ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Šo pasākumu papildina apvienota būtiskuma robežvērtība, kuras mērķis ir virzīt pasākuma savstarpējo atzīšanu veicošo attiecīgo iestāžu de minimis principa iespējamo piemērošanu un kuru veido: a) 2 mljrd. EUR robežvērtība kopējai sākotnējai tādu riska darījumu vērtībai, kuri iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm to banku prudenciālā perimetra augstākajā konsolidācijas līmenī ir ar Francijas nefinanšu sabiedrību sektoru; b) 300 miljonu EUR robežvērtība, kura piemērojama iekšzemē licencētām G-SNI un C-SNI iestādēm, kas atbilst a) apakšpunktā minētajai robežvērtībai vai pārsniedz to, un kura attiecas uz: i) vienu sākotnējo riska darījumu ar nefinanšu sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Francijā; ii) summu, kuru veido sākotnējie riska darījumi ar saistītu nefinanšu sabiedrību grupu, kam juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir Francijā, un kuru aprēķina saskaņā ar 3. punkta a) apakšpunktu; iii) summu, kuru veido sākotnējie riska darījumi ar nefinanšu sabiedrībām, kam juridiskā adrese ir Francijā un kas ietilpst saistītu nefinanšu sabiedrību grupā, kuras juridiskā adrese augstākajā konsolidācijas līmenī ir ārpus Francijas, par ko sniedz informāciju Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 VIII pielikuma C 28.00 un C 29.00 veidnē; c) robežvērtība 5 % apmērā no G-SNI un C-SNI iestāžu atbilstošā kapitāla augstākajā konsolidācijas līmenī, kura piemērojama b) apakšpunktā identificētajiem riska darījumiem pēc tam, kad ņemta vērā kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekme atbilstoši Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantam. Robežvērtības, kas minētas b) un c) apakšpunktā, jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai attiecīgajai sabiedrībai vai nefinanšu sabiedrībai ir lielas parādsaistības. Sākotnējā riska darījuma vērtību, kas minēta a) un b) apakšpunktā, aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 389. un 390. pantu, neņemot vērā Regulas (ES) Nr. 575/2013 399.–403. pantā noteikto kredītriska mazināšanas paņēmienu un atbrīvojumu ietekmi, par ko sniedz informāciju saskaņā ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 9. pantu.
1.

Uz šī ieteikuma īstenošanu attiecas šādi kritēriji: a) pienācīgi jāņem vērā proporcionalitātes princips, ņemot vērā A ieteikuma, B ieteikuma, C ieteikuma un D ieteikuma mērķi un saturu; b) nosakot zemāku LTV rādītājam piemērojamo ierobežojumu saskaņā ar B ieteikumu, šāda pasākuma kalibrēšanā un pakāpeniskā ieviešanā būtu jāņem vērā Nīderlandes stāvoklis ekonomikas un finanšu ciklos, kā arī jebkāda iespējamā ietekme uz saistītajām izmaksām un ieguvumiem; c) aktivizējot ar kapitālu saistītos pasākumus saskaņā ar C ieteikumu, to kalibrēšanā un pakāpeniskā ieviešanā būtu jāņem vērā Nīderlandes stāvoklis ekonomikas un finanšu ciklos, kā arī jebkāda iespējamā ietekme uz saistītajām izmaksām un ieguvumiem; d) veicot izmaiņas politikā saskaņā ar D ieteikumu, šādu pasākumu pakāpeniskā ieviešanā būtu jāņem vērā Nīderlandes stāvoklis ekonomikas un finanšu ciklos, lai šie pasākumi nepastiprinātu vai neizraisītu uzkrāto ievainojamību īstenošanos Nīderlandes mājokļu nekustamā īpašuma sektorā; e) konkrēti kritēriji B ieteikuma, C ieteikuma un D ieteikuma ievērošanai izklāstīti I pielikumā.
(1)

Regulas (ES) Nr. 575/2013 138. pants pieļauj izmantot Ārējas kredītu novērtēšanas institūcijas (ĀKNI) veiktus nepasūtītus kredītnovērtējumus, ko izmanto, lai noteiktu riska pakāpes, kuras piešķiramas aktīvu un ārpusbilances posteņiem, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saskaņā ar EBI apstiprinājumu, ka šīs ĀKNI veiktie nepasūtītie kredītnovērtējumi kvalitatīvi nav atšķirīgi no šīs ĀKNI veiktiem pasūtītiem kredītnovērtējumiem. Saskaņā ar šo pašu pantu EBI tiek prasīts atteikt dot šādu apstiprinājumu vai anulēt to, jo īpaši tad, ja ĀKNI ir izmantojusi nepasūtītu kredītnovērtējumu, lai izdarītu spiedienu uz novērtēto sabiedrību, lai tā pasūtītu kredītnovērtējumu vai kādu citu pakalpojumu. Tā rezultātā EBI Lēmumu 2016/C 266/05, kas apstiprina, ka konkrētu ĀKNI veikts nepasūtīts kredītnovērtējums kvalitatīvi nav atšķirīgs no to veiktiem pasūtītiem kredītnovērtējumiem (3), publicēja 2016. gada 22. jūlijā.
k)

nodrošina palīdzību un sadarbību vai saņem to no citām Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām. Attiecīgos ierobežojumus var pamatot ar Regulas 25. panta 1. punkta c) d), g) un h) apakšpunktu;
8. pants

Interešu konflikti

1. Locekļi izvairās no situācijām, kas var radīt interešu konfliktu vai kas objektīvi var tikt uztvertas kā interešu konflikts.

Interešu konflikta nav, kad loceklis gūst kādu labumu no tā, ka viņš pieder sabiedrībai kopumā vai kādai lielai personu kategorijai.

Ja loceklis nespēj atrisināt interešu konfliktu vai novērst situāciju, ko var uzskatīt par interešu konfliktu, viņš pārtrauc visas ar to saistītās darbības un par to rakstiski informē priekšsēdētāju.

5. Loceklis, kurš konstatē, ka viņam saskaņā ar šā Kodeksa principiem un noteikumiem ir interešu konflikts vai situācija, kuru objektīvi var par tādu uzskatīt, nekavējoties veic nepieciešamos pasākumus, lai to novērstu.

6. Pēc apspriešanās ar Ētikas komiteju priekšsēdētājs lemj par to, vai loceklim galīgi jāpārtrauc visas darbības šajā jautājumā.

7. Locekļiem, kuri nepilda pienākumu atklāt vai deklarēt interešu konfliktu vai situāciju, ko objektīvi var uztvert kā interešu konfliktu, un kuri to nerisina vai, nespēdami to atrisināt, nepārtrauc visas ar to saistītās darbības, var piemērot šā Kodeksa noteikumus.
17.

Ja lietas apstākļu dēļ tā jāizskata īsā termiņā, prasītājs vai atbildētājs Tiesai var lūgt lietu izskatīt paātrinātā tiesvedībā, atkāpjoties no Reglamenta noteikumiem. Tomēr šī Reglamenta 133. pantā paredzētā iespēja ir pakļauta prasībai, ka skaidri formulēts pieteikums par to ir jāiesniedz kā atsevišķs dokuments, tajā sīki izklāstot apstākļus, kas attaisno šādas tiesvedības izmantošanu, un, ja šāds pieteikums tiek apmierināts, tas ietver tiesvedības rakstveida daļas pielāgojumus. Faktiski tiek saīsināti parastie procesuālo rakstu iesniegšanas termiņi, tāpat kā to garums, un, piemērojot Reglamenta 134. pantu, replikas rakstu, atbildes rakstu uz repliku vai iestāšanās rakstu var iesniegt vienīgi tad, ja priekšsēdētājs to uzskata par vajadzīgu.
1.

Personāla locekļi ir tiesīgi saņemt ekspatriācijas pabalstu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 10. pantu. Pabalsta summa ir: a) personāla locekļiem, kas ir tiesīgi saņemt apgādnieka pabalstu: — 18 % no standartalgas pirmos desmit darba gadus, — 17 % no standartalgas vienpadsmitajā darba gadā, — 16 % no standartalgas divpadsmitajā darba gadā, — 15 % no standartalgas četrpadsmitajā darba gadā; b) personāla locekļiem, kas nav tiesīgi saņemt apgādnieka pabalstu: — 14 % no standartalgas pirmos desmit darba gadus, — 13 % no standartalgas vienpadsmitajā darba gadā, — 12 % no standartalgas divpadsmitajā darba gadā, — 11 % no standartalgas četrpadsmitajā darba gadā.
Oficiālais Vēstnesis L 127 , 29/04/2004 Lpp. 0108 - 0108



Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Reglamenta grozījums EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 224. panta piekto daļu, ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 140. panta 5. punktu, ņemot vērā Tiesas piekrišanu, ņemot vērā Padomes apstiprinājumu, kas sniegts 2004. gada 19. aprīlī, tā kā: Stājoties spēkā Līgumam par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai [1], to tiesnešu skaits, kuri veido Pirmās instances tiesu, palielināsies no 15 līdz 25 saskaņā ar Protokola par Tiesas statūtiem 48. pantu, un tādējādi jānosaka to tiesnešu skaits, kuri veido Lielo palātu, IR PIEŅĒMUSI ŠĀDUS SAVA REGLAMENTA GROZĪJUMUS. 1. pants Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 1991. gada 2. maija reglamentu (OV L 136, 30.5.1991., 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti 1994. gada 15. septembrī (OV L 249, 24.9.1994., 17. lpp.), 1995. gada 17. februārī (OV L 44, 28.2.1995., 64. lpp.), 1995. gada 6. jūlijā (OV L 172, 22.7.1995., 3. lpp.), 1997. gada 12. martā (OV L 103, 19.4.1997., 6. lpp.; kļūdu labojums: OV L 351, 23.12.1997., 72. lpp.), 1999. gada 17. maijā (OV L 135, 29.5.1999., 92. lpp.); 2000. gada 6. decembrī (OV L 322, 19.12.2000., 4. lpp.) un 2003. gada 21. maijā (OV L 147, 14.6.2003.), groza šādi: reglamenta 10. panta 1. punktā skaitli "11" aizstāj ar skaitli "13". 2. pants Šo Pirmās instances tiesas reglamenta grozījumu, kas ir autentisks minētā reglamenta 35. panta 1. punktā minētajās valodās, publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Tas stājas spēkā vienlaicīgi ar Līgumu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai. Reglamenta tekstu čehu, igauņu, latviešu, lietuviešu, maltiešu, poļu, slovaku, slovēņu un ungāru valodā pieņem pēc iepriekšējā daļā minētā Līguma stāšanās spēkā. Luksemburgā, 2004. gada 21. aprīlī Tiesas sekretārs H. Jung Priekšsēdētājs B. Vesterdorf [1] OV L 236, 23.9.2003., 17. lpp. --------------------------------------------------
C 373/18

Komisijas paziņojums par īpašās programmas 5. panta 7. punktu

2013/C 373/04

“Komisija pauž dziļu nožēlu par 7. punkta iekļaušanu 5. pantā, ar ko ievieš pārbaudes procedūru, kas minēta Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantā, lai piešķirtu Savienības finansiālo palīdzību projektiem vai projektu daļām, kas izvēlēti pēc katra projektu konkursa, pamatojoties uz darba programmām, kas minētas īpašajā programmā, ar kuru īsteno pamatprogrammu “Apvārsnis 2020”. Komisija atgādina, ka tā nav ieteikusi šo procedūru jebkurā no nozaru DFS aktiem. Tas bija darīts ar mērķi vienkāršot vienkāršot DFS programmas, lai ieguvēji būtu ES finansējuma saņēmēji. Dotāciju piešķiršanas lēmumu apstiprināšana bez izskatīšanas komitejā paātrinātu procedūru, samazinot laiku līdz dotāciju piešķiršanai projektu virzītājiem un izvairoties no nevajadzīgas birokrātijas un izmaksām. Turklāt Komisija atgādina, ka lēmumi par dotāciju piešķiršanu ir daļa no Komisijas institucionālās prerogatīvas, kas attiecas uz budžeta izpildi, un tādēļ tie nebūtu jāpieņem ar komiteju procedūru.

Komisija arī uzskata, ka šī iekļaušana nevar būt par precedentu attiecībā uz citiem finansēšanas instrumentiem.”
29.

meklēt veidus, kā palielināt informētību par Eiropas universitātēm un veicināt dažādu veidu augstākās izglītības iestāžu līdzdalību, nodrošinot iniciatīvai augstu kvalitāti, kā arī ģeogrāfisko un sociālo iekļautību, lai šo iniciatīvu padarītu par patiesi veiksmīgu: a) veicinot attiecīgās informācijas apmaiņu starp pusēm nolūkā veicināt sadarbības centienus un uzlabot izmantoto pieeju efektivitāti; b) nodrošinot pienācīgu darbības vidi tādējādi, ka pēc iespējas labāk tiek izmantoti pieejamie resursi un tiek veikti atbilstīgi pasākumi, lai vajadzības gadījumā valstu līmenī novērstu iespējamus leģislatīvus un neleģislatīvus šķēršļus; c) izmantojot esošos un gaidāmos rīkus un instrumentus, lai veicinātu pārrobežu mobilitāti un sadarbību, piemēram, Eiropas pieeju kopīgu programmu kvalitātes nodrošināšanai un Eiropas studenta kartes iniciatīvu, un veicinot tādu saskaņoto saistību īstenošanu kā Padomes Ieteikums par to, kā sekmēt ārvalstīs iegūtu kvalifikāciju un mācību periodu automātisku savstarpēju atzīšanu, kā arī Eiropas augstākās izglītības telpas saistības; d) apdomājot pašreizējo mācību mobilitātes politikas satvaru, kā arī Eiropas kvalitātes nodrošināšanas ietvarstruktūru, lai novērtētu to piemērotību atbalstīt būtiskas pārmaiņas un stiprināt sadarbību augstākās izglītības jomā; e) apzinot priekšrocības un iespējas panākt uzlabojumus, pamatojoties uz kopīgu informāciju un iniciatīvas īstenošanas gaitas analīzi; f) izmantojot Eiropas universitāšu izmēģinājuma pieredzi un gūtās mācības, ko liek pamatā politikas veidošanai un turpmākai ar to saistītās sadarbības attīstīšanai izglītības un apmācības jomā, un izpētot vajadzību virzīt uz priekšu atbilstīgas politikas Eiropas universitātēm.
12.

Pamatojoties uz to, APSTIPRINA turpmāk norādītos principus, lai nostiprinātu jaunās CREST nozīmi EPT stratēģiskajā attīstībā: a) CREST ir stratēģiska padomdevēja struktūra, kuras uzdevums ir sniegt padomus Padomei, Komisijai un dalībvalstīm par jautājumiem, kas saistīti ar EPT. CREST būtu arī jāpārrauga EPT, tostarp ES pamatprogrammu, virzība; b) CREST būtu jāsniedz stratēģiski padomi, it īpaši: i) par plašu ievirzi iespējamiem turpmākiem politikas pasākumiem starptautiskā, Eiropas un valstu mērogā, lai veicinātu EPT attīstību; ii) agrīnā stadijā par stratēģiskām prioritātēm, politikas ierosmju izstrādi un īstenošanu, attīstot EPT, arī par ES pamatprogrammām un citām atbilstīgām ES ierosmēm, kā arī par atbilstīgām valstu un starpvaldību ierosmēm, arī par instrumentu un ierosmju saskaņotību kopumā; iii) lai vajadzības gadījumā veicinātu valstu politikas koordināciju saistībā ar EPT attīstību; iv) vēlākā stadijā par visu šo politikas ierosmju neatkarīga izvērtējuma izveidi un īstenošanu; c) CREST būtu jāizveido mijiedarbība un saskaņotība ar pārējām politikas jomām, it īpaši ar tām, kas saistītas ar zināšanu trijstūri; d) CREST, lai sasniegtu savus mērķus, vajadzības gadījumā būtu jāsadarbojas un jāapspriežas ar grupām, kas saistītas ar EPT. Tā varētu arī savu apspriežu pamatā likt ieguldījumu, ko dod minētās grupas; e) dalībvalstīm un Komisijai būtu jāsniedz kopīgs ieguldījums CREST darbā, lai turpinātu attīstīt EPT.
3.

Cietos radioaktīvos atkritumus īslaicīgi uzglabā pašā objektā pirms to pārvešanas uz licencētajām apstrādes vai apglabāšanas iekārtām, kas atrodas Vācijā. Cietie materiāli un materiālu atlikumi, kas nav radioaktīvi un atbilst atbrīvojuma līmeņiem, ir atbrīvoti no regulatīvās kontroles, un tos varēs vai nu nodot apglabāšanai kā konvencionālos atkritumus, vai nodot atkalizmantošanai vai reciklēšanai. Atbrīvošanu no kontroles veic atbilstoši kritērijiem, kas noteikti Drošības pamatstandartu direktīvā.
Laikposmam pēc 2010. gada programmā ir sniegts uz “nemainīgas politikas” pieņēmumu balstīts pilns budžeta scenārijs, atbilstoši kuram valsts kopbudžeta deficīts vispirms palielināsies līdz 5 procentu punktiem no IKP 2011. gadā, tad lēnām samazināsies līdz 4,6 procentu punktiem 2012. gadā un 4,3 procentu punktiem 2013. gadā un, krīzei pakāpeniski beidzoties, sasniegs 3,1 % procentu punktu no IKP 2014. gadā. Šis scenārijs nozīmē to, ka valsts kopbudžeta deficīts saglabāsies virs 3 % no IKP līdz pat attiecīgā perioda beigām. Deficīts automātiski samazināsies, gan pakāpeniski uzlabojoties ieņēmumiem, gan nedaudz samazinoties izdevumu attiecībai. Prognozē ieņēmumu attiecības nelielu palielināšanos no 2011. gadā paredzamā zemākā punkta (38,1 % no IKP) līdz 39,5 % no IKP galvenokārt tāpēc, ka no 2011. gada, kad krīzes novēlotā ietekme uz ieņēmumiem varētu sasniegt maksimumu, atkal palielināsies tiešo nodokļu ieņēmumi. Vienlaicīgi prognozē, ka, pakāpeniski paātrinoties izaugsmei, izdevumu attiecība mazliet samazināsies no augstākā rādītāja 43,6 % no IKP 2010. gadā līdz 42,7 % 2014. gadā. Strukturālais deficīts (atbilstoši Komisijas dienestu pārrēķiniem) vispirms palielināsies no 2,25 % no IKP 2010. gadā līdz aptuveni 3,5 % 2011. gadā, kad pamatdeficīts sasniegs savu maksimālo lielumu 5,0 % no IKP; tad strukturālais deficīts, sekojot pamatdeficītam, lēnām samazināsies līdz 2,25 % no IKP 2014. gadā. Programmā norādīts, ka vidēja termiņa budžeta stratēģijas galvenais mērķis ir līdz 2014. gadam līdzsvarot publiskās finanses, samazinot pamatdeficītu par aptuveni 1 procentu punktu no IKP gadā. Tomēr jebkuru informāciju par ieņēmumu un izdevumu līmeņiem, kas ir saistīta šīm korekcijām vai to veikšanai paredzētajiem pasākumiem, ir paredzēts sniegt tikai pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem, kas notiks līdz šā gada aprīļa beigām.

Programmā ir norādīts, ka svarīgo ar sabiedrības novecošanu saistīto netiešo saistību dēļ vidējā termiņa budžeta mērķis (VTM) ir mainīts no 0,8 % no IKP liela strukturālā deficīta uz 0,5 % no IKP lielu strukturālu pārpalikumu. Ņemot vērā visjaunākās prognozes un parāda līmeņus, šķiet, ka šajā VTM ir nepietiekami ņemtas vērā netiešās saistības, kuras izriet no sabiedrības novecošanas, neraugoties uz to, ka parāds nesasniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību. Programmā nav paredzētā šā VTM sasniegšana programmas periodā.
(7)

Janvārī parlaments pieņēma 2010. gada budžetu, un šajā gadā plānotais budžeta deficīts ir 6,3 % no IKP. Saskaņā ar maksājumu bilances atbalsta programmas politikas nosacījumiem plānotās korekcijas galvenokārt attiecas uz izdevumiem: šie pasākumi paredz samazināt izdevumus par aptuveni 2,2 % no IKP. Galvenās izdevumu samazināšanas jomas ir: valsts sektora algu iesaldēšana un nodarbinātības samazināšana valsts sektorā, kas samazinātu valsts sektora algu fondu par 0,8 % no IKP; valsts preču un pakalpojumu tēriņu samazināšana, kas samazinātu kopējo valsts sektora starppatēriņu par 0,5 % no IKP; pensiju iesaldēšana, kas veidotu sociālo maksājumu samazinājumu 0,8 % apmērā no IKP; un subsīdiju samazinājums 0,2 % apmērā no IKP. Šo pasākumu ietekmi daļēji kompensē izdevumu palielinājums citās jomās, tātad tīrais primāro izdevumu attiecības pret IKP samazinājums ir 1,3 procentpunkti no IKP. Konkrētāk, paredzams, ka izdevumi investīcijām palielināsies par 0,2 % no IKP, ņemot vērā arī plānoto ES struktūrfondu izmantošanas pieaugumu. Valdības ieņēmumu attiecībai pret IKP būtu jāpalielinās par aptuveni 0,6 procentu punktiem no IKP, ietverot vienreizējos ieņēmumus no nodokļu parādu iekasēšanas (“Rompetrol” saistības), kas veido 0,5 % no IKP. Panākot iepriekš aprakstīto kopējo izdevumu samazinājumu un ieņēmumu palielinājumu, 2010. gadā tiktu panākts valsts kopbudžeta bilances uzlabojums par 1,7 % no IKP (ņemot vērā procentu maksājumu pieaugumu par 0,3 % no IKP, salīdzinot ar iepriekšējo gadu). Ņemot vērā potenciālā un faktiskā ražošanas apjoma starpības pieaugumu, tas atbilst ievērojamam strukturālās bilances uzlabojumam par 2,25 % no IKP (pēc Komisijas dienestu pārrēķina saskaņā ar kopīgi saskaņoto metodoloģiju, pamatojoties uz programmā sniegto informāciju).
(6)

Vidējā termiņa mērķis 2008. gada decembra konverģences programmā ir ilgtspējīgā veidā saglabāt valsts budžeta bilanci zem 3 % no IKP, programmas periodā to pakāpeniski samazinot un 2011. gadā sasniedzot vispārējo valsts budžeta bilances mērķi –1,9 % apmērā. Makroekonomiskā scenārija ievērojama pasliktināšanās ir par iemeslu tam, ka vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšana atbilstoši nominālajiem deficīta mērķiem, kas ir valsts budžeta strukturālā bilance (cikliski koriģēta bilance, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) –1 % apmērā no IKP, tiek atlikta uz laiku pēc 2011. gada, kas iepriekšējā atjauninājumā bija noteiktais mērķa gads. Korekciju pamatā ir ievērojams izdevumu samazinājums, t.i., par 1,5 procentu punktiem no IKP, savukārt ieņēmumu attiecība samazināta par 1 procentu punktu. Tomēr programmā nav precizēti izdevumu samazināšanas pasākumi. Programmā ir prognozēts valsts parāda attiecības samazinājums no gandrīz 46 % no IKP 2008. gadā līdz mazāk par 45 % 2011. gadā (ar 0,7 procentu punktu samazinājumu programmas pēdējā gadā). Tas neatbilst Komisijas dienestu starpposma prognozei, kurā paredzēts kopējās parāda attiecības straujš pieaugums no 45 % 2008. gadā līdz nedaudz mazāk par 50 % 2010. gadā. Atšķirības galvenokārt skaidrojamas ar dažādām prognozēm par primārā deficīta attīstības dinamiku.
(5)

Programmā prognozē, ka valsts budžeta pārpalikums 2009. gadā samazināsies par 2,3 procentu punktiem līdz 2,1 % no IKP — tas kopumā atbilst Komisijas dienestu starpposma prognozei (2,0 % no IKP). Mērot strukturālās bilances gada samazinājumu, ko, pamatojoties uz informāciju programmā, pārrēķinājuši Komisijas dienesti, lēš, ka fiskālais stāvoklis paplašināsies par apmēram 1 % no IKP. Lēš, ka automātisko stabilizētāju ietekme samazinās fiskālo pārpalikumu par papildu 1,5 % no IKP 2009. gadā. Fiskālā stāvokļa aplēse kopumā atbilst valdības stimulu paketes apjomam, kas ir 1,2 % no IKP 2009. gadā un ir paziņots programmā. Vairāk nekā trīs ceturtdaļas no tā ir iztērētas nodokļu samazinājumiem, atbalstot patērētāju pirktspēju. Minētie nodokļu samazinājumi arī palīdz valdības ilgtermiņa mērķim samazināt pašlaik salīdzinoši augsto nodokļu slogu darbaspēkam un palielināt nodarbinātības stimulus. Programmas atjauninājumā iekļauto atlikušo stimulēšanas pasākumu apjoms ir salīdzinoši neliels — apmēram 0,3 % no IKP, kas iztērēti dažādiem ieguldījumiem infrastruktūrā un uzņēmumu finansēšanas nodrošināšanai. 2009. gada 30. janvārī valdība paziņoja papildu stimulu paketi, kurā ietverts plašs pasākumu spektrs, kuri stimulē ieguldījumus infrastruktūrā un mājokļos, ar īpašu mērķi atbalstīt nodarbinātību, palielināt finansējumu izglītībai un pētniecībai, kā arī samazināt darbaspēka izmaksas, samazinot darba devēju sociālās nodrošināšanas maksājumus. Papildu pasākumu izmaksas budžetā 2009. gadā ir lēstas 0,5 % apjomā no IKP, kas acīmredzami nav atspoguļots programmas mērķī (4) acīmredzami nav atspoguļots programmas mērķī.
(4)

Komisijas dienestu 2009. gada janvāra starpposma prognozē valsts budžeta deficīts 2008. gadam ir novērtēts 1,2 % apmērā no IKP, atšķirībā no iepriekšējā atjauninātajā konverģences programmā noteiktā mērķa — 2,9 % no IKP. Šie rezultāti ir daudz labāki par prognozētajiem lielākoties tāpēc, ka 2007. gads nodrošināja labāku sākuma pozīciju un valdības agrāk uzsāktu reformu pasākumu kopumu. To 2008. gadā daļēji izlīdzināja mazāk labvēlīga attīstība. Konkrēti, lai gan izdevumu pieaugums kopumā bija atbilstošs plānotajam, ieņēmumu pieaugums nedaudz atpalika no mērķa. Pievienotās vērtības nodokļa iekasētā apjoma pieaugums bijis nedaudz mazāks nekā gaidītais, ko noteica privātā patēriņa palēnināšanās, un tas izlīdzināja zemākas likmes PVN iekasēšanas pieaugumu 2008. gadā, tajā pašā laikā tiešie nodokļi vairāk atbilda valdības prognozēm, jo darba tirgū stabilitāte saglabājās.
(5)

Programmas vidējā termiņa budžeta stratēģijas galvenais mērķis ir nodrošināt vēl joprojām augstās parāda attiecības nepārtrauktu samazināšanos no 2007. gada rādītāja, kas bija tuvu 85 % no IKP, līdz aptuveni 71 % 2011. gadā, šim nolūkam pakāpeniski veidojot budžeta pārpalikumus, kam jāpieaug no līdzsvarota budžeta stāvokļa 2008. gadā līdz 1 % no IKP 2011. gadā. Saskaņā ar prognozēm primārais pārpalikums, kas paralēli panākumiem parāda samazināšanas jomā kopš 2001. gada ir sarucis no 7,0 % līdz 3,7 % no IKP 2007. gadā, pieaugs, 2011. gadā sasniedzot 4,4 % no IKP. Negaidīti slikto 2007. gada rezultātu dēļ budžeta mērķi visā programmas laikposmā (gan nominālā, gan strukturālā izteiksmē) nav tik vērienīgi kā iepriekšējā atjauninājumā noteiktie mērķi. Sagaidāms, ka strukturālā bilance, ko aprēķina atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai, uzlabosies no deficīta 0,25 % apmērā no IKP 2007. gadā līdz pārpalikumam gandrīz 1,5 % apmērā no IKP 2011. gadā. Salīdzinājumā ar iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājuma prognozēm paredzams, ka vidēja termiņa mērķis (VTO) — pārpalikums 0,5 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē (t.i., ar cikliskām korekcijām, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) — tiks sasniegts ar viena gada novēlošanos, t.i., 2009. gadā. Korekcija tiek veikta gan izdevumu, gan ieņēmumu daļā. Plānotais izdevumu samazinājums par 0,7 procentu punktiem nominālā izteiksmē ir pamatots galvenokārt ar procentu izdevumu samazināšanos prognozētās parāda attiecības samazināšanās rezultātā. Sagaidāmā nodokļu bāzu pieauguma rezultātā tiek prognozēts ieņēmumu pieaugums 0,5 % apmērā no IKP. Pretstatā iepriekšējam atjauninājumam programmā skaidri paredzēts pēc 2008. gada iztikt bez turpmākiem vienreizējiem pasākumiem.