktīvu iegādes" … | 207 | 8.12. | Konts III.2: finanšu konts … | 209 | 8.13. | Konts III.3.1: konts "Citas izmaiņas aktīvu apjomā" … | 212 | 8.14. | Konts III.3.2: pārvērtēšanas konts … | 216 | 8.15. | Konts IV: bilances … | 221 | 8.16. | Pilnīga pārējās pasaules kontu secība (ārējo darījumu konts) … | 226 | 8.17. | Konts 0: preču un pakalpojumu konts … | 234 | 8.18. | Integrētie ekonomiskie konti … | 236 | 8.19. | Pilnīgas kopējās ekonomikas kontu secības un līdzsvarošanas posteņu matricas noformējums … | 252 | 8.20. | Sociālo kontu matricas shematisks noformējums … | 259 | 8.21. | Detalizētākas sociālo kontu matricas piemērs … | 262 | 8.22. | Detalizētas apakšmatricas piemērs. Tīrā pievienotā vērtība (bāzes cenas) … | 264 | 9.1. | Vienkāršota piegādes tabula … | 266 | 9.2. | Vienkāršota izlietojuma tabula … | 266 | 9.3. | Vienkāršota apvienota piegādes un izlietojuma tabula … | 267 | 9.4. | Vienkāršota simetriska izejvielu un produkcijas tabula (pēc ražojumiem) … | 268 | 9.5. | Piegādes tabula bāzes cenās, tostarp pārveide pircēja cenās … | 271 | 9.6. | Izlietojuma tabula pircēja cenās … | 272 | 9.7. | Vienkārša tirdzniecības un transporta peļņas tabula … | 276 | 9.8. | Vienkārša tabula "Ražojumu nodokļi, no kā atskaitītas subsīdijas" … | 277 | 9.9. | Izlietojuma tabula attiecībā uz importu … | 281 | 9.10. | Izlietojuma tabula bāzes cenās attiecībā uz iekšzemes produkciju … | 282 | 9.11. | Tabula, kas sasaista piegādes un izlietojuma tabulas ar sektoru kontiem … | 284 | 9.12. | Simetriska izejvielu un produkcijas tabula bāzes cenās (pēc ražojumiem) … | 286 | 9.13. | Simetriska izejvielu un produkcijas tabula attiecībā uz iekšzemes produkciju (pēc ražojumiem) … | 288 | A.I.1. | Sekas, ja FISIM attiecina uz institucionālajiem sektoriem, tostarp izmaiņas attiecībā uz ārpustirgus ražotājiem … | 320 | A.I.2. | Sekas, ja FISIM attiecina tikai uz nominālo sektoru … | 321 | A.III.1. | Valdības sociālās nodrošināšanas shēmas … | 336 | A.III.2. | Privāti fondētās sociālās apdrošināšanas shēmas … | 337 | A.III.3. | Nefondētās shēmas, ar ko darbības veic darba devēji … | 338 | A.III.4. | Cita dzīvības apdrošināšana … | 339 | A.III.5. | Cita nedzīvības apdrošināšana … | 340 | A.IV.1. | Konts 0: preču un pakalpojumu konts … | 359 | A.IV.2. | Pilnīga kontu secība attiecībā uz kopējo ekonomiku … | 359 | A.IV.3. | Pilnīga kontu secība nefinanšu sabiedrībām … | 373 | A.IV.4. | Pilnīga kontu secība finanšu sabiedrībām … | 382 | A.IV.5. | Pilnīga kontu secība valsts pārvaldei … | 392 | A.IV.6. | Pilnīga kontu secība mājsaimniecībām … | 403 | A.IV.7. | Pilnīga kontu secība bezpeļņas iestādēm mājsaimniecību apkalpošanai … | 414 | 1. NODAĻA VISPĀRĒJS RAKSTUROJUMS 1.01. Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma (EKS 1995 vai vienkārši EKS) ir starptautiski savietojama kontu sistēma, lai sistemātiski un sīki aprakstītu kopējo ekonomiku (kas ir reģiona, valsts vai valstu grupas), tās sastāvdaļas un attiecības ar citām kopējām ekonomikām. EKS 1995 aizstāj 1970. gadā publicēto Eiropas integrēto ekonomikas kontu sistēmu (EKS 1970; 1978. gadā publicēja otru izdevumu ar nelieliem grozījumiem). EKS 1995 pilnībā saskan ar pārskatītajām vispasaules pamatnostādnēm par nacionālo uzskaiti, Nacionālo kontu sistēmu (NKS 1993, vai vienkārši NKS; par minēto pamatnostādņu izstrādi kopīgi atbildīgas ir Apvienoto Nāciju Organizācija, SVF, Eiropas Kopienu Komisija, ESAO un Pasaules banka). EKS tomēr vairāk ņem vērā apstākļus un datu vajadzības Eiropas Savienībā. Līdzīgi kā NKS, EKS ir saskaņota ar jēdzieniem un klasifikācijām, ko izmanto daudzās citās sociālajās un ekonomikas statistikās. Konkrētie gadījumi ir statistika par nodarbinātību, ražošanu un ārējo tirdzniecību. Tāpēc EKS var kalpot kā sociālās un ekonomikas statistikas centrālā standartu sistēma Eiropas Savienībā un tās dalībvalstīs. 1.02. EKS sistēma sastāv no diviem galvenajiem tabulu komplektiem: a) sektoru konti [1] Skat. 8. nodaļu: "Kontu secība un līdzsvarošanas posteņi".; b) izejvielu un produkcijas sistēma [2] Skat. 9. nodaļu: "Izejvielu un produkcijas sistēma". un konti pēc nozares [3] Skat. 8. nodaļu: "Kontu secība un līdzsvarošanas posteņi".. Sektoru kontos ir sniegts sistemātisks, pēc institucionālajiem sektoriem sadalīts, šādu dažādu ekonomiskā procesa posmu apraksts: ražošana, ienākuma radīšana, ienākuma sadale, ienākuma pārdale, ienākuma izlietojums un finanšu un nefinanšu uzkrājumi. Sektoru kontos ir iekļautas arī bilances, lai aprakstītu aktīvu krājumus, saistības un tīro vērtību grāmatvedības pārskata perioda sākumā un beigās. Izejvielu un produkcijas sistēma un konti pēc nozares sīkāk apraksta ražošanas procesu (izmaksu struktūru, radīto ienākumu un nodarbinātību) un preču un pakalpojumu plūsmas (produkciju, importu, eksportu, galapatēriņu, starpproduktu patēriņu un kapitālieguldījumus pēc ražojumu grupas). EKS ietver iedzīvotāju un nodarbinātības jēdzienus [4] Skat. 11. nodaļu: "Iedzīvotāji un ieguldāmie darbaspēka resursi".. Minētie jēdzieni ir būtiski gan attiecībā uz sektoru kontiem, gan uz izejvielu un produkcijas sistēmu. EKS nav tikai gada nacionālā uzskaite, bet attiecas arī uz ceturkšņa kontiem [5] Skat. 12. nodaļu: "Ceturkšņa ekonomiskie konti". un reģionālajiem kontiem [6] Skat. 13. nodaļu: "Reģionālie konti".. EKS IZLIETOJUMI Analīzes un politikas pamats 1.03. EKS sistēmu var izmantot, lai analizētu un novērtētu: a) kopējās ekonomikas struktūru. Konkrētie gadījumi ir šādi: 1) pievienotā vērtība un nodarbinātība pēc nozares; 2) pievienotā vērtība un nodarbinātība pēc reģiona; 3) ienākums, sadalīts pēc sektora; 4) imports un eksports pēc ražojumu grupas; 5) galapatēriņa izdevumi pēc ražojumu grupas; 6) ieguldījumi pamatkapitālā un pamatkapitāls pēc nozares; 7) finanšu aktīvu krājumu un plūsmu sastāvs pēc aktīvu veida un pēc sektora; b) kopējās ekonomikas konkrētas daļas vai aspekti. Konkrētie gadījumi ir šādi: 1) banku sistēma un finanses nacionālajā ekonomikā; 2) valdības loma; 3) konkrēta reģiona ekonomika (salīdzinājumā ar valsti kopumā); c) kopējās ekonomikas attīstība laikā. Konkrētie gadījumi ir šādi: 1) IKP pieauguma rādītāju analīze; 2) inflācijas analīze; 3) mājsaimniecības izdevumu sezonas tendenču analīze, ņemot vērā ceturkšņa kontus; 4) analīze, kā laikā mainās konkrētu finanšu instrumentu veidu nozīme, piem., iespēju līgumu pieaugošā nozīme; 5) nacionālās ekonomikas ražošanas struktūru salīdzinājums ilgtermiņā, piem., 30 gadu laika posmā; d) kopējā ekonomika attiecībā pret citām kopējām ekonomikām. Konkrētie gadījumi ir šādi: 1) Eiropas Savienības dalībvalstu valdību lomu salīdzinājums; 2) Eiropas Savienības ekonomiku savstarpējās atkarības analīze; 3) Eiropas Savienības eksporta sastāva un galamērķa analīze; 4) salīdzinājums starp IKP pieauguma rādītājiem vai izmantojamo ienākumu uz vienu iedzīvotāju Eiropas Savienībā un Amerikas Savienotajās Valstīs, un Japānā. 1.04. Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm šīs sistēmas skaitļi ir ļoti svarīgi, formulējot un uzraugot to sociālo un ekonomisko politiku. Turklāt ir daži ļoti svarīgi, īpaši izlietojumi: a) lai uzraudzītu un vadītu Eiropas monetāro politiku: konverģences kritēriji Eiropas Monetārajai savienībai ir noteikti nacionālo kontu rādītāju izteiksmē (valsts budžeta deficīts, valsts parāds un IKP); b) lai piešķirtu monetāro atbalstu Eiropas Savienības reģioniem: izdevumi Eiropas Savienības struktūrfondiem daļēji tiek pamatoti ar reģionalizētu nacionālo kontu rādītājiem; c) lai noteiktu Eiropas Savienības pašu resursus. Pēdējie ir atkarīgi no nacionālo kontu rādītājiem trijos veidos: 1) kopējos resursus Eiropas Savienībai nosaka kā procentuālu daļu no dalībvalstu nacionālajiem kopproduktiem (NKP); 2) trešie Eiropas Savienības pašu resursi ir PVN pašu resursi. Dalībvalstu iemaksas šajos resursos lielā mērā ietekmē nacionālo kontu rādītāji, jo tos izmanto, lai aprēķinātu vidējo PVN likmi; 3) dalībvalstu iemaksu relatīvos lielumus ceturtajos Eiropas Savienības pašu resursos pamato ar attiecīgo dalībvalstu nacionālajiem kopproduktiem. EKS jēdzienu astoņas īpašības 1.05. Lai izveidotu labu līdzsvaru starp datu nepieciešamību un datu iespējām, EKS jēdzieniem ir astoņas svarīgas īpašības. Tie ir: a) starptautiski savietojami; b) saskaņoti ar jēdzieniem citās sociālajās un ekonomikas statistikās; c) atbilstīgi; d) operatīvi; e) atšķirīgi no administratīvo jēdzienu vairākuma; f) vispāratzīti un noteikti ilgam laika posmam; g) vērsti uz ekonomiskā procesa aprakstu monetāros un precīzi nosakāmos lielumos; h) elastīgi un kalpo daudziem nolūkiem. 1.06. Jēdzieni ir starptautiski savietojami, jo: a) Eiropas Savienības dalībvalstīm EKS ir standarts nacionālo kontu datu iesniegšanai visās starptautiskajās organizācijās. Tikai valsts publikācijās EKS stingra ievērošana nav obligāta; b) EKS jēdzieni visādā ziņā saskan ar jēdzieniem, kas ietverti vispasaules pamatnostādnēs par nacionālo uzskaiti, tas ir, NKS. Starptautiskā jēdzienu savietojamība ir būtiska, salīdzinot statistiku par dažādām valstīm. 1.07. Jēdzieni ir saskaņoti ar jēdzieniem citās sociālajās un ekonomikas statistikās, jo: a) EKS izmanto daudzus jēdzienus un klasifikācijas (piem., NACE 1. red.), ko izmanto arī citā Eiropas Savienības dalībvalstu sociālajā un ekonomikas statistikā, piem., statistikā par ražošanu, ārējo tirdzniecību un nodarbinātību; jēdzieniskās atšķirības ir minimālas. Turklāt minētie Eiropas Savienības jēdzieni un klasifikācijas ir saskaņoti arī ar Apvienoto Nāciju Organizācijas jēdzieniem un klasifikācijām; b) tāpat kā NKS, arī EKS jēdzieni ir saskaņoti ar tiem, kuri ietverti lielākajās starptautiskajās pamatnostādnēs par dažiem citiem ekonomiskās statistikas veidiem, jo īpaši, SVF maksājumu bilances rokasgrāmatā, SVF valsts finanšu statistikā, ESAO ieņēmumu statistikā un Starptautiskās darba organizācijas rezolūcijās par nodarbinātību, nostrādāto stundu un darbaspēka izmaksu jēdzieniem. Saskaņošana ar citu sociālo un ekonomikas statistiku ļoti noder, lai veiktu sasaisti un salīdzinājumu ar minētajiem rādītājiem. Tādēļ labāk var sastādīt nacionālo kontu rādītājus. Turklāt informāciju, kas ietverta tādā konkrētā statistikā, tagad var labāk attiecināt uz nacionālās ekonomikas statistiku, tas ir, tādiem nacionālo kontu skaitļiem kā NKP vai pievienotā vērtība pēc nozares un sektora. 1.08. Identitātes kontu sistēmā pastiprina to jēdzienu atbilstību, ko izmanto, lai aprakstītu dažādas ekonomiskā procesa daļas (ražošanu, ienākuma sadali, ienākuma izlietojumu, uzkrājumus). Tādas iekšējās atbilstības rezultātā statistikas datus no dažādām kontu sistēmas daļām var lietderīgi sasaistīt citu ar citu. Tā, piemēram, var aprēķināt šādas attiecības: a) produktivitātes rādītājus, tādus kā pievienotā vērtība vienā nostrādātā stundā (attiecībā uz šo rādītāju vajadzīga atbilstība starp pievienotās vērtības un nostrādāto stundu jēdzieniem); b) nacionālais izmantojamais ienākums uz vienu iedzīvotāju (attiecībā uz šo attiecību vajadzīga atbilstība starp nacionālā izmantojamā ienākuma un iedzīvotāju jēdzieniem); c) ieguldījumi pamatkapitālā kā procentuālā daļa no pamatkapitāla (attiecībā uz šo attiecību vajadzīga atbilstība starp minēto plūsmu un krājumu jēdzieniem); d) valsts budžeta deficīts un valsts parāds kā procentuāla daļa no iekšzemes kopprodukta (attiecībā uz šiem rādītājiem vajadzīga atbilstība starp valsts budžeta deficīta, valsts parāda un iekšzemes kopprodukta jēdzieniem). Tāda iekšēja jēdzienu atbilstība dod arī iespēju iegūt dažas aplēses pēc atlikuma, piem., ietaupījumus var aplēst kā starpību starp izmantojamo ienākumu un galapatēriņa izdevumiem [7] Skat. 8. nodaļu: "Kontu secība un līdzsvarošanas posteņi".. 1.09. EKS jēdzieni ir operatīvi jēdzieni, jo tie ir plānoti aprēķiniem prātā. Jēdzienu operatīvais raksturs izpaužas vairākos veidos: a) dažas darbības vai posteņi jāapraksta tikai tad, ja to lielums ir nozīmīgs. Tas attiecas, piemēram, uz mājsaimniecību preču ražošanu pašu vajadzībām: audumu aušanu un keramikas izgatavošanu neieraksta kā ražošanu, jo šos ražošanas veidus Eiropas Savienības valstīs uzskata par nenozīmīgiem. Cits konkrēts gadījums ir, ka mazus lētus darbarīkus un ierīces ieraksta kā ieguldījumus pamatkapitālā tikai tad, ja pircēja izdevumi par tādām ilglietojuma patēriņa precēm pārsniedz ECU 500 (pēc 1995. gada cenām) par posteni (vai ja tās iepirktas vairumā, tad par kopējo nopirkto apjomu); ja tādi izdevumi nepārsniedz minēto slieksni, tad tādus posteņus ieraksta kā starpproduktu patēriņu; b) dažiem jēdzieniem pievieno skaidras norādes par to, kā tos aplēst. Piemēram, nosakot kapitāla patēriņu, veic atsauci uz lineāro nolietojumu, bet, lai aplēstu pamatkapitāla krājumu, iesaka nepārtrauktās inventarizācijas metodi. Cits konkrēts gadījums ir pašražotas produkcijas novērtēšana: principā tai būtu jānotiek bāzes cenās, bet vajadzības gadījumā bāzes cenas var tuvināt, pieskaitot dažādas saistītās izmaksas; c) ir pieņemtas dažas vienošanās par vienkāršošanu. Piemēram, pēc vienošanās, visi valdības sniegtie kolektīvie pakalpojumi ir galapatēriņa izdevumi; d) jēdzieni ir saskaņoti ar sociālās un ekonomikas statistikas jēdzieniem, ko izmanto par ievaddatiem, lai sastādītu nacionālos kontus. 1.10. Vienlaikus tomēr jēdzienus ne vienmēr ir viegli izmantot, jo tie parasti kaut kādā ziņā atšķiras no jēdzieniem, ko izmanto administratīvo datu avotos. Konkrētie gadījumi ir uzņēmējdarbības pārskati, dati par dažādiem nodokļu veidiem (PVN, personas ienākuma nodoklis, ievedmuita utt.), sociālās nodrošināšanas dati un uzraudzības padomju dati par banku darbību un apdrošināšanu. Minētie administratīvie dati bieži kalpo kā ievaddati nacionālo kontu sastādīšanai. Parasti tos tādēļ būs jāpārveido, lai tie atbilstu EKS prasībām. EKS jēdzieni parasti kaut kādā ziņā atšķiras no saviem administratīvajiem ekvivalentiem, jo: a) administratīvie jēdzieni dažādās valstīs ir atšķirīgi. Tāpēc ar administratīvajiem jēdzieniem nevar iegūt starptautisku savietojamību; b) administratīvie jēdzieni mainās laikā. Tāpēc ar administratīvajiem jēdzieniem nevar iegūt salīdzināmību laikā; c) jēdzieni, kuri ir administratīvo datu avotu pamatā, parasti nav savstarpēji atbilstīgi. Tomēr datu sasaiste un salīdzināšana, kas ir būtiska nacionālo kontu rādītāju sastādīšanā, ir iespējama tikai ar atbilstīgu jēdzienu kopumu; d) administratīvie jēdzieni parasti nav optimāli ekonomiskās analīzes veikšanai un ekonomiskās politikas novērtēšanai. Dažreiz administratīvo datu avoti tomēr ļoti labi atbilst nacionālo kontu un citas statistikas datu nepieciešamībai, jo: a) jēdzienus un klasifikācijas, kas sākotnēji ir izstrādāti statistikas mērķiem, var pieņemt arī administratīviem mērķiem, piem., valdības izdevumu klasifikācijai pēc veida; b) administratīvo datu avotos var noteikti ņemt vērā statistikas (atsevišķo) datu nepieciešamību; tas attiecas, piemēram, uz Intrastat sistēmu, kurā sniedz informāciju par preču piegādēm starp Eiropas Savienības dalībvalstīm. 1.11. EKS galvenie jēdzieni ir vispāratzīti un noteikti ilgam laika posmam, jo: a) tie ir apstiprināti kā starptautiskais standarts nākamajām desmitgadēm; b) secīgajās starptautiskajās pamatnostādnēs par nacionālo uzskaiti vairākums pamatjēdzienu gandrīz nav mainīti. Tāda jēdzieniskā nepārtrauktība samazina vajadzību atkārtoti aprēķināt laika rindas un mācīties jaunus jēdzienus. Turklāt tā ierobežo jēdzienu atkarību no nacionālā un starptautiskā politiskā spiediena. Minēto apsvērumu dēļ nacionālo kontu rādītāji ir spējuši gadu desmitiem kalpot kā objektīva ekonomiskās politikas un analīzes datu bāze. 1.12. EKS jēdzieni ir koncentrēti uz ekonomiskā procesa aprakstu monetāros un precīzi nosakāmos lielumos. Visbiežāk krājumus un plūsmas, kas nav precīzi nosakāmi naudas izteiksmē vai kuros nav acīmredzamas naudas sastāvdaļas, neņem vērā. Šo principu nepiemēro ļoti stingri, jo jāņem vērā arī atbilstības prasība un dažādās datu vajadzības. Konsekvences labad, piemēram, valdības sniegto kolektīvo pakalpojumu vērtība jāieraksta kā produkcija, jo kompensācijas maksājumi darba ņēmējiem un visu veidu preču un pakalpojumu pirkumi, ko veic valdība, ir precīzi nosakāmi naudas izteiksmē. Turklāt ekonomiskās analīzes un politikas mērķiem valdības sniegto kolektīvo pakalpojumu apraksts attiecībā pret pārējo nacionālo ekonomiku palielina nacionālo kontu lietderību kopumā. 1.13. EKS jēdzienu darbības jomu var ilustrēt, apskatot dažus svarīgus robežgadījumus. EKS, uz ko attiecas ražošanas jēdziena robežas, ietilpst šādi dati (skat. 3.07. līdz 3.09. punktu): a) individuālo un kolektīvo pakalpojumu sniegšana, ko veic valdība; b) mājvietu pašpakalpojumu veikšana, ko veic īpašnieki apsaimniekotāji; c) preču ražošana pašu galapatēriņam, piem., lauksaimniecības produktu ražošana d) celtniecība pašu vajadzībām, tostarp mājsaimniecību veiktā; e) pakalpojumu veikšana, ko veic apmaksāti mājkalpotāji; f) zivju audzēšana zivjaudzētavās; g) ražošana, kas aizliegta ar likumu, piem., prostitūcija un narkotiku ražošana; h) ražošana, ieņēmumus no kuras pilnībā nedeklarē nodokļu iestādēm, piem., nelegāla tekstilizstrādājumu ražošana. Ražošanas jēdziena robežās neietilpst šādi dati: a) mājas un personīgie pakalpojumi, ko veic un patērē tajā pašā mājsaimniecībā, piem., tīrīšana, ēdiena gatavošana vai slimu vai vecu cilvēku aprūpe; b) brīvprātīgo pakalpojumi, kas nav preču ražošana, piemēram, aprūpes veikšana un tīrīšana bez maksas; c) zivju dabiska audzēšana atklātā jūrā. Parasti EKS ieraksta visu produkciju, kas rodas ražošanā, ražošanas jēdziena robežās. Šim noteikumam tomēr ir daži īpaši izņēmumi: a) papilddarbību produkcija nav jāieraksta; visus ražošanas faktorus, ko patērē papilddarbībā — materiālus, darbu, pamatkapitāla patēriņu utt. — uzskata par ražošanas faktoriem, ko iegulda galvenajā vai to atbalstošajā blakusdarbībā; b) produkciju, kas saražota starpproduktu patēriņam tajā pašā vietējā darbības veida vienībā (DVV, skat. 1.29. punktu), neieraksta; tomēr visu produkciju, kas saražota citām vietējām DVV, kuras pieder tai pašai institucionālajai vienībai, ieraksta kā produkciju. EKS kontu loģika nozīmē, ka, ja darbību uzskata par ražošanu un tās produkcija ir jāieraksta, tad ir jāieraksta arī blakusienākumi, nodarbinātība, galapatēriņš utt. Piemēram, tā kā mājvietu pašpakalpojumus, ko veic īpašnieki apsaimniekotāji, ieraksta kā ražošanu, tad tāpat ieraksta ienākumus un galapatēriņa izdevumus, kas rodas attiecīgajiem īpašniekiem apsaimniekotājiem. Notiek pretējais, ja darbību neieraksta kā ražošanu: mājas pakalpojumi, ko veic un patērē tajā pašā mājsaimniecībā, nerada ienākumus un galapatēriņa izdevumus un, saskaņā ar EKS jēdzieniem, tajos nav iesaistīta nodarbinātība. EKS ietilpst arī daudzas īpašas vienošanās, piem.: a) valdības produkcijas novērtēšana; b) apdrošināšanas pakalpojumu produkcijas un netieši novērtēto finanšu starpniecības pakalpojumu produkcijas novērtēšana; c) visu valdības sniegto kolektīvo pakalpojumu ierakstīšana kā galapatēriņa izdevumi un nevis kā starpproduktu patēriņš; d) netieši novērtēto finanšu starpniecības pakalpojumu izmantošanas ierakstīšana kā nomināla sektora vai nominālas nozares starpproduktu patēriņš. 1.14. EKS jēdzieni kalpo daudziem nolūkiem: plašam izlietojumu spektram EKS jēdzieni būs pieņemami, kaut arī attiecībā uz dažiem izlietojumiem tos varbūt vajadzēs papildināt (skat. 1.18. punktu). 1.15. EKS jēdzieniskās sistēmas detalizētais izklāsts piedāvā iespēju elastīgam izlietojumam: daži jēdzieni nav noteikti iekļauti EKS, bet tos tomēr var no sistēmas viegli atvasināt. Piemēram, pievienoto vērtību pēc faktoru izmaksām var iegūt, atskaitot citus tīros ražošanas no pievienotās vērtības bāzes cenās. Cits konkrēts gadījums ir jaunu sektoru radīšana, pārkārtojot EKS noteiktos apakšsektorus. 1.16. Elastīgs izlietojums arī ir iespējams, ieviešot papildu kritērijus, kuri nav pretrunā sistēmas loģikai. Piemēram, tādi kritēriji var būt ražotājvienību nodarbinātības skala vai mājsaimniecību ienākuma apjoms. Attiecībā uz nodarbinātību var ieviest apakšklasifikāciju pēc izglītības līmeņa, vecuma un dzimuma. 1.17. Tādu elastīgu izlietojumu var iekļaut sociālās uzskaites matricā (SUM). SUM ir matricveida noformējums, kurā izstrādā saistību starp piegādes un izlietojuma tabulām un sektoru kontiem (skat. 8.133. līdz 8.155. punktu). SUM parasti sniedz papildu informāciju par nodarbinātības (bezdarba) līmeni un sastāvu, izmantojot darba ņēmēju kompensācijas sadalījumu pēc nodarbināto personu veida. Tādu sadalījumu piemēro gan darbaspēka izlietojumam pēc nozares, kā norādīts izlietojuma tabulās, gan darbaspēka piegādei pēc sociāli ekonomiskās apakšgrupas, kā norādīts primārā ienākuma konta sadalījumā mājsaimniecību sektora apakšsektoriem. Tādējādi dažādu darbaspēka kategoriju piegādi un izlietojumu norāda sistemātiski. 1.18. Dažām īpašām datu vajadzībām labākais risinājums ir sastādīt atsevišķus satelītkontus. Konkrētie gadījumi ir datu nepieciešamība, lai, piem., a) analizētu tūrisma nozīmi nacionālajā ekonomikā; b) analizētu veselības aprūpes izmaksas un finansējumu; c) analizētu pētniecības un attīstības, kā arī cilvēka kapitāla nozīmi nacionālajā ekonomikā; d) analizētu mājsaimniecību ienākumus un izdevumus, ņemot vērā mikroorientētus ienākuma un izdevumu jēdzienus; e) analizētu vides un ekonomikas mijiedarbību; f) analizētu ražošanu mājsaimniecībās; g) analizētu izmaiņas labklājībā; h) analizētu atšķirības starp rādītājiem nacionālajos kontos un uzņēmējdarbības pārskatos un analizētu to ietekmi uz vērtspapīru un valūtas tirgu; i) aplēstu nodokļu ieņēmumus. 1.19. Satelītkonti var noderēt šādu datu vajadzībām: a) vajadzības gadījumā norādot sīkāku informāciju un izlaižot lieko informāciju; b) paplašinot kontu sistēmas darbības jomu, pievienojot tai nemonetāru informāciju, piem., par piesārņojumu un vides aktīviem; c) mainot dažus pamatjēdzienus, piem., paplašinot kapitālieguldījumu jēdzienu, kam pievieno izdevumus par pētniecību un attīstību vai izdevumus par izglītību. 1.20. Svarīga satelītkontu iezīme ir tā, ka principā tajos saglabā visus standartsistēmas pamatjēdzienus un klasifikācijas. Tikai tad, ja satelītkonta īpašais nolūks noteikti pieprasa grozījumu, ievieš izmaiņas pamatjēdzienos. Tādos gadījumos satelītkontā jāiekļauj arī tabula, kurā norādīta saikne starp lielākajiem rādītājiem satelītkontā un tādiem rādītājiem standartsistēmā. Tādējādi standartsistēma saglabā savu atsauces sistēmas lomu un vienlaikus tiek izpildītas īpašās prasības. 1.21. Standartsistēmā nav pievērsta liela uzmanība krājumiem un plūsmām, kas nav precīzi nosakāmi naudas izteiksmē (vai bez acīmredzamas naudas sastāvdaļas). Ņemot vērā to īpašības, tādu krājumu un plūsmu analīzi labi sekmē statistikas sastādīšana nemonetārā izteiksmē, piem., a) ražošanu mājsaimniecībā visvieglāk var aprakstīt alternatīvajiem izlietojumiem iedalīto stundu izteiksmē; b) izglītību var aprakstīt izglītības veida, skolēnu skaita, vidējo pirmsdiploma izglītības gadu skaita utt. izteiksmē; c) piesārņojuma ietekmi vislabāk var aprakstīt dzīvo sugu skaita izmaiņu, meža koku veselības, atkritumu daudzuma, oglekļa monoksīda un radiācijas, u.c. izteiksmē. Satelītkonti piedāvā iespēju saistīt tādu statistiku nemonetārās vienībās ar standarta nacionālo kontu sistēmu. Sasaiste ir iespējama, pēc iespējas izmantojot tādā nemonetārajā statistikā klasifikācijas, ko izmanto standarta sistēmā, piemēram, klasifikāciju pēc mājsaimniecības veida vai klasifikāciju pēc nozares. Tādējādi tiek sastādīta atbilstīga paplašināta sistēma. Minēto sistēmu tad var izmantot kā datu bāzi, lai analizētu un novērtētu visus mijiedarbības veidus starp mainīgajiem lielumiem standarta sistēmā un attiecīgajiem lielumiem paplašinātajā daļā. 1.22. Standartsistēma un tās lielākie rādītāji neapraksta izmaiņas labklājībā. Var sastādīt paplašinātus kontus, kuros ietver arī aprēķinātās monetārās vērtības, piem., a) mājas un personiskos pakalpojumus, ko veic un patērē tajā pašā mājsaimniecībā; b) brīvā laika izmaiņas; c) pilsētas dzīves ērtības un trūkumus; d) ienākuma sadalījuma nevienlīdzību starp iedzīvotājiem. Tajos var pārklasificēt neizbēgamas nepieciešamības (piem., aizsardzības) galīgos izdevumus par starpproduktu patēriņu, tas ir, kā tādus, kas neveicina labklājību. Līdzīgi, zaudējumus, kas radušies plūdu vai citu dabas katastrofu dēļ, var klasificēt par starpproduktu patēriņu, tas ir, kā labklājības (absolūto) samazinājumu. Tādējādi varētu mēģināt izveidot ļoti aptuvenu un neprecīzu labklājības izmaiņu rādītāju. Labklājībai tomēr ir daudz parametru, vairākumu no kuriem nevar īpaši labi izteikt naudas izteiksmē. Tāpēc labāks risinājums labklājības mērīšanai ir izmantot atsevišķus rādītājus un mērvienības par katru parametru. Rādītāji var būt, piemēram, zīdaiņu mirstība, paredzamais dzīves ilgums, pieaugušo rakstpratība un nacionālais ienākums uz vienu iedzīvotāju. Minētos rādītājus var iekļaut satelītkontā. 1.23. Lai iegūtu konsekventu, starptautiski savietojamu sistēmu, EKS neizmanto administratīvos jēdzienus. Tomēr visa veida valsts mērķu dēļ var būt ļoti lietderīgi iegūt rādītājus, kuru pamatā ir administratīvie jēdzieni. Piemēram, lai aplēstu nodokļu ieņēmumus, ir vajadzīga statistika par ienākumiem, kas apliekami ar nodokli. Tādu statistiku var iegūt, izdarot dažus grozījumus nacionālo kontu statistikā. Līdzīgu pieeju var izmantot attiecībā uz dažiem jēdzieniem, ko izmanto nacionālās ekonomikas politikā, piem., attiecībā uz: a) inflācijas jēdzienu, ko izmanto, lai palielinātu ierēdņu pensijas, bezdarbnieku pabalstus vai darba ņēmēju kompensāciju; b) nodokļu, sociālo iemaksu, valdības un kolektīvā sektora jēdzienu, ko izmanto, apspriežot kolektīvā sektora optimālo lielumu; c) stratēģisko sektoru/nozaru jēdzienu, ko izmanto nacionālās ekonomikas politikā vai ES ekonomikas politikā; d) uzņēmējdarbības ieguldījumu jēdzienu, ko izmanto nacionālās ekonomikas politikā. Satelītkonti vai vienkārši papildu tabulas var noderēt tādu, parasti īpašu nacionālu, datu vajadzībām. EKS 1995 un NKS 1993 1.24. EKS (EKS 1995) ir pilnīgi saskaņota ar pārskatīto Nacionālo kontu sistēmu (NKS 1993), kurā nosaka nacionālās uzskaites pamatnostādnes visām valstīm pasaulē. Tomēr starp EKS 1995 un NKS 1993 ir vairākas atšķirības: a) atšķirības noformējumā, piem., 1. EKS ir atsevišķas nodaļas par darījumiem ar ražojumiem, sadales darījumiem un finanšu darījumiem. Turpretim NKS minētie darījumi ir paskaidroti septiņās nodaļās, kas sakārtotas pēc konta, piem., nodaļas par ražošanas kontu, ienākuma primārās sadales kontu, kapitāla kontu un pārējās pasaules kontu; 2. EKS apraksta jēdzienu, sniedzot definīciju un sarakstu ar to, kas ir iekļauts un kas nav iekļauts. NKS parasti apraksta jēdzienus vispārīgākos terminos un cenšas arī paskaidrot motīvus, kas ir pieņemto vienošanos pamatā; 3. EKS ir arī nodaļas par reģionālajiem kontiem un ceturkšņa kontiem; 4. NKS ir arī nodaļa par satelītkontiem; b) EKS jēdzieni vairākos gadījumos ir specifiskāki un precīzāki nekā NKS jēdzieni, piem., 1. NKS nav ietvertas ļoti precīzas definīcijas par atšķirību starp tirgu, ražošanu pašu galapatēriņam un citu ārpustirgu attiecībā uz institucionālajām vienībām, vietējām DVV un to produkciju. Tas nozīmē, ka šajā sakarā produkcijas novērtēšana un klasifikācija pēc sektora nav definēta pietiekami precīzi. Tāpēc EKS ieviesa vairākus papildu paskaidrojumus, kā arī vairākos konkrētos gadījumos pievienoja kritēriju, ka tirgus ražotāja pārdošanas apjomiem jānosedz vismaz 50 % ražošanas izmaksu (skat. 3.1. tabulu); 2. EKS ir precizēti konkrēti ierakstīšanas sliekšņi, piem., nelielu darbarīku un ierīču ierakstīšana kā starpproduktu patēriņš; 3. EKS pieņem, ka vairāki preču ražošanas veidi mājsaimniecības apstākļos, tādi kā audumu aušana un mēbeļu izgatavošana, Eiropas Savienības dalībvalstīs nav nozīmīgi un tāpēc nav jāieraksta; 4. EKS ir izteikta norāde uz īpašiem institucionāliem režīmiem Eiropas Savienībā, tādiem kā Intrastat sistēma, kurā ieraksta preču plūsmu Eiropas Savienības robežās, un dalībvalstu ieguldījumi Eiropas Savienībā; 5. EKS ietver Eiropas Savienībai īpašas klasifikācijas, piem., CPA attiecībā uz ražojumiem un NACE 1. red. attiecībā uz nozarēm (īpaši, bet saskaņoti ar atbilstošajām ANO klasifikācijām); 6. EKS ietver papildu klasifikāciju attiecībā uz visiem ārējiem darījumiem, tie jāsadala šādi: darījumi starp Eiropas Savienības rezidentiem un darījumi starp rezidentiem un vienībām, kuras atrodas ārpus Eiropas Savienības. EKS var būt specifiskāka nekā NKS, jo EKS attiecas galvenokārt uz Eiropas Savienības dalībvalstīm. Eiropas Savienības datu vajadzībām EKS var būt arī specifiskāka. EKS 1995 un NKS 1970 1.25. Gan darbības jomas, gan jēdzienu ziņā EKS 1995 atšķiras no EKS 1970. Vairākums minēto atšķirību atbilst atšķirībām starp NKS 1968 un NKS 1993. Dažas no minētajām lielajām atšķirībām pēc darbības jomas ir: a) bilanču iekļaušana; b) kontu "citas izmaiņas aktīvos" iekļaušana, tas ir, tādu jēdzienu ieviešana kā "citas apjoma izmaiņas", "nominālie turēšanas ienākumi" un "reālie turēšanas ienākumi"; c) mājsaimniecību sadalījuma apakšsektoros ieviešana; d) jauna "galapatēriņa" jēdziena ieviešana: "faktiskais galapatēriņš"; e) jauna jēdziena "saskaņā ar cenām koriģēts ienākums" ieviešana: "reālais nacionālais izmantojamais ienākums"; f) "pirktspējas paritātes" jēdziena ieviešana. Dažas no lielajām atšķirībām jēdzienos ir šādas: a) literāro un mākslas darbību (grāmatu rakstīšanu, mūzikas komponēšanu) tagad uzskata par ražošanu; samaksa par literāro un mākslas darbību līdz ar to ir samaksa par pakalpojumiem, nevis īpašuma ienākums; b) kaut kādā ziņā ir mainījusies apdrošināšanas pakalpojumu produkcijas novērtēšana, piem., vērtējot nedzīvības apdrošināšanas produkciju, tagad ņem vērā arī ieņēmumus no tehnisko rezervju ieguldījuma; c) tirdzniecības un pārvadājumu peļņas daļas sīkāka izskatīšana; d) ķēdes sasaistes ieviešana nemainīgo cenu aprēķināšanai; e) ir ieviests finanšu izpirkumnomas jēdziens (NKS 1968 un EKS 1970 bija ietverts tikai operatīvās izpirkumnomas jēdziens); f) izdevumus par minerālu izpēti un datoru programmatūru tagad ieraksta kā kapitālieguldījumu (nevis kā starpproduktu patēriņu); g) kapitāla patēriņš jāieraksta arī attiecībā uz valsts infrastruktūras darbiem (ceļiem, dambjiem utt.); h) jaunu finanšu instrumentu (tādu kā atpirkšanas līgumi) un atvasināto finanšu instrumentu (tādu kā iespēju līgumi) identificēšana. Ir arī atšķirības, kuras nerodas NKS grozījumu dēļ, piem., a) piegādes un izlietojuma tabulu ieviešana (tās bija iekļautas jau NKS 1968); b) dažu ierakstīšanas sliekšņu ieviešana un norādes uz īpašiem institucionāliem režīmiem Eiropas Savienībā (skat. 1.24. punktu); c) skaidra izvēle par labu produkcijas novērtēšanai bāzes cenās (EKS 1970, NKS 1968 un NKS 1993 akceptē arī vērtēšanu ražotāja cenās); d) "ekonomiski aktīvo iedzīvotāju" un "bezdarbnieku" jēdzienu ieviešana (NKS 1968 un 1993 minēto jēdzienu nav). EKS KĀ SISTĒMA 1.26. Sistēmas galvenās iezīmes ir šādas: a) statistikas vienības un to grupējumi; b) plūsmas un krājumi; c) kontu sistēma un rādītāji; d) izejvielu un produkcijas sistēma. STATISTIKAS VIENĪBAS UN TO GRUPĒJUMI [8] Skat. 2. nodaļu: "Vienības un vienību grupējumi". 1.27. Sistēmas raksturīga iezīme ir vienības divu veidu un ekonomikas apakšsadalījuma divu veidu izmantošana, kas ir visai atšķirīgi un kalpo atšķirīgiem analītiskiem nolūkiem. Lai aprakstītu ienākuma, izdevumu un finanšu plūsmas un bilances, institucionālās vienības sistēmā grupē sektoros, ņemot vērā to galvenās funkcijas, darbību un mērķus. Lai aprakstītu ražošanas procesus un veiktu izejvielu un produkcijas analīzi, vietējās darbības veida vienības (vietējās DVV) sistēmā grupē nozarēs, ņemot vērā to darbības veidu. Darbību raksturo ieguldītie ražojumu resursi, ražošanas process un saražotā produkcija. Institucionālās vienības un sektori 1.28. Institucionālās vienības ir ekonomiskas vienības, kas pašas spēj būt preču un aktīvu īpašnieces, uzņemties saistības iesaistīties ekonomiskās darbībās un darījumos ar citām vienībām. Sistēmas nolūkos institucionālās vienības grupē pavisam piecos savstarpēji izslēdzošos institucionālajos sektoros, kas sastāv no šādiem vienību veidiem: a) nefinanšu sabiedrības; b) finanšu sabiedrības; c) valsts pārvalde; d) mājsaimniecības; e) bezpeļņas iestādes mājsaimniecību apkalpošanai. Minētie pieci sektori kopā veido kopējo ekonomiku. Katrs sektors vēl ir sadalīts apakšsektoros. Sistēmā ir noteikts, ka par katru sektoru un, ja ir vēlams, arī par apakšsektoru, kā arī par kopējo ekonomiku veido pilnīgu plūsmas kontu un bilanču kopu. Vietējās darbības veida vienības un nozares 1.29. Vairākums institucionālo vienību savā ražotāja statusā veic vairāk nekā vienu darbību; lai uzsvērtu tehniskā un ekonomiskā rakstura attiecības, tās jāsadala atkarībā no darbības veida. Paredz, ka vietējās darbības veida vienības atbilst šai prasībai kā operatīva pieeja. Vietējā DVV ražotāja statusā grupē visas kādas institucionālas vienības daļas, kuras atrodas vienā vai cieši blakus esošās vietās un kas veicina darbības izpildi NACE 1. red. klases līmenī (četri cipari). Principā jāieraksta tik daudz vietējo darbības veida vienību, cik ir blakusdarbību; tomēr, ja nav pieejami uzskaites dokumenti, kas būtu vajadzīgi tādu darbību aprakstam, tad vietējā darbības veida vienība var ietvert vienu vai vairākas blakusdarbības. Visu vietējo DVV grupa, kas iesaistītas tajā pašā vai līdzīgā darbības veidā, veido nozari. Starp institucionālajām vienībām un vietējām DVV ir hierarhiskas attiecības. Institucionālā vienībā kopumā ietilpst viena vai vairākas vietējās DVV; vietējā DVV pieder vienai un tikai vienai institucionālai vienībai. Precīzākai ražošanas procesa analīzei izmanto analītisku ražošanas vienību. Minētā vienība, kas nav nosakāma (izņemot tādas vietējas DVV gadījumā, kas ražo tikai vienu ražojuma veidu), ir viendabīgas ražošanas vienība, ko definē kā tādu, kurā nav blakusdarbību. Minēto vienību grupējumi veido viendabīgas nozares. Rezidentvienības un nerezidentvienības. Kopējā ekonomika un pārējā pasaule 1.30. Kopējo ekonomiku definē rezidentvienību izteiksmē. Vienību dēvē par kādas valsts rezidentvienību, ja tai minētās valsts ekonomiskajā teritorijā ir ekonomisko interešu centrs, tas ir, ja tā ilgstoši (vienu gadu vai ilgāk) iesaistās ekonomiskās darbībās tajā teritorijā. Iepriekšminētie institucionālie sektori ir institucionālu rezidentvienību grupas. Rezidentvienības iesaistās darījumos ar nerezidentvienībām (tas ir, vienībām, kas ir rezidenti citās ekonomikās). Tādi darījumi ir ekonomikas ārējie darījumi, un tos grupē pārējās pasaules kontā. Tādējādi sistēmas kontu struktūrā pārējās pasaules nozīme ir līdzīga institucionāla sektora nozīmei, kaut gan nerezidentvienības iekļauj tikai tiktāl, cik tās ir iesaistītas darījumos ar institucionālām rezidentvienībām. Līdz ar to, ciktāl runa ir par klasifikāciju kodēšanu, īpašs postenis attiecībā uz pārējo pasauli ir iekļauts sektoru klasifikācijas beigās. Nosacītās rezidentvienības, ko sistēmā uzskata par institucionālām vienībām, definē šādi: a) tās nerezidentvienību daļas, kam ir ekonomisko interešu centrs (tas ir, vairākumā gadījumu, kas iesaistās ekonomiskos darījumos gadu vai ilgāk vai kas veic celtniecības darbu mazāk nekā vienu gadu, ja produkcija veido bruto ieguldījumu pamatkapitālā) valsts ekonomiskajā teritorijā; b) nerezidentvienības, kuru statuss ir zemes vai ēku īpašnieks valsts ekonomiskajā teritorijā, bet tikai attiecībā uz darījumiem, kuri ietekmē tādu zemi vai ēkas. PLŪSMAS UN KRĀJUMI 1.31. Sistēmā ieraksta divus informācijas pamatveidus: plūsmas un krājumus. Plūsmas attiecas uz darbībām un notikumu sekām noteiktā laika posmā, turpretim krājumi attiecas uz stāvokli kādā laika brīdī. Plūsmas 1.32. Plūsmas atspoguļo ekonomiskas vērtības rašanos, pārveidi, apmaiņu, pārvedumu vai izbeigšanos. Tās ietver institucionālo vienību aktīvu vai saistību vērtības izmaiņas. Ir divu veidu ekonomiskās plūsmas: darījumi un citas izmaiņas aktīvos. Darījumi parādās visos kontos un tabulās, kur parādās plūsmas, izņemot kontu "citas apjoma izmaiņas aktīvos" un pārvērtēšanas kontu. Citas izmaiņas aktīvos parādās tikai minētajos divos kontos. Elementāro darījumu un citu plūsmu ir neskaitāmi daudz. Sistēma tos grupē relatīvi mazā veidu skaitā saskaņā ar to īpašībām. Darījumi 1.33. Darījums ir ekonomiska plūsma, kas ir mijiedarbība starp institucionālām vienībām pēc savstarpējas vienošanās, vai darbība institucionālas vienības iekšienē, ko ir lietderīgi uzskatīt par darījumu, bieži vien tāpēc, ka vienība darbojas divos dažādos statusos. Ir lietderīgi sadalīt darījumus četrās galvenajās grupās: a) darījumi ar ražojumiem: kas apraksta ražojumu izcelsmi (iekšzemes produkcija vai imports) un izlietojumu (starpproduktu patēriņš, galapatēriņš, kapitālieguldījumi vai eksports) [9] Skat. 3. nodaļu: "Darījumi ar ražojumiem".; b) sadales darījumi: kas apraksta ražošanas radītās pievienotās vērtības sadali starp darbaspēku, kapitālu un valdību un ienākuma un bagātības pārdali (ienākuma un bagātības nodokļi un citi pārvedumi) [10] Skat. 4. nodaļu: "Sadales darījumi".; c) finanšu darījumi: kas apraksta finanšu aktīvu tīro iegādi vai saistību tīro uzņemšanos par katru finanšu instrumenta veidu. Tādi darījumi bieži notiek kā nefinanšu darījumu ekvivalenti, bet tie var notikt arī kā darījumi, kas ietver tikai finanšu instrumentus [11] Skat. 5. nodaļu: "Finanšu darījumi".; d) darījumi, kas nav iekļauti trijās iepriekš minētajās grupās: pamatkapitāla patēriņš un iegādes, no kurām atskaita neražoto nefinanšu aktīvus [12] Skat. 6. nodaļu: "Citas plūsmas".. Darījumu īpašības Savstarpēji darījumi pret vienību iekšējiem darījumiem 1.34. Vairākums darījumu ir savstarpēji darījumi starp divām vai vairākām institucionālām vienībām. Sistēma tomēr dažas darbības institucionālo vienību iekšienē ieraksta kā darījumus. Tādu vienību iekšējo darījumu ierakstīšanas nolūks ir sniegt analītiski noderīgāku ainu par produkciju, galīgajiem izlietojumiem un izmaksām. Pamatkapitāla patēriņš, ko sistēma ieraksta kā izmaksas, ir svarīgs vienības iekšējais darījums. Vairākums pārējo vienības iekšējo darījumu ir darījumi ar ražojumiem, ko parasti ieraksta, kad institucionālās vienības, kuras darbojas gan kā ražotāji, gan kā galapatērētāji, izvēlas patērēt daļu produkcijas, ko tās pašas saražojušas. Tas bieži vien notiek mājsaimniecību un valsts pārvaldes gadījumā. 1.35. Ieraksta visu pašu saražoto produkciju, ko izmanto galapatēriņam tajā pašā institucionālajā vienībā. Pašu saražoto produkciju, ko izmanto starpproduktu patēriņam tajā pašā institucionālajā vienībā, ieraksta tikai tad, ja ražošana un starpproduktu patēriņš notiek dažādās vietējās darbības veida vienībās tajā pašā institucionālajā vienībā. Produkciju, ko saražo un izmanto kā starpproduktu patēriņu tajā pašā vietējā darbības veida vienībā, neieraksta. Naudas darījumi pret beznaudas darījumiem 1.36. Vairākums darījumu, ko sistēma ieraksta, ir naudas darījumi, kur iesaistītās vienības izdara vai saņem maksājumus vai uzņemas saistības, vai saņem aktīvus, kas denominēti valūtas vienībās. Darījumi, kas neietver skaidras naudas vai aktīvu, vai saistību, kas nosaukti valūtas vienībās, maiņu, ir beznaudas darījumi. Vienības iekšējie darījumi parasti ir beznaudas darījumi. Beznaudas darījumi, kas ietver vairāk nekā vienu institucionālu vienību, notiek tad, ja ir darījumi ar ražojumiem (ražojumu maiņas tirdzniecība), sadales darījumi (atalgojums natūrā, pārvedumi natūrā utt.) un citi darījumi (neražoto nefinanšu aktīvu maiņas tirdzniecība). Sistēma visus darījumus ieraksta naudas izteiksmē. Tāpēc vērtības, kas jāieraksta par beznaudas darījumiem, vai nu jāmēra netieši, vai jāaplēš kā citādi. Darījumi ar un bez ekvivalentiem 1.37. Darījumi, kuros iesaistīta vairāk nekā viena vienība, ir vai nu "kaut kas pret kaut ko" vai "kaut kas pret neko" darījumi. Pirmie ir apmaiņa starp institucionālām vienībām, tas ir, preču, pakalpojumu vai aktīvu sniegšana apmaiņā pret ekvivalentu, piem., naudu. Pēdējie parasti ir maksājumi skaidrā naudā vai natūrā, ko veic viena institucionālā vienība citai, bez ekvivalenta. Darījumi "kaut kas pret kaut ko" notiek visās četrās darījumu grupās, turpretim darījumi "kaut kas pret neko" notiek galvenokārt sadales darījumos, piemēram, nodokļu, sociālās palīdzības pabalstu vai dāvanu veidā. Pārkārtotie darījumi 1.38. Sistēmas attieksme pret vairākumu darījumu ir tieša, tas ir, darījumus ieraksta tādā veidā, kādā tie parādās iesaistītajai institucionālajai vienībai. Dažus darījumus tomēr pārkārto, lai izceltu pakārtotās ekonomiskās attiecības. Darījumus var pārkārtot šādos trijos veidos: pārvirzīšana, sadalīšana un darījuma galvenā veicēja atzīšana. Pārvirzīšana 1.39. Darījumu, kas iesaistītajām vienībām parādās kā tāds, kas notiek tieši starp vienībām A un C, var ierakstīt kā notiekošu netieši caur trešo vienību B. Tādējādi vienu darījumu starp A un C ieraksta kā divus darījumus: vienu starp A un B un otru starp B un C. Tādā gadījumā darījumu pārvirza. Labi zināms pārvirzīšanas piemērs ir darba devēju sociālās iemaksas, ko darba devēji iemaksā tieši sociālās apdrošināšanas fondos. Sistēma ieraksta tādus maksājumus kā divus darījumus: darba devēji samaksā darba devēju sociālās iemaksas darba ņēmējiem un darba ņēmēji samaksā tās pašas iemaksas sociālās apdrošināšanas fondiem. Tāpat kā visām pārvirzīšanām, darba devēju sociālo iemaksu pārvirzīšanas nolūks ir izcelt ekonomisko būtību, kas ir tāda darījuma pamatā. Šajā gadījumā tas nozīmē parādīt darba devēju sociālās iemaksas kā iemaksas, kas samaksātas par labu darba ņēmējiem. Cits pārvirzīšanas veids ir ar darījumiem, ko ieraksta kā notiekošus starp divām institucionālām vienībām vai vairāk, kaut gan saskaņā ar iesaistīto personu viedokli darījums vispār nenotiek. Piemērs ir darbība ar īpašuma ienākumu, kas nopelnīts dažos apdrošināšanas fondos, ko patur apdrošināšanas uzņēmumi. Sistēma ieraksta, ka apdrošināšanas uzņēmumi samaksā šo īpašuma ienākumu apdrošinājuma ņēmējiem, kuri pēc tam tādu pašu summu samaksā atpakaļ apdrošināšanas uzņēmumiem kā papildu prēmijas. Sadalīšana 1.40. Ja darījumu, kas iesaistītajām personām parādās kā viens darījums, ieraksta kā divus vai vairākus atšķirīgi klasificētus darījumus, tad darījums ir sadalīts. Sadalīšana parasti nenozīmē, ka darījumos ir iesaistītas papildu vienības. Nedzīvības apdrošināšanas prēmiju maksājums ir tipisks sadalīts darījums. Kaut gan apdrošinājuma ņēmēji un apdrošinātāji uzskata minētos maksājumus par vienu darījumu, sistēma tos sadala divos gluži atšķirīgos darījumos: maksājumos par sniegtajiem nedzīvības apdrošināšanas pakalpojumiem un tīrajās nedzīvības apdrošināšanas prēmijās. Tirdzniecības peļņas normas ierakstīšana ir cits svarīgs sadalīšanas gadījums. Darījuma galvenā veicēja atzīšana 1.41. Ja vienība veic darījumu citas vienības vārdā, tad darījumu ieraksta tikai galvenā veicēja kontos. Parasti šo principu nepārkāpj un nemēģina, piemēram, iedalīt nodokļus vai subsīdijas galīgajiem maksātājiem vai galīgajiem labuma guvējiem saskaņā ar pieņēmumiem. Robežgadījumi 1.42. Darījuma definīcija nosaka, ka savstarpējs darījums starp institucionālām vienībām notiek pēc savstarpējas vienošanās. Ja darījumu veic pēc savstarpējas vienošanās, tad tas nozīmē, ka institucionālās vienības par to ir iepriekš zinājušas un tam piekritušas. Tas tomēr nenozīmē, ka visas vienības noteikti iesaistās darījumā labprātīgi, jo daži darījumi ir noteikti ar likumu. Tas attiecas galvenokārt uz dažiem sadales darījumiem, tādiem kā nodokļu, naudas sodu un līgumsodu maksājumi. Tomēr aktīvu nekompensējamu arestu neuzskata par darījumu, kaut gan tas ir noteikts ar likumu. Nelegālas ekonomiskas darbības ir darījumi tikai tad, ja visas iesaistītās vienības piedalās darbībās brīvprātīgi. Tāpēc nelegālu narkotisko vielu vai zagta īpašuma pirkšana, pārdošana vai maiņa ir darījumi, kamēr tā nav zādzība. Citas izmaiņas aktīvos 1.43. Citās izmaiņās aktīvos ieraksta izmaiņas, kas nav darījumu rezultāts [13] Skat. 6. nodaļu: "Citas plūsmas".. Tās ir vai nu: a) citas izmaiņas aktīvu un saistību apjomā, vai b) turēšanas ienākumi un zaudējumi. Citas izmaiņas aktīvu un saistību apjomā 1.44. Minētās izmaiņas var lielos vilcienos sadalīt trijās galvenajās kategorijās: a) aktīvu normāla rašanās un izzušana, kas nenotiek darījumu rezultātā; b) izmaiņas aktīvos un saistībās ārkārtas, neparedzētu notikumu dēļ; c) izmaiņas klasifikācijā un struktūrā. 1.45. Piemēri par izmaiņām a) kategorijā ir zemaugsnes (zemes dzīļu) aktīvu atklāšana vai sarukšana un nekultivēto bioloģisko resursu dabiskais pieaugums. Kategorijā b) ietilpst aktīvu izmaiņas (parasti zaudējumi), kas radušās dabas katastrofu, kara vai nopietnu noziegumu dēļ [14] Nelielu noziegumu, kā veikala apzagšana, sekas var ierakstīt kā krājumu izmaiņu daļu un līdz ar to kā darījumu.. Vienpusējas parāda dzēšanas un aktīvu nekompensējami aresti arī pieder b) kategorijai. Kategorija c) sastāv no izmaiņām, kas radušās institucionālo vienību vai aktīvu un saistību pārklasificēšanas un pārstrukturēšanas dēļ. Turēšanas ienākumi un zaudējumi 1.46. Turēšanas ienākumi un zaudējumi rodas aktīvu cenu izmaiņu dēļ. Tie rodas visos finanšu un nefinanšu aktīvu veidos un saistībās. Aktīvu un saistību turēšanas laikā aktīvu un saistību īpašnieku turēšanas ienākumi un zaudējumi vienkārši uzkrājas, ja nekā tos nepārveido. Turēšanas ienākumus un zaudējumus, ko mēra, ņemot vērā pašreizējās tirgus cenas, sauc par nominālajiem turēšanas ienākumiem un zaudējumiem. Tos var sadalīt neitrālajos turēšanas ienākumos un zaudējumos, kas atspoguļo vispārējā cenu līmeņa izmaiņas, un reālajos turēšanas ienākumos un zaudējumos, kas atspoguļo izmaiņas aktīvu relatīvajās cenās. Krājumi 1.47. Krājumi ir aktīvu un saistību turējumi kādā laika brīdī. Krājumus ieraksta katra grāmatvedības pārskata perioda sākumā un beigās. Kontus, kuros norāda krājumus, sauc par bilancēm [15] Skat. 7. nodaļu: "Bilances".. Krājumus ieraksta arī attiecībā uz iedzīvotājiem un nodarbinātību. Tādus krājumus tomēr ieraksta kā vidējos lielumus visā grāmatvedības pārskata periodā. Krājumus ieraksta attiecībā uz visiem aktīviem sistēmas robežās, tas ir, attiecībā uz finanšu aktīviem un saistībām un attiecībā uz nefinanšu aktīviem, gan ražotiem, gan neražotiem. Tomēr segums ir ierobežots un attiecas tikai uz tiem aktīviem, ko izmanto ekonomiskajā darbībā un kuri ir pakļauti īpašumtiesībām. Tādējādi krājumus neieraksta attiecībā uz tādiem aktīviem kā cilvēka kapitāls un dabas resursi, kas nav īpašumā. Savās robežās sistēma ir izsmeļoša gan attiecībā uz plūsmām, gan krājumiem. Tas nozīmē, ka visas izmaiņas krājumos var pilnīgi izskaidrot ar ierakstītajām plūsmām. KONTU SISTĒMA UN RĀDĪTĀJI [16] Skat. 7. nodaļu: "Bilances" un 8. nodaļu: "Kontu secība un līdzsvarošanas posteņi". Kontu veidošanas noteikumi 1.48. Konts ir veids, kā par kādu noteiktu ekonomiskās dzīves aspektu ierakstīt izlietojumus un resursus vai aktīvu un saistību izmaiņas grāmatvedības pārskata periodā, vai aktīvu un saistību krājumus, kuri pastāv minētā perioda sākumā vai beigās. Kontu abu pušu terminoloģija 1.49. Tekošo kontu labo pusi, kur parādās darījumi, kuri palielina vienības vai sektora ekonomiskās vērtības apjomu, sistēmā apzīmē ar terminu "resursi". Kontu kreiso pusi, kas attiecas uz darījumiem, kuri samazina vienības vai sektora ekonomiskās vērtības apjomu, apzīmē ar terminu "izlietojumi". Uzkrājumu kontu labo pusi sauc "saistību un tīrās vērtības izmaiņas" un kreiso pusi — "aktīvu izmaiņas". Bilances noformē šādi: "saistības un tīrā vērtība" (starpība starp aktīviem un saistībām) labajā pusē un "aktīvi" kreisajā pusē. Salīdzinājums starp divām secīgām bilancēm norāda izmaiņas saistībās un tīrajā vērtībā un izmaiņas aktīvos. Divkāršs ieraksts/četrkāršs ieraksts 1.50. Attiecībā uz vienību vai sektoru nacionālās kontu pamatā ir divkāršā ieraksta princips. Katrs darījums jāieraksta divreiz, vienreiz kā resurss (vai izmaiņas saistībās) un vienreiz kā izlietojums (vai izmaiņas aktīvos). Darījumu kopumam, kas ierakstīti kā resursi vai saistību izmaiņas, un darījumu kopumam, kas ierakstīti kā izlietojums vai aktīvu izmaiņas, jābūt vienādiem, tādējādi ļaujot pārbaudīt kontu konsekvenci. Tomēr praksē nacionālo kontu pamatā — visām vienībām un visiem sektoriem — ir četrkāršā ieraksta princips, jo vairākumā darījumu ir iesaistītas divas institucionālās vienības. Katrs tāda veida darījums abiem iesaistītajiem darītājiem jāieraksta divreiz. Piemēram, sociālo pabalstu skaidrā naudā, ko valdības vienība samaksā mājsaimniecībai, ieraksta valdības kontos kā izlietojumu pozīcijā "pārvedumi" un kā aktīvu negatīvu iegādi pozīcijā "valūta un noguldījumi"; mājsaimniecības sektora kontos to ieraksta kā resursu pozīcijā "pārvedumi" un kā aktīvu iegādi pozīcijā "valūta un noguldījumi". No otras puses, darījumi vienā vienībā (gadījumi, kad produkciju patērē tā pati vienība, kas to ražojusi) prasa tikai divus ierakstus, kuru vērtības jāaplēš. Novērtēšana 1.51. Izņemot dažus mainīgus lielumus attiecībā uz iedzīvotājiem un darbaspēku, sistēma visas plūsmas un krājumus norāda naudas izteiksmē. Sistēma necenšas noteikt plūsmu un krājumu lietderību. Tā vietā plūsmas un krājumus mēra saskaņā ar to apmaiņas vērtību, tas ir, vērtību, pēc kuras plūsmas un krājumus faktiski samaina vai varētu samainīt pret naudu. Tāpēc tirgus cenas ir EKS galvenais pamats attiecībā uz novērtēšanu. 1.52. Gadījumos, kad runa ir par naudas darījumiem vai skaidras naudas turējumiem un saistībām, prasītie lielumi ir tieši pieejami. Vairākumā citu gadījumu novērtēšanas metode, kurai dod priekšroku, ir ar atsauci uz tirgus cenām par analogām precēm, pakalpojumiem vai aktīviem. Šo metodi izmanto, piem., attiecībā uz maiņas darījumiem un īpašnieku apsaimniekotu mājokļu pakalpojumiem. Ja nav pieejamas tirgus cenas par analogiem ražojumiem, piemēram, gadījumā ar valdības ražotiem nefinanšu pakalpojumiem, tad novērtēšana jāizdara saskaņā ar ražošanas izmaksām. Ja neviena no abām metodēm nav izpildāma, tad plūsmas un krājumus var vērtēt pēc paredzēto nākotnes ienākumu diskontētas tagadnes vērtības. Tomēr, ņemot vērā lielo nenoteiktību, kas raksturīga tādai metodei, to iesaka tikai kā pēdējo iespēju. 1.53. Krājumi jāvērtē pašreizējās cenās laikā, uz kuru attiecas bilance, nevis to preču vai aktīvu ražošanas vai iegādes laikā, kas veido krājumus. Dažreiz krājumi jāvērtē pēc to lēstajām norakstītajām pašreizējām iegādes vērtībām vai ražošanas izmaksām. Īpaši vērtējumi attiecībā uz ražojumiem [17] Skat. 3. nodaļu: "Darījumi ar ražojumiem". 1.54. Ņemot vērā transporta izmaksas, tirdzniecības peļņas normas un nodokļus, no kā atskaitītas subsīdijas par ražojumiem, konkrēta ražojuma ražotājs un lietotājs parasti tam piešķir atšķirīgu vērtību. Lai pēc iespējas ievērotu darījumu veicēju viedokli, sistēma ieraksta visus izlietojumus pircēja cenās, kas ietver transporta izmaksas, tirdzniecības peļņas normu un nodokļus, no kā atskaitītas subsīdijas par ražojumiem, turpretim produkciju ieraksta bāzes cenās, kur minētie faktori nav iekļauti. 1.55. Ražojumu importu un eksportu ieraksta pēc robežvērtībām. Kopējo importu un eksportu vērtē uz eksportētāja muitas robežas (FOB). Ārvalstu transporta un apdrošināšanas pakalpojumus starp importētāja un eksportētāja robežām neiekļauj preču vērtībā, bet ieraksta pakalpojumu ailē. Tā kā var nebūt iespējams iegūt FOB vērtības sīkiem ražojumu sadalījumiem, tabulās, kurās ietverta sīka informācija par ārējo tirdzniecību, norāda importu, kas vērtēts uz importētāja muitas robežas (CIF vērtība). Visus transporta un apdrošināšanas pakalpojumus līdz importētāja robežai iekļauj importēto preču vērtībā. Tiktāl, ciktāl minētie pakalpojumi attiecas uz iekšzemes pakalpojumiem, šajā noformējumā veic vispārēju FOB/CIF korekciju. Novērtēšana nemainīgās cenās [18] Skat. 10. nodaļu: "Cenas un apjoma rādītāji". 1.56. Novērtēšana nemainīgās cenās nozīmē novērtēt plūsmas un krājumus kādā grāmatvedības pārskata periodā iepriekšējā perioda cenās. Novērtēšanas nemainīgās cenās mērķis ir sadalīt plūsmu un krājumu vērtību izmaiņas laikā cenu izmaiņās un apjoma izmaiņās. Plūsmas un krājumus nemainīgās cenās dēvē par plūsmām un krājumiem apjoma izteiksmē. Daudzām plūsmām un krājumiem, piem., ienākumam, nav pašiem savu cenas un daudzuma dimensiju. Tomēr tādu mainīgo lielumu pirktspēju var iegūt, veicot kārtējo vērtību deflāciju ar atbilstošu cenu indeksu, piem., ar cenu indeksu galīgajam nacionālajam izlietojumam, izņemot krājumu izmaiņas. Plūsmas un krājumus, kam piemērota deflācija, dēvē par plūsmām un krājumiem reālā izteiksmē. Piemērs ir reālais izmantojamais ienākums. Ieraksta laiks 1.57. Sistēma ieraksta plūsmas, ņemot vērā uzkrājumus, tas ir, kad rodas, tiek pārveidota vai izbeidzas ekonomiskā vērtība vai kad rodas, tiek pārveidoti vai dzēsti prasījumi un saistības. Tādējādi produkciju ieraksta pēc saražošanas, nevis tad, kad pircējs par to samaksā, un kāda aktīva pārdošanu ieraksta tad, kad aktīvs maina īpašnieku, nevis attiecīgā maksājuma izdarīšanas brīdī. Procentus ieraksta tajā grāmatvedības pārskata periodā, kurā tie uzkrājas, neatkarīgi no tā, vai tos tajā periodā faktiski samaksā vai nesamaksā. Ierakstīšanu, ņemot vērā uzkrājumu, piemēro visām plūsmām — gan naudas, gan beznaudas, gan vienību iekšējām un starpvienību plūsmām. Tomēr dažos gadījumos ir jāparāda elastīgums attiecībā uz ieraksta laiku. To jo īpaši piemēro nodokļiem un citām plūsmām, kas attiecas uz valsts pārvaldi un ko bieži vien ieraksta, ņemot vērā skaidras naudas daudzumu valdības kontos. Dažreiz ir grūti veikt minēto plūsmu tiešu pārveidi no skaidras naudas par uzkrājumiem. Tādos gadījumos, iespējams, ir nepieciešams izmantot tuvinājumus. Jebkura plūsma jāieraksta vienā laika brīdī attiecībā uz visām iesaistītajām vienībām un visos attiecīgajos kontos. Minētais princips var šķist vienkāršs, bet tā izpilde nav vienkārša. Institucionālās vienības ne vienmēr piemēro vienus un tos pašus uzskaites noteikumus. Pat ja tās to dara, atšķirības faktiskajā uzskaitē var rasties praktisku iemeslu dēļ, piemēram, paziņojumu aizkavēšanās dēļ. Līdz ar to iesaistītie darījumu veicēji var ierakstīt darījumus dažādos laikos. Tādas neatbilstības jānovērš, veicot korekcijas. Konsolidācija un saldo aprēķins Konsolidācija 1.58. Konsolidācija attiecas uz darījumu likvidēšanu starp vienībām pēc vienību grupēšanas, gan attiecībā uz izlietojumiem, gan resursiem, kā arī uz savstarpējo finanšu aktīvu un saistību likvidēšanu. Apakšsektoros vai sektoros plūsmas un krājumus starp sastāvā esošajām vienībām principā nekonsolidē. Tomēr konsolidētos kontus var veidot, lai iegūtu papildu noformējumu un analīzi. Attiecībā uz dažiem analīzes veidiem informācija par minēto (apakš)sektoru darījumiem ar citiem sektoriem un atbilstošais "ārējais" finanšu postenis ir nozīmīgāks nekā kopējie bruto rādītāji. Tomēr kontos un tabulās, kas parāda kreditoru/debitoru attiecības, ir sniegta detalizēta aina par ekonomikas finansēšanu, un tos uzskata par ļoti lietderīgiem, lai saprastu, pa kādiem kanāliem finansējuma pārpalikums virzās no galīgajiem aizdevējiem pie galīgajiem aizņēmējiem. Saldo aprēķins 1.59. Individuālām vienībām vai sektoriem viens un tas pats darījuma veids var būt gan kā izlietojums, gan kā resurss (piem., tie gan maksā, gan saņem procentus), un viens un tas pats finanšu instrumenta veids — gan kā aktīvs, gan kā saistības. Sistēma iesaka bruto ierakstīšanu neatkarīgi no saldo aprēķina pakāpes, kas raksturīga pašām klasifikācijām. Patiešām, saldo aprēķins ir raksturīgs dažādām darījumu kategorijām, no kurām uzskatāmākais piemērs ir "krājuma izmaiņas", kas drīzāk pasvītro analītiski nozīmīgo kopējo kapitālieguldījumu aspektu, nevis seko ikdienas papildinājumiem un samazinājumiem. Līdzīgi, ar dažiem izņēmumiem, finanšu kontā un kontā "citas izmaiņas aktīvos" ieraksta aktīvu un saistību tīro pieaugumu, uzrādot minēto plūsmu veidu galīgo rezultātu grāmatvedības pārskata perioda beigās. Konti, līdzsvarošanas posteņi un rādītāji 1.60. Attiecībā uz vienībām (institucionālajām vienībām, vietējām darbības veida vienībām) vai vienību grupām (institucionālajiem sektoriem un vēl plašāk — attiecībā uz pārējo pasauli, nozarēm) dažādos apakškontos ieraksta darījumus vai citas plūsmas, kas saistītas ar dažiem īpašiem ekonomiskās dzīves aspektiem (piemēram, ražošanu). Tāds darījumu kopums parasti nav līdzsvarā; kopējās summas, kas ierakstītas kā kreditoru saistības un debitoru saistības, parasti atšķiras. Tāpēc jāievieš līdzsvarošanas postenis. Parasti līdzsvarošanas postenis jāievieš arī starp institucionālās vienības vai sektora aktīvu kopumu un saistību kopumu. Līdzsvarošanas posteņi paši par sevi ir nozīmīgi ekonomiskās darbības rezultātu mēri. Ja tos sasummē attiecībā uz visu ekonomiku, tad tie veido nozīmīgus rādītājus. Kontu secība 1.61. Sistēmu veido savstarpēji saistītā kontu secībā. Pilnīgu kontu secību attiecībā uz institucionālajām vienībām un sektoriem veido tekošie konti, uzkrājumu konti un bilances. Tekošie konti attiecas uz ražošanu, ienākuma radīšanu, sadali un pārdali un uz minētā ienākuma izlietojumu galapatēriņa veidā. Uzkrājumu konti attiecas uz aktīvu un saistību izmaiņām un tīrās vērtības izmaiņām (jebkurai institucionālai vienībai vai vienību grupai tā ir starpība starp tās aktīviem un saistībām). Bilancēs norāda aktīvu un saistību krājumus un tīro vērtību. 1.62. Nav iespējams paredzēt pilnīgu kontu kopumu, ieskaitot bilanču sastādīšanu kādai vietējai DVV, jo parasti tādai vienībai pašai nevar piederēt preces vai aktīvi vai tā nespēj saņemt vai izmaksāt ienākumu. Kontu secība vietējām darbības veida vienībām un nozarēm ir saīsināta līdz pirmajiem tekošajiem kontiem: ražošanas kontam un ienākuma radīšanas kontam, kur līdzsvarošanas postenis ir darbības rezultāts. Preču un pakalpojumu konts 1.63. Preču un pakalpojumu kontā norāda, attiecībā uz ekonomiku kopumā vai attiecībā uz ražojumu grupām, kopējos resursus (produkciju un importu) un preču un pakalpojumu izlietojumu (starpproduktu patēriņu, galapatēriņu, izmaiņas krājumos, bruto ieguldījumus pamatkapitālā, vērtslietu iegādes, no kurām atskaitītas to realizācijas, un eksportu). Pārējās pasaules konts 1.64. Pārējās pasaules konts attiecas uz darījumiem starp institucionālajām rezidentvienībām un nerezidentvienībām un uz attiecīgajiem aktīvu un saistību krājumiem, ja tie ir būtiski. Tā kā pārējai pasaulei kontu struktūrā ir līdzīga nozīme kā institucionālajam sektoram, tad pārējās pasaules kontu veido no pārējās pasaules viedokļa. Resurss pārējai pasaulei ir izlietojums kopējai ekonomikai un otrādi. Ja līdzsvarošanas postenis ir pozitīvs, tas nozīmē, ka ir pārējās pasaules pārpalikums un kopējās ekonomikas deficīts, un otrādi, ja līdzsvarošanas postenis ir negatīvs. Līdzsvarošanas posteņi 1.65. Līdzsvarošanas postenis ir kontu salikums, ko iegūst, atskaitot konta vienas puses ierakstu kopējo vērtību no otras puses ierakstu kopējās vērtības. To nevar izmērīt neatkarīgi no pārējiem ierakstiem; kā atvasināts ieraksts, tas atspoguļo vispārējo kontu noteikumu piemērošanu īpašiem ierakstiem abās konta pusēs. Līdzsvarošanas posteņi nav tikai līdzekļi, kas ieviesti, lai nodrošinātu kontu līdzsvaru. Tajos iekļauj liela informācijas apjoma kopsavilkumu un dažus svarīgākos kontu ierakstus, kā redzams šādos līdzsvarošanas posteņu piemēros: pievienotā vērtība, darbības rezultāts, izmantojamais ienākums, ietaupījumi, tīrais aizdevums/tīrais aizņēmums. Rādītāji 1.66. Rādītāji ir saliktas vērtības, ar ko mēra kopējās ekonomikas darbības rezultātu, izskatot to no konkrēta viedokļa; piemēram, produkcija, pievienotā vērtība, izmantojamais ienākums, galapatēriņš, ietaupījumi, kapitālieguldījumi utt. Kaut gan rādītāju aprēķins nav ne tās vienīgais, ne galvenais nolūks, jāatzīst, ka sistēmā tiem ir liela nozīme kā rādītājiem un pamatlielumiem, lai veiktu makroekonomisko analīzi un salīdzinājumu laikā un telpā. Var izšķirt divus rādītāju veidus: a) rādītāji, kas attiecas tieši uz darījumiem sistēmā, tādiem kā preču un pakalpojumu produkcija, faktiskais galapatēriņš, bruto ieguldījumi pamatkapitālā, darba ņēmēju kompensācija utt.; b) rādītāji, kas raksturo līdzsvarošanas posteņus kontos, tādus kā iekšzemes kopprodukts tirgus cenās (IKP), kopējās ekonomikas darbības rezultāts, nacionālais ienākums, nacionālais izmantojamais ienākums, ietaupījumi, pašreizējais ārējais saldo, kopējās ekonomikas tīrā vērtība (nacionālā bagātība). 1.67. Vairāku nacionālo kontu rādītāju lietderībai tiek piešķirts vēl lielāks svars, aprēķinot minētos skaitļus uz vienu cilvēku. Attiecībā uz vispārējiem rādītājiem, tādiem kā IKP vai nacionālais ienākums vai mājsaimniecību galapatēriņš, parasti izmantotais dalītājs ir kopējais (rezidentu) iedzīvotāju skaits. Sadalot apakšsektoros mājsaimniecības sektora kontus vai kontu daļu, ir vajadzīgi arī dati par mājsaimniecību skaitu un cilvēku skaitu, kuri piederīgi katram apakšsektoram [19] Skat. 11. nodaļu: "Iedzīvotāji un ieguldāmie darbaspēka resursi".. IZEJVIELU UN PRODUKCIJAS SISTĒMA [20] Skat. 9. nodaļu: "Izejvielu un produkcijas sistēma". 1.68. Izejvielu un produkcijas sistēmā ietilpst piegādes un izlietojuma tabulas, kas sadalītas pēc nozares, tabulas, kas sasaista piegādes un izlietojuma tabulas ar sektoru kontiem, un simetriskas izejvielu un produkcijas tabulas pēc viendabīgām nozarēm (ražojumiem). 1.69. Piegādes un izlietojuma tabulas ir matricas (ražojumu rindas, nozaru slejas), kas parāda, kā nozaru produkcija tiek sadalīta pēc ražojumu veida un kā iekšzemes un importētās preču un pakalpojumu piegādes tiek sadalītas starp dažādiem starpposma un galīgajiem izlietojumiem, ieskaitot eksportu. Izlietojuma tabula arī parāda ražošanas izmaksu un radītā ienākuma struktūru nozarē. Piegādes un izlietojuma tabulas ir arī koordinēšanas sistēma visām tabulām, kuras sastādītas pēc nozares un/vai ražojuma, kas ietver datus par ieguldītajiem darbaspēka resursiem, bruto ieguldījumiem pamatkapitālā, pamatlīdzekļu krājumiem, detalizētiem cenu indeksiem, un tādējādi sīki apraksta izmaksu struktūru, radīto ienākumu, nodarbinātību, darba ražīgumu, kapitāla intensitāti. 1.70. Ir iespējams saistīt piegādes un izlietojuma tabulas ar sektoru kontiem, saistklasificējot produkciju, starpproduktu patēriņu un pievienotās vērtības sastāvdaļas pēc sektora un pēc nozares. 2. NODAĻA VIENĪBAS UN VIENĪBU GRUPĒJUMI 2.01. Valsts ekonomika ir ļoti liela vienību skaita darbības rezultāts, kuras veic daudzus dažāda veida darījumus ražošanas, finanšu, apdrošināšanas, pārdales un patēriņa nolūkā. 2.02. Vienības un vienību grupējumi nacionālajos kontos jādefinē atkarībā no ekonomiskās analīzes veida, kam tie paredzēti, un nevis to vienību veida izteiksmē, ko parasti izmanto statistikas pētījumos. Pēdējās minētās vienības (uzņēmumi, kontrolakciju sabiedrības, darbības veida vienības, vietējās vienības, valsts pārvaldes iestādes, bezpeļņas iestādes, mājsaimniecības utt.) ne vienmēr atbilst nacionālo kontu mērķiem, jo to pamatā parasti ir tradicionāli juridiska, administratīva vai grāmatvedības rakstura kritēriji. Statistiķiem jāņem vērā EKS izmantoto analīzes vienību definīcijas, lai nodrošinātu, ka apsekojumos, kuros vāc faktiskos datus, pakāpeniski tiktu ieviestas visas informācijas sastāvdaļas, kas nepieciešamas vajadzīgo datu sastādīšanai, ņemot vērā EKS izmantotās analīzes vienības. 2.03. Sistēmas pazīme ir trīs veidu vienību izmantojums, kas atbilst diviem ļoti izšķirīgiem ekonomikas sadalījuma veidiem. Lai analizētu ražošanas procesu, ir būtiski izvēlēties vienības, kuras skaidri izsaka ekonomiski tehniska rakstura attiecības; lai analizētu plūsmas, kas ietekmē ienākuma, kapitāla un finanšu darījumus, kā arī bilances, ir būtiski izvēlēties vienības, kas ļauj izpētīt darbību attiecības starp ekonomiskajiem subjektiem. Ņemot vērā abus minētos mērķus, turpmāk šajā nodaļā ir definētas institucionālās vienības, kas derīgas ekonomiskās darbības analīzei, un vietējās darbības veida vienības, un viendabīgas ražošanas vienības, kas piemērotas ekonomiski tehnisko attiecību analīzei. Praksē minētos trīs vienību veidus izveido, apvienojot vai sīkāk sadalot statistikas pētījumu pamatvienības vai dažreiz tādas vienības, kas iegūtas tieši no statistikas pētījumiem. Pirms sniegt precīzas definīcijas attiecībā uz trijiem minētajiem vienību veidiem, ko izmanto EKS, ir jādef