LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 73/1

KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) 2016/387

(2016. gada 17. marts),

ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

ņemot vērā Padomes 2009. gada 11. jūnija Regulu (EK) Nr. 597/2009 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1) (“pamatregula”), un jo īpaši tās 15. pantu,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

1.1. Procedūras sākšana

(1) Pamatojoties uz 10. pantu pamatregulā, Eiropas Komisija (“Komisija”) 2015. gada 11. martā sāka antisubsidēšanas izmeklēšanu attiecībā uz Indijas (“attiecīgā valsts”) izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importu Savienībā. Paziņojumu par procedūras sākšanu tā publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2) (“paziņojums par procedūras sākšanu”).

(2) Komisija sāka izmeklēšanu pēc tam, kad 2015. gada 26. janvārīSaint-Gobain PAM grupa (“sūdzības iesniedzējs”) iesniedza sūdzību to ražotāju vārdā, kuri ražo vairāk nekā 25 % no Savienības plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu kopējā ražošanas apjoma. Sūdzībā bija ietverti pirmšķietami pierādījumi par subsidēšanu un no tās izrietošu būtisku kaitējumu, un tie bija pietiekami, lai pamatotu izmeklēšanas sākšanu.

(3) Pirms procedūras sākšanas Komisija saskaņā ar pamatregulas 10. panta 7. punktu paziņoja Indijas valdībai, ka ir saņēmusi pienācīgi dokumentētu sūdzību, kurā apgalvots, ka subsidēts Indijas izcelsmes plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu imports nodara būtisku kaitējumu Savienības ražošanas nozarei. Indijas valdība tika uzaicināta uz apspriešanos, lai noskaidrotu situāciju attiecībā uz sūdzības saturu un nonāktu pie savstarpēji saskaņota risinājuma. Indijas valdība pieņēma piedāvājumu apspriesties, un pēc tam notika apspriedes. Apspriežu laikā savstarpēji saskaņots risinājums netika panākts.

1.2. Turpmākā procedūra

(4) Pēc tam Komisija informēja visas ieinteresētās personas par būtiskajiem faktiem un apsvērumiem, uz kuru pamata tā plānoja noteikt galīgo kompensācijas maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu importam Savienībā. Turklāt pieteicās vēl viens Indijas ražotājs Tata Metaliks DI Pipes Limited (“Tata”) un iesniedza piezīmes.

(5) Visām ieinteresētajām personām tika atvēlēts termiņš, kurā tās varēja sniegt piezīmes par izpausto informāciju.

(6) Pēc Electrosteel Castings Limited lūguma 2016. gada 28. janvārī notika uzklausīšana pie tirdzniecības procedūru uzklausīšanas amatpersonas.

1.3. Paralēlā antidempinga procedūra

(7) Saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009 (3) (“antidempinga pamatregula”) 2014. gada 20. decembrī Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja paziņojumu (4) par antidempinga procedūras sākšanu attiecībā uz Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importu.

(8) 2015. gada 18. septembrī Komisija, pieņemot Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1559 (5), noteica pagaidu antidempinga maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu importam (“pagaidu antidempinga regula”). Minētās izmeklēšanas galīgie konstatējumi izklāstīti atsevišķā regulā (6).

(9) Kaitējuma, cēloņsakarības un Savienības interešu analīze, kas veikta pašreizējā antisubsidēšanas un paralēlajā antidempinga izmeklēšanā, ir mutatis mutandis identiska, jo abās izmeklēšanās tika izmantota viena un tā pati Savienības ražošanas nozares, reprezentatīvo Savienības ražotāju un izmeklēšanas perioda definīcija.

1.4. Ieinteresētās personas

(10) Paziņojumā par procedūras sākšanu Komisija aicināja ieinteresētās personas sazināties ar to, lai varētu piedalīties izmeklēšanā. Par izmeklēšanas sākšanu Komisija īpaši informēja sūdzības iesniedzēju, citus zināmos Savienības ražotājus, zināmos ražotājus eksportētājus un Indijas iestādes, zināmos importētājus, piegādātājus, lietotājus un tirgotājus, kā arī zināmās attiecīgās apvienības un aicināja tos piedalīties.

(11) Ieinteresētajām personām bija iespēja sniegt piezīmes par izmeklēšanas sākšanu un pieprasīt, lai tās uzklausītu Komisija un/vai tirdzniecības procedūru uzklausīšanas amatpersona. Neviena ieinteresētā persona nelūdza uzklausīšanu, lai sniegtu piezīmes par izmeklēšanas sākšanu.

1.5. Atlase

(12) Paziņojumā par procedūras sākšanu Komisija norādīja, ka tā varētu atlasīt ieinteresētās personas saskaņā ar pamatregulas 27. pantu.

1.5.1. Savienības ražotāju un importētāju atlase

(13) Savienības ražotāju atlase nebija nepieciešama. Savienībā ir tikai trīs uzņēmumi jeb uzņēmumu grupa, kas ražo attiecīgo ražojumu, un divi no tiem, kas nodrošina aptuveni 96 % no kopējā ražošanas apjoma Savienībā, sadarbojās izmeklēšanā.

(14) Lai izlemtu, vai attiecībā uz nesaistītajiem importētājiem nepieciešama atlase, un vajadzības gadījumā veidotu izlasi, Komisija lūdza nesaistītos importētājus sniegt paziņojumā par procedūras sākšanu norādīto informāciju. Paziņojumā par procedūras sākšanu noteiktajos termiņos nepieteicās neviens nesaistīts importētājs.

1.5.2. Ražotāju eksportētāju atlase Indijā

(15) Lai izlemtu, vai nepieciešama atlase, un vajadzības gadījumā veiktu atlasi, Komisija lūdza visus Indijas ražotājus eksportētājus sniegt paziņojumā par procedūras sākšanu norādīto informāciju. Turklāt Komisija lūdza Indijas Republikas pārstāvniecībai Eiropas Savienībā apzināt citus ražotājus eksportētājus (ja tādi ir), kas varētu būt ieinteresēti piedalīties izmeklēšanā, un/vai sazināties ar tiem.

(16) Trīs ražotāji eksportētāji attiecīgajā valstī sniedza prasīto informāciju un piekrita iekļaušanai izlasē. Izmeklēšanas periodā tie nodrošināja 100 % Indijas izcelsmes eksporta. Tāpēc Komisija nolēma, ka nav vajadzīga atlase.

1.6. Atbildes uz anketas jautājumiem un pārbaudes apmeklējumi

(17) Anketas tika nosūtītas trim ražotājiem eksportētājiem vai ražotāju grupām Indijā, trim Savienības ražotājiem, kā arī lietotājiem, kuri pieteicās paziņojumā par procedūras sākšanu noteiktajos termiņos.

(18) Atbildes uz anketas jautājumiem tika saņemtas no diviem Indijas ražotājiem eksportētājiem (pavisam to bija trīs). Tādēļ Komisija atzina, ka trešais ražotājs eksportētājs ir pārtraucis sadarbību izmeklēšanā.

(19) Procedūras sākuma posmā Savienības ražotāji un lietotāji, kas sadarbojās, piekrita, ka šajā procedūrā drīkst izmantot arī to informāciju, kas savākta paralēlās antidempinga izmeklēšanas laikā. Informāciju iesniedza vairāki desmiti lietotāju, papildus tiem lietotājiem, kuri jau bija pieteikušies paralēlajā antidempinga izmeklēšanā.

(20) Komisija meklēja un pārbaudīja visu informāciju, ko iesniedza Indijas ražotāji eksportētāji un kas šķita nepieciešama subsidēšanas pagaidu noteikšanai. Pārbaudes apmeklējumus veica šādos uzņēmumos: — Electrosteel Castings Ltd, Kolkata, Indija (“ECL”), — Jindal Saw Limited, New Delhi, Indija (“Jindal”).

1.7. Izmeklēšanas periods un attiecīgais periods

(21) Subsīdijas un kaitējuma izmeklēšana aptvēra laikposmu no 2013. gada 1. oktobra līdz 2014. gada 30. septembrim (“izmeklēšanas periods” jeb “IP”). Kaitējuma noteikšanai būtisko tendenču pārbaude aptvēra laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz izmeklēšanas perioda beigām (“attiecīgais periods”).

2. ATTIECĪGAIS RAžOJUMS UN LĪDZĪGAIS RAžOJUMS

2.1. Attiecīgais ražojums

(22) Attiecīgais ražojums ir Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) caurules un caurulītes (“plastiskās caurules”), uz kurām pašlaik attiecas KN kodi ex 7303 00 10 un ex 7303 00 90. Šie KN kodi ir norādīti vienīgi informācijai.

(23) Plastiskās caurules izmanto dzeramā ūdens piegādei, notekūdeņu novadīšanai un lauksaimniecības zemes apūdeņošanai. Ūdeni pa plastiskajām caurulēm var transportēt, izmantojot spiedienu vai tikai zemes pievilkšanas spēku. Cauruļu diametrs ir 60–2 000 mm, un to garums ir 5,5, 6, 7 vai 8 metri. Parasti tās savieno, izmantojot cementu vai citus materiālus, un no ārpuses pārklāj ar cinku, nokrāso vai aptin ar lenti. Galvenie tiešie lietotāji ir sabiedrisko pakalpojumu sniedzēji.

(24) Jindal un Indijas valdība apgalvo, ka plastiskās caurules, kas nav pārklātas ne no ārpuses, ne iekšpuses (“neapstrādātās caurules”), būtu jāizslēdz no attiecīgā ražojuma tvēruma, pamatojoties uz to, ka šādas caurules un caurulītes ir pusfabrikāti ar atšķirīgām fizikālajām, tehniskajām un ķīmiskajām īpašībām un bez papildu apstrādes tās nevar izmantot ūdens pārvadīšanai. Neapstrādātās caurules nav arī savstarpēji aizstājamas ar attiecīgo ražojumu, un tām ir citāds galalietojums.

(25) Sūdzības iesniedzējs apstrīd šo apgalvojumu un norāda, ka visām plastiskajām caurulēm neatkarīgi no tā, vai tās ir pārklātas, ir vienas un tās pašas fizikālās, tehniskās un ķīmiskās pamatīpašības un tas pats galalietojums. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka iekšējās un ārējās pārklāšanas operācijas ir uzskatāmas par apstrādes operācijām, kas rada līdz 20 % no plastisko cauruļu ražošanas kopējām izmaksām, un tās nemaina plastisko cauruļu pamatīpašības. Sūdzības iesniedzējs arī uzsver, ka neapstrādātām caurulēm pašām par sevi nav cita reāla galīgā tirgus/funkcijas vai lietojuma kā vien ūdens un notekūdeņu pārvadīšanu un tās netiek pārdotas Savienības tirgū, bet pirms laišanas tirgū tās noteikti jāpārklāj un jāpanāk, lai tās atbilstu ES standartiem. Turklāt neapstrādātajām plastiskā čuguna caurulēm un pārklātajām caurulēm ir viens un tas pats muitas kods, tāpēc, izslēdzot neapstrādātās caurules, varētu izraisīt kompensācijas pasākumu apiešanu un mazināt šādu pasākumu iedarbīgumu, ņemot vērā Indijas eksportētāju plašās iespējas veikt pārklāšanu Savienībā (apmēram 80 000 t gadā). Šajā ziņā sūdzības iesniedzējs apgalvo arī, ka kopš 2013. gada ir ievērojami palielinājies no Indijas importēto neapstrādāto cauruļu apjoms un ka 2015. gadā šā importa apjoms bijis gandrīz trīs reizes lielāks nekā 2013. gadā. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka šī tendence varētu turpināties.

(26) Izmeklēšanā atklājās, ka neapstrādātajām caurulēm tirgū nav cita reāla tirgus, funkcijas/lietojuma un tās pašas par sevi netiek pārdotas Savienības tirgū. Šīm caurulēm obligāti ir veicama papildu apstrāde, t. i., iekšēja un ārēja pārklāšana, pirms tās var laist tirgū un tiek panākta atbilstība ES standartiem attiecībā uz ūdens un notekūdeņu pārvadīšanu. Lai gan atbilstība ES standartiem nebūt nav izšķirīgs faktors, lai noteiktu ražojuma tvērumu, analizējot, vai neapstrādāta caurule ir gatavs izstrādājums vai tikai pusfabrikāts, nevar neņemt vērā, ka pirms paredzētās izmantošanas galīgajam mērķim jāveic neapstrādāto cauruļu papildu apstrāde. Tāpēc Komisija secina, ka neapstrādātās plastiskā čuguna caurules ir uzskatāmas par plastisko cauruļu pusfabrikātiem.

(27) Tomēr preces pusfabrikāti un apstrādātās preces var atzīt par vienu ražojumu, ja i) tām ir kopīgas pamatīpašības un ii) papildu apstrādes izmaksas nav būtiskas (7). Nav apstrīdams, ka neapstrādāto cauruļu iekšējā un ārējā pārklāšana papildina to fizikālās īpašības, kas piešķir šīm caurulēm būtisku pamatīpašību, kura vajadzīga, lai tās varētu izmantot Savienības tirgū, proti, spēju saskaņā ar ES standartiem pārvadīt ūdeni un notekūdeņus. Turklāt nav apstrīdams, ka neapstrādātas caurules iekšējās un ārējās pārklāšanas izmaksas parasti ir līdz 20 % no plastisko cauruļu kopējām ražošanas izmaksām. Tāpēc papildu apstrāde ir uzskatāma par būtisku.

(28) Tāpēc nevar uzskatīt, ka neapstrādātās plastiskā čuguna caurules un caurulītes, kas ir pusfabrikāti, ir tas pats ražojums, kas apstrādātās (pārklātas no iekšpuses un ārpuses) plastiskā čuguna caurules, un neapstrādātās caurules ir jāizslēdz no attiecīgā ražojuma tvēruma.

(29) Turklāt Komisija neuzskatīja, ka, izslēdzot neapstrādātās caurules no ražojuma tvēruma, radīsies būtisks apiešanas risks. Neapstrādātās caurules importē tikai viens ar Jindal saistīts uzņēmums, kam, pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumam, Savienībā ir ierobežota pārklāšanas jauda. Komisija pārliecinājās, ka faktiskā jauda ir apmēram 15 000 t gadā. Turklāt, lai gan šķiet, ka pēc izmeklēšanas perioda no Indijas importēto neapstrādāto cauruļu apjoms ir palielinājies, sūdzības iesniedzēja sniegtā informācija liecina, ka daudzums joprojām ir neliels (2015. gadā mazāk nekā 10 000 t). Ņemot vērā saistītā Savienības uzņēmuma ierobežoto pārklāšanas jaudu un tā pašreizējā darījumdarbības plānā nākamajiem gadiem paredzēto neapstrādāto cauruļu apstrādes apjomu – no 15 000 līdz 21 000 t 2017. gadā –, ir maz ticams, ka šo ražotni varētu pārvērst par vārtiem, pa kuriem masveidā ieplūst neapstrādātas caurules ar vienīgo mērķi tās šajā ražotnē pārklāt, lai izvairītos no Savienības noteiktajiem maksājumiem par apstrādātam caurulēm, tādējādi radot jautājumu saskaņā ar pamatregulas 23. pantu.

(30) Jindal lūdz no ražojuma tvēruma izslēgt plastiskā čuguna caurules ar atlokiem.

(31) Pretēji neapstrādātajām caurulēm, caurules ar atlokiem ir plastiskā čuguna caurules, kam veikta galīgā apstrāde, izveidojot iekšējo un ārējo pārklājumu. Tādēļ caurules ar atlokiem ūdens un notekūdeņu pārvadīšanai ir piemērotas bez papildu apstrādes. Būtībā tās ir sagarumotas no pilna garuma plastiskā čuguna caurulēm un tām pievienoti atloki, kas savienojami ar bultskrūvēm un uzgriežņiem, bet citas plastiskā čuguna caurules tiek savienotas, izmantojot ligzdu. Nevar uzskatīt, ka apstrādes izmaksas, kas rodas, sagarumojot un pievienojot atlokus, maina plastiskā čuguna caurules pamatīpašības, kas saistītas ar ūdens un notekūdeņu pārvadīšanu, vai rada būtiskas apstrādes izmaksas. Tāpēc, kaut arī, lai no plastiskā čuguna caurulēm ražotu caurules ar atlokiem, ir nepieciešama zināma papildu apstrāde, Komisija uzskata, ka tas ir viens ražojums un noraida izslēgšanas lūgumu.

(32) Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, attiecīgais ražojums tiek galīgi definēts šādi: Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) caurules un caurulītes (“plastiskās caurules”), uz kurām pašlaik attiecas KN kodi ex 7303 00 10 un ex 7303 00 90, izņemot plastiskās caurules bez iekšējā un ārējā pārklājuma (“neapstrādātās caurules”).

2.2. Līdzīgais ražojums

(33) Izmeklēšanā atklājās, ka šādi definētajam attiecīgajam ražojumam, ko ražo un pārdod Indijā, kā arī ražojumam, ko ražo un pārdod Savienībā, ir vienas un tās pašas fizikālās, ķīmiskās un tehniskās pamatīpašības, tādēļ tie ir līdzīgi ražojumi pamatregulas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē.

3. SUBSIDĒŠANA

(34) Pamatojoties uz informāciju, kas ietverta sūdzībā, kā arī Indijas valdības un ražotāju eksportētāju atbildēs uz Komisijas anketas jautājumiem, tika izmeklētas šāda subsidēšanas prakse un konkrēti saistīti pasākumi (shēmas), kuri, kā tika apgalvots, bija saistīti ar subsīdiju piešķiršanu: I) tieša naudas līdzekļu nodošana un potenciāla tieša naudas līdzekļu nodošana (pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts): — aizdevumu garantijas no Indijas Valsts bankas, — aizdevumi, kas piešķirti no Tēraudrūpniecības attīstības fonda, — pētniecības un izstrādes veicināšana dzelzs un tērauda nozarē, — zemes iegādes procesa atvieglošana (Rādžastānas (Rajasthan) štatā), — nodokļu atmaksas shēma; II) valdība atsakās no ieņēmumiem vai neiekasē ieņēmumus, kas citādi būtu iekasējami (pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkts): — uz eksportu orientētu struktūru shēma, — mērķa ražojumu shēma, — mērķa tirgus shēma, — beznodokļu importa atļaujas shēma, — ražošanas līdzekļu eksporta veicināšanas shēma, — iepriekšēju atļauju shēma, — papildu eksporta stimulēšanas shēma, — atbrīvojums no PVN vai PVN atvieglojumi (Gudžarātas (Gujarat) valdība); III) preču vai pakalpojumu nodrošināšana par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo (pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punkts): — pašpatēriņa ieguves tiesību piešķiršana (akmeņogles), — pašpatēriņa ieguves tiesību piešķiršana (dzelzsrūda), — zemes piešķiršana (Rādžastānas štatā), — eksporta nodoklis dzelzsrūdai.

3.1. Shēmas, kurām netika gūti pierādījumi par subsidēšanu

3.1.1. Shēmas, kas nenodrošināja ieguvumu uzņēmumiem

— Aizdevumu garantijas no Indijas Valsts bankas

(35) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka agrāk Indijas valdība ar Indijas Valsts bankas starpniecību sniedza aizdevumu garantijas ražotājiem tērauda nozarē. Viņš norāda, ka piešķirtais ieguvums bija starpība starp summu, kas samaksāta par garantēto aizdevumu, un summu, kas tiktu samaksāta par līdzīgu aizdevumu, ja nebūtu valdības garantijas. Tādējādi subsīdija ir starpība starp summu, ko veido procenti vai prēmija, kuru uzņēmums maksātu par aizdevumu, ja saņemtu to komerciālā veidā, pamatojoties uz kritērijiem, un summu, ko tas faktiski samaksājis tādēļ, ka aizdevumu garantējusi Indijas valdība.

(36) Abi Indijas ražotāji eksportētāji saņēma aizdevumus no vairākām bankām, tostarp no Indijas Valsts bankas. Tomēr šiem aizdevumiem nebija Indijas valdības garantijas. Turklāt samaksātās procentu likmes atbilda tirgus nosacījumiem, kurus arī citas bankas piemēroja līdzīgiem aizdevumiem.

(37) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu.

— Aizdevumi, kas piešķirti no Tēraudrūpniecības attīstības fonda

(38) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, izmantojot Tēraudrūpniecības attīstības fondu, Indijas valdība izsniedz aizdevumus, lai finansētu pētniecības un izstrādes projektus dzelzs un tērauda nozarē. Tas norāda, ka piešķirtais ieguvums ir starpība starp procentiem, kas iekasēti par aizdevumiem no Tēraudrūpniecības attīstības fonda, un procentiem, kas tiktu iekasēti tirgus apstākļos par komerciālu aizdevumu.

(39) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija saņēmuši aizdevumus no Tēraudrūpniecības attīstības fonda.

(40) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu.

— Pētniecības un izstrādes veicināšana dzelzs un tērauda nozarē

(41) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Indijas valdība nodrošina naudas līdzekļus, lai veicinātu pētniecības un izstrādes projektus dzelzs un tērauda nozarē. Tas norāda, ka saņemtais ieguvums atbilst sniegtā finansējuma summai (50 % izmaksu pētniecībai un izstrādei).

(42) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija saņēmuši naudas līdzekļus no shēmas.

(43) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu.

— Zemes iegādes procesa atvieglošana un zemes piešķiršana par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo (Rādžastānas štatā)

(44) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka vienam no Indijas ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu. Minētā shēma paredz atvieglotu zemes iegādi projektiem, kas plāno investīcijas vismaz viena miljarda rūpiju vērtībā, ar nosacījumu, ka attīstītājs par saviem līdzekļiem iegādājas 25 % zemes. Tika norādīts, ka saņemtais ieguvums ir Rādžastānas valdības maksājums, kas sedz pārējos 75 % zemes vērtības.

(45) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija saņēmis finansējumu no shēmas.

(46) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu.

— Uz eksportu orientētu struktūru shēma

(47) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu, tādēļ jāpieņem, ka viņi ir uz to pieteikušies, jo eksportē lielāko daļu produkcijas.

(48) Uzņēmumam, kas ir reģistrēta uz eksportu orientēta struktūra, ir tiesības uz atbrīvojumu no vairākām nodevām un nodokļiem un/vai uz to atgūšanu. Tas norāda, ka saņemtais ieguvums ir ieņēmumu summa, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(49) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija reģistrēta uz eksportu orientēta struktūra.

(50) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

— Mērķa tirgus shēma

(51) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu, kas dod tiesības uz nodokļu kredītiem, kuri atbilst uz noteiktām valstīm veikta eksporta FOB vērtības īpatsvaram. Šos nodokļu kredītus var izmantot, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus, tādēļ piešķirtais ieguvums atbilst ieņēmumu summai, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(52) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija saņēmis nodokļu kredītus.

(53) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

— Beznodokļu importa atļaujas shēma

(54) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu, kas atļauj bez nodokļiem importēt izejmateriālus, degvielu, eļļu, enerģijas avotus un katalizatorus, ko izmanto par izejmateriāliem ražošanas procesā, paredzot vairāku nosacījumu izpildi. Tas norāda, ka saņemtais ieguvums ir ieņēmumu summa, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(55) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija izmantojis šo shēmu.

(56) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

— Iepriekšēju atļauju shēma

(57) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu, kas atļauj bez nodokļiem importēt izejmateriālus, lai ražotu konkrētu ražojumu vai ražojumu kategoriju vai starpproduktus, kas eksportējami vai domāti eksportam. Tas norāda, ka saņemtais ieguvums ir ieņēmumu summa, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(58) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija izmantojis šo shēmu.

(59) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

— Papildu eksporta stimulēšanas shēma

(60) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem ir tiesības izmantot shēmu, kas ir līdzīga mērķa tirgus shēmai un dod tiesības uz nodokļu kredītiem, kuri atbilst papildu izaugsmes īpatsvaram, kas sasniegts 2012.–2013. finanšu gadā, salīdzinot ar 2011.–2012. finanšu gadu. Šos nodokļu kredītus var izmantot, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus, tādēļ piešķirtais ieguvums atbilst ieņēmumu summai, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(61) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija izmantojis šo shēmu.

(62) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

— atbrīvojums no PVN vai PVN atvieglojumi (Gudžarātas valdība);

(63) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka vienam no attiecīgā ražojuma ražotājiem eksportētājiem (kas darbojas Gudžarātā) ir tiesības izmantot shēmu un, iespējams, ir izmantojis šo shēmu, kas ļauj noteikt atbrīvojumu no PVN to preču iegādei, kuras izmanto saistībā ar eksportu. Tas norāda, ka šāds atbrīvojums ir uzskatāms par finansiālu ieguldījumu, jo samazina valdības ieņēmumus no PVN. Piešķirtais ieguvums atbilst ieņēmumu summai, kura valdībai būtu jāiekasē, bet no kuras tā atteikusies.

(64) Izmeklēšanas periodā neviens no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem nebija izmantojis šo shēmu attiecīgajam ražojumam.

(65) Tādējādi attiecībā uz minēto shēmu Komisija neguva pierādījumus par subsidēšanu IP laikā.

3.1.2. Pašpatēriņa akmeņogļu un dzelzsrūdas ieguves tiesības

(66) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Indijas valdība nodrošina tērauda ražotājiem preces un ļauj tiem iegūt dzelzsrūdu un akmeņogles, piešķirot pašpatēriņa ieguves tiesības (t. i., tiesības tērauda ražotājiem iegūt dzelzsrūdu un akmeņogles pašu iekšējam patēriņam).

(67) Sūdzības iesniedzējs atsaucas uz piemērojamajiem Indijas tiesību aktiem, kas regulē dzelzsrūdas un akmeņogļu ieguvi, tostarp nesenajiem grozījumiem, un norāda, ka dažiem attiecīgā ražojuma ražotājiem Indijā ir pašiem savas raktuves.

(68) Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka dzelzsrūdas ieguve pašpatēriņam de facto ir īpaša, jo aprobežojas ar konkrētiem uzņēmumiem, piemēram, tērauda ražotājiem, un ka akmeņogļu ieguve pašpatēriņam de jure ir īpaša, jo akmeņogļu resursu sadalē priekšroka tiek dota tērauda ražotājiem, kuru ražošanas jauda pārsniedz vienu miljonu tonnu gadā.

(69) Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka ieguvums, ko attiecīgā ražojuma Indijas ražotājiem sagādā pašpatēriņa akmeņogļu ieguves licences, ir starpība starp kopējām izmaksām, ko rada maksa par ieguves licenci, ieguves un rafinēšanas izmaksām, kas nepieciešamas, lai oglēm būtu nepieciešamais kvalitātes līmenis, un Austrālijas koksa ogļu standarta CIF cenu Indijas ostā.

(70) Attiecībā uz ieguvumu, ko sagādā pašpatēriņa dzelzsrūdas ieguves licences, sūdzības iesniedzējs uzskata, ka to sagādātais ieguvums būtu jānovērtē vai nu i) saskaņā ar pamatregulas 6. panta d) punkta ii) apakšpunktu ņemot vērā noteikumus, kas dominē pasaules tirgū attiecībā uz dzelzsrūdas iegādi, vai ii) pamatojoties uz noteikumiem, kas dominē Indijā, un veicot korekciju, lai ņemtu vērā dzelzsrūdas eksporta nodokļa ietekmi, jo tas ir faktors, kas izkropļo parastos tirgus apstākļus.

(71) Sūdzības iesniedzējs norāda, ka vairākās izmeklēšanās, kas attiecās uz konkrētu plakanu karsti velmētu oglekļa tērauda izstrādājumu importu no Indijas, ASV Tirdzniecības departaments (USDOC) izmeklējis un noteicis kompensāciju attiecībā uz dzelzsrūdas pašpatēriņa ieguves programmu un Akmeņogļu pašpatēriņa ieguves programmu.

(72) Indijas valdība izklāstīja juridisko pamatu minerālu ieguves koncesiju apstrādei un piešķiršanai pieteikumu iesniedzējiem: — The Mines and Minerals Development and Regulation (MMDR) Act No. 67 of 1957, as amended, — The MMDR Amendment Ordinance Act No. 3 of 2015, — The Mining Concession Rules (MCR) of 1960, — The Mineral Conservation and Development Rules (MCDR) of 1988, — The Coal Bearing Areas Acquisition and Development Act of 1957, — The Coal Mine (Nationalisation) Act of 1973, — The Coal Mine (Special Provisions) Second Ordinance of 2014, — The Competitive Bidding of Coal Mines Amendment Rules, 2012.

(73) Indijas valdība skaidro, ka dzelzsrūdas nozarē Indijā vienmēr ir bijis liberalizēts tirgus, bet akmeņogļu nozare liberalizēta, sākot no 2000. gada janvāra.

(74) Vienam no abiem Indijas ražotājiem eksportētājiem bija piešķirtas dzelzsrūdas (bet ne akmeņogļu) ieguves tiesības. Tomēr dzelzsrūda, kas iegūta šajās raktuvēs, tika izmantota nevis attiecīgā ražojuma ražošanai (jo tajā bija zems dzelzs saturs), bet gan citai šīs grupas saimnieciskajai darbībai. Attiecīgais ražotājs dzelzsrūdu, kas bija vajadzīga attiecīgā ražojuma ražošanai, iepirka no nesaistītiem piegādātājiem Indijā.

(75) Otram Indijas ražotājam eksportētājam bija piešķirtas akmeņogļu (bet ne dzelzsrūdas) ieguves tiesības. Gada laikā iegūto akmeņogļu apjoms nebija pietiekams ražotāja vajadzību apmierināšanai, tādēļ tas iepirka ogles arī no nesaistītiem piegādātājiem Austrālijā.

(76) Pēc Indijas Augstākās tiesas sprieduma 2014. gadā šis ražotājs eksportētājs pierādīja, ka visas viņam iepriekš piešķirtās akmeņogļu ieguves tiesības atceltas un pašlaik notiek izsoles procedūra, kurā konkursa kārtībā var saņemt akmeņogļu ieguves tiesības Indijā. Tādējādi šis ražotājs vairs neiegādājas akmeņogles, izmantojot pašpatēriņa ieguves tiesības. Turklāt šis ražotājs eksportētājs arī pierādīja, ka saskaņā ar jauno procedūru, ko Indijas valdība ieviesusi ieguves tiesību piešķiršanai, tam procedūrā paredzētos ierobežojumu dēļ juridiski nav tiesību saņemt ieguves tiesības.

(77) Tādējādi Komisijai nav nepieciešams sīkāk analizēt šo shēmu.

3.2. Shēmas, kurām tika gūti pierādījumi par subsidēšanu

3.2.1. Mērķa ražojumu shēma (FPS)

a) Juridiskais pamats

(78) Sīks FPS apraksts ir ietverts dokumenta “Ārējās tirdzniecības politika (FTP) 2009–2014” 3.15. punktā un “Procedūras rokasgrāmatas (HoP) 2009–2014” 3.9. punktā.

b) Tiesības izmantot shēmu

(79) Saskaņā ar 2009.–2014. gada FTP 3.15.2. punktu šo shēmu ir tiesības izmantot 2009.–2014. gada HoP I daļas 37.D papildinājumā norādīto ražojumu eksportētājiem.

c) Praktiskā īstenošana

(80) Par HoP 37.D papildinājumā uzskaitītos ražojumu eksportu shēma paredz tiesības saņemt nodokļu kredītu 2 % apmērā no FOB vērtības. Šā nodokļu kredīta likme plastiskām caurulēm 2012. gadā tika palielināta līdz 5 %. Tādējādi attiecībā uz plastiskajām caurulēm ir tiesības saņemt nodokļu kredītu.

(81) FPS nodokļu kredīti ir brīvi pārvedami un derīgi 24 mēnešus no attiecīgā kredīta tiesību sertifikāta izdošanas dienas. Tos var izmantot, lai nomaksātu muitas nodokļus par jebkādu izejmateriālu vai preču, arī ražošanas līdzekļu, importu pēc tam.

(82) Kredīta tiesību sertifikātu izdod ostā, no kuras veikts eksports, pēc eksporta realizācijas vai preču nosūtīšanas. Ja pieteikuma iesniedzējs var iesniegt iestādēm visu attiecīgo eksporta dokumentu kopijas (proti, eksporta pasūtījumus, rēķinus, kravaszīmes, bankas realizācijas sertifikātus), Indijas valdībai vairs nav rīcības brīvības lemt par nodokļu kredīta piešķiršanu.

(83) Izmeklēšanas periodā abi uzņēmumi izmantoja šo shēmu.

d) Secinājums par FPS

(84) FPS nodrošina subsīdijas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta un 3. panta 2. punkta nozīmē. FPS nodokļu kredīts ir Indijas valdības finansiāls ieguldījums, jo šo kredītu galu gala izmanto, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus, tādējādi mazinot Indijas valdības ieņēmumus no nodokļiem, kas citādi būtu iekasējami. Turklāt FPS nodokļu kredīts sniedz ieguvumu eksportētājam, jo uzlabo tā likviditāti.

(85) Arī pēc likuma FPS ir atkarīga no eksporta rādītājiem, tādēļ tā uzskatāma par īpašu un kompensējamu saskaņā ar pamatregulas 4. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu.

(86) Šo shēma nevar uzskatīt par pieļaujamu nodokļu atmaksas sistēmu vai nodokļu atmaksas aizvietojuma sistēmu pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta nozīmē. Tā neatbilst stingrajiem noteikumiem, kas izklāstīti pamatregulas I pielikuma i) punktā, II pielikumā (nodokļu atmaksas definīcija un noteikumi) un III pielikumā (nodokļu atmaksas aizvietojuma definīcija un noteikumi). Eksportētājam nav pienākums ražošanas procesā tiešām izmantot bez nodokļa importētās preces, un kredīta apjomu neaprēķina saistībā ar faktiski izmantotajiem izejmateriāliem. Nav sistēmas vai procedūras, kas apstiprinātu, kuri izejmateriāli ir izmantoti eksportētā ražojuma ražošanas procesā un vai ir tikuši pārsniegti ievedmuitas nodokļu maksājumi pamatregulas I pielikuma i) punkta, II un III pielikuma nozīmē. Eksportētājam ir tiesības izmantot FPS neatkarīgi no tā, vai tas vispār importē izejmateriālus. Lai to izmantotu, eksportētājam pietiek vienkārši eksportēt preces, nepierādot, ka ir importēti kādi izejmateriāli. Tātad FPS var izmantot pat tie eksportētāji, kas visus izejmateriālus pērk uz vietas un neimportē preces, kuras var izmantot par izejmateriāliem. Turklāt eksportētājs var izmantot FPS nodokļu kredītus, lai importētu ražošanas līdzekļus, kaut gan pieļaujamās nodokļu atmaksas sistēmas, kas aprakstītas pamatregulas I pielikuma i) punktā, nav attiecināmas uz ražošanas līdzekļiem, jo eksporta produkcijas ražošanā tie netiek izmantoti.

e) Izmaiņas, kas ieviestas ar jauno dokumentu “Ārējās tirdzniecības politika 2015–2020”

(87) Ar jauno pieciem gadiem paredzēto dokumentu “Ārējās tirdzniecības politika 2015–2020” tika ieviesta jauna shēma “Shēma preču eksportam no Indijas” (MEIS), kas aizstāja vairākas iepriekš izmantotās shēmas, ieskaitot arī FPS. Tā kā kritēriji, kas jāizpilda, lai saņemtu tiesības izmantot FPS un MEIS, lielākoties ir tie paši, tad ir skaidrs, ka FPS tika nevis vienkārši izbeigta, bet gan tikai pārdēvēta un FPS piešķirto ieguvumu turpina piešķirt jaunā shēma. Tādējādi FPS piešķirto ieguvumu joprojām var kompensēt.

(88) Pēc informācijas izpaušanas ECL apgalvo – nevar automātiski uzskatīt, ka MEIS ir FPS variants vai aizstāj to. Komisija noraida šo argumentu, jo, ciktāl tas attiecas uz plastiskā čuguna cauruļu ražotājiem, lai saņemtu tiesības izmantot gan FPS, gan MEIS, ir jāizpilda vieni un tie paši kritēriji un shēmas izmanto vieni un tie paši ražotāji. Atbildot uz anketas jautājumiem, Indijas valdība atzina, ka FPS“ir ietverta jaunā shēmā [MEIS]” (8). Tāpēc šis apgalvojums tiek noraidīts.

(89) Tomēr atšķiras no abām shēmās piešķirtā ieguvuma apjoms. Nodokļu kredīta scrip likme, ko piedāvā MEIS, patlaban ir 2 % no eksporta FOB vērtības (izmeklēšanas periodā FPS piedāvāja 5 %).

(90) Pirms un pēc galīgās informācijas izpaušanas abi Indijas ražotāji apgalvo, ka šī zemākā vērtība būtu jāizmanto par parametru, lai kvantitatīvi izteiktu kompensējamā ieguvuma apjomu, ja tāds ir. ECL atsaucās uz Komisijas dokumentu “Guidelines for the calculation of the amount of subsidy in countervailing duty investigations” (9) un 1. piemēru, kurā teikts, ka jāpiemēro grozītā ieguvuma summa, kas attiecas uz izmeklēšanas perioda pēdējo daļu, “ja izmaiņas ir pastāvīgas pēc būtības”. Šo apgalvojumu pēc galīgās informācijas izpaušanas izvirzīja arī Indijas valdība.

(91) Komisija noraida minēto apgalvojumu šāda iemesla dēļ. Saskaņā ar pamatregulas 5. pantu “kompensējamo subsīdiju apjoms atbilst tam ieguvumam, kas ir piešķirts saņēmējam subsīdiju jautājuma izmeklēšanas laikā”. Izmeklēšanas periodā ieguvums, kas piešķirts ražotājiem eksportētājiem, bija nodokļu kredīts 5 % apmērā no attiecīgā ražojuma eksporta FOB vērtības.

(92) Saskaņā ar pamatregulas 11. pantu “informāciju, kas attiecas uz laikposmu pēc izmeklēšanas perioda, parasti neņem vērā”. Tas nozīmē, ka pārmaiņas, kas notikušas pēc izmeklēšanas perioda, var ņemt vērā tikai izņēmuma gadījumā, proti, kad to ignorēšana ir “acīmredzami neatbilstoša” (10). Šāds slieksnis tika sasniegts, piemēram, kad 2004. gadā Eiropas Savienībai pievienojās desmit jaunās dalībvalstis, radot Komisijai pienākumu izmeklēt, vai izmeklēšanas laikā iegūtā informācija joprojām ir reprezentatīva attiecībā uz paplašināto ES (11).

(93) Tomēr šajā lietā šāds slieksnis nav sasniegts. Subsīdiju pamatshēma darbojas arī pēc izmeklēšanas perioda, un eksportētāji izmeklēšanas periodā izmantoja 5 % likmi. Neapstiprinās arī pieņēmums, ka samazinātā 2 % likme pēc izmeklēšanas perioda pēc būtības ir pastāvīga, jo valdība bija tiesīga jebkurā laikā mainīt shēmas likmi (12). Šādas izmaiņas nav tikai hipotētiskas, kā to apliecina prakse iepriekšējā režīma laikā. Iepriekšējā FPS ar likumu tika ieviesta 2009. gadā, un valdība mainīja likmi no 2 % uz 5 %, un tā sāka darboties 2012. gada 31. decembrī (13). Ņemot vērā visus šos faktorus, Komisija secina, ka kompensēt 5 % attiecībā uz FPS izmeklēšanas periodā nav acīmredzami neatbilstoši. Ja pašreizējā 2 % likme izrādīsies ilgmūžīga, eksportētājiem būs tiesības pieprasīt starpposma pārskatīšanu, pierādot, ka apstākļu izmaiņas attiecībā uz šo subsīdiju shēmu ir ilgstošas.

f) Subsīdijas apjoma aprēķināšana

(94) Kompensējamo subsīdiju apjoms aprēķināts, pamatojoties uz izmeklēšanas periodā konstatēto saņēmējam piešķirto ieguvumu, kuru ražotājs eksportētājs, kas sadarbojās, iegrāmatojis uzkrājumu veidā kā ienākumus eksporta darījuma posmā. Saskaņā ar pamatregulas 7. panta 2. un 3. punktu šo subsīdijas apjomu (skaitītāju) attiecināja uz attiecīgā ražojuma eksporta apgrozījumu izmeklēšanas periodā (saucēju), jo subsīdija ir atkarīga no eksporta rādītājiem un nav piešķirta, pamatojoties uz izgatavotajiem, saražotajiem, eksportētajiem vai transportētajiem daudzumiem.

(95) Subsīdiju likme, kas noteikta šai shēmai, izmeklēšanas periodā attiecībā uz uzņēmumu ECL un tā meitasuzņēmumu Srikalahasthi Pipes Limited (še tālāk “ECL grupa”) bija 4,35 %, bet attiecībā uz uzņēmumu Jindal Saw India tā bija 3,11 %.

3.2.2. Ražošanas līdzekļu eksporta veicināšanas shēma (EPCGS)

a) Juridiskais pamats

(96) Sīks EPCGS apraksts ir ietverts 2009.–2014. gada FTP 5. nodaļā, kā arī 2009.–2014. gada HoP 5. nodaļā.

b) Tiesības izmantot shēmu

(97) Tiesības izmantot šo shēmu ir ražotājiem eksportētājiem, kā arī pārdevējiem eksportētājiem, kam “ir saikne” ar palīgražotājiem un pakalpojumu sniedzējiem.

c) Praktiskā īstenošana

(98) Saskaņā ar nosacījumu par eksporta pienākumu uzņēmumam ir atļauts ar samazinātu nodokļa likmi importēt ražošanas līdzekļus (jaunus un lietotus ražošanas līdzekļus, kas nav vecāki par 10 gadiem). Eksporta pienākums ir pienākums eksportēt preces, kuru vērtību atbilst vismaz ietaupītajai nodokļa summai, kura, atkarībā no izvēlētās apakšshēmas, reizināta ar koeficientu seši vai astoņi. Tālab Indijas valdība pēc iesnieguma saņemšanas un attiecīga maksājuma veikšanas izdod EPCGS licenci. Shēma paredz samazinātu ievedmuitas nodokļa likmi 3 % apjomā, kas piemērojama visiem ražošanas līdzekļiem, kurus importē, izmantojot šo shēmu. Lai eksporta pienākums tiktu izpildīts, importētie ražošanas līdzekļi jāizmanto, lai konkrētā periodā saražotu konkrētu eksporta preču daudzumu. Saskaņā ar 2009.–2014. gada FTP ražošanas līdzekļus, izmantojot EPCGS, var importēt ar nodokļa likmi 0 %, taču tādā gadījumā eksporta pienākuma izpildes termiņš ir īsāks.

(99) EPCGS licences turētājs var arī iegūt ražošanas līdzekļus iekšzemes tirgū. Tādā gadījumā vietējais ražošanas līdzekļu ražotājs var saņemt ieguvumu bez nodokļiem importēt sastāvdaļas, kas vajadzīgas minēto ražošanas līdzekļu ražošanai. Alternatīvi vietējais ražotājs var arī prasīt uz ražošanas līdzekļu piegādi EPCGS licences turētājam attiecināt nosacītā eksporta priekšrocības.

(100) Tika konstatēts, ka abi uzņēmumi, izmantojot EPCGS, saņēma koncesijas, kuras varēja piešķirt attiecīgajam ražojumam izmeklēšanas periodā.

d) Secinājums par EPCGS

(101) EPCGS nodrošina subsīdijas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta un 3. panta 2. punkta nozīmē. Nodokļa likmes samazināšana ir Indijas valdības finansiāls ieguldījums, jo ar šādu koncesiju tiek samazināti tādi Indijas valdības ieņēmumi no nodokļiem, kas citādi būtu iekasējami. Turklāt nodokļa samazinājums piešķir ieguvumu eksportētājam, jo uz importa rēķina ietaupītie nodokļi uzlabo uzņēmuma likviditāti.

(102) Turklāt pēc likuma EPCGS ir atkarīga no eksporta rādītājiem, jo šādas licences nevar saņemt, ja neapņemas veikt eksportu. Tādēļ tiek uzskatīts, ka shēma ir īpaša un kompensējama saskaņā ar pamatregulas 4. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu.

(103) Shēmu EPCGS nevar uzskatīt par pieļaujamu nodokļu atmaksas sistēmu vai nodokļu atmaksas aizvietojuma sistēmu pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta nozīmē. Šādas pieļaujamas sistēmas, kas aprakstītas pamatregulas I pielikuma i) punktā, nav attiecināmas uz ražošanas līdzekļiem, jo eksporta produkcijas ražošanā ražošanas līdzekļi netiek izmantoti.

(104) Jaunajā pieciem gadiem paredzētajā dokumentā “Ārējās tirdzniecības politika 2015–2020” saglabāta šī shēma, kaut arī tā piedāvā tikai 0 % nodokli. Tā kā kritēriji, ka jāizpilda, lai saņemtu tiesības izmantot shēmu, lielākoties ir tie paši, tad nevar teikt, ka EPCGS darbība būtu izbeigta un tādējādi tā vairs nebūtu kompensējama.

e) Subsīdijas apjoma aprēķināšana

(105) Saskaņā ar pamatregulas 7. panta 3. punktu kompensējamo subsīdiju apjoms tika aprēķināts, pamatojoties uz nesamaksāto muitas nodokli par importētajiem ražošanas līdzekļiem laikposmā, kas atbilst parastam šādu ražošanas līdzekļu nolietojuma laikposmam konkrētajā ražošanas nozarē. Lai atspoguļotu laika gaitā iegūto naudas līdzekļu pilno vērtību, šādi aprēķinātais apjoms, kas attiecināms uz izmeklēšanas periodu, tika koriģēts, pieskaitot šajā laikā gūtos procentus. Tika uzskatīts, ka tam piemērota ir izmeklēšanas periodā Indijā piemērotā komerciālā procentu likme.

(106) Saskaņā ar pamatregulas 7. panta 2. un 3. punktu šo subsīdijas apjomu attiecināja uz attiecīgā ražojuma eksporta apgrozījumu izmeklēšanas periodā (saucēju), jo subsīdija ir atkarīga no eksporta rādītājiem un nav piešķirta, pamatojoties uz izgatavotajiem, saražotajiem, eksportētajiem vai transportētajiem daudzumiem.

(107) Pēc galīgās informācijas izpaušanas ECL apgalvo, ka EPCGS tiek izmantota visu plastiskā čuguna cauruļu ražošanai, nevis tikai eksporta preču ražošanai. Tāpēc tas pieprasa, lai subsīdija tiktu aprēķināta no kopējā apgrozījuma, nevis no eksporta apgrozījuma.

(108) Komisija noraida šo apgalvojumu, jo, kā jau šeit norādīts, subsīdija ir atkarīga tikai no eksporta rādītājiem. Šī pieeja atbilst arī Komisijas praksei, kas šai pašai shēmai jau izmantota (14).

(109) Tas pats ražotājs eksportētājs lūdza, lai, aprēķinot saņemto ieguvumu, neņemtu vērā ierakstus/iekārtas, kas jau bija amortizētas ilgu laiku pirms izmeklēšanas perioda. Komisija pieņēma šo apgalvojumu un par to attiecīgi paziņoja uzņēmumam.

(110) Subsīdiju likme, kas noteikta šai shēmai, izmeklēšanas periodā attiecībā uz ECL grupu bija 0,03 %, bet attiecībā uz uzņēmumu Jindal Saw India tā bija 0,38 %.

3.2.3. Nodokļu atmaksas shēma (DDS)

a) Juridiskais pamats

(111) Sīks DDS apraksts ir ietverts 1995. gada Muitas un centrālo akcīzes nodokļu atmaksas noteikumos (Custom & Central Excise Duties Drawback Rules), kas grozīti ar vēlākiem paziņojumiem.

b) Tiesības izmantot shēmu

(112) Tiesības izmantot šo shēmu ir ikvienam ražotājam eksportētājam vai tirgotājam eksportētājam.

c) Praktiskā īstenošana

(113) Eksportētāji, kam ir tiesības, var pieteikties uz atmaksas summu, ko aprēķina procentos no to ražojumu FOB vērtības, kuri eksportēti saskaņā ar šo shēmu. Indijas valdība ir noteikusi atmaksas likmes vairākiem ražojumiem, tostarp arī attiecīgajam ražojumam. Tās tiek noteiktas, pamatojoties uz ražojuma ražošanā izmantoto izejmateriālu vidējo daudzumu vai vērtību un par izejmateriāliem samaksāto nodokļu vidējo apjomu. Tās piemēro neatkarīgi no tā, vai ievedmuitas nodokļi ir samaksāti. Attiecīgajam ražojumam DDS likme izmeklēšanas periodā bija 1,9 % no FOB vērtības.

(114) Lai saņemtu tiesības izmantot shēmu, uzņēmumam ir jāeksportē. Kad nosūtīšanas informāciju ievada muitas serverī (ICEGATE), norāda, ka eksports notiek, izmantojot DDS, un tiek neatsaucami fiksēts DDS apjoms. Kad nosūtītājs uzņēmums ir iesniedzis vispārīgo eksporta formulāru un muitas iestāde ir pārliecinājusies, ka informācija šajā dokumentā sakrīt ar kravaszīmes datiem, ir izpildīti visi nosacījumi, lai ļautu veikt atmaksu vai nu ar tiešu maksājumu eksportētāja bankas kontā, vai ar čeku.

(115) Eksportētājam arī jāiesniedz eksporta ienākumu pierādījums – bankas realizācijas sertifikāts. Šo dokumentu var iesniegt pēc tam, kad atmaksas summa ir izmaksāta, taču Indijas valdība atgūst izmaksāto summu, ja noteiktā termiņā eksportētājs bankas realizācijas sertifikātu neiesniedz.

(116) Atmaksas summu drīkst izmantot jebkuram mērķim.

(117) Tika konstatēts, ka pēc eksporta pienākuma izpildes saskaņā ar Indijas grāmatvedības standartiem nodokļu atmaksas summu uzkrājumu veidā var iegrāmatot darījumu kontā kā ienākumus.

(118) Tika arī konstatēts, ka izmeklēšanas periodā abi Indijas uzņēmumi saņēmuši ieguvumu no DDS.

d) Secinājums par DDS

(119) DDS nodrošina subsīdijas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta un 3. panta 2. punkta nozīmē. Tā saucamā nodokļu atmaksas summa ir Indijas valdības finansiāls ieguldījums, jo tas izpaužas kā tiešs Indijas valdības veikts līdzekļu pārskaitījums. Attiecībā uz šo līdzekļu izmantošanu nav nekādu ierobežojumu. Turklāt nodokļu atmaksas summa sniedz ieguvumu eksportētājam, jo uzlabo eksportētāja likviditāti.

(120) Indijas valdība nodokļu atmaksas likmi eksportam nosaka katram ražojumu veidam atsevišķi. Tomēr, lai gan subsīdija tiek saukta par nodokļu atmaksu, šai shēmai nav pieļaujamas nodokļu atmaksas sistēmas vai nodokļu atmaksas aizvietojuma sistēmas iezīmju pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta nozīmē. Naudas pārskaitījums eksportētājam nav saistīts ar faktiskajiem ievedmuitas nodokļu maksājumiem par izejvielām, un tas nav nodokļu kredīts, kas izmantojams, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus par iepriekš importētām vai nākotnē importējamām izejvielām.

(121) Pēc informācijas izpaušanas Indijas valdība, pirmkārt, apgalvo, ka Komisija nav ne norādījusi prasības, kas, kā uzskata Komisija, ir obligāti jāpilda, lai DDS uzskatītu par likumīgu nodokļu atmaksas sistēmu, ne arī pamatojusi šādu noteikšanu. Otrkārt, Indijas valdība uzskata, ka starp atmaksas likmēm un nodokļiem, kas samaksāti par izejvielām, ir pietiekama saikne. Šā iemesla dēļ Indijas valdība, nosakot nodokļa atmaksas likmes, ņem vērā ražojuma ražošanā izmantoto izejmateriālu vidējo daudzumu vai vērtību, kā arī par izejmateriāliem samaksāto nodokļu vidējo apjomu. ECL izvirzītie argumenti ir līdzīgi Indijas valdības argumentiem.

(122) Komisija noraida šos argumentus šādu iemeslu dēļ. Attiecībā uz pirmo argumentu Komisija izpaustajā informācijā izklāstīja iemeslus, kāpēc tā neuzskata, ka minētā shēma ir pieļaujama nodokļu atmaksas sistēma vai nodokļu atmaksas aizvietojuma sistēma. Tā paskaidroja, ka naudas pārskaitījums eksportētājam nav saistīts ar faktiskajiem ievedmuitas nodokļu maksājumiem par izejvielām un nav nodokļu kredīts, kas izmantojams, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus par iepriekš importētām vai nākotnē importējamām izejvielām.

(123) Attiecībā uz otro apgalvojumu Komisija neuzskata, ka saikne, kas, ka tiek apgalvots, starp nodokļu atmaksas likmēm un nodokļiem, kuri samaksāti par izejvielām, ir pietiekama, lai uzskatītu, ka minētā shēma atbilst noteikumiem pamatregulas I pielikuma i) punktā, II pielikumā (nodokļu atmaksas definīcija un noteikumi) un III pielikumā (nodokļu atmaksas aizvietojuma definīcija un noteikumi). Proti, kredīta apmēru neaprēķina attiecībā pret faktiskajiem izmantotajiem izejmateriāliem. Turklāt nav sistēmas vai procedūras, kas apstiprinātu, kuri izejmateriāli ir izmantoti eksportētā ražojuma ražošanas procesā un vai ir tikuši pārsniegti ievedmuitas nodokļu maksājumi pamatregulas I pielikuma i) punkta, II un III pielikuma nozīmē. Tāpēc arī šis apgalvojums tiek noraidīts.

(124) Tādējādi maksājums, ko Indijas valdība veic kā tiešu līdzekļu pārskaitījumu pēc tam, kad ir noticis eksports, ir uzskatāms par tiešu Indijas valdības dotāciju, kas atkarīga no eksporta rādītājiem, un tādējādi uzskatāma par īpašu un kompensējamu pamatregulas 4. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta nozīmē.

(125) Ņemot to vērā, tiek secināts, ka DDS ir kompensējama.

e) Subsīdijas apjoma aprēķināšana

(126) Saskaņā ar pamatregulas 3. panta 2. punktu un 5. pantu Komisija kompensējamo subsīdiju apjomu aprēķināja saņēmējam piešķirtā ieguvuma izteiksmē, kas konstatēts pārskatīšanas izmeklēšanas periodā. Šajā ziņā Komisija konstatēja, ka saņēmējs saņem ieguvumu tad, kad notiek eksporta darījums, izmantojot šo shēmu. Tad Indijas valdībai ir jāizmaksā atmaksas summa, un tas ir finansiāls ieguldījums pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta nozīmē. Tiklīdz muitas iestādes ir izdevušas eksporta kravaszīmi, kurā cita starpā norādīta atmaksas summa, kas piešķirama par konkrēto eksporta darījumu, Indijas valdībai vairs nav rīcības brīvības lemt par subsīdijas piešķiršanu. Ņemot vērā minēto, Komisija uzskata par lietderīgu ieguvumus, kas saņemti no DDS, uzskatīt par atmaksas summām, kas nopelnītas eksporta darījumos, kuri pārskatīšanas izmeklēšanas periodā veikti, izmantojot šo shēmu.

(127) Saskaņā ar pamatregulas 7. panta 2. punktu Komisija šo subsīdijas apjomu attiecināja uz attiecīgā ražojuma kopējo attiecīgā ražojuma eksporta apgrozījumu izmeklēšanas periodā (saucēju), jo subsīdija ir atkarīga no eksporta rādītājiem un nav piešķirta, pamatojoties uz izgatavotajiem, saražotajiem, eksportētajiem vai transportētajiem daudzumiem.

(128) Viens no abiem uzņēmumiem aprēķināja attiecīgā ražojuma ražošanā izmantoto izejvielu daļu, kura tika importēta un par kuru tas bija samaksājis nodokļus. Šis uzņēmums vēlāk – gan pirms, gan pēc galīgās informācijas izpaušanas – apgalvo, ka tad, ja Komisija atzītu, ka jākompensē no DDS piešķirtais ieguvums, tai nevajadzētu kompensēt vis no DDS saņemto kopsummu, bet tikai to summu, kas pārsniedz faktiski samaksātos nodokļus par to izejmateriālu importu, kas izmantoti attiecīgā ražojuma ražošanā. Šo uzņēmuma apgalvojumu atbalsta arī Indijas valdība savās piezīmēs par galīgi izpausto informāciju.

(129) Komisija noraida šādu apgalvojumu, jo, kā paskaidrots d) apakšpunktā “Secinājums par DDS”, lai gan shēmas nosaukumā lietots termins “nodokļu atmaksa”, tā būtībā ir tiešs naudas līdzekļu pārskaitījums, nevis neiekasētie ieņēmumi. Naudas pārskaitījums eksportētājam nav saistīts ar faktiskajiem ievedmuitas nodokļu maksājumiem par izejvielām, un tas nav nodokļu kredīts, kas izmantojams, lai kompensētu ievedmuitas nodokļus par iepriekš importētām vai nākotnē importējamām izejvielām. Tāpēc nav pārliecības, ka importēto un plastisko cauruļu izgatavošanā izmantoto izejvielu daļa būs nemainīga.

(130) Subsīdiju likme, kas noteikta šai shēmai, izmeklēšanas periodā attiecībā uz ECL grupu bija 1,66 %, bet attiecībā uz uzņēmumu Jindal Saw India tā bija 1,37 %.

3.2.4. Dzelzsrūdas nodrošināšana par atlīdzību, kas ir mazāka par pienācīgo

3.2.4.1. Ievads

(131) Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka dzelzsrūdas (galvenās attiecīgā ražojuma izejvielas) cenas Indijā ir izkropļotas, jo dzelzsrūdai ir noteikts eksporta nodoklis, bet kravas pārvadājumiem pa dzelzceļu piemēro divējādu politiku ar mērķi subsidēt attiecīgā ražojuma ražotājus Indijā, un šis mērķis tiek īstenots. Tas apgalvo, ka šāda iejaukšanās samazina minētās izejvielas izmaksas Indijā, salīdzinot ar citiem tirgiem, kurus neietekmē Indijas valdības iejaukšanās.

(132) Sūdzības iesniedzējs piebilst, ka, iejaucoties dzelzsrūdas tirgū, Indijas valdība nevis tieši nodrošina dzels rūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo, bet gan uztic vai norīko to darīt dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem.

(133) Pēc sūdzības iesniedzēja domām, valdība uztic visiem valstij piederošajiem un privātajiem dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem Indijā vai norīko tos dzelzs un tērauda nozares palīdzības stratēģijas ietvaros pildīt noteiktus pienākumus, nodrošinot dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

3.2.4.2. Analīze

(134) Lai konstatētu, vai eksistē kompensējama subsīdija, jākonstatē trīs elementi: a) finansiāls ieguldījums, b) ieguvums un c) īpašas iezīmes (pamatregulas 3. pants).

a) Finansiāls ieguldījums

(135) Pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta otrais ievilkums paredz, ka finansiāls ieguldījums pastāv, ja valdība: “uztic privātai organizācijai vai norīko privātu organizāciju pildīt vienu vai vairākas funkcijas, kas minētas i), ii) un iii) punktā, kam parasti vajadzētu atrasties valdības kompetencē, un minētā darbība pēc būtības neatšķiras no darbības, ko parasti veic valdības”. 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā aprakstītās funkcijas rodas, ja “valdība piegādā preces vai pakalpojumus, kas nav daļa no vispārējās infrastruktūras, vai pērk preces”. Minētie noteikumi atspoguļo SCM nolīguma 1.1. panta (a)1. punkta iv) un iii) apakšpunktu, un tie būtu jāinterpretē un jāpiemēro, ņemot vērā attiecīgo PTO judikatūru.

(136) PTO lietā par eksporta ierobežojumiem ES kā trešā puse Strīdu izšķiršanas padomei sniedza savu sākotnējo interpretāciju par šiem noteikumiem, kas līdz šim vēl nebija interpretēti (15). Pēc informācijas izpaušanas vairākas puses atsaucās uz šiem ierosinājumiem.

(137) Strīdu izšķiršanas padome lēma, ka abu vārdu “uzticēt” (entrust) un “norīkot” (direct) parastās nozīmes SCM nolīguma 1.1. panta (a)1. punkta iv) apakšpunktā paredz, ka valdības rīcībai ir jāietver deleģēšanas jēdziens (uzticēšanas gadījumā) vai pavēles jēdziens (norīkošanas gadījumā) (16). Tā noraidīja ASV “cēloņu un seku argumentu” un prasīja nepārprotamu un apstiprinošu rīcību deleģējuma vai pavēles veidā (17).

(138) Tomēr vēlākā lietā Apelācijas institūcija lēma, ka standartā aizstāt vārdus “uzticēšana” un “norīkošana” ar vārdiem “deleģēšana” un “pavēle” būtu pārāk stingri (18). Apelācijas institūcija uzskatīja, ka “uzticēšana” notiek, kad valdība nodod atbildību privātai organizācijai, un “norīkošana” attiecas uz situācijām, kad valdība īsteno savu varu pār privātu organizāciju (19). Abās lietās valdība izmanto privātu organizāciju par starpnieci finansiāla ieguldījuma veikšanai, un “lielākoties ir paredzams, ka uzticēšana privātai organizācijai vai privātas organizācijas norīkošana būs saistīta ar noteiktiem draudiem vai pamudinājumiem” (20). Vienlaikus iv) apakšpunkts neļauj dalībniekiem noteikt kompensācijas pasākumus attiecībā uz ražojumiem, “kad valdība tikai īsteno vispārējās regulatīvās pilnvaras” (21) vai kad valdības iejaukšanās “var izraisīt vai neizraisīt konkrētu rezultātu, konkrētajos faktiskajos apstākļos tirgus dalībniekiem tirgū īstenojot izvēles brīvību” (22). Tā vietā uzticēšana un norīkošana nozīmē “aktīvāku valdības rīcību, nevis tikai veicināšanas pasākumus” (23).

(139) Tādējādi Apelācijas institūcijas sagatavotais pierādījumu kopums, jo īpaši konstatējums, ka “lielākoties ir paredzams, ka uzticēšana privātai organizācijai vai privātas organizācijas norīkošana būs saistīta ar noteiktiem draudiem vai pamudinājumiem”, nav tik stingrs kā ES atbalstītā sākotnējā nostāja US – Export Restraints lietā. Tas pats attiecas uz ES viedokli, ka privāta organizācija pildītu funkcijas, kuras parasti būtu valdības kompetencē tikai tādā gadījumā, ja privātai organizācijai nemaz nebūtu iespējams izvēlēties, vai pildīt vai nepildīt šīs valdības uzticētās vai norīkotās funkcijas, piemēram, gadījumos, kad valdība nosaka cenas, par kādām privātai organizācijai ir jāpārdod.

(140) Tāpēc ES veica pielāgojumus uz to, kā tā interpretē Apelācijas institūcijas norādījumus šajos jautājumos.

(141) Saskaņā ar minētajiem PTO nolēmumiem ne visi valdības pasākumi, kas var piešķirt ieguvumu, atbilst finansiālam ieguldījumam pamatregulas 3. panta un SCM nolīguma 1.1.panta (a) sadaļas nozīmē. Nepieciešami pierādījumi, ka valdībai ir politika vai programma, kura veicina izmeklējamo nozari (šajā konkrētajā gadījumā – plastisko cauruļu nozari), īstenojot varu pār valsts vai privātām organizācijām (šajā gadījumā – dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem) vai nododot tām atbildību, lai plastisko cauruļu nozarei nodrošinātu dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

(142) Tādēļ Komisija saskaņā ar PTO piecu posmu pārbaudi (24) ļoti rūpīgi izvērtēja valdības iejaukšanās raksturu (vai tā ietver uzticēšanu dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem vai dzelzsrūdas ieguves uzņēmumu norīkošanu?), organizāciju, kurām uzticētas attiecīgās funkcijas, raksturu (vai dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi ir privātas organizācijas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē?) un to organizāciju rīcību, kurām uzticētas attiecīgās funkcijas vai kuras norīkotas veikt attiecīgās funkcijas (vai dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi, kam uzticētas attiecīgās funkcijas vai kuri norīkotas veikt attiecīgās funkcijas, nodrošina dzelzsrūdu plastisko cauruļu nozarei par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo, un tādējādi darbojas kā valdības pilnvaroti starpnieki?). Turklāt Komisija pārbaudīja, vai attiecīgās funkcijas parasti būtu valdības kompetencē (vai dzels rūdas nodrošināšana Indijas ražošanas uzņēmumiem par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo, ir parasta valdības darbība?) un vai šāda funkcija pēc būtības neatšķiras no funkcijas, ko parasti veic valdības (vai ieguves uzņēmumu veiktā dzels rūdas faktiskā nodrošināšana pēc būtības nav pienākums, ko parasti pildītu pati valdība?).

i) Funkcijas, ko Indijas valdība uzticējusi dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem

(143) Ņemot vērā minētos Apelācijas institūcijas secinājumus, Komisija vispirms analizēja, vai Indijas valdības atbalsts plastisko cauruļu nozarei faktiski ir valdības politikas mērķis, nevis tikai vispārīgo regulatīvo pilnvaru īstenošanas blakusefekts. Izmeklēšanā jo īpaši izvērtēja, vai konstatētie cenu izkropļojumi atbilst valdības mērķiem vai arī zemākas dzelzsrūdas cenas drīzāk ir vispārējā valdības regulējuma “netīšs blakusefekts”.

(144) Vairāki dokumenti apliecina, ka atbalsts plastisko cauruļu nozarei nepārprotami bijis Indijas valdības politikas mērķis.

(145) Ekspertu grupa, kuru Tēraudrūpniecības ministrija izveidoja pamatnostādņu izstrādei par to, kā labāk piešķirt raktuvju nomas tiesības, 2005. gadā izdeva ziņojumu (“Danga ziņojumu”) ar vairākiem būtiskiem secinājumiem un ieteikumiem. Jau tolaik tika konstatēts, ka “[…] būtiska konkurences priekšrocība Indijas tērauda nozarē papildus cilvēkresursiem būtu nodrošināta piekļuve vietējām dzelzsrūdas piegādēm ar atlaidi, salīdzinot ar pasaules cenām. Šī priekšrocība jāsaglabā, jāuztur un pilnībā jāizmanto” (25) (izcēlums pievienots).

(146) Pēc informācijas izpaušanas Indijas valdība un ECL apgalvo, ka Komisija par juridisko pamatu uzskatījusi tikai Danga ziņojumu. Viņi citēja Strīdu izšķiršanas padomes ziņojumu, kur tā secināja: “[…] neesam pārliecināti, ka pietiek ar Danga ziņojumā minēto atsauci uz “nomas politiku pašpatēriņa ieguvē”, lai konstatētu, ka ir izveidota Dzelzsrūdas pašpatēriņa ieguves programma” (26). ECL arī apgalvo, ka Danga ziņojumu sagatavojis neatkarīgs eksperts, tam nav juridiskas vērtības un to nevar izmantot, lai noteiktu Indijas politikas mērķus.

(147) Pirmkārt, Komisija norāda, ka valdības politikas mērķiem nebūt nav jābūt ietvertiem juridiski saistošos dokumentos. Tie var būt ietverti dažādos valdības dokumentos un politikas paziņojumos, piemēram, ziņojumos, runās un parlamentam iesniegtos dokumentos, deklarācijās utt.

(148) Otrkārt, ieinteresēto personu izvirzītie apgalvojumi neatbilst faktiem. Kā izklāstīts 153.–169. apsvērumā, papildus Danga ziņojumam Komisija ņēma vērā arī vairākus citus dokumentus un tiesību aktus, lai secinātu, ka Indijas valdība īstenoja politikas mērķi atbalstīt plastisko cauruļu nozari.

(149) Treškārt, attiecībā uz apgalvojumu, kura pamatā ir Strīdu izšķiršanas padomes ziņojums, ir lietderīgi citēt visu tā attiecīgo 7.211. punktu: — “[…] neesam pārliecināti, ka pietiek ar Danga ziņojumā minēto atsauci uz “nomas politiku pašpatēriņa ieguvē”, lai konstatētu, ka ir izveidota Dzelzsrūdas pašpatēriņa ieguves programma. Uzskatām par diezgan būtisku to, ka, lai gan Danga ziņojumā ir aprakstīta Indijas dzelzsrūdas nozare un politika, ko piemēro šai nozarei, tajā nav atsauču uz programmām vai politiku, kas atbalsta dzelzsrūdas pašpatēriņa ieguvi. Tajā nav arī norāžu, ka tērauda ražotājiem raktuvju nomas tiesības būtu piešķirtas saskaņā ar noteikumiem, kas atšķiras no noteikumiem, kurus piemēro citiem ieguves uzņēmumiem. Faktiski ir pilnīgi iespējams, ka atsauce uz “nomas politiku pašpatēriņa ieguvē”, ko izmantojušas Amerikas Savienotās Valstis, drīzāk bijusi paredzēta, lai atgādinātu, ka nomas tiesības ieguves nozarē piešķir tērauda nozares uzņēmumiem, un norādītu, ka tērauda ražotājiem arī turpmāk paredzēts piešķirt raktuvju nomas tiesības.” (Izcēlums pievienots, izlaista zemsvītras piezīme) (27).

(150) Šajā citātā ir skaidri redzams – Strīdu izšķiršanas padome neapstrīd, ka Danga ziņojumā ir aprakstīta Indijas dzelzsrūdas nozare un šai nozarei piemērojamā politika. Ekspertu grupas (28) locekļi citu starpā faktiski bija valdības un nozares pārstāvji, un ir pamatoti uzskatīt, ka viņi labi pārzināja attiecīgās valdības politikas jomas un stāvokli nozarē. Turklāt ziņojumā, pretstatā pašpatēriņa ieguvei, ir skaidri pausts politikas mērķis, proti, atbalstīt Indijas tērauda ražotājus (“nodrošināta piekļuve vietējām dzelzsrūdas piegādēm ar atlaidi, salīdzinot ar pasaules cenām”), kā arī teikts, ka šī priekšrocība ir jāsaglabā un jāatbalsta.

(151) Ņemot vērā minēto, Komisijas apgalvojumus noraida.

(152) Lai īstenotu minēto konkrēto politikas mērķi (atturēt no dzelzsrūdas eksporta), Indijas valdība veica divus šādus pasākumus.

(153) Pirmais pasākums bija 2007. gada 1. martā pieņemtais lēmums noteikt dzelzsrūdai eksporta nodokli, sākotnēji ar likmi 300 INR/t (29), bet pēc tam likme laiku pa laikam tika mainīta. Konkrēti, 2011. gada martā likme tika palielināta līdz 20 % (30), 2011. gada decembrī – līdz 30 % (31); 2015. gada aprīlī eksporta nodoklis par zemas kvalitātes dzelzsrūdu (ar dzelzs saturu zem 58 %) tika samazināts līdz 10 % (32). Būtu jāpiebilst, ka zemas kvalitātes dzelzsrūda Indijā tiek maz izmantota, tādēļ nav nepieciešams saglabāt zemas kvalitātes dzelzsrūdas pieejamību dzelzsrūdas lietotājiem Indijā.

(154) Kopumā atbalsts lejasposma nozarēm var būt būtisks stimuls eksporta ierobežojumu un jo īpaši eksporta nodokļu noteikšanai. Fakts, ka eksporta ierobežojumu (un augstu eksporta nodokļu) būtiskie politikas mērķi ir aizsargāt un veicināt lejasposma nozares, nodrošinot iekšzemes lejasposma nozarēm lētas izejvielas un izejmateriālus, tika konstatēts arī ESAO ziņojumā “Eksporta ierobežojumu ekonomiskā ietekme uz izejvielām” (33) (“ESAO ziņojums”).

(155) Otrs pasākums ir divējādā kravas pārvadājumu politika (DFP), ko Dzelzceļa ministrija ieviesa 2008. gada 22. maijā (34). DFP noteica atšķirīgu maksu par dzelzsrūdas pārvadājumiem iekšzemes patēriņam un eksportam. Vidējā starpība ir trīskārtīga (35). Dzelzceļa pārvadājumu maksa veido ļoti lielu daļu no dzelzsrūdas kopējām izmaksām (36).

(156) Pirms un pēc galīgās informācijas izpaušanas ECL apgalvo, ka 2009. gadā DFP tika atcelta. Tomēr, ņemot vērā Indijas valdības un ražotāja eksportētāja sniegto informāciju, Komisija konstatēja, ka Indijas valdība, vairākkārt izdodama apkārtrakstus par likmēm, izmeklēšanas periodā turpināja piemērot atšķirīgu maksu dzelzsrūdas pārvadājumiem iekšzemes patēriņam un eksportam, tādējādi radot priekšrocības iekšzemes patēriņam (37). Proti, eksportam tika piemērota maksa, ko noteica pēc attāluma, savukārt, ievērojot konkrētus nosacījumus, šādu maksu nepiemēroja iekšzemes patēriņam. Tāpēc Komisija noraida šo apgalvojumu.

(157) Abi šie pasākumi kopā veido mērķtiecīgu eksporta ierobežojumu, kas pamatā noteikts 2007./2008. gadā un pēc tam paplašināts 2011. gada martā un decembrī, paaugstinot eksporta nodokļa likmi dzelzsrūdai. Tālāk minētie politikas dokumenti, no vienas puses, pierāda politikas mērķi atbalstīt plastisko cauruļu nozari, bet, no otras puses, apliecina Indijas valdības apmierinātību ar sasniegtajiem līdzšinējiem rezultātiem.

(158) 2011. gada novembrī (38) publicētajā ziņojumā, kuru sagatavojusi Tērauda nozares darba grupa par 12. piecgadu plānu, nepārprotami norādīts, ka: — “ paaugstinot tarifus un speciālās nodevas, ministrija ir veikusi pasākumus, lai atturētu no eksportēšanas ” (16. lpp.), — “pašlaik atturēšanu no dzelzsrūdas eksporta nodrošina ar augstākiem tarifiem. Šo politiku ir būtiski turpināt, un vajadzības gadījumā nodokļu likmes var paaugstināt vēl. Vienlaikus ir nepieciešams cieši uzraudzīt dzelzsrūdas eksportu, lai pārliecinātos, vai tikai ar augstākiem tarifiem vien pietiek, lai reāli atrisinātu jautājumu par resursu saglabāšanu iekšzemes lietošanai. Var apsvērt arī papildu pasākumus, piemēram, augstāku pārvadājumu maksu eksporta kravām, iekšzemes kravas pārvadājumu maksas paaugstināšanu utt. , kā arī citus administratīvus pasākumus” (3.6.3.3. punkts, 46. lpp.), — “2010.–2011. gadā dzelzsrūdas eksports samazinājās galvenokārt Karnātakas (Karnataka) noteiktā eksporta aizlieguma dēļ un centrālās valdības fiskālo pasākumu rezultātā, kuri ierobežo dzelzsrūdas eksportu no valsts […] Augstais eksporta pieprasījums vairāku pēdējo gadu laikā ir palielinājis valsts ražošanas bāzi, izraisot produkcijas pieaugumu, kas ievērojami pārsniedz iekšzemes pieprasījumu. Valdība ir pieņēmusi vairākas svarīgas iniciatīvas, lai atturētu no pārmērīgas ieguves augošajam eksporta tirgum. Līdz šim ir noteikti fiskālie pasākumi, piemēram, eksporta nodoklis, dzelzceļa kravas pārvadājumu maksas paaugstināšana eksportam utt.” (4.2.5.2. un 4.2.5.4. punkts, 57. lpp.), — “ ilgtermiņa politikas pasākumiem dzelzsrūdas eksporta ierobežošanai jātiecas piesaistīt investīcijas tērauda ražošanas jaudā, lai veicinātu pievienoto vērtību un gatavo izstrādājumu eksportu. Īstermiņā un tuvākajā laikā to pašu var panākt, izmantojot atbilstošus fiskālos pasākumus. Patlaban atturēšanu no dzelzsrūdas eksporta ārpus valsts nodrošina: i) 20 % ad valorem eksporta nodokļa noteikšana dzelzsrūdai un ii) ievērojami augstākas maksas iekasēšana par dzelzceļa kravas pārvadājumiem dzelzsrūdai, kas paredzēta eksportam. Šie pasākumi ir veicinājuši dzelzsrūdas cenu samazināšanos iekšzemes tirgū, salīdzinot ar starptautisko tirgu, un tiem ir liela nozīme dzelzsrūdas pieejamības nodrošināšanā iekšzemes nozarēm par konkurētspējīgām cenām . Lai reāli atturētu no dzelzsrūdas eksporta ārpus valsts, ieteicams izstrādāt piemērotus fiskālos pasākumus un pastāvīgi tos pielāgot saskaņā ar rūdas tirgus prasībām – iekšzemē un starptautiskā mērogā” (4.2.6.5. punkts, 60. lpp.). (Izcēlums pievienots.)

(159) Tērauda nozares darba grupas ziņojumā paustie politikas paziņojumi ir apstiprināti arī 12. piecgadu (39) plānā (2012–2017): — “Dažu dabas resursu, piemēram, augstas kvalitātes akmeņogļu un dzelzsrūdas, piedāvājums globālajā ekonomikā samazinās, augot pieprasījumam no jaunattīstības valstīm, jo īpaši Ķīnas un tagad arī Indijas. Dažu šo izejvielu iekšzemes pieejamība nodrošina konkurences priekšrocības, kas mums jāizmanto, lai veidotu iekšzemes nozares, kas šiem resursiem pievieno vērtību, tādējādi radot papildu darbavietas un uzlabojot mūsu tirdzniecības bilanci. Vērtībai paaugstinoties vēl vairāk, valdības politika un nodokļa struktūra jāizstrādā tā, lai stimulētu tērauda vērtības pievienošanu, nevis eksportētu tēraudu kā izejvielu. ” (67. lpp., 13.72. punkts) (izcēlums pievienots).

(160) Pēc informācijas izpaušanas ECL apstrīd Komisijas atsaukšanos uz minētajiem dokumentiem. Pirmkārt, tas apgalvo – tā kā Tērauda nozares darba grupas ziņojums ir dažu personu atzinums vai vērtējums un nav valdības apstiprināts dokuments, tam nav juridiskas vērtības. Otrkārt, tas apgalvo, ka 12. piecgadu plāns citēts neprecīzi, jo tajā ir, piemēram, ieteikts “lielais dzelzsrūdas eksporta apjoms radījis nopietnas bažas par tās pieejamību nākotnē. […] nekavējoties ir jārisina problēmas, kas saistītas ar vides kvalitātes pasliktināšanos, pārvietotiem iedzīvotājiem, pārvadājumu nepietiekamu caurlaides spēju un tamlīdzīgas.”

(161) Attiecībā uz pirmo argumentu Komisija uzskata – lai gan Tērauda nozares darba grupas ziņojumu nav izdevusi valdība, tajā ir aprakstīts Indijas dzelzsrūdas nozares stāvoklis un tai piemērotā valdības politika. Darba grupas locekļi citu starpā faktiski bija valdības un nozares pārstāvji (40), un ir pamatoti uzskatīt, ka viņi labi pārzināja attiecīgās valdības politikas jomas un stāvokli nozarē.

(162) Attiecībā uz otro argumentu Komisija nekad nav apgalvojusi, ka piecgadu plānā ir tikai tie politikas mērķi un ieteikumi, kurus tā citēja attiecībā uz dzelzsrūdu. Ieteikumi, kurus minējis ražotājs eksportētājs, attiecas uz iespējamām nelikumīgām ieguves darbībām un pārkāpumiem vides jomā, kas ziņojuma izdošanas laika bija nozīmīga problēma. Šī problēma tika risināta, pieņemot vairākus tiesas lēmumus par raktuvju slēgšanu, piemēram, Karnātakas, Orisas (Odisha) un Goas (Goa) štatā. Papildu vides mērķa īstenošana politikā neatceļ galveno ekonomikas mērķi. Drīzāk ir pilnīgi pieņemami, ka valdības politikā vienlaikus tiek īstenoti divi mērķi. Tāpēc Komisija noraida šos apgalvojumus.

(163) Vēl ECL apgalvo, ka 1950. gadā izveidotā Indijas Plānošanas komisija, kas izstrādāja piecgadu plānus, 2015. gada 1. janvārī tika likvidēta un piecgadu plāni vairs netiks izstrādāti.

(164) Informācija norādītajā tīmekļa vietnē (41) liecina, ka Plānošanas komisija patiešām ir likvidēta (42). Tomēr tas, ka pēc 2017. gada piecgadu plāns, iespējams, vairs nedarbosies, neietekmē konstatējumu, ka līdz tam laikam plāns darbosies.

(165) Visbeidzot, ECL citē vēl kādu Tērauda nozares darba grupas ziņojuma daļu, kur norādīts, ka dzelzsrūdas cenas “neietekmē valdība”, bet gan “nosaka […] tirgus spēki”; turklāt “dzelzsrūdas iekšzemes cenas kopumā ir mainījušās atbilstoši starptautiskajām cenām” (43).

(166) Mērķtiecīgie eksporta ierobežojumi neizslēdz visus Indijas iekšzemes tirgus spēkus, bet šo ierobežojumu dēļ ievērojami samazinās eksporta apjoms un tirgus dalībnieki ir spiesti pārdot preces par zemāku cenu, nekā viņi varētu saņemt, ja šādas politikas nebūtu. Šis konstatējums nav pretrunā ziņojumā paustajam apgalvojumam, ka dzelzsrūdas iekšzemes cenas ir mainījušās atbilstoši starptautiskajām cenām. Protams, Indijā eksports un imports nav aizliegts pilnībā. Tāpēc starptautiskās cenas neizbēgami zināmā mērā ietekmē Indijas iekšzemes cenas. Tomēr tas nenozīmē, ka iekšzemes cenas ir tikpat augstas kā starptautiskās cenas. Tādējādi šis apgalvojums tiek noraidīts.

(167) Nosakot šādus mērķtiecīgus eksporta ierobežojumus (jo īpaši ar eksporta nodokļiem un divējādo kravas pārvadājumu politiku), Indijas valdība nostāda Indija dzelzsrūdas ieguves uzņēmumus ekonomiski neloģiskā situācijā, kuras dēļ tie ir spiesti pārdot preces par zemāku cenu nekā varētu saņemt, ja šādas politikas nebūtu.

(168) Indijas valdība “rīkojās aktīvāk, nevis tikai veicināja”, kā to arī prasa Apelācijas institūcija (44). Indijas valdības veiktie pasākumi ierobežo dzelzsrūdas ieguves uzņēmumu rīcības brīvību, praksē ierobežojot to lēmumus uzņēmējdarbībā attiecībā uz to, kur pārdot savus ražojumus un par kādu cenu. Tie neļauj maksimāli palielināt ienākumus, jo minētie pasākumi krasi samazina ieņēmumus.

(169) Politikas formulējums 2005. gada Danga ziņojumā, ka “nodrošināta piekļuve vietējām dzelzsrūdas piegādēm ar atlaidi, salīdzinot ar pasaules cenām, jāsaglabā, jāuztur un pilnībā jāizmanto” (skatīt 145. apsvērumu), un nākamais secinājums 12. piecgadu plānā, ka “Dažu šo izejvielu iekšzemes pieejamība nodrošina konkurences priekšrocības” (45), arī liecina, ka Indijas valdība rēķinās ar to, ka dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi būtiski nesamazinās iekšzemes saražoto produkciju, bet saglabās stabilu dzelzsrūdas piedāvājumu valstī. Šie plāni piepildījās, kā Indijas valdība pati to konstatēja ziņojumā par 12. piecgadu plānu, kas citēts 158. apsvēruma ceturtajā ievilkumā, kā arī Tēraudrūpniecības ministrijas paziņojumos, kas minēti 174.–176. apsvērumā. Tāpat nav reģistrētu datu, kas apstiprinātu pieņēmumu, ka Indijas valdība būtu atļāvusi dzelzsrūdas ražotājiem brīvi pielāgot produkciju pieprasījumam, ko ietekmē Indijas valdības mērķtiecīgie eksporta ierobežojumi. Gluži otrādi, ir vispārzināms, ka, strādājot brīvā tirgus sistēmā, ir pamatoti pieņemt, ka dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi neuzņemsies lielus sākotnējās investīcijas un augstas fiksētās izmaksas, samazinot produkcijas ražošanu, tikai tādēļ vien, lai novērstu pārprodukciju un gaidāmo spiedienu samazināt iekšzemes cenas, kā to paredz Indijas valdības pasākumi. Tādējādi Indijas valdība mudina dzelzsrūdas ražotājus saglabāt ražošanu, lai apgādātu iekšzemes tirgu, lai gan racionāls piegādātājs pielāgotu produkciju situācijai, kurā eksports netiek stimulēts.

(170) Tādējādi, veicot šos pasākumus, Indijas valdība mudina dzelzsrūdas ieguves uzņēmumus paturēt dzelzsrūdu Indijā, jo šie uzņēmumi nevar pārdot par labākām cenām, kas dominētu Indijā, ja nebūtu minēto pasākumu.

(171) Šādā nozīmē valdība “uztic” izejmateriālu ražotājiem nodrošināt preces dzelzsrūdas iekšzemes lietotājiem, t. i., tērauda ražotājiem, tostarp plastisko cauruļu ražotājiem, par atlīdzību, kas ir mazāka par pienācīgo. Dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem tiek nodota atbildība izveidot Indijā mākslīgu un fragmentētu iekšzemes tirgu ar zemām cenām.

(172) Citiem vārdiem, piemērojot mērķtiecīgus eksporta ierobežojumus, Indijas valdība apzinās, kā dzelzsrūdas ražotāji reaģēs uz šiem pasākumiem un kādas būs to sekas. Kaut arī šie ražotāji var nedaudz samazināt iekšzemes ražošanas apjomus, lai reaģētu uz eksporta ierobežojumiem, tie neslēgs ražošanu un nepielāgos to ļoti zemam līmenim. Visticamāk, kā paskaidrots 169. apsvērumā, ieguves nozarē ražošanas apjomu pielāgošana būs mērena, un rezultātā samazināsies iekšzemes cenas. Šajā ziņā ietekme tiek mērīta ex-ante, nevis ex-post, tādēļ tā nav “netīša”. Pastāv skaidra “pierādāma saikne” starp politiku un to iesaistīto privāto organizāciju rīcību, kuras darbojas kā valdības pilnvaroti starpnieki, īstenojot tās politiku un nodrošinot plastisko cauruļu nozari ar dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

(173) Indijas valdība pati atzīst panākumus, ko guvusi tās mērķtiecīgā eksporta ierobežošanas politika. Tēraudrūpniecības ministrijas Pastāvīgā komiteja akmeņogļu un tērauda jautājumos 2013. gadā izdeva 38. ziņojumu par “dzelzsrūdas eksporta politikas pārskatīšanu” (46).

(174) Atbildot uz šīs komitejas jautājumu, Tēraudrūpniecības ministrija informēja, ka, “kaut arī dzelzsrūdas iekšzemes patēriņam iekšzemes ražošanas nozarēs no 2004.–2005. gada bija augoša tendence, dzelzsrūdas ražošanai vienmēr bija daudz lielāks apjoms, nekā to prasīja iekšzemes patēriņš, jo dzelzsrūdas ražošana valstī bija orientēta uz eksportu. Tomēr, lai uzlabotu dzelzsrūdas pieejamību iekšzemes dzelzs un tērauda nozarei un saglabātu dzelzsrūdu turpmākām ilglaicīgām iekšzemes vajadzībām, tika veikti fiskālie pasākumi, lai atturētu no dzelzsrūdas eksporta, un patlaban eksporta nodoklis, kura likme ir 30 % ad valorem, tiek iekasēts par visiem dzelzsrūdas veidiem (izņemot granulas), tādēļ eksports 2011.–2012. gadā un kārtējā gadā ir būtiski samazinājies” (2.7. punkts, 14. lpp.).

(175) Tēraudrūpniecības ministrija iesniedza izvilkumus no dokumenta “Ārējās tirdzniecības politika” attiecībā uz dzelzsrūdas eksportu (4.13. punkts, 23. lpp.), tostarp: — tās dzelzsrūdas eksports, kurā dzelzs saturs pārsniedz 64 %, tiek novirzīts caur Metāla un minerālu tirdzniecības uzņēmumu (MMTC), un tas ir atļauts, ja Ārējās tirdzniecības ģenerāldirektorāts (DGFT) ir izdevis licenci, — augstas kvalitātes dzelzsrūdu (ar dzelzs saturu virs 64 %) no Bailādilas (Bailadila) un Čhatīsgarhas (Chhattisgarh) drīkst eksportēt, ievērojot daudzuma ierobežojumus, kas galvenokārt noteikti, lai prioritārā kārtā apmierinātu iekšzemes pieprasījumu. Eksporta apjoms gadā nedrīkst pārsniegt 1,81 miljonu tonnu gabaliem un 2,71 miljonu tonnu smalknei.

(176) Tēraudrūpniecības ministrija arī ziņoja komitejai: “Palielinot eksporta nodokli līdz 20 % ad valorem, kas stājās spēkā no 2011. gada 1. marta, dzelzsrūdas eksports 2011.–2012. gadā samazinājās par aptuveni 37 %, līdz 61,74 milj. t, salīdzinot ar 97,66 milj. t 2010.–2011. gadā. Papildus palielinot dzelzsrūdas eksporta nodokli līdz 30 % ad valorem no 2011. gada 30. decembra, eksporta apjomi samazinājās vēl vairāk. 2012.–2013. gada pirmajā pusē eksports samazinājās par vairāk nekā 50 %, līdz 14,4 milj. t, salīdzinot ar 30,75 milj. t tajā pašā periodā iepriekšējā gadā. Tēraudrūpniecības ministrija regulāri ir apspriedusi šo jautājumu ar Finanšu ministriju, lai par dzelzsrūdu tiktu iekasēts pienācīgs eksporta nodoklis, tādējādi faktiski atturot no tās eksporta un uzlabojot dzelzsrūdas pieejamību iekšzemes dzelzs un tērauda nozarei par pieņemamu cenu” (4.19. punkts, 26. lpp.).

(177) Noslēgumā Komisija secināja, ka valdība ir uzticējusi ieguves uzņēmumiem īstenot tās politiku, lai izveidotu fragmentētu iekšzemes tirgu un iekšzemes dzelzs un tērauda nozarei dzelzsrūdu piegādātu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

ii) Funkciju uzticēšana privātām organizācijām pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē

(178) Pēc tam Komisija izvērtēja, vai Indijas valdība šo funkciju ir uzticējusi dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem Indijā pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē.

(179) Abi Indijas ražotāji eksportētāji iegādājās lielāko daļu dzelzsrūdas no privātiem uzņēmumiem, izņemot nelielu daudzumu dzelzsrūdas, kas tika iepirkta no Valsts minerālu izstrādes korporācijas (NMDC), kura ir viens no lielākajiem tirgus dalībniekiem un pieder Indijas valdībai.

(180) Neskarot jautājumu par to, vai Indijas valdība īsteno nozīmīgu kontroli pār NMDC pamatregulas 2. panta b) apakšpunkta nozīmē, kas nav būtiski šīs izmeklēšanas mērķim, Komisija uzskatīja, ka visi dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi neatkarīgi no tā, vai šie uzņēmumi pieder valstij, ir privātas organizācijas, kurām Indijas valdība pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē uzticēja nodrošināt dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

iii) Dzelzsrūdas ieguves uzņēmumu nodrošinātā dzelzsrūda par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo

(181) Nākamajā posmā Komisija pārbaudīja, vai dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi faktiski īstenoja minēto valdības politiku nodrošināt dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo. Tam bija nepieciešama detalizēta analīze par tirgus attīstību Indijā, kur izmantotu piemērotu kritēriju.

(182) Nosakot mērķtiecīgus eksporta ierobežojumus un veicot citus saistītus pasākumus, Indijas valdība mudināja ieguves uzņēmumus tirgot vietējā tirgū un par zemākām cenām nekā citur (t. i., bez šiem pasākumiem ieguves uzņēmumi būtu eksportējuši dzelzsrūdu par augstākām cenām). No otras puses, ieguves uzņēmumi tā nedarīja, jo Indijas valdības politika bija atbalstīt lejasposma nozares, tostarp plastisko cauruļu nozari.

(183) Dati par dzelzsrūdas ražošanu, patēriņu, importu un eksportu pa gadiem ir šādi (47): 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Ražošanas apjoms (tūkst. t) 187 696 213 250 212 960 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187 Patēriņš (tūkst. t) 78 601 86 816 86 816 96 955 107 220 100 572 103 399 110 500 nav pieejams Imports (tūkst. t) 483 293 69 897 1 867 978 3 056 369 11 433 Eksports (tūkst. t) 91 425 68 473 68 904 101 531 46 890 47 153 18 122 16 302 7 492

(184) Tendences ir norādītas tālāk grafikā.

(185) Dati raksturo eksporta ierobežojumu ietekmi uz dzelzsrūdas iekšzemes tirgu Indijā.

(186) Politikas redzamākais rezultāts ir dzelzsrūdas eksporta apjomu būtiskais samazinājums pēc mērķtiecīgo eksporta ierobežojumu noteikšanas 2007. gadā un pēc tam vēlreiz pēc to paplašināšanas 2011. gadā. Tādējādi mērķtiecīgie eksporta ierobežojumi sasniedza Indijas valdības mērķi atturēt no eksporta un nodrošināt dzelzsrūdas pieejamību lejasposma iekšzemes nozarēm par zemākām cenām.

(187) Dzelzsrūdas ražošanas tendences liecina, ka iekšzemes ražošana pārsvarā bija stabila līdz 2011. gadam, kad tā sāka samazināties. Nešķiet, ka šā samazinājuma cēlonis būtu kāda ražošanas pielāgošana eksporta ierobežojumiem, ko īstenotu dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi; drīzāk to var lielākoties izskaidrot ar vairākiem tiesas lēmumiem par raktuvju slēgšanu, kas pamatoti ar apgalvojumiem par nelikumīgu rūdas ieguvi un pārkāpumiem vides jomā, piemēram, Karnātakas, Orisas un Goas štatā.

(188) Pēc informācijas izpaušanas ECL apgalvo – ja Indijas valdības mērķis bijis nodrošināt dzelzsrūdas pārprodukciju, lai iekšzemes lietotājiem nodrošinātu dzelzsrūdas pieejamību par zemām cenām, šķiet neloģiski, ka Augstākā tiesa un štatu tiesas aizliedz dzelzsrūdas ieguvi minētajos štatos. Indijas valdībai būtu varējusi apstrīdēt šo raktuvju slēgšanu.

(189) Komisija norāda, ka Indijas tiesu sistēma nav atkarīga no Indijas valdības, un tai ir saistoši tikai tiesību akti. Komisijas rīcībā esošā informācija arī liecina, ka raktuves tika slēgtas valsts vides un ieguves tiesību aktu pārkāpumu dēļ. Kā jau skaidrots 162. apsvērumā, šķiet, ka valdības politikā attiecībā uz dzelzsrūdu vienlaikus tika īstenots gan ekonomikas, gan vides mērķis. Tāpēc tas, ka netika apstrīdēti tiesas lēmumi, kas attiecās uz šīs politikas vides pīlāru, nenozīmē, ka valdība anulēja tās ekonomikas pīlāru. Tāpēc šis apgalvojums tika noraidīts.

(190) Kaut arī dzelzsrūdas ražošanas apjoms samazinājās, Indijas tirgus liecina par pastāvīgu un iracionālu jaudas pārpalikumu, salīdzinot ar iekšzemes patēriņa un eksporta summu, no kuras atņemti importētie apjomi. Tas izraisa pārmērīgu dzelzsrūdas piedāvājumu iekšzemes tirgū, ko atzinusi un centusies panākt Indijas valdība.

(191) Pēc informācijas atklāšanas, norādot uz 183. apsvērumā iekļauto tabulu, ECL apgalvo, ka Komisija nav analizējusi apstākli, ka Indijas dzelzsrūdas eksporta apjoms bija liels un turpinājās arī pēc tam, kad 2011. gada decembrī līdz 30 % tika paaugstināts dzelzsrūdas eksporta nodoklis.

(192) Komisija uzsvēra, ka dzelzsrūdas eksporta nodoklis tika uzlikts nevis tādēļ, lai pilnīgi apturētu eksportu, bet gan tādēļ, lai samazinātu eksporta apjomu, vienlaikus palielinot pieejamību iekšzemes tirgū. Tāpēc nav pamatoti gaidīt, ka pēc eksporta nodokļa uzlikšanas eksports izbeigsies. Tomēr Komisija konstatēja, ka eksporta nodoklis tūlīt pēc tā ieviešanas ievērojami ietekmēja eksporta apjomu. Proti, 2012.–2013. gadā eksporta apjoms samazinājās par vairāk nekā 60 %, salīdzinot ar 2011.–2012. gadu, un turpināja ievērojami samazināties, 2014.–2015. gadā krasi pazeminoties pat par 84 %, salīdzinot ar 2011.–2012. gadu. Tajā pašā laikā 187. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ no 2011.–2012. gada līdz 2014.–2015. gadam ražošanas apjoms samazinājās tikai par 24 %. Tādējādi tajā pašā laikposmā dzelzsrūdas pieejamība pārdošanai iekšzemes tirgū nemainījās. Tādējādi ir skaidri redzams, ka eksporta nodoklis sasniedzis mērķi samazināt dzelzsrūdas eksporta apjomu.

(193) Pēc informācijas izpaušanas ECL apgalvo, ka Komisijai būtu bijis jāsalīdzina arī pašpatēriņam paredzētās un pārējās dzels rūdas ieguve Indijā. ECL apgalvo, ka izmantošanas nozīme vienmēr ir bijusi ievērojama, toties pašpatēriņam paredzētā dzelzsrūdas ieguve laikposmā no 2009.–2010. gada līdz 2013.–2014. gadam samazinājās par 41 %, tādējādi arī daļēji izskaidrojama to uzņēmumu eksporta apjoma samazināšanās no 2009.–2010. gada, kuru ieguve nav pašpatēriņam.

(194) Kā redzams nākamajā tabulā, šis apgalvojums neatbilst faktiem (48). 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Pašpatēriņam (tūkst. t) 43 797 44 761 42 967 44 961 50 099 43 885 Indekss 100 102 98 103 114 100 Nav pašpatēriņam (tūkst. t) 174 756 162 396 125 615 91 657 102 334 84 302 Indekss 100 93 72 52 59 48 Kopējais ražošanas apjoms (tūkst. t) 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187

(195) Kopš 2011.–2012. gada patiešām samazinājās ražošanas apjoms, kas nebija paredzēts pašpatēriņam. Kā jau skaidrots, samazināšanos galvenokārt izraisījusi raktuvju slēgšana šajā laikposmā. Tomēr nevar uzskatīt, ka tā ražošanas apjoma samazinājums, kas nebija paredzēts pašpatēriņam, izraisīja eksporta apjoma samazināšanos. Kā redzams 183. apsvēruma tabulā, no 2012.–2013. gada līdz 2014.–2015. gadam eksporta apjoms samazinājās par 59 % (kad to ietekmēja eksporta nodokļa paaugstinājums līdz 30 %), savukārt tajā pašā laikposmā ražošanas apjoms, kas nebija paredzēts pašpatēriņam, samazinājās tikai par 8 %. Tāpēc apgalvojums tiek noraidīts.

(196) ECL apgalvo arī, ka Komisijai būtu bijis jāņem vērā arī dažādu kategoriju dzelzsrūdas izmantošanas tendences. Proti, attiecībā uz tādu kategoriju dzelzsrūdu, ko visvairāk izmanto plastiskā čuguna cauruļu ražotāji, laikposmā no 2010.–2011. gada līdz 2013.–2014. gadam 60–62 % dzelzsrūdas smalknes ieguves apjoms samazinājās par 44 %, savukārt laikposmā no 2009.–2010. gada līdz 2013.–2014. gadam 62–65 % dzelzsrūdas smalknes ieguves apjoms samazinājās par 30 %.

(197) Augstākās kvalitātes dzelzsrūdas ieguves tendences atbilst minētajām kopējām dzelzsrūdas ieguves tendencēm. Tāpēc Komisija konstatēja, ka šīs tendences neietekmē secinājumus, kas izdarīti 183.–187. apsvērumā.

(198) Dzelzsrūdas imports uz Indiju vienmēr ir bijis nenozīmīgs pēc apjoma un vērtības. 2012.–2013. nodokļu gadā bija vērojams neliels importa apjoma palielinājums, bet nākamajā gadā tas atkal saruka. 2014.–2015. gadā imports vēlreiz palielinājās, sasniedzot vēsturiski augstāko līmeni, kaut arī joprojām nesasniedza 10 % no Indijas iekšzemes ražošanas apjoma.

(199) Šīs izmaiņas jau pēc izmeklēšanas perioda beigām izraisīja pašreizējā situācija, kad starptautiskā tirgus cenas ir ārkārtīgi zemas saistībā ar dzelzsrūdas piedāvājuma pieaugumu (visas galvenās ražojošās valstis – Austrālija, Brazīlija un Dienvidāfrika – palielināja ražošanu) un no tā izrietošo dzelzsrūdas pieprasījuma samazināšanos, ko izraisīja Ķīnas izaugsmes tempu palēnināšanās un pasaules ekonomiskā situācija.

(200) Bez tam Komisija analizēja, vai un kāda bija Indijas valdības noteikto eksporta ierobežojumu izraisītā dzelzsrūdas pārmērīgā piedāvājuma ietekme uz dzelzsrūdas iekšzemes cenu Indijā.

(201) Komisija aprēķināja dzelzsrūdas vidējo iekšzemes cenu Indijā, pamatojoties uz datiem, ko ik mēnesi publicē Indijas raktuvju birojs (IBM) valsts līmenī un sadalījumā pa štatiem, atsevišķi pa kategorijām (gabali un smalkne) un pēc dzelzs satura (49).

(202) Šo cenu pamatā ir deklarācijas, ko IBM iesniedza raktuves saskaņā ar Indijas Minerālu aizsardzības un attīstības noteikumiem (MCDR), tādēļ tās ir uzskatāmas par reprezentatīvākām nekā cenas, ko publicē specializētā prese attiecībā uz konkrētiem uzņēmumiem (piemēram, Valsts minerālu izstrādes korporāciju – NMDC) vai atsevišķiem reģioniem Indijā.

(203) No visām kategorijām Komisija analizēja dzelzsrūdas smalknes vidējo cenu tendenci ar dzelzs saturu no 60 līdz 65 %, jo tā ir kvalitāte, ko visvairāk izmanto attiecīgā ražojuma ražotāji Indijā. Tomēr šāds detalizēts datu sadalījums pa kategorijām bija pieejams tikai par laikposmu no 2009. gada vidus. Tādējādi attiecībā uz iepriekšējiem gadiem Komisija izmantoja datus par Indijas vidējo iekšzemes cenu visām dzelzsrūdas kategorijām un veidiem (arī ietverot vidējo atlīdzību 14 % apmērā, nodokļus 2 % apmērā un transportēšanu par 900 INR/t), nenošķirot atsevišķi dažādus veidus (gabalus un smalkni) un atšķirīgu dzelzs saturu. Vidējās transportēšanas izmaksas tika pamatotas ar izmaksām, ko ziņoja abi ražotāji eksportētāji. Pamatojoties uz viena ražotāja eksportētāja sniegtajiem izmaksu datiem, kas tika pārbaudīti, Komisija pieskaitīja vēl 25 INR, lai segtu pārvadāšanas un iekraušanas izmaksas no raktuvēm līdz vilcienam/kravas automobilim. Atlīdzības un nodokļu aprēķināšanas metodes pamatā bija Indijas valdības iesniegtie dati, un šī metode vēlāk tika izklāstīta ražotājiem eksportētājiem.

(204) Vidējā iekšzemes cena dzelzsrūdas smalknei ar dzelzs saturu no 60 līdz 65 % tika salīdzināta ar vidējo dzelzsrūdas smalknes cenu ar dzelzs saturu 62 % (50), kas importēta Ķīnā (CFR Tiaņdzjiņas (Tianjin) ostā), saskaņā ar Starptautiskā Valūtas fonda publicētajiem datiem (51). Ķīna ir lielākā dzelzsrūdas importētāja, un importa cena Ķīnā tiek uzskatīta par šīs preces standartcenu.

(205) Lai izslēgtu starptautisko kravas pārvadājumu izmaksas, vidējā iekšzemes cena tika salīdzināta arī ar FOB cenu dzelzsrūdas eksportam no Austrālijas. Austrālija ir lielākā dzelzsrūdas ražotāja, un tās FOB eksporta cena ir reprezentatīva arī starptautiskā tirgus cenām. Līdzīgi kā ar Indijas iekšzemes cenām, arī Austrālijas dati ir pieejami tikai apkopotā veidā gabaliem un smalknei (52). No cita avota ir pieejamas arī FOB Austrālijas eksporta cenas, taču tikai smalknei (53).

(206) Pēc informācijas izpaušanas ECL lūdz koriģēt uz leju Austrālijas FOB cenas un Ķīnas CFR cenas, ņemot vērā mitruma trūkumu (2 % gabaliem un 8 % smalknei) un pārvadāšanas radītus zudumus (2 %), kas attiecībā uz eksportu, iespējams, ir lielāki nekā iekšzemes cenām. Ražotājs eksportētājs prasa arī koriģēt Austrālijas FOB cenas, ņemot vērā dokeru pakalpojumu izmaksas (54), jo šīs izmaksas noteikti ir iekļautas Austrālijas FOB cenās, savukārt šādu izmaksu nav Indijā, ja dzelzsrūdu pārdod iekšzemes tirgū.

(207) Komisija piekrīt koriģēt uz leju Austrālijas FOB cenas, ņemot vērā mitruma trūkumu, jo Indijas statistikas dati attiecas uz dzelzsrūdu, kurā ir mitrums. Turklāt mitruma satura atšķirības dzelzsrūdas smalknei un gabaliem varēja pārbaudīt, salīdzinot ar sūdzībā minētajiem datiem. Austrālijas varas iestāžu (Austrālijas Rūpniecības, inovācijas un zinātnes departaments) paziņotās Austrālijas FOB cenas ir pieejamas apkopotā veidā, kur nošķirti gabali un smalkni, korekcija tika veikta, izmantojot kopējā “smalknes un gabalu groza” vidējo svērto vērtību (– 6,75 %).

(208) Komisija nolēma arī atņemt dokeru pakalpojumu izmaksas no Austrālijas FOB cenām. Faktiski vairums ostā sniegto dokeru pakalpojumu ir saistīti ar dzelzsrūdas pārvietošanu ostas teritorijā un pēc tam – iekraušanu kuģī. Šādas izmaksas nerodas pēc dzelzsrūdas izkraušanas no kravas automobiļa Indijas rūpnīcā, tāpēc tās tika atņemtas no Austrālijas FOB cenām. Tādējādi tā taisnīgi salīdzināja Indijas iekšzemes cenas dzelzsrūdai, kas no Indijas raktuves nogādāta Indijas rūpnīcā (taču nav izkrauta rūpnīcā), un Austrālijas iekšzemes cenas dzelzsrūdai, kas nogādāta no raktuves ostā (taču nav izkrauta ostā).

(209) Tomēr Komisija noraida lūgumu veikt korekciju attiecībā uz pārvadāšanas zudumiem, jo no informācijas dažādos avotos tā nevarēja pārliecinoši noteikt, ka FOB cenās ir iekļauti pārvadāšanas zudumi un ka šie pārvadāšanas zudumi ir par 2 % lielāki nekā zudumi, ko varētu būt radījusi pārvadāšana, ja dzelzsrūdu pārdotu iekšzemes tirgū.

(210) Turklāt ECL apgalvo, ka Austrālijas eksporta cenā ir iekļauts ieguves peļņas nodoklis 22,5 % apmērā un tāpēc Austrālijas cenas nav salīdzināmas ar Indijas dzelzsrūdas cenām. Tomēr informācija ražotāja eksportētāja norādītajā tīmekļa vietnē skaidri parāda, ka šis nodoklis aizstāj atlīdzību, ko maksā dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi, kā arī visas atlīdzības, kas samaksātas pirms atlaides piemērošanas (55). Tā kā Indijas cenās ir iekļautas atlīdzības (kā norādīts iepriekšējā apsvērumā), lai nodrošinātu taisnīgu salīdzinājumu, ir pamatoti saglabāt šo Austrālijas cenā iekļauto nodokli.

(211) Pamatojoties uz šo apstākli, Komisija aprēķināja koriģētu Austrālijas FOB cenu kā vistuvāko iespējamo neizkropļotas Indijas iekšzemes cenu. Dažādu datu kopu salīdzinājums parādīts tabulā un nākamajā diagrammā. 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Indijas iekšzemes cenas (visas kategorijas un veidi) (56) 1 803 2 197 2 480 2 330 3 143 3 564 3 712 3 363 3 903 Indijas iekšzemes cena (smalkne 60–65 %) (56) 1 803 2 197 2 480 2 931 3 038 3 914 3 569 3 117 3 676 Ķīnā importētā smalkne, 62 %, CFR Tiaņdzjiņā no AU (57) 1 545 1 716 2 966 4 481 7 229 7 582 7 121 7 948 5 017 Austrālijas FOB IODEX (smalkne tikai 62 %) (58) nav pieejams nav pieejams 2 758 4 167 6 723 7 193 6 692 7 138 4 557 Austrālijas FOB (visas kategorijas un veidi) 62 % (59) 1 884 2 365 3 448 3 359 5 225 7 083 6 152 6 755 5 130 Koriģēta Austrālijas FOB (visas kategorijas un veidi) 62 % (60) 1 396 1 844 2 854 2 771 4 510 6 241 5 374 5 936 4 421

(212) Salīdzinājums liecina, ka Indijas valdības iejaukšanās attiecībā uz dzelzsrūdu izraisījusi būtisku dzelzsrūdas eksporta samazinājumu un pārmērīgu piedāvājumu Indijā un tā ietekmējusi arī dzelzsrūdas iekšzemes cenas. Pirmkārt, no 2008. gada dzelzsrūdas iekšzemes cenas Indijā pastāvīgi bija zemākas nekā starptautiskā tirgus cenas. Otrkārt, kaut arī laikposmā no 2008. līdz 2011. gadam atbilstoši diviem laika momentiem, kad tika noteikti eksporta ierobežojumi (2007./2008. gadā) un kad tie tika pastiprināti (2011. gadā), starptautiskā tirgus cenas būtiski palielinājās, dzelzsrūdas iekšzemes cenu tendence Indijā drīzāk bija lēzena, jo tā bija nošķirta no situācijas pārējā pasaulē, kura šo tendenci neietekmēja.

(213) Tādējādi Indijas valdības mērķtiecīgie eksporta ierobežojumi sasniedza mērķi padarīt dzelzsrūdu pieejamu iekšzemes nozarēm par zemākām cenām, saglabājot Indijas iekšzemes cenu stabilitāti, lai gan pasaules tirgū dzelzsrūdas cenas būtiski palielinājās. Nav neviena cita iemesla tam, kādēļ Indijas cenas nepiemērojās starptautiskā tirgus cenu tendencēm, kā vienīgi Indijas valdības noteiktie mērķtiecīgie eksporta ierobežojumi un citi saistītie pasākumi. Dzelzsrūdas ražotāji Indijā būtu ieguvuši no daudz ienesīgākas tirdzniecības par augstākām starptautiskā tirgus cenām, ja nebūtu šo mērķtiecīgo eksporta ierobežojumu. Tā vietā viņi tika mudināti turpināt ražošanu un nodrošināt dzelzsrūdu iekšzemes tirgū par zemākām cenām.

(214) Pēc informācijas izpaušanas ECL apgalvo, ka ievērojamais importa pieaugums Indijā 2014.–2015. gadā liecina, ka Indijas iekšzemes cenas nav pilnībā atsaistītas no starptautiskā tirgus cenām. Ja Indijas valdība patiešām būtu vēlējusies nodrošināt dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo, tā būtu uzticējusi un norīkojusi dzelzsrūdas ražotājus vēl vairāk samazināt cenas. Turklāt, kā norādīts sūdzībā, Indijas dzelzsrūdas ražotāji, piemēram, NMDC un Rundta, saglabājuši dzelzsrūdas cenas, kas ir daudz augstākas par starptautiskajām cenām.

(215) Komisija konstatēja, ka visā ievedmuitas nodokļa piemērošanas periodā Indijas iekšzemes cenas saglabājās zemākas par starptautiskā tirgus cenām un no 2013. gada gandrīz nemaz nemainījās, salīdzinot ar ievērojamo starptautiskā tirgus cenu samazinājumu tajā pašā laikposmā. Turklāt nekas šajā lietā neapstiprina apgalvojumu, ka NMDC un Rundta saglabājuši dzelzsrūdas cenas, kas ir daudz augstākas par starptautiskajām cenām. Tāpēc šis apgalvojums tiek noraidīts.

(216) Pēc informācijas izpaušanas Jindal arī apstrīdēja Komisijas konstatējumu par funkciju uzticēšanu, jo dzelzsrūdas ražotāji varēja nolemt (ko viņi arī esot darījuši) samazināt ražošanas apjomu, un cena citos tirgos varēja samazināties, kā tas arī esot noticis.

(217) Attiecībā uz apgalvojumu, ka dzelzsrūdas ražotāji esot nolēmuši samazināt ražošanas apjomu, kā jau paskaidrots 187. apsvērumā, Komisija konstatējusi, ka ražošanas apjoma samazinājumu iepriekš galvenokārt izraisīja nelikumīgo raktuvju slēgšana. Otrkārt, kā paskaidrots 169. apsvērumā, ņemot vērā ievērojamos sākotnējās investīcijas ražošanā, dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi ražošanas apjomu nesamazināja. Tāpēc šis apgalvojums tiek noraidīts.

(218) Attiecībā uz to, ka cenas samazinājās citos tirgos, Komisija noraida šo apgalvojumu to pašu iemeslu dēļ, kuri izklāstīti 269. apsvērumā.

(219) Ņemot vērā minēto, Komisija secina, ka dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem Indijā uzticēts nodrošināt dzelzsrūdu iekšzemes plastisko cauruļu nozarei par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo.

iv) Funkcija, kam parasti vajadzētu būt valdības kompetencē un kas pēc būtības neatšķiras no funkcijas, ko parasti veic valdības

(220) Pēc galīgās informācijas izpaušanas ECL apgalvo, ka Komisija ir aplūkojusi tikai pirmo no pieciem būtiskajiem kritērijiem (uzticēšana un norīkošana), bet pārējos četrus tā nav aplūkojusi. Komisija noraida šo argumentu, jo jau šajā posmā tā ir sīki izvērtējusi dzelzsrūdas ražotāju būtību (178.–180. apsvērums) un to veiktās funkcijas (181.–219. apsvērums). Vēlāk tā īsumā izklāstīja savus apsvērumus par ceturto un piekto kritēriju.

(221) Attiecībā uz kritēriju “parasti vajadzētu būt kompetencē”, ko Strīdu izšķiršanas padome (61) vēl nebija skaidrojusi, Komisija uzskatīja, ka valstī esošo izejvielu nodrošināšana valstī esošajiem uzņēmumiem ir funkcija, kam parasti vajadzētu būt valdības kompetencē. Saskaņā ar vispārīgajiem starptautiskajiem tiesību aktiem valstīm ir suverēnas tiesības uz dabas resursiem. Lai gan valstīm lielā mērā ir rīcības brīvība lemt par savu dabas resursu izmantošanu, to suverenitāte parasti tiek īstenota ar valdības regulatīvajām pilnvarām šādi rīkoties. Šajā ziņā nav būtiski, vai valdība parasti pildītu vai nepildītu šo funkciju (62). Tāpēc Komisija secināja, ka Indijas zemes dzīlēs esošās dzelzsrūdas nodrošināšana Indijas tērauda rūpniecībai ir funkcija, kam parasti vajadzētu būt valdības kompetencē.

(222) Attiecībā uz kritēriju “pēc būtības neatšķiras” Komisija norādīja, ka šā formulējuma izcelsme ir Strīdu izšķiršanas padomes 1960. gada ziņojums par pārskatīšanu saskaņā ar XVI:5. pantu, kur līdzīgs formulējums tika izmantots attiecībā uz ražotāju veiktu nodevu finansēšanu, kas, kā tika uzskatīts, pēc būtības neatšķiras no valdības nodokļu uzlikšanas un subsidēšanas prakses (63). Ņemot vērā šo pamatinformāciju, šis kritērijs jāapstiprina, konstatējot, ka preču nodrošināšana, kas uzticēta privātai organizācijai, pēc būtības neatšķiras no pieņēmuma, ka valdība pati ir nodrošinājusi šīs preces.

(223) ECL apgalvo, ka Indijas valdības un Indijas dzelzsrūdas ieguves uzņēmumu atšķirīgās dzelzsrūdas nodrošināšanas prakses cēlonis varēja būt cenu noteikšanas līmenis. Lai gan valdība būtu varējusi noteikt zemu cenu par dzelzsrūdas nodrošināšanu iekšzemes tērauda nozares uzņēmumiem, dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem šādu pilnvaru nav.

(224) Tomēr pieņēmums, ka valdība arī būtu varējusi iejaukties tirgus darbībā, nosakot cenas, nerada atšķirību pēc būtības. Šajā gadījumā valdība izvēlējās uzticēt privātiem uzņēmumiem dzelzsrūdas nodrošināšanu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo un kuras līmenis laiku pa laikam svārstās. Šāda rīcība neatšķiras no valdības prakses, ja tā dzelzsrūdu Indijas tērauda ražotājiem būtu nodrošinājusi tieši par svārstīgām cenām, kuras tai būtu bijis jāfiksē dienai vai mēnesim, ņemot vērā konkrētus rādītājus attiecībā uz Indijas iekšzemes pieprasījumu un piedāvājumu. Tāpēc nav atšķirības pēc būtības, vai notiek tieša iejaukšanās tirgū, nodrošinot dzelzsrūdu pastāvīgi mainīgu, valdības noteiktu cenu sistēmā, vai dzelzsrūdas ieguves uzņēmumiem tiek uzticēts pienākums nodrošināt dzelzsrūdu par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo. Komisija noraida apgalvojumu, ka “valdības iepriekš noteiktu nosacījumu” izdošana radītu atšķirību pēc būtības starp tiešu un netiešu dzelzsrūdas nodrošināšanu Indijas plastisko cauruļu ražošanas nozarei.

(225) Visbeidzot, Komisija secināja, ka vairākas valdības visā pasaulē, izmantojot eksporta ierobežojumus, netieši iejaucas tirgus darbībā. Tikai Indijā vien ir ieviesti dažādi eksporta nodokļi. Tāpēc Komisijai bija pilnīgi skaidrs, ka šāda darbība ir darbība, “ko parasti veic valdības”.

v) Secinājums

(226) Ar mērķtiecīgiem eksporta ierobežojumiem (sk. 157. apsvērumu), Indijas valdība mudināja iekšzemes dzelzsrūdas ieguves uzņēmumus tirgot dzelzsrūdu iekšzemes tirgū un “uzticēja” tiem nodrošināt šo izejvielu Indijā par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo. Minētie pasākumi sasniedza vēlamo rezultātu izkropļot dzelzsrūdas iekšzemes tirgu Indijā un nospiest cenu līdz mākslīgi zemam līmenim, radot priekšrocības lejasposma nozarēm. Dzelzsrūdas nodrošināšana par atlīdzību, kas mazāka par pienācīgo, ir funkcija, kas parasti ir valdības kompetencē, un šīs funkcijas izpilde, ko praksē veic dzelzsrūdas ieguves uzņēmumi, pēc būtības neatšķiras no prakses, ko parasti veic valdības. Tāpēc Komisija secināja, ka Indijas valdība sniedza netiešu finansiālu ieguldījumu pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) un iii) punkta nozīmē, kā to interpretē un piemēro saskaņā ar attiecīgo PTO standartu, kas izklāstīts SCM nolīguma 1.1. panta (a) sadaļas iv) un iii) apakšpunktā.

(227) Pēc informācijas galīgās izpaušanas Indijas valdība un abi ražotāji eksportētāji apstrīd Komisijas vērtējumu, ka konstatētos mērķtiecīgos eksporta ierobežojumus var dēvēt par valdības finansiālu ieguldījumu. Proti, tie apgalvo, ka Komisija ir analizējusi reakciju uz piemēroto pasākumu (vai tā ietekmi), nevis pārbaudījusi valdības apstiprinošo rīcību vai piemērotā pasākuma būtību, lai konstatētu finansiālu ieguldījumu. Turklāt ECL secina, ka Komisija nav noskaidrojusi, ka ir akts, ar kuru dzelzsrūdas ražotājiem ir uzticēti pienākumi vai ar pavēli dots norīkojums. Turklāt tās pašas ieinteresētās personas apstrīd Komisijas paļaušanos uz atsevišķos ziņojumos minētām atsaucēm, apgalvojot, ka tās nevar uzskatīt par pietiekamu pierādījumu vai apstiprinājumu, lai noteiktu Indijas valdības finansiālo ieguldījumu.

(228) Komisija nepiekrīt ieinteresēto personu nostājai, ka tā ir analizējusi tikai noteikto mērķtiecīgo eksporta ierobežojumu ietekmi. Kā jau skaidrots šajā sadaļā, Komisija analīzi veica vairākos posmos. Pirmkārt, tā noteica izvirzītos politikas mērķus, proti, atturēt no dzelzs rūdas eksporta. Otrkārt, izvērtējot dzelzsrūdas eksporta nodokli un divējādo pārvadājumu maksas politiku, Komisija noteica, ka ir pieņemti tiesību akti, ar kuriem dzelzsrūdas ražotāji tiek mudināti pārdot Indijas iekšzemes tirgū par zemākām cenām nekā pārdodot citur. Pēc tam Komisija konstatēja, ka valdība patiešām mudinājusi Indijas dzelzsrūda