LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 274/103

KOMISIJAS LĒMUMS

(2010. gada 27. aprīlis)

par valsts atbalstu, ko Beļģija īstenojusi Ostendes zivju izsoles pārstrukturēšanai

(valsts atbalsts C 30/08 (ex NN 21/08))

(izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 2520)

(Autentisks ir tikai teksts holandiešu un franču valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2010/607/ES)

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (1) un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

ņemot vērā Padomes 1999. gada 22. marta Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (2), un jo īpaši tās 7. panta 5. punktu un 14. pantu,

uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt piezīmes (3) saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punkta pirmo daļu (4) un ņemot vērā to piezīmes,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

(1) Komisija 2006. gada 16. februāra vēstulē saņēma sūdzību (reģistrēta ar atsauces numuru CP 40/06) par atbalstu, ko Beļģijas iestādes piešķīrušas Ostendes zivju izsolei. 2007. gada 31. jūlijā tika saņemta papildu sūdzība par to pašu jautājumu.

(2) Komisija 2006. gada 13. marta, 2006. gada 26. jūnija un 2007. gada 11. jūlija vēstulē lūdza Beļģijas iestādes sniegt informāciju par minētajiem pasākumiem, uz ko attiecīgās iestādes atbildēja 2006. gada 11. maija, 2006. gada 20. oktobra un 2007. gada 27. novembra vēstulē.

(3) Pēc Beļģijas iestāžu iesniegtās informācijas un dokumentu pārbaudes Komisija 2008. gada 3. jūlijā paziņoja Beļģijas iestādēm par savu lēmumu sākt procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā un Regulas (EK) Nr. 659/1999 6. pantā.

(4) Beļģijas iestādes 2008. gada 16. jūlija vēstulē nosūtīja Komisijai dažus dokumentus par Ostendes zivju izsoles privatizāciju, ko iecerējusi Ostendes pilsēta.

(5) Beļģijas iestādes 2008. gada 25. jūlija vēstulē lūdza pagarināt piezīmju iesniegšanas termiņu līdz 2008. gada 8. septembrim. Pagarinājums tika piešķirts 2008. gada 4. augustā.

(6) Beļģijas iestādes 2008. gada 8. septembra vēstulē iesniedza savas piezīmes par lēmumu sākt oficiālo izmeklēšanas procedūru.

(7) Komisijas lēmums sākt oficiālo izmeklēšanas procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (5). Komisija uzaicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes viena mēneša laikā no publicēšanas dienas.

(8) Komisija 2008. gada 9. oktobrī tikās ar Beļģijas iestāžu pārstāvjiem. Šīs tikšanās laikā Beļģijas iestādes sniedza informāciju par veidu, kādā tās plāno organizēt zivju izsoles privatizāciju.

(9) Komisija saņēma piezīmes no šādām ieinteresētajām trešām personām: Eiropas Zvejas ostu un izsoļu asociācija (EAFPA), Nationaal Overleg Visafslagen (NOVA), Flanders Ship Repair, Zeebrugse Vis Promotie vzw (ZVP), Grimskby Fish Market, Zeebrugse Visveiling (ZV) un European Fish Centre (EFC), un kuģu remonta uzņēmums Gardec.

(10) Komisija 2008. gada 4. novembra vēstulē pārsūtīja minētās piezīmes Beļģijai, kurai deva iespēju reaģēt. Beļģija nenosūtīja nekādus apsvērumus par trešo personu piezīmēm.

(11) Komisija 2009. gada 8. septembrī vēstulē ar atsauces numuru C(2009) 6907 izdeva rīkojumu sniegt informāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 3. punktu, pieprasot pilnīgu atbildi uz jautājumiem, kas uzdoti tās 2006. gada 13. marta, 2006. gada 26. jūnija un 2007. gada 11. jūlija vēstulē un lēmumā sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru.

(12) Beļģijas iestādes 2009. gada 7. oktobra vēstulē lūdza pagarināt informācijas iesniegšanas termiņu līdz 2009. gada 9. novembrim. Pagarinājums tika piešķirts 2009. gada 9. oktobrī. Savā vēstulē Beļģijas iestādes arī lūdza Komisijai nodot Beļģijas iestādēm trešo personu iesniegtās piezīmes. Līdz ar termiņa pagarinājuma piešķiršanu Komisija atkārtoti nosūtīja trešo personu piezīmes un 2008. gada 4. novembra vēstules kopiju.

(13) Beļģijas iestādes 2009. gada 22. oktobra vēstulē informēja Komisiju, ka tās nav saņēmušas Komisijas 2008. gada 4. novembra vēstuli. Šā iemesla dēļ tās lūdza vēl vienu mēnesi, lai iesniegtu savus apsvērumus par trešo personu iesniegtajām piezīmēm.

(14) Komisija 2009. gada 5. novembra vēstulē piešķīra Beļģijas iestādēm termiņa pagarinājumu līdz 2009. gada 27. novembrim, lai dotu tām iespēju reaģēt uz trešo personu iesniegtajām piezīmēm.

(15) Beļģijas iestādes sniedza savas atbildes uz rīkojumu sniegt informāciju, kā arī papildu informāciju par zivju izsoles privatizāciju.

(16) Beļģija 2009. gada 30. novembra vēstulē nosūtīja savus apsvērumus par trešo personu iesniegtajām piezīmēm.

2. OSTENDES ZIVJU IZSOLES PĀRSTRUKTURĒŠANA 2001. GADĀ

(17) Ostendes zivju izsole, kas sākotnēji bija valsts īpašumā, bijusi ļoti sadrumstalota un – kā apgalvo Beļģijas iestādes – gadiem ilgi tikusi slikti pārvaldīta. Tā darbojās slikti. No 1991. līdz 2001. gadam tās daļa Beļģijas ostās ievesto zivju izteiksmē bija sarukusi aptuveni no 37 % līdz 20 % (6). No 1997. līdz 2001. gadam tās apgrozījums samazinājās no EUR 20 550 000 līdz EUR 13 440 000 (7), un daudzus gadus Ostendes pilsēta (turpmāk pilsēta) saistībā ar izsoli katru gadu ir reģistrējusi zaudējumus vidēji EUR 1 850 000 apmērā (arī 2001. gadā).

(18) Pilsētai 2001. gadā bija jāizvēlas – slēgt zivju izsoli vai pārstrukturēt to. 2001. gada 23. novembrī pilsēta nolēma pārstrukturēt Ostendes zivju izsoli, saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem pārveidojot to par autonomu pašvaldības uzņēmumu, kura vienīgais akcionārs ir pilsēta.

(19) Izsoles pārstrukturēšanas lēmuma pamatā bija finanšu plāns, kurā bija izvirzīta viena (pozitīvi formulēta) hipotēze, un uzņēmējdarbības plāns divu lappušu apjomā, ko bija izstrādājis HAMA Consult NV. Šajos dokumentos bija norādīts, ka zivju izsole deviņos gados varētu kļūt par rentablu uzņēmumu, ja to pārveidotu par atsevišķu juridisku personu ar sākumkapitālu BEF 250 miljonu apmērā (aptuveni EUR 6,2 miljoni), kas pilnībā jāapmaksā piecos gados. Šo atsevišķo uzņēmumu sauca Autonoom Gemeentebedrijf Vismijn Oostende (turpmāk AGVO). AGVO pārņēma finansiālās saistības par dažādu ar bijušo Ostendes zivju izsoli saistītu bankas aizdevumu atmaksu.

2.1. UZŅĒMUMA STRUKTŪRA

2.1.1. AGVO

(20) Kā minēts 18. apsvērumā, lai pārstrukturētu zivju izsoli, pilsēta 2001. gada 23. novembrī (8) nodibināja autonomu pašvaldības uzņēmumu AGVO. Šāds autonoms pašvaldības uzņēmums ir atsevišķa juridiska persona, kas nodibināta saskaņā ar 261. pantu jaunajā pašvaldību likumā, kurš paredzēts, lai organizētu pašvaldības iestādes un pakalpojumus, kas nav parastie pašvaldības pakalpojumi, un kurā galvenā uzmanība pievērsta komerciāla vai rūpnieciska rakstura pakalpojumiem vai iestādēm, ko pārvalda saskaņā ar rūpnieciskām un komerciālām metodēm.

(21) Attiecībā uz akciju kapitālu un pārvaldības struktūrām pilsētai kā dibinātājai pašvaldībai pēc likuma jābūt balsu vairākumam. Pilsētai faktiski ir 100 % akciju uzņēmumā AGVO, un saskaņā ar AGVO statūtiem tā ieceļ visus valdes locekļus. Valdes locekļu vairākumam jābūt pilsētas domes locekļiem.

(22) Uzņēmumam AGVO patlaban ir vismaz divi tā pilnīgā īpašumā esoši meitasuzņēmumi: NV Exploitatie Vismijn Oostende (turpmāk EVO) un NV Pakhuizen (turpmāk PAKHUIZEN).

2.1.2. EVO

(23) EVO tika nodibināts 2002. gada 8. augustā, lai vadītu izsoli un visas ar to saistītās darbības. Uzņēmumam EVO tika nodrošināts sākumkapitāls EUR 371 840 apmērā. Īpašumtiesības sadalīja 15 000 vienādās akcijās bez nominālvērtības, no tām 14 999 akcijas piederēja uzņēmumam AGVO un viena akcija – pilsētas domes loceklim Miroir kungam.

(24) EVO pārvalda valde. Valdes locekļus ieceļ akcionāri uz sešiem gadiem ar iespēju šo laikposmu pagarināt. Ņemot vērā akciju sadalījumu, uzņēmumu EVO pilnīgi kontrolē uzņēmums AGVO.

2.1.3. PAKHUIZEN

(25) Uzņēmumu PAKHUIZEN 1988. gadā nodibināja kuģu īpašnieki, lai pārvaldītu kustamus un nekustamus objektus. 2005. gadā uzņēmumu PAKHUIZEN pārņēma uzņēmums AGVO, nopērkot visas tā akcijas par summu EUR 350 000.

(26) Uzņēmumu PAKHUIZEN pārvalda valde. Valdes locekļus ieceļ akcionāri uz sešiem gadiem, ar iespēju šo laikposmu pagarināt. Kopš 2005. gada uzņēmums PAKHUIZEN ir uzņēmuma AGVO īpašumā un kontrolē.

2.2. UZDEVUMI

2.2.1. AGVO

(27) Uzņēmumam AGVO atbilstīgi tā statūtiem ir uzticēti uzdevumi, ko Beļģijas iestādes uzskata par sabiedriskas nozīmes uzdevumiem un komercuzdevumiem. Sabiedriskas nozīmes uzdevumus pilda pats AGVO; komercuzdevumus pilda tā pilnīgā kontrolē esošie meitasuzņēmumi EVO un – kopš 2005. gada – PAKHUIZEN.

(28) Attiecībā uz sabiedriskas nozīmes uzdevumiem Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka uzņēmumam AGVO bija uzticēta Ostendes zvejas ostas pārvaldība (kurā ietilpst zvejas ostas robežās esošo publisko un privāto īpašumu apsaimniekošana un uzturēšana), patēriņam paredzēto izkrauto zivju inspicēšana, izsoles cenām uzliekamo nodevu noteikšana un pārbaude par izkrautās nozvejas aplikšanu ar PVN, slūžu darbināšana starp kanālu un zvejas doku (ko izmanto ne tikai zvejas kuģi), sabiedrisko attiecību funkcijas vietējo iestāžu vārdā un ēku atjaunošana un nodrošināšana pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām institūcijām, piemēram, Flandrijas reģionam, Rietumflandrijas provincei utt.

2.2.2. EVO

(29) EVO nodrošina Ostendes zivju izsoles darbību. Ar to ir saistītas galvenokārt tādas darbības kā zivju izsoles organizēšana un vadīšana, noliktavu iznomāšana un citas palīgdarbības. Saistībā ar izsoles darbību EVO piemēro izsoles maksu, kas ir 6 % no cenas. Pircējiem izsolē jāmaksā pircēja komisijas maksa 1 % līdz 3 % apmērā un jāsedz īres maksa par redeļu kastēm zivju pārvadāšanai. Nav zināms, cik pircēji maksā par tām.

(30) Turklāt EVO piešķir aizdevumus klientiem kuģu īpašniekiem. Daži no nesenajiem aizdevumiem tika piešķirti, piemērojot Euro starpbanku procentu likmi (Euribor) + 2 %. Tomēr nešķiet, ka visi aizdevumi tika piešķirti ar šādiem nosacījumiem. Apmaiņā pret aizdevumu kuģu īpašniekiem nozvejotās zivis bija jāizsola Ostendē.

(31) Turklāt EVO nodrošina kuģu īpašniekiem konkrētas iekārtas un aprīkojumu, piemēram, pilnībā vai daļēji sedzot refrižeratoru pārvadājumu izmaksas.

2.2.3. PAKHUIZEN

(32) PAKHUIZEN darbību mērķis galvenokārt ir nekustamā īpašuma objektu funkcijas maiņa, atjaunošana, remonts, celtniecība, rekonstrukcija un nojaukšana, ekspluatācija, apsaimniekošana un iznomāšana.

2.3. ATTIECĪGIE ATBALSTA PASĀKUMI

2.3.1. SĀKUMKAPITĀLS UN KAPITĀLA PALIELINĀJUMI

(33) Dibināšanas laikā, proti, 2001. gada 23. novembrī, pilsēta piešķīra uzņēmumam AGVO sākumkapitālu BEF 250 miljonu (EUR 6 179 338,12) apmērā, kas piecu gadu laikā jāsamaksā vienādos gada maksājumos. Kopš 2002. gada ir veikti seši sākumkapitāla maksājumi, kuru kopsumma ir EUR 3 596 665,62: EUR 619 734 tika samaksāti 2002. gada 28. jūnijā, EUR 570 155 – 2003. gada 26. jūnijā, EUR 570 155 – 2004. gada 25. jūnijā un EUR 570 155 – 2005. gada 26. jūnijā. Savās piezīmēs pēc oficiālās izmeklēšanas procedūras sākšanas Beļģija ir norādījusi, ka 2006. un 2007. gadā ir veikti divi maksājumi katrs EUR 619 734 apmērā. Cik Komisijai zināms, AGVO vēl nav pieprasījis atlikušo sākumkapitāla maksājumu EUR 2 582 672,5 apmērā.

(34) Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka AGVO ir daļēji izmantojis sākumkapitālu sabiedriskiem uzdevumiem un pašreizējo bankas aizdevumu pamatsummas un procentu atmaksai. Uzņēmums to ir izmantojis arī, lai nopirktu Pakhuizen akcijas. Visbeidzot, uzņēmums ir to izmantojis, lai samaksātu uzņēmuma EVO sākumkapitālu un piešķirtu EVO aizdevumus, ko vēlāk (2004. gada 31. decembrī, 2005. gada 31. decembrī un 2007. gada 21. decembrī) pārveidoja pamatkapitālā, atlaižot parādus.

(35) Uzņēmuma EVO dibināšanas laikā, 2002. gada 8. augustā, tam tika nodrošināts sākumkapitāls EUR 371 840,29 apmērā. Vēlāk AGVO palielināja EVO kapitālu, atlaižot parādus. 2004. gada 31. decembrī kapitālu palielināja par EUR 1 387 044, 2005. gada 31. decembrī – par EUR 710 000,75 un 2007. gada 21. decembrī – par EUR 1 500 114,96. Kopumā uzņēmums AGVO ir nodrošinājis uzņēmumam EVO kapitālu EUR 3 969 000 apmērā.

(36) Lai gan Beļģijas iestādes bija informējušas Komisiju, ka EVO sākumkapitāls ir palielināts un līdz 2006. gada 31. decembrim tā apjoms ir sasniedzis EUR 2 468 885, tās neinformēja Komisiju par kapitāla palielinājumu īpašo veidu. Izlasot no trešām personām saņemtās piezīmes, Komisija pievērsa uzmanību 2007. gada 21. decembra kapitāla palielinājumam un faktam, ka kapitāls palielināts, atlaižot parādus. Šo trešo personu piezīmju daļu Beļģija nav komentējusi.

2.3.2. AIZDEVUMU GARANTIJAS

(37) Līdztekus sākumkapitālam pilsēta palīdzēja gan AGVO, gan EVO, piešķirot bezmaksas garantijas privātu aizdevumu saņemšanai.

(38) Attiecībā uz AGVO runa ir par garantijām trim aizdevumiem, kas piešķirti 2004. gada 26. martā (EUR 609 379,40) un 23. aprīlī (EUR 2 117 500) un 2005. gada 22. aprīlī (EUR 550 000), par kopējo summu BEF 132 199 987 (EUR 3 276 879).

(39) Attiecībā uz EVO runa ir par garantijām aizdevumiem, ko piešķīra 2002. gada 28. jūnijā un 27. septembrī. Tomēr atbilstīgi Beļģijas iestāžu sniegtajai informācijai minētos aizdevumus galu galā nepaņēma. 2004. gada 23. aprīlī un 2005. gada 22. aprīlī pilsēta atkal sniedza bezmaksas garantijas aizdevumiem uzņēmumam EVO. Aizdevumi tika paņemti, un to apmērs sasniedza BEF 145 505 820 (EUR 3 606 995). Neminot nekādu datumu, Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka pilsēta ir arī garantējusi papildu aizdevumu EUR 78 000 apmērā. Tā kā tas bija norādīts Beļģijas iestāžu 2008. gada 4. septembra piezīmēs un iepriekšējās piezīmes bija datētas ar 2007. gada 23. novembri, Komisija pieņem, ka šī papildu garantija tika piešķirta laikā starp minētajiem datumiem.

(40) Turklāt uzņēmums AGVO ir sniedzis bezmaksas garantijas uzņēmumam EVO par diviem aizdevumiem kopsummā par EUR 600 000. Netika sniegta informācija par datumu, kad pieņemts lēmums piešķirt bezmaksas garantiju. Tā kā EVO tika nodibināts 2002. gada 22. augustā un Beļģijas iestāžu iesniegtajā dokumentā, kurā minēti abi aizdevumi, bija aprakstīta situācija 2006. gada 3. augustā, Komisija pieņem, ka garantija tika piešķirta laikā starp minētajiem datumiem.

2.3.3. ZEME UN ĒKAS

(41) Saskaņā ar AGVO2001. gada 23. novembra statūtu 30. pantu tam ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības bez maksas lietot Ostendes zvejas ostas zemi un ēkas (9).

(42) Statūtu 30. pantā ir arī norādīts, ka pilsēta vēlākā posmā var nodot uzņēmumam AGVO īpašumtiesības (vai citas tiesības) uz minēto zemi un ēkām.

(43) Tas notika 2004. gada 26. martā, kad pilsēta veica ieguldījumu uzņēmumā AGVO, nododot tam nekustamo īpašumu, proti, dažādas ēkas, kuras atrodas Ostendes zvejas ostā un kuru platība ir 57 500 m2. Minētā ieguldījuma vērtība bija pašvaldības grāmatvedības kontos ierakstītā inventāra vērtība, proti, EUR 14 891 524. Nodošana attiecās tikai uz ēkām (zivju izsoli, birojiem un noliktavām), nevis zemi, uz kuras ēkas bija uzbūvētas. Pašu zemi izmanto pilsēta, pamatojoties uz zemes gabalu īpašnieka – Flandrijas reģiona – piešķirtu beztermiņa koncesiju. Uzņēmumam AGVO joprojām bija ekskluzīvās tiesības izmantot minēto zemi, pamatojoties uz tā statūtu 30. pantu.

(44) Nekustamajā īpašumā, ko nodeva 2004. gada 26. martā, ietilpa ēkas 14 754 m2 platībā, uz kurām attiecas starp pilsētu un uzņēmumu PAKHUIZEN 1989. gadā uz 45 gadiem noslēgts ilgtermiņa nomas līgums. Atbilstīgi minētajam līgumam PAKHUIZEN par ēku izmantošanu maksā simbolisku nodevu BEF 1 000 (EUR 25) gadā. Apmaiņā PAKHUIZEN ir uzņēmies līgumsaistības uz sava rēķina un bez tiesībām saņemt kompensāciju atjaunot noliktavas, kas aprakstītas ilgtermiņa nomas līgumā, lai tās atbilstu nākotnes noteikumiem. No otras puses, pēc 27 nomas gadiem (2016. gadā) pilsētai katru gadu tiks piešķirti 50 % no PAKHUIZEN gada tīrās uzņēmuma peļņas. Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka PAKHUIZEN nav izpildījis savus pienākumus, un minētās noliktavas netika atjaunotas, kā noteikts līgumā, vismaz ne līdz 2005. gadam. Tomēr Beļģijas iestādes norādīja, ka pēc tam, kad AGVO nopirka PAKHUIZEN akcijas, atjaunošanas un uzturēšanas darbiem 2005. gadā tika iztērēti EUR 257 872 un 2006. gadā – EUR 68 816. Precīzas 2007. gadā veikto darbu izmaksas nav zināmas.

(45) No 2004. gada 26. marta – dienas, kad pilsēta nodeva uzņēmumam AGVO īpašumtiesības uz ēku, – AGVO aizstāja pilsētu kā līgumslēdzēja puse ilgtermiņa nomas līgumā ar PAKHUIZEN. To darot, AGVO ieguva tiesības iekasēt EUR 25 gadā, kā arī pēc 27 nomas gadiem saņemt 50 % no PAKHUIZEN gada tīrās uzņēmuma peļņas.

(46) Beļģija ir norādījusi, ka uzņēmumam AGVO tādējādi pieejamā 57 500 m2 platība ir iedalīta šādi: — 13 600 m2 izmanto meitasuzņēmums EVO kā zivju izsoles ēku, darba telpu/angāru un administratīvo ēku, — 14 754 m2 ir iznomāti uzņēmumam PAKHUIZEN, no tiem 955 m2 tiek izmantoti ostas darbībām, — 2 700 m2 noliktavu ir iznomātas pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām institūcijām, — 8 156 m2 izmanto koplietošanas ceļiem, — 2 488 m2 izmanto kā publiskas bezmaksas stāvvietas, — 2 400 m2 izmanto kā konteinerparku zivsaimniecības darbībām, — 13 402 m2 aizņem doki.

(47) EVO nemaksā nomu par ēku izmantošanu. Beļģija ir apgalvojusi, ka apmaiņā EVO sedz visus uzturēšanas un atjaunošanas izdevumus. PAKHUIZEN turpina maksāt EUR 25 gadā.

(48) Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka laikposmā no 2002. gada 31. decembra līdz 2007. gada 31. decembrimEVO un PAKHUIZEN ir samaksājuši attiecīgi EUR 182 377,31 un EUR 381 835,16 par atjaunošanas un infrastruktūras darbiem un EUR 193 255,70 un EUR 133 895,35 par uzturēšanas izmaksām.

2.4. KOMERCSTRATĒĢIJA

(49) Gados pēc pārstrukturēšanas gan AGVO, gan EVO ir reģistrējuši zaudējumus, kas turpināja pieaugt, lai gan uzņēmumam AGVO 2003./2004. gadā bija neliela peļņa. Līdz 2006. gada beigām AGVO bija uzkrājis zaudējumus gandrīz EUR 3 000 000 apmērā un īstermiņa un ilgtermiņa parādus vairāk nekā EUR 4 000 000 apmērā, un 2006. gada beigās uzņēmumam EVO bija jāpārnes zaudējumi vairāk nekā EUR 3 400 000 apmērā, īstermiņa un ilgtermiņa parādi vairāk nekā EUR 5 800 000 apmērā un negatīvs kapitāls gandrīz EUR 1 000 000 apmērā.

(50) Neraugoties uz šiem uzkrātajiem zaudējumiem, AGVO un EVO iesaistījās spekulatīvos darījumos un paplašināja savu darbību. Piemēram, 2006. gadā AGVO iegādājās 51 % akciju kapitāla Īslandē dibinātā uzņēmumā ar nosaukumu HAF Holding BO, bet EVO 2006. gadā iesaistījās Karaliskā krabja projektā (10) (Norvēģijā dibināts uzņēmums Polardrift). EVO bija iesaistīts arī Īslandes uzņēmumā HAF Holding BO. Turklāt EVO 2005. gadā noslēdza līgumu ar tirdzniecības aģentu, un saskaņā ar šo līgumu aģents bija pilnvarots iepirkt Īslandes izsolēs kvalitatīvas zivis, ko vēlāk tālāk pārdotu Ostendes zivju izsolē.

(51) Dažādas ieinteresētās personas EVO komercstratēģiju ir raksturojušas kā negodīgu konkurenci, kura cita starpā ietver piedāvājumu pilnīgi vai daļēji segt transporta izmaksas par ārvalstu ostās iekrautu zivju pārvešanu uz Ostendi, kā arī piedāvājums piešķirt kuģu īpašniekiem aizdevumus ar izdevīgiem nosacījumiem, ja viņi izkrautās zivis izsolītu Ostendē.

(52) Minētie projekti, kā arī trešo personu aprakstītā komercstratēģija, šķiet, norāda uz to, ka EVO apņēmās par katru cenu paplašināt savu tirgus daļu un savu apgrozījumu. Katrā ziņā AGVO un EVO gada pārskatos ir norādīts, ka savu klātbūtni tirgū par spīti sliktajam finansiālajam stāvoklim EVO varēja saglabāt tikai ar pilsētas atbalstu (11).

3. OFICIĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAS IEMESLI

3.1. UZŅĒMUMAM AGVO PIEŠĶIRTĀS PRIEKŠROCĪBAS

(53) Uzņēmumam AGVO tika piešķirts sākumkapitāls BEF 250 miljonu (EUR 6 179 338) apmērā. Ņemot vērā smagos zaudējumus pagātnē un ļoti īso un nepilnīgo uzņēmējdarbības plānu, Komisija lēmumā sākt oficiālo izmeklēšanas procedūru secināja, ka privāts ieguldītājs nebūtu ieguldījis tik lielu summu zivju izsolē un ka šis sākumkapitāls tāpēc klasificējams kā valsts atbalsts. Komisija pauda šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu, jo šķita, ka nav izpildīti nosacījumi, kas noteikti atbalsta piešķiršanas laikā spēkā esošajās Pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (12) (turpmāk 1999. gada Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnes).

(54) Pilsēta arī ieguldīja uzņēmumā AGVO savas ēkas, neprasot par to atlīdzību un neuzliekot uzņēmumam AGVO saistības par līdzīgu vērtību. Komisija uzskatīja, ka privāts ieguldītājs būtu prasījis pamatotu cenu par tādu ieguldījumu un ka ēku ieguldīšana bija uzskatāma par valsts atbalstu. Šķita, ka šis atbalsts samazina uzņēmuma AGVO ražošanas izmaksas un veido darbības atbalstu. Ne LESD 107. pantā, ne Pamatnostādnēs valsts atbalsta izskatīšanai zivsaimniecībā un akvakultūrā (13) (turpmāk Zivsaimniecības pamatnostādnes) Komisija nevarēja atrast nevienu noteikumu, kas dotu Komisijai iespēju atļaut minēto atbalstu.

(55) Turklāt pilsēta sniedza garantijas par aizdevumiem AGVO. Kamēr privāts uzņēmējs būtu prasījis prēmiju par garantijām, pilsēta tās piešķīra bez maksas. Tāpēc Komisija secināja, ka minētās garantijas bija uzskatāmas par valsts atbalstu. Šķita, ka arī šis atbalsts samazina AGVO ražošanas izmaksas un veido darbības atbalstu. Ne LESD 107. pantā, ne Zivsaimniecības pamatnostādnēs Komisija nevarēja atrast nevienu noteikumu, kas būtu ļāvis Komisijai uzskatīt to par saderīgu ar iekšējo tirgu.

(56) Visbeidzot, pilsēta pilnvaroja uzņēmumu AGVO noteikt un iekasēt pašvaldības nodevas un izmantot ieņēmumus – priekšrocība, kuras privātam uzņēmumam parasti nav. Komisija uzskatīja, ka nav izpildīti Altmark lietā pieņemtā sprieduma (14) nosacījumi un ka priekšrocības, kas izriet no tiesībām noteikt un iekasēt pašvaldības nodevas, ir jāuzskata par valsts atbalstu. Tā kā nav nekādas informācijas par minēto nodevu, Komisija secināja, ka vispirms tā jāanalizē kā darbības atbalsts un ka ne LESD 107. pantā, ne Zivsaimniecības pamatnostādnēs nav neviena noteikuma, kas padarītu šo atbalstu saderīgu ar iekšējo tirgu.

3.2. UZŅĒMUMAM EVO PIEŠĶIRTĀS PRIEKŠROCĪBAS

(57) Pilsēta un AGVO piešķīra garantijas aizdevumiem uzņēmumam EVO. Kamēr privāts uzņēmējs būtu prasījis prēmiju par garantijām, pilsēta un AGVO piešķīra tās bez maksas, un Komisija secināja, ka tās jāuzskata par valsts atbalstu. Šķita, ka šis atbalsts samazina EVO ražošanas izmaksas un veido darbības atbalstu. Ne LESD 107. pantā, ne Zivsaimniecības pamatnostādnēs Komisija nevarēja atrast nevienu noteikumu, kas padarītu šo atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu, un tāpēc pauda šaubas par to, vai minētos pasākumus varētu atzīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu.

(58) AGVO atļāva EVO nepārtraukti bez maksas izmantot AGVO īpašumā esošās ēkas kopumā 13 600 m2 platībā. Komisija uzskatīja, ka privāts ieguldītājs būtu prasījis par to pamatotu cenu un ka tāda iespēja bez maksas izmantot ēkas uzskatāma par valsts atbalstu. Šķita, ka šis atbalsts samazina EVO ražošanas izmaksas un veido darbības atbalstu. Ne LESD 107. pantā, ne Zivsaimniecības pamatnostādnēs Komisija nevarēja atrast nevienu noteikumu, kas padarītu šo atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu, un tāpēc pauda šaubas par to, vai minētos pasākumus varētu atzīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu.

3.3. UZŅĒMUMAM PAKHUIZEN PIEŠĶIRTĀS PRIEKŠROCĪBAS

(59) Starp pilsētu un PAKHUIZEN noslēgtā ilgtermiņa nomas līguma noteikumu ietekme bija tāda, ka PAKHUIZEN varēja gūt labumu no savu darbības izmaksu ikgadēja samazinājuma. Komisija secināja, ka šī priekšrocība ir uzskatāma par valsts atbalstu un neietilpst to pasākumu darbības jomā, kuri noteikti Zivsaimniecības pamatnostādnēs, vai to mērķu darbības jomā, kas noteikti citās horizontālās vai īpašās pamatnostādnēs, kuras varētu būt piemērojamas šāda veida uzņēmumam. Gan saskaņā ar attiecīgajām Zivsaimniecības pamatnostādnēm, gan horizontālajiem noteikumiem par valsts atbalstu tādu atbalsta veidu uzskatītu par darbības atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Tāpēc Komisija pauda šaubas par to, vai minēto pasākumu varētu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.

3.4. ZVEJNIECĪBAS UZŅĒMUMIEM PIEŠĶIRTĀS PRIEKŠROCĪBAS

(60) Komisija tālāk atzīmēja, ka zvejniecības uzņēmumiem, kuri izmanto Ostendes zivju izsoli, uzņēmums EVO piešķīra priekšrocības, sniedzot pakalpojumus par zemākām likmēm, nekā iekasētu parasts privāts uzņēmējs, un uzņēmums PAKHUIZEN iznomāja ēkas par zemākām likmēm, nekā iekasētu parasts privāts uzņēmējs.

(61) Komisija uzskatīja, ka minētās priekšrocības veido valsts atbalstu, un ne LESD 107. pantā, ne Zivsaimniecības pamatnostādnēs nevarēja atrast nevienu noteikumu, kas padarītu šo atbalstu par saderīgu, un tāpēc pauda šaubas par to, vai minētos pasākumus varētu atzīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu.

3.5. SECINĀJUMS

(62) Ņemot vērā iepriekš minēto un tās rīcībā esošo informāciju, Komisija uzskatīja, ka visi 3. iedaļā minētie pasākumi jāuzskata par valsts atbalstu, un tai bija šaubas par minētā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu.

4. IEINTERESĒTO TREŠO PERSONU IESNIEGTĀS PIEZĪMES

(63) Visas ieinteresētās trešās personas, kuras iesniedza piezīmes par lēmumu sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru, piekrita minētajā lēmumā izvirzītajiem argumentiem. Turklāt tās norādīja, ka AGVO, EVO un PAKHUIZEN piešķirtā nelikumīgā atbalsta dēļ tām nodarīts kaitējums (klientu un ieņēmumu zaudējums), un lūdza Komisiju veikt vajadzīgos pasākumus, lai aizliegtu atbalstu un pieprasītu tā atgūšanu.

4.1. EAFPA

(64) EAFPA uzsver, ka attiecīgie atbalsta pasākumi kropļo tirgu, un aicina Komisiju aizliegt atbalstu un pieprasīt tā atgūšanu.

4.2. NOVA

(65) Kā sūdzības iesniedzējs NOVA atbalsta Komisijas lēmumu sākt oficiālu izmeklēšanu. Tas uzskata, ka ir svarīgi nodrošināt pārredzamību izsoļu tirgū un garantēt vienādus konkurences noteikumus. Tas arī aicina Komisiju veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu šāda, iespējams, nesaderīga, atbalsta atgūšanu.

4.3. FLANDERS SHIP REPAIR

(66) Flanders Ship Repair paskaidro, ka valsts atbalsta dēļ kravas nosūtītāji devās uz Ostendi. Saskaņā ar Flanders Ship Repair apgalvojumu tādā veidā tiek zaudēti ieņēmumi, jo nosūtītāji, kuri devās uz Ostendi, vairs neremontēja savus kuģus Zēbrigē. Flanders Ship Repair lūdz pieņemt negatīvu lēmumu par atbalstu un to atgūt, kā arī veikt pagaidu pasākumus.

4.4. ZVP

(67) ZVP, proti, Zivju pircēju un apstrādātāju asociācija Beļģijas austrumu krastā, apgalvo, ka nelikumīgais valsts atbalsts kopā ar citām priekšrocībām ir ļāvis Ostendes zivju izsolei mākslīgi piesaistīt ārvalstu kuģus un Zēbriges kuģus. Turklāt daudzās intervijās un paziņojumos presei, ko snieguši vietējie politiķi un EVO valdes locekļi (jo īpaši norādot uz to, ka Beļģijā būtu pietiekama vieta tikai vienai zivju izsolei, proti, Ostendes izsolei), ir paustas šaubas par Zēbriges zivju izsoles un līdz ar to apkārtējā uzņēmējdarbības parka nākotni. Tā dēļ ir zaudēti ieņēmumi, samazinājušies, apturēti vai atsaukti ieguldījumi un tirgdarbības centieni.

(68) ZVP arī piemin, ka tā ir centusies padziļināt vietējo iestāžu izpratni par šo problēmu, bet nesekmīgi.

(69) Visbeidzot, ZVP norāda, ka EVO ar personas-izkārtnes starpniecību un publiskā sektora līdzekļu palīdzību ir nodibinājis fileju ražošanas uzņēmumu ar nosaukumu Ostend Filleting Factory, kas arī iesaistās negodīgā konkurencē.

4.5. GRIMSBY FISH MARKET

(70) Kāda Apvienotās Karalistes zivju izsole Grimsby Fish Market norāda, ka ap 2005./2006. gadu EVO sāka iepirkt zivis tieši no Īslandes zvejniekiem par (augstām) fiksētām cenām un Ostendē šīs zivis izsolīja tā sauktajā holandiešu izsolē un bieži vien par zemākām cenām, un secina, ka minētie zaudējumi ir apmaksāti ar publiskā sektora naudu. Grimsby Fish Market pieprasa EVO finanšu pārskatu revīziju, lai izmeklētu metodes, kā tika finansētas Īslandes zivju piegādes, kā arī zaudējumi, kas EVO radās pārdošanas metožu dēļ.

4.6. ZV UN EFC

(71) ZV un EFC pievērš Komisijas uzmanību citai iespējamai negodīgai praksei un valsts atbalsta pasākumiem, proti, tam, ka AGVO/EVO bez maksas izmanto pilsētas darbiniekus, un cenu garantijām, ko piešķīris EVO un kuru pamatā ir izsoles cena uzņēmumā Zeebrugse Visveiling.

(72) Tie tālāk paskaidro, kāpēc tie uzskata, ka tiek kropļota konkurence un ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm.

(73) Tie arī pievērš Komisijas uzmanību kapitāla papildu ieguldījumiem uzņēmumos AGVO un EVO (atlaižot parādus).

(74) Visbeidzot, tie atzīmē, ka Beļģijas iestādes nav apturējušas atbalstu.

4.7. GARDEC

(75) Gardec ir kuģu remonta uzņēmums, kas atrodas Zēbrigē. Tas atbalsta Komisijas lēmumu. Uzņēmums piebilst, ka Ostendē veiktās negodīgās komercprakses dēļ tam ir nodarīts kaitējums (samazinājies apgrozījums), un atzīmē, ka grūtībās nonākušiem uzņēmumiem piešķirtie aizdevumi ļāva tiem Ostendē izdzīvot, turpretī to parādi Zēbrigē palika neatmaksāti.

5. BEĻĢIJAS PIEZĪMES PAR ŠAUBĀM, KAS PAUSTAS LĒMUMĀ UZSĀKT IZMEKLĒŠANU

(76) Beļģijas iestādes 2008. gada 8. septembra piezīmēs pēc oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas apsver, ka Komisijas izmeklēšana būtu jāattiecina tikai uz zivju izsoļu tirgu. Tā kā ne AGVO, ne PAKHUIZEN nedarbojas minētajos tirgos, to labā veiktie pasākumi pašreizējai procedūrai nav būtiski. Vispārīgāk tās uzskata, ka Komisija nav pareizi noteikusi izmeklēšanas tvērumu un ka pastāv atbalsta divkāršas skaitīšanas risks.

5.1. ATTIECĪBĀ UZ ATBALSTU UZŅĒMUMAM AGVO

(77) Beļģijas iestādes uzstāj, ka uzņēmums AGVO neveic komercdarbību un tāpēc tas nevar ietekmēt konkurenci. Tāpēc uzņēmumam AGVO piešķirto atbalstu nevar klasificēt kā valsts atbalstu. Tās piebilst, ka izmeklēšanā var ņemt vērā vienīgi līdzekļus, kas izmantoti uzņēmumam EVO (piemēram, to sākumkapitāla daļu, kas ar AGVO starpniecību nodota EVO). Tās apgalvo, ka atlikums izmantots sabiedriskas nozīmes uzdevumiem un tāpēc tas nevar ietekmēt konkurenci zivju izsoļu tirgū.

(78) Beļģijas iestādes norāda, ka uzņēmums AGVO līdz šim ir saņēmis tikai EUR 3 569 667, lai gan tam sākotnēji apsolīts sākumkapitāls EUR 6 197 338,12 apmērā.

(79) Par tiesībām iekasēt nodevas vai maksas Beļģijas iestādes uzskata, ka tiesības iekasēt nodevas ir saistītas ar uzņēmuma AGVO sabiedriskas nozīmes uzdevumiem un nav uzskatāmas par valsts atbalstu, un ka uzņēmumam AGVO nekādā ziņā nav pilnvaru iekasēt nodevas par slūžu un stāpeļa izmantošanu.

(80) Attiecībā uz ēkām tās apgalvo, ka nav nozīmes, vai ēkas pieder pilsētai vai kādam citam publisko tiesību subjektam. Tās uzskata, ka ēku nodošana uzņēmumam AGVO ir tikai iekšēja īpašumu iedalīšana. Beļģijas iestādes atgādina, ka uzņēmums AGVO neveic komercdarbību un ka ēku nodošanu tāpēc nevar klasificēt kā valsts atbalstu. Tās piebilst, ka ēku nodošana ir saistīta ar pienākumu remontēt un uzturēt tās labā stāvoklī, tā ka minētais ieguldījums uzņēmumam AGVO nekādu priekšrocību nav devis.

(81) Turklāt tās uzskata, ka bezmaksas garantijas nevar klasificēt kā valsts atbalstu, jo tās tika piešķirtas par aizdevumiem, ko AGVO paņēmis, lai veiktu valsts iestādēm iznomāto ēku remontdarbus. Tās tomēr atzīst, ka viens no garantētajiem aizdevumiem (aizdevums EUR 550 000 apmērā) tika izmantots uzņēmumam EVO.

(82) Visbeidzot, Beļģijas iestādes atzīmē, ka spriedums Altmark lietā uz šo gadījumu nav attiecināms, jo AGVO veiktie sabiedriskas nozīmes uzdevumi nav saistīti ar tautsaimniecību. Tās piebilst, ka šķērssubsīdiju risks nepastāv, jo uzņēmums AGVO neveic komercdarbību.

5.2. ATTIECĪBĀ UZ ATBALSTU UZŅĒMUMAM PAKHUIZEN

(83) Beļģija norāda, ka Ostendei ir tikai ierobežotas tiesības uz zemi, un tāpēc ilgtermiņa nomas (emphyteusis) līgumam ir samazināta komercvērtība. Turklāt uzņēmumam PAKHUIZEN ir pienākums remontēt un atjaunot ēkas; šis pienākums tiek minēts kā ārkārtējs pienākums, kas lielā mērā kompensē simbolisko nomas maksu.

(84) Beļģijas iestādes piebilst, ka PAKHUIZEN darbojas tikai zivsaimniecības nozarē izmantoto ēku apsaimniekošanas tirgū. Beļģijas iestādes uzskata, ka tā darbību nevar uzskatīt par komerciālu paredzēto atjaunošanas pienākumu un ēku zemās vērtības dēļ. Visbeidzot, tā kā PAKHUIZEN apsaimniekotās ēkas var nomāt tikai ar zivsaimniecību saistītām darbībām, Beļģijas iestādes norāda, ka PAKHUIZEN ne ar vienu nekonkurē.

(85) Beļģijas iestādes tālāk atzīmē, ka AGVO nopirka PAKHUIZEN akcijas par tirgus cenu un ka PAKHUIZEN nomā ēkas par tirgus cenām (ņemot vērā, ka tās nebija labā stāvoklī).

5.3. ATTIECĪBĀ UZ ATBALSTU UZŅĒMUMAM EVO

(86) Kā norāda Beļģijas iestādes, apstākli, ka ēkas EVO rīcībā ir bez maksas, atsver fakts, ka EVO jāsedz atjaunošanas izmaksas, kas parasti jādara ēku īpašniekam.

(87) Tās tālāk norāda, ka piešķirtās bezmaksas garantijas par aizdevumiem uzņēmumam EVO jāanalizē saistībā ar izsoles privatizācijas un pārstrukturēšanas plānu. Tās uzskata, ka saistībā ar zivju izsoles pārstrukturēšanu pilsēta rīkojās kā privāts ieguldītājs tiktāl, ciktāl zivju izsoles rekapitalizācija no saimnieciskā viedokļa bija rentablāka nekā izsoles slēgšana, un ka ar privatizācijas starpniecību pilsētai būtu iespēja kompensēt savu ieguldījumu, iekasējot nomas maksu, ko tā prasīs no izsoles privātā īpašnieka. Minētās iestādes arī uzsver, ka jau 2002. gadā bija plāni privatizēt zivju izsoli un ka privatizācija bija iespējama tikai pēc pārstrukturēšanas.

(88) Konkrētāk par bezmaksas garantiju tās norāda, ka aizdevumi tika izmantoti, lai pabeigtu zivju izsoles finansēšanu, ko finansēja galvenokārt ar pilsētas kapitāla ieguldījumu (uzņēmumā AGVO un ar AGVO starpniecību uzņēmumā EVO). Beļģijas iestādes atzīmē, ka pilsēta, piešķirot garantiju, ir ievērojami samazinājusi pārstrukturēšanas radītās izmaksas. Tās piebilst, ka bez pilsētas garantijas neviens aizdevums nebūtu piešķirts, un norāda, ka tā ir tikai parasta komercprakse, kad mātesuzņēmums piedāvā garantiju par aizdevumiem, ko ņem tā meitasuzņēmums.

5.4. ATTIECĪBĀ UZ ATBALSTU ZVEJNIECĪBAS UZŅĒMUMIEM/KUĢU ĪPAŠNIEKIEM

(89) Beļģijas iestādes norāda, ka Komisija vienu un to pašu atbalstu ir pieskaitījusi divreiz un ka atbalsts ir sniegts vai nu uzņēmumam EVO, vai zvejniekiem, bet ne abiem. Tās uzskata, ka gadījumā, ja konkrētie pasākumi veidotu valsts atbalstu, tie būtu valsts atbalsts EVO un PAKHUIZEN līmenī un kropļotu konkurenci attiecīgajā līmenī, bet ne kuģu īpašnieku un zvejniecības uzņēmumu līmenī. Tās piebilst, ka EVO un PAKHUIZEN nepiedāvā nekādā ziņā savus pakalpojumus par cenām, kas zemākas par tirgus cenām. Konkrēti, attiecībā uz EVO iestādes paskaidro, ka EVO piedāvā pakalpojumus, kas tiek piedāvāti arī citur. Tās arī norāda, ka EVO nepiedāvā noliktavu pakalpojumus, nepiedāvā elektroenerģiju bez maksas un neatbild par ostu un stāpeli. Tās norāda, ka cena par ūdeni ir iekļauta izsoles maksā un ka EVO nepiešķir kuģu īpašniekiem aizdevumus, kuru likme būtu zemāka par tirgus cenām. Visbeidzot, tās apgalvo, ka praksē EVO nekad nav uzstājis, lai tiktu izpildīti tie līguma panti, kuros kuģu īpašniekiem prasīts izsolīt savu nozveju uzņēmumā EVO.

6. PRIVATIZĀCIJAS PROCEDŪRA, KAS SĀKTA PĒC IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS

(90) Beļģija informēja Komisiju, ka 2008. gada 22. maijā tika nolemts privatizēt Ostendes zivju izsoli un ka pilsēta ir sākusi publisku atlases procedūru, lai piesaistītu darbības partneri EVO ekspluatācijai.

(91) Savās piezīmēs Beļģija paskaidro, ka privatizācija notiks, nodibinot jaunu uzņēmumu (NewCo), kas veiks zivju izsoles ekspluatāciju. Zivju izsoles ēkas tiks atdotas pilsētai, un uzņēmumam NewCo būs jāparaksta nomas līgums ar pilsētu. Uzņēmumam NewCo nebūs pienākuma pārņemt pārējos zivju izsoles aktīvus (darbiniekus, zivju kastes, līgumus, aizdevumus kuģu īpašniekiem utt.).

(92) Tā kā pārdošanas un nomas līgums tiks apspriests par tirgus cenām, uzņēmumam NewCo netiks nodots atbalsts un no NewCo nevar atgūt nekādu atbalstu.

(93) Beļģija 2009. gada 16. novembra vēstulē informēja Komisiju par privatizācijas procesa turpmāko norisi.

(94) Beļģijas iestādes norāda, ka pirmais solis bija tas, ka 2009. gada 4. septembrī pilsētai bez maksas ir nodotas atpakaļ uzņēmuma AGVO īpašumtiesības uz ēkām, kā arī ar ēkām saistītās tiesības un pienākumi (nomas līgumi). Pilsēta no uzņēmumiem AGVO un PAKHUIZEN ir pārņēmusi arī dažādus aizdevumus. Vēlāk īpašumtiesības uz ēkām tika nodotas Flandrijas reģionam, kas samaksāja pilsētai kompensāciju dažādos veidos: Flandrijas reģions samaksāja pilsētai EUR 3 500 000, un pilsētai tika piešķirtas tiesības līdz 2010. gada 1. janvārim vai dažos gadījumos līdz 30. jūnijam iekasēt nomas maksu, ko maksā pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētas organizācijas, kuras nomā ēkas. Visbeidzot, Flandrijas reģions pārņēma no pilsētas dažādus parādus un/vai aizdevumus.

(95) Beļģija norāda, ka tas, ka īpašumtiesības uz ēkām ir nodotas atpakaļ pilsētai, pieliek punktu jautājumam par valsts atbalstu.

(96) Turklāt Beļģija ir norādījusi, ka PAKHUIZEN ir nolēmis izbeigt ilgtermiņa nomas līgumu, kas noslēgts ar pilsētu 1989. gadā. Beļģija paredz, ka PAKHUIZEN drīz tiks likvidēts, tā ka valsts atbalsta procedūra, iespējams, zaudēs priekšmetu.

(97) Attiecībā uz EVO Beļģija ir paskaidrojusi, ka kandidāts, kurš atbilda atlases kritērijiem, nepiedāvāja nosacījumus, kas būtu apmierinājuši pilsētu. EVO turpinās pastāvēt, līdz tiks atrasts piemērots kandidāts, kurš pārņemtu EVO aktīvus.

(98) Beļģija visbeidzot norādīja, ka AGVO turpinās pastāvēt, līdz tiks nokārtoti visi atlikušie parādi/saistības.

(99) Beļģija lūdz Komisijai atlikt savu lēmumu līdz privatizācijas procesa pabeigšanai.

7. BEĻĢIJAS APSVĒRUMI PAR TREŠO PERSONU PIEZĪMĒM

(100) Attiecībā uz Īslandes jautājumu Beļģija norāda, ka EVO nekad nav tieši pircis zivis no Īslandes kuģu īpašniekiem vai zvejniekiem, bet tikai no Īslandes zivju izsolēm ar tirdzniecības aģenta starpniecību.

(101) Beļģija piebilst, ka drīz izrādījās, ka Īslandes zivju tālākpārdošana nav rentabla. Tādējādi pēc aptuveni viena gada, 2006. gada 17. martā, tika pieņemts lēmums izbeigt šādas iegādes un tālākpārdošanu. Beļģija ir iesniegusi minētā lēmuma kopiju.

(102) Beļģija paskaidro, ka iemesls, kāpēc zivis tika pirktas par augstu cenu Īslandes zivju izsolēs un tad tālāk pārdotas par zemāku cenu Ostendē, nebija stratēģija ar mērķi piesaistīt Īslandes zivis Ostendei, bet gan fakts, ka labākas kvalitātes zivis, ko nopirka tirdzniecības aģents Īslandē un kas bija domātas uzņēmumam EVO, līdz uzņēmumam EVO tā arī nenonāca, bet tās tieši nopirka privāts fileju ražošanas uzņēmums Luna Fish, turpretī zemākas kvalitātes Īslandes zivis tika piegādātas EVO, kurš tās vairs nevarēja pārdot par rentablām cenām tieši zemākās kvalitātes dēļ. Beļģija secina, ka EVO drīzāk bija minētās prakses upuris. Kad problēma tika atklāta, AGVO/EVO ieceltais administrators un komercdirektors tika atlaisti no darba.

(103) Attiecībā uz pieņēmumu, ka EVO rīcībā bez maksas ir civilierēdņi administratīvo, grāmatvedības un uzturēšanas uzdevumu veikšanai, Beļģija norāda, ka ZV apgalvojumi ir pamatoti tikai uz aizdomām un ka uzņēmumam EVO ir savi darbinieki minēto uzdevumu izpildei, un turklāt daži EVO darbinieki dažreiz pilda sabiedriskas nozīmes uzdevumus (zivju izsoles ceļa uzturēšanas darbus).

(104) Beļģija arī piemin, ka nav neviena argumenta, kas apstiprinātu ZV apgalvojumu, ka EVO garantē minimālo cenu attiecībā pret cenu Zēbriges zivju izsolē. Beļģija piebilst, ka zvejniecības uzņēmumi to būtu varējuši apgalvot sarunās ar ZV – kā daļu stratēģijas, lai no ZV iegūtu labākus komerciālos nosacījumus.

(105) Jautājumā par Ostend Filleting Factory (OFF) Beļģija uzsver, ka trešo personu iesniegtajos dokumentos ir tikai norādīts, ka uzņēmumu OFF izveidojušas privātas personas, un nav atklāts, kā OFF būtu iesaistījies negodīgā konkurencē. Beļģija norāda, ka faktiski tikai 2006. gada martā PAKHUIZEN nopirka 60 % OFF akciju. OFF tad tika pārdēvēts par Ostend Premium Fish bvba un galu galā bankrotēja 2008. gada 14. janvārī.

(106) Par iespējamiem zaudējumiem, kas valsts atbalsta dēļ radušies uzņēmumiem Gardec un Flanders Ship Repair, Beļģija uzskata, ka, pat ja valsts atbalsts mudinātu kuģus doties uz Ostendi, nevis Zēbrigi, minētā fakta cēloņsakarība ar zaudējumiem joprojām nebūtu pierādīta. Beļģija norāda, ka kuģu īpašnieki ne vienmēr atstāj kuģus remontēt pieraksta ostā un tā vietā izmanto lētākus remonta pakalpojumus Austrumeiropā (Polijā). Beļģija norāda, ka kuģu remonta uzņēmumu skaits Ostendē nepārprotami samazinās.

8. RĪKOJUMS SNIEGT INFORMĀCIJU

(107) Komisija 2006. gada 13. marta un 26. jūnija vēstulē lūdza Beļģijas iestādēm informāciju par Ostendes zivju izsoles juridisko stāvokli, valsts iesaistīšanos un sīkas ziņas par finanšu plūsmām starp valsti un zivju izsoli.

(108) Beļģijas iestādes 2006. gada 19. oktobra vēstulē uzsvēra to, ka līdztekus komercdarbībai (zivju izsoles vadīšana) uzņēmumam AGVO bija uzticēts pildīt sabiedriskas nozīmes uzdevumus. Par šo punktu sniegtā informācija tomēr bija ļoti īsa un bez elementiem, kas ļautu Komisijai novērtēt, vai priekšrocības, ko pilsēta piešķīrusi uzņēmumam AGVO, var uzskatīt par kompensāciju par vispārējas (tautsaimnieciskas) nozīmes uzdevumiem un vai nav pieļauta pārmērīga kompensācija un šķērssubsīdiju risks.

(109) Tāpēc, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 2. punktā, Komisija 2007. gada 11. jūlija vēstulē lūdza Beļģijas iestādes sniegt sīku informāciju par sabiedriskas nozīmes uzdevumiem, kas uzticēti uzņēmumam AGVO. Tā jo īpaši vaicāja, vai un uz kāda pamata minētos uzdevumus var uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumiem tādā nozīmē, kā minēts Komisijas 2005. gada 28. novembra Lēmumā 2005/842/EK par EK līguma 86. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (15).

(110) Beļģijas iestādes 2007. gada 27. novembra vēstulē tikai apgalvoja, ka neviens no uzņēmumam AGVO uzticētajiem uzdevumiem nav saimnieciska rakstura uzdevums un ka Lēmums 2005/842/EK uz šo lietu neattiecas. Tās apgalvoja, ka uzņēmums AGVO nesaņem kompensāciju ne par vienu sabiedriskas nozīmes uzdevumu, ko tas pilda.

(111) Komisija 2008. gada 2. jūlija lēmumā uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru konstatēja, ka uzņēmumi AGVO, EVO un PAKHUIZEN ir izveidojuši uzņēmumu grupu, kas darbojas zivju izsoles un palīgpakalpojumu tirgū, un ka minētā grupa no pilsētas ir saņēmusi dažādas priekšrocības, kas kropļoja konkurenci tirgū. Jautājumā par kompensāciju par sabiedriskiem uzdevumiem Komisija atzīmēja, ka lietā nebija elementu, kas liecinātu, ka būtu izpildīti kritēriji, kurus Tiesa izstrādāja savā spriedumā Altmark lietā. Turklāt, ņemot vērā informācijas trūkumu par minēto punktu, Komisija nespēja noteikt, vai tiesības noteikt un iekasēt nodevas var uzskatīt par kompensāciju, kas piešķirta par sabiedriskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu, un tai bija šaubas par atbalsta saderību. Tāpēc 121. apsvērumā Komisija lēmumā uzsākt oficiālo izmeklēšanu Beļģijas iestādes tika aicinātas paziņot visu informāciju, kas varētu noderēt attiecīgo pasākumu novērtēšanai.

(112) Piezīmēs, kas saņemtas 2008. gada 8. septembrī, un turpinājuma sanāksmē 2008. gada 9. oktobrī Beļģijas iestādes nenorādīja nekādus papildu elementus, kas ļautu Komisijai izvērtēt, vai uzņēmumam AGVO piešķirtās priekšrocības var uzskatīt par kompensāciju par vispārējas (tautsaimnieciskas) nozīmes uzdevumiem. Tā vietā Beļģijas iestādes atkārtoti uzsvēra, ka Altmark lietas kritēriji nav būtiski, jo AGVO esot iesaistīts tikai sabiedrisku uzdevumu veikšanā.

(113) Šī atbilde tomēr nebija apmierinoša, jo AGVO bija iesaistīts arī saimnieciskajā darbībā.

(114) Tāpēc saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 3. punktu Komisija, 2009. gada 8. septembrī izdodot rīkojumu sniegt informāciju, pieprasīja visu noderīgo informāciju, un jo īpaši: — uzņēmumam AGVO uzticēto darbību sarakstu, kurā nošķirtas saimnieciskās darbības, ar tautsaimniecību nesaistīti sabiedriskas nozīmes uzdevumi un vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumi, — parametrus, kā tiek aprēķināta, kontrolēta un pārskatīta kompensācija par sabiedriskas nozīmes uzdevumiem, kas nav saistīti ar tautsaimniecību, no vienas puses, un kompensācija par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumiem, no otras puses, — pasākumus, lai novērstu un atmaksātu jebkādu pārmērīgu kompensāciju, — izmaksas un ieņēmumus, kas radušies saistībā ar pienākumu sniegt tautsaimnieciskas nozīmes sabiedriskos pakalpojumus, saistībā ar pienākumu sniegt ar tautsaimniecību nesaistītus sabiedriskos pakalpojumus un saistībā ar citiem pakalpojumiem, — izrakstus no iekšējiem pārskatiem, kuros atsevišķi norādītas izmaksas un ieņēmumi, kas saistīti ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, ar tautsaimniecību nesaistītiem vispārējas nozīmes pakalpojumiem un citiem pakalpojumiem, kā arī parametrus izmaksu un ieņēmumu sadalīšanai, — ja tādi pieejami, dokumentus, kas pierāda, ka AGVO atbilst Altmark lietas ceturtajam kritērijam, t. i., ka kompensācijas apjoms noteikts, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kādas rastos tipiskam tās pašas nozares uzņēmumam, kas ir labi vadīts un adekvāti nodrošināts, un ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un samērīgu peļņu par saistību izpildi.

(115) Beļģijas iestādes 2009. gada 16. novembra vēstulē atkārtoti uzsver, ka uzņēmumam AGVO ir uzticēti šādi sabiedriskas nozīmes uzdevumi: zvejas ostas pārvaldība, ēku atjaunošana un iznomāšana pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām, un sabiedriskā īpašuma apsaimniekošana un uzturēšana (tostarp zivju izsoles ceļa uzturēšana). Tās norāda, ka minētie uzdevumi ir sabiedriskas nozīmes uzdevumi, jo tos neveic konkrētu saņēmēju labā. Tās nenošķir ar tautsaimniecību nesaistītus vispārējas nozīmes uzdevumus un tautsaimnieciskas nozīmes sabiedriskos uzdevumus, taču atzīst, ka daži vai visi sabiedriskie uzdevumi var būt tautsaimnieciska rakstura uzdevumi.

(116) Beļģijas iestādes atzīst, ka AGVO ar sava meitasuzņēmuma EVO starpniecību ir iesaistīts komercdarbībā, t. i., zivju izsoles vadīšanā, kas nav sabiedriskas nozīmes uzdevums.

(117) Beļģijas iestādes apgalvo, ka AGVO faktiski nesaņem kompensāciju par vispārējas nozīmes uzdevumu pildīšanu. Tos finansē no AGVO budžeta. Līdz ar to nav metodikas, kā aprēķināt kompensāciju. Beļģijas iestādes piebilst, ka uz AGVO un EVO pārskatu pamata izmaksas un ieņēmumus, kas saistīti ar vispārējas nozīmes uzdevumiem, nav iespējams nošķirt no izmaksām un ieņēmumiem, kas saistīti ar komercuzdevumiem.

9. IZMEKLĒŠANAS TVĒRUMS

(118) Kā var secināt no dažādiem apsvērumiem (piemēram, 85. apsvēruma) lēmumā uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, izmeklēšanas tvērums ir plašāks par zivju izsoļu tirgu un aptver arī darbības, kas saistītas ar zivju izsoli (ap zivju izsoli esošo ēku noma, zvejas ostas pārvaldība utt.). Tāpēc AGVO vai PAKHUIZEN piešķirtās priekšrocības, kas nav tieši saistītas ar zivju izsoles darbību, arī ir daļa no pašreizējās procedūras.

(119) Turklāt Komisija ir izanalizējusi uzņēmuma EVO priekšrocības, ko piešķīrusi vai nu tieši pilsēta, vai AGVO. Lēmumā uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru EVO sākumkapitāls un turpmākie kapitāla palielinājumi netika analizēti kā pasākumi, kas ir atsevišķi no uzņēmumam AGVO piešķirtajiem kapitāla maksājumiem. Tie tika ņemti vērā tikai kā viens no veidiem, kā AGVO izlietojis no pilsētas saņemtos kapitāla maksājumus. Tomēr savās piezīmēs Beļģijas iestādes apgalvoja, ka Komisija neesot pietiekami nošķīrusi AGVO, PAKHUIZEN un EVO veiktās darbības un uzdevumus un ka, ņemot vērā uzdevumu sadalījumu starp AGVO un EVO, pašreizējā izmeklēšana uz uzņēmumam AGVO piešķirtajām priekšrocībām attiecās tikai tiktāl, ciktāl tās bija nodotas uzņēmumam EVO. Tāpēc, lai panāktu lielāku skaidrību un kliedētu Beļģijas iestāžu bažas, EVO sākumkapitāla piešķīrums un turpmākie kapitāla palielinājumi ir aplūkoti atsevišķi 10.1.2.2.3. punktā. Jautājums par atbalsta faktisko saņēmēju ir aplūkots 319. apsvērumā.

10. NOVĒRTĒŠANA

10.1. VALSTS ATBALSTA ESĪBA

(120) LESD 107. panta 1. punktā teikts: Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

10.1.1. UZŅĒMUMI

(121) Kā paskaidrots iepriekš, šī izmeklēšana attiecas uz iespējamo atbalstu, kas piešķirts uzņēmumiem AGVO, EVO un PAKHUIZEN, un zvejniecības uzņēmumiem, kuri izmanto Ostendes zivju izsoli un EVO un PAKHUIZEN pakalpojumus. Tie visi ir klasificējami kā uzņēmumi LESD 107. panta nozīmē. Vienīgais tiesību subjekts, attiecībā uz kuru Beļģijas iestādes to nopietni apstrīd, ir AGVO, kas atbilstīgi Beļģijas iestāžu sniegtajai informācijai pilda tikai vispārējas nozīmes uzdevumus.

(122) Beļģijas iestādes ir minējušas, ka AGVO pilda sabiedriskas nozīmes uzdevumus (taken van openbaar belang). Tomēr šķiet, ka AGVO iesaistās saimnieciskā darbībā, tāpēc 123.–129. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ tas uzskatāms par uzņēmumu (16) LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

(123) AGVO piedāvā nomāt ēkas pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām institūcijām un uzņēmumiem. Tādējādi AGVO tieši piedāvā pakalpojumus tirgū (nomas pakalpojumus).

(124) Turklāt AGVO ir uzticēta zvejas ostas ekspluatācija un pārvaldība. Kā Vispārējā tiesa un Tiesa apstiprinājušas Aéroports de Paris lietā (17), infrastruktūras objektu pārvaldība var būt saimnieciska darbība. Tas ir apstiprināts, ciktāl runa ir par ostas infrastruktūru, cita starpā Flandrijas ostu un Roterdamas ostas attīstības lietās (18). Komisija atzīmē, ka AGVO piedāvā pakalpojumus, preces un infrastruktūras objektus par maksu. Tik tiešām, atbilstīgi statūtiem uzņēmumam AGVO ir tiesības noteikt un iekasēt maksu kā atlīdzību par saviem pakalpojumiem.

(125) Turklāt AGVO arī netieši ar savu meitasuzņēmumu EVO un PAKHUIZEN starpniecību piedāvā preces un pakalpojumus tirgū.

(126) AGVO ir uzņēmumu EVO un PAKHUIZEN kontrolpaketes turētājs un faktiski īsteno minēto kontroli, tieši vai netieši iesaistoties pārvaldībā: — gandrīz visi AGVO valdes locekļi ir arī EVO un PAKHUIZEN valdes locekļi. No 2005. līdz 2007. gadam AGVO un EVO bija PAKHUIZEN valdes locekļi, — saskaņā ar statūtiem uzņēmumam AGVO ir uzticēts pārvaldīt, attīstīt un ekspluatēt Ostendes zivju izsoli un zvejas doku, un palīgbūves, kā arī attīstīt visas darbības, kas ir tieši vai netieši ar to saistītas. Citiem vārdiem, uzņēmumam AGVO ar statūtiem ir uzlikts pienākums iesaistīties zivju izsoles pārvaldībā.

(127) Ir arī citas saites starp AGVO un EVO, un PAKHUIZEN, un tas liecina par organiskām un funkcionālām saiknēm starp AGVO un tā meitasuzņēmumiem: AGVO ir garantējis uzņēmumam EVO piešķirtus aizdevumus; AGVO nodod ēkas EVO un PAKHUIZEN rīcībā un AGVO gada pārskati atklāj, ka AGVO ir regulāri piešķīris aizdevumus EVO un PAKHUIZEN.

(128) Visi minētie elementi atļauj uzņēmumam AGVO īstenot funkcijas, kas saistītas ar EVO un PAKHUIZEN kontroli, bet arī ar šo uzņēmumu virzību un finansiālu atbalstu. Minēto iemeslu dēļ konkurences tiesību aktu piemērošanas nolūkos arī AGVO ir uzskatāms par uzņēmumu, jo īpaši saistībā ar tā līdzdalību uzņēmumos EVO un PAKHUIZEN (19).

(129) Kā norāda Komisija, Beļģijas iestādes ir atzinušas, ka EVO un PAKHUIZEN ir uzņēmuma AGVO darbības instrumenti, ka ar EVO starpniecību AGVO ir piedalījies komercdarbībā un ka pasākumi AGVO labā var ietekmēt tirgu ar EVO starpniecību. Savās piezīmēs un atbildēs tās sliecas uzskatīt AGVO, PAKHUIZEN un EVO par vienu vienotu uzņēmumu un ir arī konkrēti paziņojušas, ka AGVO un EVO uzskatāmi par vienotu veselumu.

(130) Visbeidzot, jāatzīmē, ka AGVO nav ierīkoti atsevišķi grāmatvedības konti tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumiem un ar tautsaimniecību nesaistītiem uzdevumiem, tāpēc šķērssubsīdijas nevar izslēgt.

10.1.2. PRIEKŠROCĪBAS ATTIECĪGAJIEM UZŅĒMUMIEM

10.1.2.1. Priekšrocības uzņēmumam AGVO

10.1.2.1.1. Sākumkapitāls

(131) Publiskā sektora ieguldījumus uzskata par valsts atbalstu, ja ir acīmredzams, ka publiskā sektora iestāde, kura iegulda kapitālu uzņēmumā, nenodrošina tikai pašu kapitālu parastos tirgus ekonomikas apstākļos. Tas ir gadījums, kad uzņēmuma finansiālais stāvoklis, jo īpaši tā parādu struktūra un apjoms ir tādi, ka pieņemamā laikā no ieguldītā kapitāla nevar gaidīt normālus ienākumus (dividendēs vai kapitāla pieaugumā). Tāpēc jānovērtē, vai līdzīgos apstākļos privāts ieguldītājs, kura lielums salīdzināms ar attiecīgās publiskā sektora iestādes lielumu, būtu pieņēmis lēmumu par labu tāda paša apjoma kapitālieguldījumiem saistībā ar minētā uzņēmuma pārstrukturēšanu, vai tas tomēr būtu izvēlējies izbeigt uzņēmuma darbību, jo īpaši ņemot vērā minēto ieguldījumu veikšanas dienā pieejamo informāciju un paredzamo notikumu attīstību (20).

(132) Beļģijas iestādes iebilst, ka pilsētas lēmums piešķirt uzņēmumam AGVO sākumkapitālu BEF 250 miljonu (EUR 6 179 338) apmērā bija ekonomiski pamatota izvēle. Izvēle pārstrukturēt izsoli tika izdarīta, pamatojoties uz finanšu un uzņēmējdarbības plānu, kurā norādīts, ka ar noteikta apjoma ieguldījumiem izsole varētu atkal kļūt rentabla pēc astoņiem gadiem, ja tā nepārņemtu agrākos zaudējumus. Beļģijas iestādes apgalvo, ka privāts ieguldītājs tādā pašā situācijā būtu pieņēmis tādu pašu lēmumu.

(133) Pamatojoties uz tai pieejamo informāciju, Komisija nevar piekrist šim viedoklim.

(134) Kā norādīts iepriekš, Ostendes zivju izsole darbojās slikti, un gados pirms pārstrukturēšanas tās tirgus daļa pastāvīgi samazinājās. Komisija uzskata, ka parasts privāts uzņēmējs līdzīgā situācijā nebūtu izvēlējies piešķirt sākumkapitālu vairāk nekā EUR 6 000 000 apmērā, pamatojoties tikai uz vienu finanšu plānu, kurā ir finanšu prognoze 2002.–2010. gadam ir formulēta kā pozitīva hipotēze, un tikai uz divu lappušu garu uzņēmējdarbības plānu.

(135) Vēl jo vairāk – kā sīkāk izklāstīts 259. apsvērumā, sākumkapitāla piešķiršanas laikā AGVO kā Ostendes zivju izsoles darbības turpinātājs bija uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu. Saskaroties ar grūtībās nonākušu uzņēmumu, parasts privāts uzņēmējs vēlētos saņemt drošas garantijas par uzņēmuma nākotnes izredzēm, un viņam nebūtu pieticis ar dokumentiem, uz kuru pamata pilsēta pieņēma lēmumu.

(136) Komisija uzsver ieguldījuma svarīgumu, no vienas puses, un ilgtermiņa situāciju, kurā Ostendes zivju izsole nepārtraukti cieš zaudējumus (21), no otras puses. Jo īpaši ņemot vērā minētos faktus, kā arī to, ka uzņēmums darbojās tirgū, kurā valda sīva konkurence, bet kurš samazinās, parasts privāts uzņēmējs būtu savu lēmumu pamatojis uz daudz rūpīgāk izstrādātu finanšu un uzņēmējdarbības plānu, kurā ietvertas dažādas hipotēzes un scenāriji, nevis ņēmis vērā finanšu plānu, kura pamatā ir viena vienīga hipotēze, kas turklāt tika vērtēta kā pozitīva hipotēze.

(137) Turklāt šķiet, ka parasts privāts uzņēmējs pasūtītu pētījumu jo īpaši par nozarē tajā laikā pieejamo tirgus daļu, pamatojoties uz esošajiem datiem par izkrāvumiem un vietējo pieprasījumu, un pieprasītu plānu, kurā izskaidrots, kā darbība pārstrukturējama, kādi pasākumi ir apsvērti, lai novērstu agrāko smago zaudējumu atkārtošanos un veicinātu produktivitāti (jauni ieguldījumi, jauna tirdzniecības stratēģija utt.).

(138) Tomēr uzņēmējdarbības plānā nav neviena no minētajiem elementiem.

(139) Turklāt tas pamatojas uz vairākiem pieņēmumiem un faktiem, kas tiek uztverti kā paši par sevi saprotami, bet nav ne paskaidroti, ne pamatoti, un dažkārt šķiet pārāk hipotētiski vai neticami. Piemēram, ir grūti akceptēt pieņēmumu, ka izsoles darbību apgrozījums nākamajos piecos gados palielināsies par 10 %, lai gan laikposmā pirms pārstrukturēšanas izkrāvumi un apgrozījums pastāvīgi samazinājās, tirgū bija krasi pieaugusi konkurence un zivju kvotām bija tendence samazināties. Turklāt nav paskaidrojumu par sociālo un ārpakalpojumu izmaksu aprēķinu, kā arī par ūdens un enerģijas izmaksu aprēķinu. Turklāt uzņēmējdarbības plānā minētās izmaksas norādītas kā absolūti nemainīgas deviņus gadus pēc AGVO izveides. Tas tomēr šķiet maz ticams, jo īpaši, ja plāno, ka apgrozījums tajā pašā laikposmā divkāršosies.

(140) Tāpēc finanšu plāns un uzņēmējdarbības plāns ne tikai šķiet ļoti īsi un nepilnīgi, tiem arī trūkst ticamības. Parasts privāts ieguldītājs nebūtu uz tiem paļāvies, lai ieguldītu BEF 250 miljonu zaudējumus nesošā uzņēmumā, kas darbojas sarūkošā tirgū (22).

(141) Pat ja varētu atzīt, ka finanšu plāns un uzņēmējdarbības plāns ir pilnīgi un ticami, quod non, Komisija norāda, ka privāts ieguldītājs tomēr nebūtu ieguldījis to pašu summu ko pilsēta. Uz finanšu plāna un uzņēmējdarbības plāna pamata šķiet, ka būtu pieticis arī ar mazāku kapitāla daudzumu. Ņemot vērā mazo peļņu no kapitāla, parasts privāts uzņēmējs nebūtu ieguldījis tik lielu summu, kad tas nebija nepieciešams.

(142) Beļģijas iestādes uzskata, ka lēmums nepārtraukt zivju izsoles darbu bija racionālāks nekā tās slēgšana.

(143) Tomēr Beļģijas iestādes nesniedz nekādas norādes par minēto darbību izbeigšanas izmaksām un faktiski nepaskaidro, kāpēc slēgšana nebija racionāls lēmums.

(144) Beļģijas iestādes vēl cenšas pamatot 2001. gadā pieņemtā lēmuma – ieguldīt uzņēmumā AGVO BEF 250 miljonus – racionalitāti ar lēmumu privatizēt zivju izsoli. Tās norāda, ka pašreizējā privatizācija bija daļa no pārstrukturēšanas plāna, kurš tika pieņemts 2001. gadā, un ka zivju izsoles privatizācija bez pārstrukturēšanas nebija iespējama.

(145) Komisija atgādina, ka atbilstīgi iedibinātai tiesu praksei, lai izvērtētu, vai valsts ir rīkojusies kā apdomīgs tirgus ekonomikas principu vadīts ieguldītājs, ir jāņem vērā stāvoklis laikposmā, kad tika veikti finansiālā atbalsta pasākumi, lai tādējādi varētu novērtēt, vai valsts rīcība ir bijusi ekonomiski saprātīga, un ir jāatturas no vērtējuma, kura pamatā ir vēlāka situācija (23).

(146) Beļģijas iestādes apgalvo, ka pašreizējā privatizācija ir daļa no 2001. gada pārstrukturēšanas lēmuma un ka zivju izsoles pārstrukturēšanas lēmuma racionalitāte jānovērtē, ņemot vērā šo privatizācijas procesu. Tomēr dažādie Beļģijas iestāžu iesniegtie dokumenti nepamato šādu apgalvojumu. Proti, šis nodoms privatizēt zivju izsoli nav minēts ne lēmumā par zivju izsoles pārstrukturēšanu, ne uzņēmējdarbības plānā, ne finanšu plānā. Nekas minētajos dokumentos nenorāda, ka lēmums ieguldīt EUR 6 200 000 zivju izsolē būtu (cita starpā) motivēts vai pamatots ar to, ka šāds ieguldījums ļautu pēc zināma laika privatizēt zivju izsoli. Šo apgalvojumu ir arī grūti savienot ar AGVO statūtiem, kuros norādīts, ka AGVO ir nodibināts uz nenoteiktu laiku, ka pilsētai ir nodoms kontrolēt AGVO un ka meitasuzņēmumi vai uzņēmumi, kuros uzņēmumam AGVO ir līdzdalība, jākontrolē uzņēmumam AGVO (un tādējādi pilsētai).

(147) Turklāt varētu gaidīt, ka lēmumu par privatizāciju apsvērtu tad, kad zivju izsole atkal būtu rentabla, lai par zivju izsoli saņemtu labāku cenu, proti, cenu, kas ļautu atgūt vismaz papildu ieguldījumu BEF 250 miljonu apmērā. Tomēr privatizācija ne tikai nebija minēta finanšu un uzņēmējdarbības plānā, bet privatizācijas lēmums pat nebija pieņemts brīdī, kad zivju izsole bija rentabla. Gluži pretēji, to pieņēma pēc tam, kad AGVO un EVO divus gadus bija cietuši smagus zaudējumus, un pēc tam, kad Komisija bija sākusi izmeklēšanu. Tādējādi nešķiet, ka privatizācijas izredzes būtu daļa no pārstrukturēšanas lēmuma, ko pilsēta pieņēma 2001. gadā.

(148) Turklāt Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka nākamais privātais partneris pārņems EVO nemateriālo vērtību un varēs izvēlēties aktīvus, ko viņš vēlas pārņemt (darbiniekus vai ne, iekārtas vai ne, zivju identifikācijas planšetes vai ne utt.). Viņam nebūs jāpārņem EVO saistības. Tādos apstākļos ir grūti saprast, kāpēc līdzīgu pieeju nevarēja izmantot 2001./2002. gadā (papildus neieguldot BEF 250 miljonus).

(149) Turklāt, ja tas viss veidoja daļu no zivju izsoles pārstrukturēšanas plāna 2002. gadā, neviens privāts ieguldītājs nebūtu piekritis ieguldīt BEF 250 miljoni zivju izsolē, lai vēlāk to tālāk pārdotu, jo uz uzņēmējdarbības plāna pamata viņš nevarēja pamatoti gaidīt, ka varēs atgūt šo ieguldījumu, tikai pārdodot zivju izsoles nemateriālās vērtības dažus gadus vēlāk. Šajā sakarībā Tiesa ir uzskatījusi, ka privāts ieguldītājs, kurš ievēro vispārēju vai nozares struktūrpolitiku un vadās pēc ilgtermiņa dzīvotspējas izredzēm, nebūtu varējis atļauties pēc gadiem ilgušiem nepārtrauktiem zaudējumiem ieguldīt kapitālu, sasaistot to ar uzņēmuma pārdošanu, kas atņem jebkādu cerību uz peļņu, pat ilgtermiņā (24).

(150) Beļģijas iestādes piebilst, ka pārstrukturēšana, kam sekos privatizācija, atļaus atgūt ieguldījumus, iekasējot nomas maksu par zivju izsoles ēkām.

(151) Tomēr arī šis arguments nav pārliecinošs. Finanšu plānā bija norādīts, ka nākamajos 8 gados pilsēta zaudēs BEF 121 603 000 (papildus uzkrātajiem agrākajiem zaudējumiem), pirms tā varēs atgūt daļu no BEF 250 miljoniem kapitāla ieguldījuma, kuru nolēma piešķirt 2001. gadā. Komisija atzīmē, ka pilsēta jau 2002. gadā būtu varējusi nolemt iznomāt zivju izsoles ēkas trešai personai. Tas varbūt būtu ļāvis pilsētai jau no 2002. gada atgūt būtisku naudas summu, kas iztērēta Ostendes zivju izsolei pirms tās pārstrukturēšanas, vai vismaz nosegt finanšu slogu, kas radies, atmaksājot banku aizdevumus, nevis pakļaut sevi ļoti lielam riskam – jo īpaši ņemot vērā izsoles agrākos sliktos darbības rezultātus –, ka palielināsies zaudējumu apmēri, kas vēlāk būs jāatgūst.

(152) Beļģijas iestādes tālāk uzsver, ka lēmums pārstrukturēt zivju izsoli netika pieņemts vieglā ceļā, jo lēmumu vispirms noraidīja valsts iestāde, kura uzrauga pilsētu (toezichtautoriteit), jo nebija pietiekami daudz izredžu, ka zivju izsole būs dzīvotspējīga. Tik tiešām, Komisijai iesniegtajos dokumentos ir norādīts, ka lēmums pārstrukturēt izsoli vispirms tika noraidīts, jo, vadoties pēc pirmā finanšu plāna, pēc 5 gadiem bija sagaidāmi uzkrātie zaudējumi BEF 190 000 000 apmērā.

(153) Tā vietā, lai padarītu lēmumu pamatotāku, šis elements atklāj, ka vispirms nodoms pārstrukturēt zivju izsoli un nodrošināt tai jaunu papildkapitālu nebija pat pamatots ar domu, ka tā pēc kāda laika atkal kļūtu rentabla. Turklāt šā elementa dēļ otrais finanšu plāns šķiet vēl nepilnīgāks un mazāk uzticams, jo nav paskaidrots, kā bija iespējams nonākt pie tik dažādiem rezultātiem pirmajā un otrajā plānā. Tāpēc ir pat vēl mazāk ticams, ka privāts ieguldītājs tādos pašos apstākļos būtu pieņēmis lēmumu ieguldīt izsolē papildu summu BEF 250 miljonu apmērā.

(154) Uz iepriekš minēto elementu pamata Komisija secina, ka parasts privāts ieguldītājs tādos pašos apstākļos nebūtu pieņēmis lēmumu ieguldīt izsolē BEF 250 miljonus. To apstiprina arī Komisijai iesniegtie dokumenti. Tie rāda, ka viens no iemesliem, kāpēc tika nolemts pārstrukturēt izsoli, nevis izbeigt tās darbību, bija politiska un sociāla rakstura, – pārstrukturēšana palīdzētu saglabāt nodarbinātību pilsētā, kurā bezdarba līmenis pārsniedza 12 % (25), un privāts ieguldītājs šo iemeslu nebūtu ņēmis vērā (26).

(155) Tāpēc šī rīcība piešķir uzņēmumam AGVO priekšrocību salīdzinājumā ar tā konkurentiem un tādējādi dod šim uzņēmumam priekšroku LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

10.1.2.1.2. Zeme un ēkas

(156) Saskaņā ar statūtu 30. pantu uzņēmumam AGVO kopš tā dibināšanas ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības bez maksas lietot Ostendes zvejas ostas zemi un ēkas.

(157) Dažādas ēkas un infrastruktūras, kas atrodas Ostendes zvejas ostā un atbilstīgi pilsētas tālaika reģistriem aizņem 57 500 m2 platību, 2004. gadā tika ieguldītas uzņēmumā AGVO, piešķirot tam visas īpašumtiesības. Atbilstīgi pašvaldības pārskatiem šā īpašuma bilances vērtība tolaik bija EUR 14 891 524. Komisija nav saņēmusi informāciju, kas ļautu tai noteikt nekustamā īpašuma tirgus vērtību laikā, kad tas tika nodots uzņēmumam AGVO.

(158) Beļģijas iestādes norāda, ka lēmumu nodot uzņēmumam AGVO īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu nekādā ziņā nevar vērtēt kā valsts atbalstu, jo šajā gadījumā viena publiskā sektora iestāde tikai nodeva nekustamo īpašumu citai publiskā sektora iestādei, jo AGVO nepiedalās komercdarbībā.

(159) Tomēr, kā norādīts iepriekš šā lēmuma 10.1.1. punktā, AGVO tieši vai netieši ar savu meitasuzņēmumu starpniecību piedalās komercdarbībā un tāpēc uzskatāms par uzņēmumu. Tāpēc lēmumu nodot uzņēmumam AGVO īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu nevar skatīt tikai kā nekustamā īpašuma nodošanu no vienas publiskā sektora iestādes otrai, jo īpaši tāpēc, ka konkrēto nekustamo īpašumu izmanto galvenokārt attiecīgajām saimnieciskajām darbībām (nomas pakalpojumiem, zivju izsoles darbībai, zvejas ostas pārvaldībai).

(160) Komisija uzskata, ka parasts privāts uzņēmējs nebūtu piekritis nodot īpašumtiesības uz tik vērtīgām ēkām, nesaņemot par to pieņemamu cenu.

(161) Beļģijas iestādes apgalvoja, ka ēkas bija ļoti sliktā stāvoklī un tāpēc to bilances vērtība bija noteikta pārmērīgi augstu. Turklāt tās iebilda, ka atjaunošanas izmaksas, ko maksās uzņēmums AGVO, bija tik lielas, ka īpašumtiesību nodošanu var vērtēt kā tukšu darījumu.

(162) Tomēr Beļģijas iestādes nav iesniegušas Komisijai pierādījumus tam, ka konkrēto aktīvu bilances vērtība bijusi noteikta par augstu, Komisija arī nav saņēmusi pierādījumus tam, ka atjaunošanas izmaksas būtu vienādas ar attiecīgo ēku īpašumtiesību faktisko vērtību.

(163) Komisijai pieejamā informācija, gluži pretēji, rāda, ka Beļģijas iestāžu arguments nav pieņemams.

(164) Pirmkārt, jānorāda, ka pirms īpašumtiesību nodošanas un kopš AGVO nodibināšanas tam ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības bez maksas izmantot zvejas ostas zemi un ēkas, tostarp zivju izsoli. Statūtos nav konkrētu pienākumu saistībā ar obligātiem atjaunošanas darbiem, kas jāveic uzņēmumam AGVO. Atbilstīgi statūtu 3. pantam uzņēmumam AGVO ir tiesības, ja tas vēlas, veikt jebkurus ēku uzturēšanas, remonta, modernizācijas darbus (27), bet statūtos nav neviena noteikuma, kas uzliktu uzņēmumam AGVO pienākumu atjaunot konkrētas ēkas.

(165) Tādējādi zvejas ostas zeme un ēkas bija uzņēmuma AGVO rīcībā kopš tā dibināšanas, un tam nebija jāmaksā ne nomas maksa, ne kāda cita veida atlīdzība. Privāts uzņēmējs nebūtu piekritis piešķirt ekskluzīvas izmantošanas tiesības uzņēmumam, nesaņemot pretī pienācīgu atlīdzību.

(166) 2004. gada 30. decembra nekustamā īpašuma nodošanas aktā, ar kuru pilsēta nodeva uzņēmumam AGVO īpašumtiesības uz ēkām, nav iekļauti nekādi īpaši nosacījumi vai pienākumi, kas skartu AGVO, arī attiecībā uz specifiskiem atjaunošanas darbiem. Faktiski runa ir par vispārīgu aktu, kad pilsēta nodod AGVO visas tiesības un pienākumus saistībā ar attiecīgajām ēkām. Saistības, kas aktā uzliktas AGVO, nešķiet tādas, lai pamatotu faktu, ka par ēku īpašumtiesību pārņemšanu nav jāprasa samaksa.

(167) Turklāt netiek apstrīdēts, ka AGVO ir arī tiesības piedāvāt ēkas nomai vai piešķirt koncesijas tiesības. Ēkām, vismaz daļai no tām, ir komerciāla vērtība. Beļģijas iestādes ir atzinušas, ka daļa no tām tika iznomāta pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām un daļa – privātiem mērķiem (skatīt šā lēmuma 46. apsvērumu).

(168) Visbeidzot, Komisija atzīmē, ka uzņēmumam AGVO ir piešķirta cita priekšrocība saistībā ar minētajām atjaunošanas izmaksām. Beļģijas iestādes ir iesniegušas Komisijai to garantiju sarakstu, kas bez maksas tika piešķirtas par dažiem aizdevumiem. Atbilstīgi Komisijai nodotajam sarakstam dažu tādu garantēto aizdevumu mērķis bija finansēt atjaunošanas izmaksas. Tāpēc, papildus tam, ka AGVO nebija pienākuma veikt šādu atjaunošanu, vismaz dažu AGVO veikto atjaunošanas darbu izmaksas ar minētajām garantijām tika samazinātas. Tā paša iemesla dēļ nevar pieņemt argumentu, ka īpašumtiesību nodošana bez maksas notikusi kā kompensācija par īpaši lielajām izmaksām saistībā ar atjaunošanu, ko AGVO bija pienākums veikt.

(169) Pat ja atjaunošanas izmaksas varētu uzskatīt par īpaši svarīgām un par zināma veida atlīdzību par ēku īpašumtiesību nodošanu, ko Beļģijas iestādes nav pierādījušas, fakts, ka uzņēmumam AGVO jau kopš dibināšanas tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības bez maksas izmantot Ostendes zvejas ostas zemi un ēkas, joprojām būtu jāuzskata par priekšrocību, kas klasificējama kā valsts atbalsts. Tik tiešām, jautājums par to, vai pilsēta rīkojās kā parasts privāts ieguldītājs, jāizvērtē, ņemot vērā lēmuma pieņemšanas laikā zināmos elementus (28). Konkrētajā gadījumā lēmuma pieņemšanas laikā pilsētai bija jāzina, ka tā piešķir priekšrocību AGVO, jo 11. punktā uzņēmējdarbības plānā, ko 2001. gada 9. novembrī sagatavojis HAMA Consult NV, ir konkrēti teikts, ka zivju izsole ir nesen modernizēta un ka nākamajos 10 gados būtiski ieguldījumi nav gaidāmi.

(170) Turklāt atbilstīgi Komisijas paziņojumam par valsts atbalsta elementiem, publiskajām iestādēm pārdodot zemi un ēkas (29), lai valsts ēku īpašumtiesību nodošanu uzskatītu par atbilstošu tirgus vērtībai, pārdošanai parasti jānotiek, veicot beznosacījumu izsoles procedūru, vai pēc neatkarīgu ekspertu novērtējuma. Neviena no minētajām procedūrām nav ievērota. Šajā gadījumā vajadzīgāks būtu bijis ekspertu novērtējums par ēku vērtību un pienācīgu atlīdzību par uzņēmumam AGVO piešķirtajām ekskluzīvajām izmantošanas tiesībām un vēlāko īpašumtiesību nodošanu, jo Beļģijas iestādes uzskatīja, ka bilances vērtība neatbilst faktiskajai vērtībai.

(171) Tāpēc šķiet, ka pilsētas rīcību, kad tā bez maksas piešķīra un vēlāk nodeva ēkas uzņēmumam AGVO, nevar uzskatīt par parastiem ekonomiskiem apsvērumiem atbilstošu rīcību, kādu līdzīgos apstākļos būtu izvēlējies parasts privāts ieguldītājs.

(172) Beļģijas iestādes uzskata, ka jautājums par valsts atbalstu vairs nerodas, jo īpašums ir nodots atpakaļ pilsētai (bez kompensācijas).

(173) Komisija tomēr nevar piekrist šādam viedoklim.

(174) Komisija vēlētos norādīt, ka tas, ka īpašums nodots atpakaļ pilsētai, neietekmē to, ka no 2002. līdz 2009. gadam AGVO ir bez maksas guvis priekšrocību no ekskluzīvajām tiesībām izmantot attiecīgās ēkas – vai nu uz tā statūtu 30. panta pamata, vai uz 2004. gada 30. decembra Nekustamā īpašuma nodošanas akta pamata. Jo īpaši nav skaidri zināms, vai vērtība īpašumam tādā stāvoklī, kādā tas nesen nodots atpakaļ, ir vismaz vienāda ar iepriekšējā teikumā minēto priekšrocību vērtību, kam pieskaitīti procenti, kuri atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem pienākas par atgūstamu nelikumīgu un nesaderīgu atbalstu.

(175) Turklāt Komisija uzskata, ka tādā mērā, kādā AGVO turpinātu izmantot minētās ēkas bez maksas vai par īres maksu, kas ir zemāka par īres tirgus cenu, pēc īpašuma nodošanas, AGVO turpinātu gūt priekšrocību no valsts atbalsta (30).

10.1.2.1.3. Bezmaksas garantijas aizdevumiem

(176) Ņemot vērā 2.1.1. punktu Komisijas paziņojumā par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (Paziņojums par garantijām) (31), uzskata, ka valsts garantija sniedz labumu kādam uzņēmumam, ja tā atļauj aizņēmējam iegūt labākus finansiālus nosacījumus aizdevumam, nekā noteikumi, kas parasti pieejami finanšu tirgos, nemaksājot tirgus prēmiju par garantiju. Lai noteiktu parastus tirgus apstākļus, pilsētas rīcība jāsalīdzina ar privāta kreditora rīcību, kurš darbojas, lai gūtu pieņemamu peļņu (32).

(177) Paziņojumā par garantijām ir zināms skaits norāžu par to, kā garantiju novērtē valsts atbalsta noteikumu darbības jomā. Jo īpaši tajā ir teikts, ka garantijai jāatbilst noteiktiem kritērijiem, lai to neuzskatītu par valsts atbalstu. Daži no tiem konkrētajā gadījumā rada problēmas.

(178) Par garantijām nav maksāta tirgus cena, jo garantijas bija pilnīgi bez maksas.

(179) Turklāt garantijas sedza vairāk nekā 80 % nenomaksātā aizdevuma, jo tās sedza visu aizdevumu. Tas pastiprina saņemto priekšrocību, jo 100 % valsts garantijas gadījumā aizdevējam nav stimula pienācīgi novērtēt uzņēmuma AGVO kredītspēju un līdz ar to pienācīgi noteikt aizdevuma finansiālos nosacījumus saskaņā ar AGVO riska profilu (33).

(180) Līdz ar to ir skaidrs, ka minētās garantijas ļāva AGVO saņemt labākus finansiālos nosacījumus aizdevumiem, nekā parasti ir pieejami finanšu tirgos (34), jo īpaši ņemot vērā AGVO un tā meitasuzņēmumu sliktos un bieži vien negatīvos darbības rezultātus.

(181) Beļģijas iestādes norāda, ka būtu tikai normāli, ja akcionārs bez maksas sniegtu garantiju viņa kontrolē esoša uzņēmuma labā. Šo apgalvojumu tomēr nepamato neviens pierādījums vai piemērs. Turklāt ir īpaši grūti salāgot to ar privāta kreditora rīcību.

(182) Tik tiešām, pilsētas lēmums sniegt garantijas finanšu iestādēm par AGVO ņemtiem aizdevumiem, neprasot par to maksu, ir īpaši neierasta rīcība parastos apstākļos finanšu tirgos. Parastā situācijā tādu garantiju atlīdzinātu ar atbilstošu prēmiju, kas atspoguļo ar garantiju saistītos riskus (35), pat ja garantētājs ir akcionārs, kurš tur kontrolpaketi (36). Turklāt parasts privāts kreditors, kurš sniedz garantiju, pirms tās piešķiršanas būtu izņēmis zināmu nodrošinājumu un iepriekš pārbaudījis aizdevuma nosacījumus, saistītos riskus utt., bet Beļģijas iesniegtā informācija liecina, ka tas nav izdarīts (37). Tas ir problemātiskākais šajā gadījumā, ņemot vērā zivju izsoles finansiālo stāvokli, kura iepriekšējos gados ir cietusi atkārtotus un smagus zaudējumus un darbojas sarūkošā tirgū, kurā valda sīva konkurence (38).

(183) Kā sīkāk izklāstīts 259. apsvērumā, AGVO bija jāuzskata par finansiālās grūtībās nonākušu uzņēmumu 1999. gada Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu nozīmē. Saskaņā ar iedibināto praksi garantijas, kas piešķirtas grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, uzskata par iespējamu valsts atbalstu (39).

(184) Beļģijas iestādes iebilst, ka garantijas tika piešķirtas par aizdevumiem saistībā ar to ēku atjaunošanas darbiem, kuras iznomātas pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām. Tās piebilst, ka, tā kā minētās darbības ir daļa no AGVO sabiedriskā uzdevuma, garantija jāuzskata par piesaistītu šim sabiedriskajam uzdevumam un tāpēc garantiju nevar uzskatīt par valsts atbalstu.

(185) Vispirms jāatzīmē, ka nav droši zināms, vai garantētie aizdevumi tika faktiski izmantoti paredzētajam mērķim. Pat ja var piekrist, ka Komisijai iesniegtā informācija šķietami norāda uz to, ka pilsēta piešķīra garantijas, pamatojoties uz AGVO nodomu izmantot aizdevumus atjaunošanas darbu finansēšanai, ir arī pamats domāt, ka pilsēta nesasaistīja bezmaksas garantijas ar atjaunošanas darbu īstenošanu, tāpat arī pilsēta neatsauca bezmaksas garantijas un neprasīja atlīdzību, kad vēlāk tika konstatēts, ka aizdevumi faktiski izlietoti citiem mērķiem.

(186) Beļģijas iestādes ir paskaidrojušas, ka ir bijuši gadījumi, kad aizdevumi tika izlietoti citiem mērķiem, nevis paziņotajam mērķim. Piemēram, Fortis aizdevums, ar ko sākotnēji plānoja finansēt akciju iegādi uzņēmumā PAKHUIZEN, galu galā netika izmantots minētajam mērķim, bet acīmredzami atjaunošanas darbiem.

(187) Beļģijas iestādes turklāt ir atzinušas, ka EUR 550 000 aizdevums no ING Bank, kas sākotnēji bija paredzēts atjaunošanas darbiem, galu galā tika izmantots EVO atbalstam. Netiek apstrīdēts, ka bezmaksas garantiju šim aizdevumam nevar uzskatīt par ieguldījumu atjaunošanas darbos. Citiem vārdiem, nevar teikt, ka pilsēta rīkojusies tā, kā to būtu darījis parasts privāts garantētājs (arī tāds, kurš kontrolē attiecīgo uzņēmumu), proti, vispirms izvērtējis, vai aizdevums, ko segtu garantija, visticamāk, tiks atmaksāts, un tad pārbaudījis, vai aizdevums ticis stingri izmantots projektam, kuram tas bija sākotnēji paredzēts.

(188) Attiecībā uz garantētajiem aizdevumiem, ko faktiski (pilnībā vai daļēji) izmantoja atjaunošanas darbu finansēšanai, jāatceras, ka AGVO iznomāšanas darbības ir saimnieciska darbība un ka bezmaksas garantijas piešķiršana dod AGVO priekšrocību nomas tirgū. Turklāt bezmaksas garantija uzlabo AGVO vispārējo finansiālo stāvokli, ļaujot finanšu resursus, kas parastos apstākļos būtu jāizmanto prēmijas samaksai, izmantot citiem mērķiem nekā to ēku atjaunošanai, kas iznomātas pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām.

(189) Visbeidzot, pat ja pieņemtu, ka ēku iznomāšanu pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām var uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, kuru sniegt uzticēts uzņēmumam AGVO, Altmark lietā izstrādātie nosacījumi nav izpildīti, tāpēc jāsecina, ka bezmaksas garantijas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

(190) Savā spriedumā Altmark lietā Tiesa norādīja, ka kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ja tā atbilst šādiem kumulatīviem kritērijiem: (..) Pirmkārt, saņēmējam uzņēmumam faktiski ir jābūt uzliktām sabiedrisko pakalpojumu pildīšanas saistībām un šīm saistībām jābūt skaidri definētām (..). (..) Otrkārt, kompensāciju aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš objektīvi un pārredzami noteiktiem (..). (..) Treškārt, kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai segtu visus vai daļu izdevumu, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un pieņemamu peļņu (..). (..) Ceturtkārt, ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts publisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kādas rastos tipiskam tās pašas nozares uzņēmumam, kas ir labi vadīts un adekvāti nodrošināts, un ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un samērīgu peļņu par saistību izpildi.

(191) Šajā gadījumā minētie kritēriji nav izpildīti. Līdztekus tam, ka var apstrīdēt, vai uzņēmumam AGVO saistībā ar ēku iznomāšanu pilnībā vai daļēji publiskā sektora finansētām organizācijām bija uzticētas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, Komisija atzīmē, ka Beļģijas iestādes ir nepārprotami apstiprinājušas, ka kompensācijai nav noteikti nekādi parametri. Turklāt AGVO nav ierīkojis atsevišķus grāmatvedības kontus, un nekas nenovērš iespēju, ka ir bijusi pārmērīga kompensācija un šķērssubsīdijas starp dažādām AGVO darbībām. Turklāt AGVO nav izvēlēts atbilstoši publiskā iepirkuma procedūrai, un Beļģijas iestādes nav pierādījušas, ka pakalpojumi sabiedrībai tiek sniegti par mazāko iespējamo maksu.

10.1.2.1.4. Nodevas

(192) Pilsēta piešķīra uzņēmumam AGVO tiesības noteikt un iekasēt pašvaldības nodevas par zvejas ostas un izsoles izmantošanu.

(193) Šķiet, ka uzņēmuma AGVO tādējādi iekasētās nodevas veido resursus valsts rīcībā, kas daļēji (40) nodoti AGVO. Turklāt tās veido priekšrocību, ko tas parasti nesaņemtu, un līdz ar to piešķir priekšroku šim uzņēmumam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

(194) Konkrētajā gadījumā Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka nodevu iekasēšana ir daļa no atlīdzības, ja ne faktiski visa atlīdzība par uzņēmumam AGVO uzticētajiem sabiedriskas nozīmes uzdevumiem, jo īpaši par uzdevumu pārvaldīt zvejas ostu. Beļģijas iestādes norāda, ka uzdevumu nodošana un tiesības iekasēt nodevas jāvērtē tikai kā uzdevumu sadalījums valstī un to nevar klasificēt kā valsts atbalstu.

(195) Tomēr, kā jau pierādīts šā lēmuma 10.1.1. punktā, AGVO klasificējams kā uzņēmums LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ko Beļģijas iestādes ir atzinušas savā 2009. gada 27. novembra vēstulē. Kā paskaidrots 124. apsvērumā, zvejas ostas pārvaldība ir saimnieciska darbība.

(196) Komisija ir izvērtējusi, vai tiesības iekasēt nodevas un izmantot ieņēmumus var klasificēt kā kompensāciju par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem un vai ir izpildīti Altmark lietā pieņemtā sprieduma kumulatīvie kritēriji.

(197) Tomēr, kā jau noteikts šā lēmuma 191. apsvērumā, minētie kritēriji nav izpildīti, jo kompensēšanas parametri, piemēram, nav noteikti.

(198) Visbeidzot, pat ja pieņemtu, ka tiesības iekasēt nodevas un izlietot ieņēmumus jāvērtē kā kompensācija/atlīdzība par sabiedriskas nozīmes (ar tautsaimniecību nesaistītiem) uzdevumiem, paliek spēkā tas, ka AGVO veic arī komercdarbību, ko ir konkrēti atzinušas Beļģijas iestādes. Tā kā Beļģijas iestādes ir arī atzinušas, ka atsevišķi grāmatvedības konti uzņēmumā AGVO nebija iekārtoti un izmaksas un ieņēmumus, kas saistīti ar AGVO nekomerciālajiem uzdevumiem, nebija iespējams nodalīt, šķērssubsīdiju iespējamību nevar izslēgt un nodevas jāvērtē kā priekšrocība.

10.1.2.1.5. Secinājums

(199) Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ar 10.1.2.1.1. līdz 10.1.2.1.4. punktā minēto rīcību uzņēmumam AGVO ir piešķirta priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

10.1.2.2. Priekšrocība uzņēmumam EVO

(200) Komisija uzskata, ka atbalstu uzņēmumam EVO pilsēta piešķīrusi tieši, piešķirot tam bezmaksas garantijas privātu banku aizdevumiem, un ar AGVO starpniecību, atļaujot tam bez maksas izmantot ēkas 13 600 m2 platībā, piešķirot bezmaksas garantijas privātu banku aizdevumiem un piešķirot tam sākumkapitālu un kapitāla palielinājumus.

10.1.2.2.1. Bezmaksas garantija aizdevumiem

(201) Attiecībā uz pilsētas un AGVO piešķirtajām garantijām Komisija norāda, ka par garantijām nav maksāta tirgus cena, jo garantijas ir pilnīgi bez maksas. Turklāt tās sedz vairāk nekā 80 % nenomaksātā aizdevuma.

(202) Beļģijas iestādes norāda, ka būtu tikai normāli, ja akcionārs, kurš uzņēmumā tur kontrolpaketi, garantiju tā kontrolē esošam uzņēmumam sniegtu bez maksas. Minēto apgalvojumu tomēr nepamato nekādi pierādījumi. Turklāt ir īpaši grūti sasaistīt to ar privāta ieguldītāja rīcību. Parastā situācijā tāda garantija tiktu atlīdzināta ar atbilstošu prēmiju, kas atspoguļo ar garantiju saistītos riskus (41), pat ja garantētājs ir mātesuzņēmums (42). Turklāt Tiesa jau ir spriedusi, ka komercdarbība pat valsts uzņēmumu grupā jāatlīdzina atbilstīgi parastiem tirgus apstākļiem (43).

(203) Tālāk jāatzīmē, ka saskaņā ar izklāstu 306. apsvērumā EVO bija jāuzskata par finansiālās grūtībās nonākušu uzņēmumu 1999. gada Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu un 2004. gada Pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (44) (2004. gada Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnes) nozīmē. Tā finansiālais stāvoklis palika sarežģīts visā laikposmā no 2003. līdz 2008. gadam. 2003. gada beigās vairāk nekā puse tā reģistrētā kapitāla bija zudusi, un šī situācija nemainījās nākamajos gados, lai gan kapitāls tika vēl palielināts.

(204) Saskaņā ar iedibināto praksi garantijas, kas piešķirtas grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, tiek uzskatītas par iespējamu valsts atbalstu (45).

(205) Beļģijas iestādes ir piebildušas, ka bez pilsētas piešķirtās bezmaksas garantijas EVO nebūtu varējis saņemt aizdevumus. Pēc Komisijas domām šis atzinums, kā arī EVO nemainīgi sliktais finansiālais stāvoklis atklāj, ka privāto banku aizdevumi, kas tika piešķirti ar pilsētas (vai AGVO) bezmaksas garantiju, arī nebūtu saņemti bez minētās garantijas. Tāpēc arī garantētie aizdevumi sniedz priekšrocību uzņēmumam EVO (46).

(206) Visbeidzot, Beļģijas iestādes norāda, ka garantijas jāvērtē kā zivju izsoles pārstrukturēšanas daļa.

(207) Komisija tomēr atzīmē, ka ne bezmaksas garantija, ne ieguldījumi, kuriem aizdevumi acīmredzami tika saņemti, nebija minēti uzņēmējdarbības plānā. Turklāt konkrētie aizdevumi un garantijas (t. i., tie, kas faktiski tika saņemti) netika piešķirti 2002. gadā, kad EVO tika izveidots, bet vēlāk – 2004. un 2005. gadā. Daudzās piešķirtās garantijas arī atklāj, ka tās tika piešķirtas pēc pieprasījuma ikreiz, kad tika apgalvots, ka uzņēmumam EVO ir nepieciešama garantija, lai saņemtu aizdevumu no kredītiestādes. Komisija arī norāda, ka bankas Fortis piešķirtie un pilsētas garantētie aizdevumi faktiski tika izmantoti, lai piešķirtu aizdevumus kuģu īpašniekiem, un ir grūti saprast, kā to var uzskatīt par zivju izsoles pārstrukturēšanas vai pat nākotnes privatizācijas plāna daļu.

(208) Tāpēc Komisija uzskata, ka pilsētas un uzņēmuma AGVO piešķirtās bezmaksas garantijas EVO labā ir priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

10.1.2.2.2. Ēkas

(209) Beļģijas iestādes ir iebildušas, ka AGVO lēmumu piešķirt uzņēmumam EVO tiesības izmantot ēkas bez maksas var uzskatīt par parastiem tirgus standartiem atbilstošu lēmumu, kādu būtu pieņēmis parasts privāts ieguldītājs līdzīgos apstākļos.

(210) Komisija nevar piekrist minētajam apgalvojumam. Jau fakts, ka Beļģijas iestādes ir norādījušas, ka nākamajam stratēģiskajam partnerim būs jānoslēdz nomas līgums par zivju izsoles ēku izmantošanu un būs jāmaksā nomas maksa, ir pretrunā ar šo apgalvojumu. Turklāt nevar apgalvot, ka AGVO, kas bija pilnīgs EVO īpašnieks (47), gaidīja būtisku EVO peļņu, lai tādējādi gūtais kapitāla pieaugums attaisnotu nomas maksas neiekasēšanu, jo izsole galu galā katru gadu cieta lielus vidējos zaudējumus.

(211) Beļģijas iestādes norādīja, ka nomas maksas trūkumu kompensējis tas, ka EVO bija jāsedz zivju izsoles atjaunošanas un remonta izmaksas, kas parasti jāsedz īpašniekam. Saskaņā ar Beļģijas iestāžu apgalvojumu EVO kopš 2002. gada ir samaksājis EUR 182 377,31 par zivju izsoles atjaunošanas un infrastruktūras darbiem.

(212) Komisija vispirms atzīmē, ka Beļģijas iestādes nav iesniegušas ne dokumentus, kas apliecinātu, ka uzņēmumam EVO bija pienākums segt visas izmaksas par zivju izsoles ēku atjaunošanu, ne dokumentus, kas apliecinātu, ka EVO ir faktiski samaksājis EUR 182 377,31 par atjaunošanas darbiem.

(213) Turpinājumā Komisija norāda, ka Beļģijas iestādes nav pierādījušas, ka nomniekam būtu ļoti neierasti segt atjaunošanas izmaksas vai ka attiecīgā gadījumā tam nebūtu jāmaksā nomas maksa. Tās arī nav norādījušas, kāda veida darbi veikti, tāpēc Komisija nevar noteikt, vai konkrētie darbi ir bijuši neierasti nomniekam. Turklāt no saņemtā dokumenta šķiet, ka arī AGVO no 2004. līdz 2007. gadam veicis atjaunošanas darbus saistībā ar zivju izsoli par summu EUR 36 497,40. Tas šķiet pretrunā Beļģijas iestāžu apgalvojumam, saskaņā ar kuru uzņēmumam EVO būtu bijis jāsedz visas uzturēšanas un atjaunošanas izmaksas.

(214) Turklāt Beļģijas iestādes nav iesniegušas nekādus pierādījumus tam, ka EUR 182 377,31, ko EVO domājami samaksājis par atjaunošanas darbiem, atbilstu nomas maksai, kas būtu maksājama parastos tirgus apstākļos, vairāk nekā piecus gadus izmantojot ēkas 13 600 m2 platībā.

(215) Turklāt, pat ja atjaunošanas izmaksas varētu uzskatīt par īpaši svarīgām un par atlīdzības veidu par ēku izmantošanu, ko Beļģijas iestādes nav pierādījušas, 2001. gada 21. novembra uzņēmējdarbības plānā ir konkrēti minēts, ka nākamajos 10 gados nav gaidāmi būtiski ieguldījumi, jo zivju izsole ir nesen modernizēta. Tāpēc, kad AGVO 2002. gadā nolēma bez maksas nodot ēkas EVO rīcībā, saprātīgi negaidot, ka izmaksas, kas izrietēs no EVO domājamā pienākuma finansēt to uzturēšanu, būs vismaz vienādas ar nomas maksu, ko uzņēmējs būtu gatavs par tām maksāt, AGVO piešķīra EVO priekšrocību. Tā kā jautājums par to, vai AGVO rīkojās kā parasts privāts ieguldītājs, jāizvērtē, ņemot vērā lēmuma pieņemšanas laikā pieejamos elementus (48), jāsecina, ka EVO, kad tam 2002. gadā atļāva bez maksas izmantot ēkas 13 600 m2 platībā, saņēma valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

10.1.2.2.3. Sākumkapitāls un turpmākie kapitāla palielinājumi

(216) Attiecībā uz EVO sākumkapitālu aptuveni EUR 370 000 apmērā Komisija atsaucas uz savu analīzi šā lēmuma 10.1.2.1.1. punktā. Tik tiešām, Beļģijas iestādes ir apstiprinājušas, ka EVO sākumkapitāls tika finansēts ar AGVO sākumkapitāla palīdzību. Kā Komisija jau ir norādījusi, privāts ieguldītājs nebūtu izvēlējies pārstrukturēt zivju izsoli un ieguldīt tajā BEF 250 miljonus, viņš a fortiori nebūtu izvēlējies to darīt un izveidot 100 % meitasuzņēmumu ar daļu no jaunā kapitāla.

(217) Attiecībā uz kapitāla palielinājumiem, kas veikti, atlaižot uzņēmuma AGVO parādu, Komisija var arī atsaukties uz savu analīzi šā lēmuma 10.1.2.1.1. punktā. Tik tiešām, Beļģijas iestādes ir apstiprinājušas, ka kapitāla palielinājumi arī (daļēji (49)) tika finansēti ar AGVO sākumkapitāla palīdzību.

(218) Turklāt ir citi iemesli, kāpēc jāuzskata, ka AGVO nerīkojās tā, kā tādā pašā situācijā būtu rīkojies privāts ieguldītājs.

(219) Publiskā sektora ieguldījumus uzskata par valsts atbalstu, ja ir acīmredzams, ka uzņēmuma finansiālais stāvoklis, jo īpaši tā parādu struktūra un apjoms, ir tādi, ka pieņemamā laikā no ieguldītā kapitāla nevar gaidīt normālus ienākumus (dividendēs vai kapitāla pieaugumā).

(220) Komisija norāda, ka pirmais kapitāla palielinājums, atlaižot parādu, tika veikts 2004. gada 31. decembrī, proti, gandrīz pusotru gadu pēc EVO nodibināšanas. Kapitāla palielinājums acīmredzami bija domāts kā pasākums, lai kompensētu EVO smagos zaudējumus. To pašu var teikt par kapitāla palielinājumu 2005. un 2007. gadā. Pasākumus acīmredzami veica nevis tādēļ, lai īstermiņā vai pat ilgtermiņā gūtu kādus ienākumus no kapitāla, bet tikai lai kompensētu agrākos zaudējumus. Privāts ieguldītājs nekad nebūtu nolēmis piešķirt kapitāla palielinājumus, jo īpaši pēdējos divus. EVO nebija labā finansiālajā un ekonomiskajā stāvoklī, un situācija nepārprotami neattīstījās tā, kā bija izklāstīts uzņēmējdarbības plānā, saskaņā ar kuru zaudējumiem bija pastāvīgi jāsamazinās, nevis ātri jāpieaug. Tik tiešām, jau 2003. gada beigās vairāk nekā puse EVO reģistrētā kapitāla bija zudusi, un šī situācija nākamajos gados nemainījās, kaut gan kapitāls vēl tika palielināts. Bez jebkādām izredzēm nākotnē gūt ienākumus no kapitāla privāts ieguldītājs nebūtu izvēlējies palielināt uzņēmuma kapitālu, lai kompensētu zaudējumus (50). Tā vietā viņš būtu nopietni apsvēris citus pieejamos risinājumus (slēgšana, pārdošana utt.) un būtu vismaz prasījis kādas garantijas vai pārstrukturēšanas pasākumus. Arī kapitāla palielinājuma īpatnējais veids (parāda atlaišana) apstiprina, ka minētos kapitāla palielinājumus nevar vērtēt kā daļu no 2001. gadā plānotās pārstrukturēšanas.

(221) Turklāt jāatzīmē, ka EVO jāuzskata par finansiālās grūtībās nonākušu uzņēmumu (51). Saskaņā ar iedibināto praksi kapitāla palielinājumu, kas piešķirts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, uzskata par valsts atbalstu (52).

(222) Līdz ar to nākamie kapitāla palielinājumi piešķīra uzņēmumam EVO priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

10.1.2.3. Priekšrocība uzņēmumam PAKHUIZEN

(223) Attiecībā uz ilgtermiņa nomas līgumu par ēku izmantošanu, kas noslēgts ar PAKHUIZEN (53), Komisija, ņemot vērā pieejamo informāciju, uzskata, ka tas piešķir priekšrocību. Pirmkārt, tikai EUR 25 maksu gadā nevar uzskatīt par normālu samaksu par 45 gadus ilgu ilgtermiņa nomu par ēkām 14 754 m2 platībā, pat ja ēkas ir ļoti sliktā stāvoklī un ir jāatjauno. Tas, ka no uzņēmuma PAKHUIZEN tiek prasīts atjaunot ēkas, to nemaina. Tik tiešām, atbilstīgi Beļģijas tiesību aktiem (54) ēku īpašniekam nav pienākuma remontēt ēkas. Turpretī nomniekam ir pienākums uzturēt ēkas labā stāvoklī un veikt visus kārtējos remontdarbus. Beļģijas iestādes nav pierādījušas, ka atjaunošanas darbi, kas uzņēmumam PAKHUIZEN bija jāveic saskaņā ar ilgtermiņa nomas līgumu, pārsniegtu kārtējos remontdarbus. Turklāt Beļģijas iestādes nav iesniegušas nekādus pierādījumus, ka no minētā pienākuma izrietošās izmaksas ir vienādas ar nomas maksu, ko būtu bijis iespējams saņemt par ēkām parastos tirgus apstākļos.

(224) Turklāt Beļģijas iestādes ir atzinušas, ka PAKHUIZEN nav izpildījis savus pienākumus saistībā ar atjaunošanu un nav ievērojis ēku izmantošanas mērķi. Pilsēta acīmredzami nav vērsusies pret PAKHUIZEN, lai panāktu līguma izpildi, lai gan tai bija tiesības to darīt. Tāpēc, pat ja, ņemot vērā atjaunošanas izmaksas, EUR 25 nomas maksu gadā varētu uzskatīt par atbilstošu tirgus cenai, quod non, PAKHUIZEN katrā ziņā būtu saņēmis priekšrocību kopš brīža, kad kļuva acīmredzams, ka pilsēta necentīsies panākt līguma izpildi.

(225) Turklāt attiecībā uz ēku iznomāšanu uzņēmumam PAKHUIZEN, attiecinot uz to nosacījumus par ēku uzturēšanu un atjaunošanu, jāatzīmē, ka atbilstīgi tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, kā arī ņemot vērā nosacījumus, kas paredzēti Komisijas paziņojumā par valsts atbalsta elementiem, publiskā sektora iestādēm pārdodot zemi un ēkas, var uzskatīt, ka publiskā sektora iestāde rīkojas kā tirgus ekonomikas dalībnieks, ja tā piedāvā savus līgumus par augstāko iespējamo cenu atklātā, pārredzamā un nediskriminējošā konkursā pārsolītājam, vai arī pēc tam, kad neatkarīgs eksperts novērtējis tirgus vērtību. Tomēr šķiet, ka šis nav tas gadījums.

(226) Visbeidzot, fakts, ka pēc 27 gadiem ēku īpašniekam (sākotnēji pilsētai, tad AGVO) ir tiesības uz pusi no PAKHUIZEN gada peļņas, nemaina iepriekš minēto analīzi. Tāda priekšrocība ir pārāk tāla un neskaidra, lai tai būtu patiesa pašreizēja neto vērtība ēku īpašniekam. Turklāt, pat ja tai būtu šāda vērtība, Beļģijas iestādes nav pierādījušas, ka šī vērtība, pat skaitot kopā ar EUR 25 gadā un ar (ārkārtējām) atjaunošanas izmaksām, ir tik augsta, ka sasniedz nomas maksu atbilstoši tirgus cenām par to, ka PAKHUIZEN izmanto nekustamo īpašumu.

(227) Līdz ar to PAKHUIZEN saņem ikgadēju priekšrocību tā darbības izmaksās, kas veido priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

(228) Attiecībā uz laikposmu pēc 2004. gada 26. marta – dienas, kad AGVO kļuva par attiecīgo ēku īpašnieku, – Komisija atzīmē, ka nomas līgumu turpināja piemērot ar tādiem pašiem nosacījumiem kā iepriekš un ka tādējādi turpināja pastāvēt priekšrocība uzņēmumam PAKHUIZEN.

10.1.2.4. Priekšrocība zvejniecības uzņēmumiem, kuri izmanto EVO un PAKHUIZEN pakalpojumus

(229) Lēmumā uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru Komisija ir norādījusi, ka EVO un, iespējams, arī PAKHUIZEN ar izsoles starpniecību piedāvāja zvejniecības uzņēmumiem savus pakalpojumus par likmi, kas zemāka par to, ko piedāvātu jebkurš parasts privāts uzņēmējs.

(230) Šķiet, ka EVO pilnīgi vai daļēji atmaksā konteinertransporta izmaksas par Ostendē izsolāmo zivju pārvadāšanu no dažādām vietām Eiropā. Turklāt EVO piešķir aizdevumus par likmēm, kas šķiet zemākas par tirgus likmēm, ar nosacījumu, ka aizdevuma ņēmējs uzņēmums pārdod savu nozveju Ostendes izsolē.

(231) Trešo personu iesniegtās piezīmes rosina domāt, ka EVO ir iedibinājis arī citus paņēmienus, kas kropļo normālu konkurenci tirgū, taču Komisija nav saņēmusi pierādījumus, kas to apstiprinātu. Beļģijas iestādes ir apgalvojušas, ka EVO piedāvā pakalpojumus tirgus apstākļos.

(232) Lai gan Komisija ir saņēmusi ļoti maz pierādījumu par komercnosacījumiem, ar kādiem EVO piedāvāja savus pakalpojumus, nevar izslēgt, ka uzņēmumiem, kuri izmanto Ostendes zivju izsoli, tiek piešķirta priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Tomēr šobrīd Komisija saskata zināmu pamatotību arī Beļģijas iestāžu argumentā, ka tas, ka valsts atbalsta dēļ EVO varēja piedāvāt savus pakalpojumus par labākiem nosacījumiem, nekā to būtu bijis iespējams darīt bez atbalsta, nepavisam nenozīmē, ka valsts atbalsts ticis nodots tālāk kuģu īpašniekiem un zvejniecības uzņēmumiem.

(233) Minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka nav iespējams droši secināt, ka priekšrocība ir nodota tālāk kuģu īpašniekiem. Turklāt iespējams, ka jebkuras tādas priekšrocības tiks pārtrauktas vai vismaz krietni samazinātas, jo Komisija šajā lēmumā pieprasa izbeigt atbalstu uzņēmumiem AGVO, EVO un PAKHUIZEN un atgūt to. Visbeidzot, atbalsta galvenais saņēmējs katrā ziņā ir pārstrukturētā zivju izsole, kas izmantojusi atbalstu, lai noturētos tirgū un palielinātu savu tirgus daļu, piedāvājot pakalpojumus par zaudējumus nesošu cenu un tādējādi traucējot normālu tirgus darbību.

10.1.3. VALSTS LĪDZEKĻI UN ATTIECINĀMĪBA

(234) Komisija atzīmē, ka konkrētās darbības attiecas uz pašas pilsētas rīcību, kā arī uz darbībām, ko finansē no valsts līdzekļiem un kas attiecināmas uz pilsētu.

10.1.3.1. Publiskā sektora iestādes piešķīrums

(235) Pirmkārt, pilsēta piešķīra atbalstu uzņēmumam AGVO, piešķirot tam no pilsētas budžeta finansētu sākumkapitālu, piešķirot AGVO bezmaksas garantijas aizdevumiem no privātām bankām, nododot uzņēmumam AGVO īpašumtiesības uz ēkām un pilnvarojot AGVO noteikt un iekasēt pašvaldības nodevas. Tā arī piešķīra atbalstu uzņēmumam PAKHUIZEN, noslēdzot ilgtermiņa nomas līgumu par ēku izmantošanu, un uzņēmumam EVO, piešķirot tam bezmaksas garantijas aizdevumiem no privātām bankām.

(236) Tādējādi minētos pasākumus finansē no valsts līdzekļiem un tie ir attiecināmi uz valsti.

10.1.3.2. Rīcība, kas attiecināma uz publiskā sektora iestādi

(237) Otrkārt, attiecībā uz priekšrocībām, ko AGVO piešķīris EVO un ko AGVO piešķīris PAKHUIZEN, Komisija atzīmē, ka atbilstīgi attiecīgajiem statūtiem AGVO ir vienīgais EVO akcionārs (līdztekus Miroir kungam, kuram pieder viena no 15 000 akciju un kurš faktiski ir pilsētas domes loceklis), kā arī vienīgais PAKHUIZEN akcionārs, un ka tas ieceļ visus minēto uzņēmumu valdes locekļus. Pilsēta ir vienīgais AGVO akcionārs, un pilsētas dome ieceļ visus AGVO valdes locekļus. Tādējādi pilsēta spēj noteicoši ietekmēt AGVO.

(238) Tālāk uzņēmumam AGVO saskaņā ar statūtiem ir uzticēts pārvaldīt, attīstīt un ekspluatēt Ostendes zivju izsoli un zvejas doku, un palīgbūves, kā arī attīstīt visas darbības, kas tieši vai netieši saistītas ar tām. Citiem vārdiem, AGVO saskaņā ar saviem statūtiem ir spiests iesaistīties zivju izsoles pārvaldībā.

(239) Kas konkrēti attiecas uz ēku ilgtermiņa iznomāšanu uzņēmumam PAKHUIZEN, jānorāda, ka minētās nomas tiesības piešķīra tieši pilsēta.

(240) Tādējādi, ņemot vērā Stardust lietu (55) un minētajiem uzņēmumiem sniegto publiskā sektora palīdzību, kā izklāstīts iepriekš, AGVO uzskatāms par valsts kontrolētu struktūru un tā lēmumi par kapitāla ieguldījumiem uzņēmumā EVO, bezmaksas garantijām par aizdevumiem EVO un tiesībām uzņēmumam EVO bez maksas izmantot ēkas – par lēmumiem, kas finansēti no valsts līdzekļiem un attiecināmi uz publiskā sektora iestādi.

(241) Beļģijas iestādes nav apstrīdējušas minētos konstatējumus. Tās, gluži pretēji, ir apstiprinājušas, ka pilsēta ar AGVO starpniecību (56) kontrolēja uzņēmumus EVO un PAKHUIZEN.

10.1.4. KONKURENCES KROPĻOŠANA UN IETEKME UZ TIRDZNIECĪBU

(242) Pilsētas darbības rada priekšrocību uzņēmumiem AGVO, EVO un PAKHUIZEN. AGVO, EVO un PAKHUIZEN veido uzņēmumu grupu, kas darbojas kopējā tirgū, izsola zivis un sniedz saistītos pakalpojumus zivsaimniecības nozarei.

(243) Zivju izsoļu tirgus ir tirgus, kurā valda spēcīga konkurence un kurā izsoles no kaimiņos esošām dalībvalstīm tieši konkurē cita ar citu, lai piesaistītu zvejniekus no dažādām dalībvalstīm. Tāpēc jebkura priekšrocība, kas piešķirta kādam dalībniekam šajā tirgū, kropļotu vai draudētu kropļot konkurenci starp izsolēm un ietekmētu tirdzniecību starp dalībvalstīm.

(244) To apstiprina no trešām personām saņemtās piezīmes. Tik tiešām, arī Apvienotās Karalistes, Nīderlandes un citas Eiropas zivju izsoles vai zivju izsoļu asociācijas ir izrādījušas interesi par procedūru un atainojušas ietekmi, kādu valsts atbalsta pasākumi, viņuprāt, atstājuši uz to uzņēmējdarbību.

(245) Visbeidzot, Komisija atzīmē Beļģijas iestāžu norādi par to, ka ne tikai Beļģijas, bet arī citas zivju izsoles no citām dalībvalstīm ir izrādījušas interesi nopirkt Ostendes zivju izsoli.

(246) Attiecībā uz nomas pakalpojumu tirgu atbalsts uzņēmumiem, kas darbojas minētajās nozarēs, var kropļot konkurenci ar uzņēmumiem, kuri sniedz nomas pakalpojumus citās zvejas ostās, tostarp citās dalībvalstīs, un ar uzņēmumiem, kuri piedāvā ēkas nomāšanai Ostendes zvejas ostas tuvumā (kuru vidū var būt arī uzņēmumi no citām dalībvalstīm). Tāpat arī atbalsta pasākumi būtu varējuši palīdzēt saglabāt vai nostiprināt uzņēmumu AGVO un PAKHUIZEN tirgus stāvokli, un, ja nebūtu atbalsta, šo uzņēmumu darbību būtu pārņēmis vai varējis pārņemt cits uzņēmums. Jāatgādina, ka atbilstīgi Tiesas praksei jau tas vien, ka kāda uzņēmuma konkurētspēju salīdzinājumā ar citiem konkurējošiem uzņēmumiem nostiprina, piešķirot tam saimniecisku labumu, ko tas citādi nebūtu saņēmis parastā uzņēmējdarbības gaitā, norāda uz iespējamu konkurences kropļojumu (57).

(247) Attiecībā uz zvejas ostas pārvaldības darbībām Komisija uzskata, ka atbalsts tādiem uzņēmumiem varētu kropļot konkurenci ar uzņēmumiem, kuri pārvalda citas zvejas ostas, kas konkurē ar Ostendes zvejas ostu. Tāpat arī atbalsta pasākumi būtu varējuši palīdzēt saglabāt vai nosti