Oficiālais Vēstnesis L 059 , 05/03/1983 Lpp. 0034 - 0048

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 16 Lpp. 0031

Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 03 Sējums 27 Lpp. 0078

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 16 Lpp. 0031

Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 03 Sējums 27 Lpp. 0078



Padomes Direktīva (1983. gada 7. februāris), ar ko groza Direktīvu 72/462/EEK par veselības un veterinārās pārbaudes problēmām, ievedot liellopus, cūkas un svaigu gaļu no trešām valstīm, un Direktīvu 77/96/EEK par trihīnu (trichinella spiralis) pārbaudi, ievedot no trešām valstīm svaigu mājas cūku gaļu (83/91/EEK) EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. un 100. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2], ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3], tā kā Direktīvā 72/462/EEK [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/476/EEK [5], ir noteiktas veselības un veterinārās pārbaudes prasības, ievedot liellopus un cūkas, un svaigu gaļu no trešām valstīm; tā kā kopš minētās direktīvas pieņemšanas uzkrātā zinātniskā pieredze un tehnoloģijas ir attīstījušās; tā kā jāņem vērā pieredze, kas gūta to pārbaužu laikā, kuras Kopienas veterinārārsti ir veikuši trešās valstīs; tā kā, ņemot vērā šo attīstību, ir vēlams pielāgot Kopienas noteikumus; tā kā dažos aspektos var uzskatīt, ka metodes, kas ir vērstas uz svaigas gaļas veselības kvalitātes aizsardzības nodrošināšanu, atbilst Kopienas standartiem, jo ir sniegtas papildu vai alternatīvas veselības garantijas, kuras jāpārbauda katrā atsevišķā uzņēmumā; tā kā attiecībā uz aizliegumu ievest no trešām valstīm liellopus, kuri ir inficēti ar infekciozo katarālo drudzi, tagad ir pieņemts, ka divpadsmit mēnešu brīvības laika posms ir atbilstošāks un sniegs labāku garantiju Kopienas ganāmpulkiem; tā kā garantijas, kas var būt vēlamas liellopiem attiecībā uz tuberkulozi un brucelozi un cūkām — attiecībā uz brucelozi, var pielāgot Kopienas standartiem, sniedzot papildu vai alternatīvas garantijas; tā kā, lai nepieļautu konkrētu infekcijas jeb lipīgu slimību pārnēsāšanu, kas var rasties tikai dzīvnieku klātbūtnē, veterinārās pārbaudes dzīvniekiem, kurus ir paredzēts ievest Kopienā, kā arī dzīvniekiem, kurus ved tranzītā, jāveic uzreiz pēc to nonākšanās Kopienas teritorijā; tā kā pēc veterinārās pārbaudes, skaidri jānosaka pasākumi, kas dalībvalstij jāveic; tā kā, lai samazinātu dokumentu skaitu, ja vien iespējams, veterinārajam sertifikātam un sabiedrības veselības sertifikātam jābūt uz vienas un papīra lapas; tā kā jāatjaunina definīcijas ganāmpulkiem, kuros nav tuberkulozes un brucelozes; tā kā uz savvaļas pārnadžu un savvaļas nepārnadžu svaigu gaļu jāattiecina Direktīvas 72/462/EEK darbība, lai varētu izveidot to trešo valstu sarakstu, no kurām šādu gaļu var ievest Kopienā; tā kā kopumā Kopienas iekšējā tirdzniecībā jāprasa tādas pašas pamatgarantijas attiecībā uz sabiedrības un dzīvnieku veselību kā tirdzniecībā ar trešām valstīm; tā kā tehniskie pielikumi Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīvai 64/432/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar liellopiem un cūkām [6], un Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīvai 64/433/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu [7], – abās direktīvās jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/476/EEK, – jāpiemēro arī ievešanai no trešām valstīm; tā kā jāpieņem procedūra, saskaņā ar kuru, ņemot vērā tehniskos sasniegumus un pieredzi, var veikt izmaiņas tajās tehniskajās prasībās par pārbaudes metodēm, skrīninga laboratorijām un pārbaudītās gaļas marķēšanas procedūru, kas dotas pielikumā Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīvai 77/96/EEK par trihīnu (trichinella spiralis) pārbaudi, ievedot no trešām valstīm svaigu mājas cūku gaļu [8], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/476/EEK; tā kā jāizlabo konkrētas terminoloģiskas nepilnības, jo īpaši attiecībā uz dažādu valodas versiju atbilstību, kas, piemērojot attiecīgos noteikumus, var radīt grūtības, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Direktīvu 72/462/EEK groza šādi. 1. Direktīvas 1. līdz 28. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: "I NODAĻA Vispārīgie noteikumi 1. pants 1. Šī direktīva attiecas uz šādu dzīvnieku un gaļas ievešanu no trešām valstīm: - mājas liellopi un cūkas vaislai, ražošanai vai kaušanai, - šādu sugu mājdzīvnieku svaiga gaļa: liellopu (ieskaitot bifeļus), cūku, aitu, kazu un nepārnadžu mājdzīvnieku gaļa, - 3. pantā — pārnadžu savvaļas dzīvnieku un savvaļas nepārnadžu svaiga gaļa, ciktāl tas attiecas uz atļautu ievešanu no konkrētām izcelsmes trešām valstīm. 2. Šī direktīva neattiecas uz: a) dzīvniekiem, kas īslaicīgi paredzēti tikai ganīšanai vai kā vilcējdzīvnieki Kopienas robežu tuvumā; b) gaļu, kas ir daļa no ceļotāju personīgās bagāžas un ir paredzēta to personīgai lietošanai, ciktāl pārvadātais daudzums nepārsniedz vienu kilogramu uz cilvēku un ar nosacījumu, ka gaļa ir no tādas trešās valsts vai tās daļas, kura minēta saskaņā ar 3. pantu izveidotajā sarakstā un no kuras ievešana nav aizliegta saskaņā ar 28. pantu; c) gaļu, ko sīkpakās nosūta privātpersonām, ar nosacījumu, ka šo gaļu neieved tirdzniecības ceļā, ka tās daudzums nepārsniedz vienu kilogramu un ka gaļa ir no tādas trešās valsts vai tās daļas, kura minēta saskaņā ar 3. pantu izveidotajā sarakstā un no kuras ievešana nav aizliegta saskaņā ar 28. pantu; d) gaļu, kas ir paredzēta apkalpes un pasažieru patēriņam starptautisko līniju transportlīdzeklī. Ja šādu gaļu vai virtuves atkritumus izkrauj, tie jāiznīcina. Tomēr gaļa nav jāiznīcina, ja to uzreiz pēc īslaicīgas novietošanas muitas uzraudzībā pārkrauj no viena transportlīdzekļa citā. 2. pants Šajā direktīvā pēc vajadzības piemēro definīcijas, kas dotas Direktīvu 64/432/EEK un 64/433/EEK 2. pantā, kā arī Padomes 1972. gada 12. decembra Direktīvā 72/461/EEK par veselības un veterinārās pārbaudes problēmām, ievedot liellopus, cūkas un svaigu gaļu no trešām valstīm (1); visās direktīvās jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 81/476/EEK. Turklāt a) "valsts pilnvarots veterinārārsts" ir veterinārārsts, ko izraudzījusies dalībvalsts vai trešās valsts kompetentā centrālā iestāde; b) "galamērķa valsts" ir dalībvalsts, uz kuru dzīvniekus vai svaigu gaļu sūta no trešās valsts; c) "trešā valsts" ir valsts, uz kuru neattiecas Direktīvas 64/432/EEK un 64/433/EEK; d) "ievešana" ir dzīvnieku vai svaigas gaļas ievešana Kopienas teritorijā no trešām valstīm; e) "saimniecība" ir valsts uzraudzībā esošs lauksaimniecības, rūpniecības vai tirdzniecības uzņēmums, kas atrodas trešās valsts teritorijā un kurā pastāvīgi tur vai baro dzīvniekus vaislai, ražošanai vai kaušanai; f) "epizootiski neskarta zona" ir zona, kurā saskaņā ar oficiāliem datiem dzīvniekus nav skārušas lipīgas jeb infekcijas slimības, kas minētas saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru izveidotajā sarakstā, tādā laika posmā un tādā rādiusā, kurš noteikts saskaņā ar minēto procedūru. 3. pants 1. Padome pēc Komisijas priekšlikuma izveido to trešo valstu vai to daļu sarkstu, no kurām dalībvalstis atļauj ievest liellopus, cūkas un svaigu gaļu, vai vienu vai vairākas šo dzīvnieku un svaigas gaļas kategorijas, savvaļas pārnadžu un savvaļas nepārnadžu svaigu gaļu, ņemot vērā veselības situāciju šajās valstīs un vai to daļās. Šo sarakstu var papildināt vai grozīt saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru. 2. Ja tie ir liellopi, cūkas un svaiga gaļa, tad lemjot par to, vai trešā valsts vai tās daļa jāiekļauj 1. punktā minētajā sarakstā, jo īpaši jāņem vērā: a) lauksaimniecības dzīvnieku, citu mājdzīvnieku un savvaļas dzīvnieku veselības stāvoklis trešā valstī, īpašu uzmanību pievēršot eksotiskajām dzīvnieku slimībām un apkārtējās vides sanitārajai situācijai attiecīgajā valstī, kas varētu apdraudēt sabiedrības un dzīvnieku veselību dalībvalstīs; b) regularitāte un ātrums, kādā trešā valsts sniegusi informāciju par infekcijas jeb lipīgu dzīvnieku slimību esamību tās teritorijā, jo īpaši par Starptautiskā Epizootisko slimību biroja A un B sarakstos minētajām slimībām; c) valsts noteikumi attiecībā uz dzīvnieku slimību profilaksi un kontroli; d) veterināro dienestu struktūra attiecīgajā valstī un to pilnvaras; e) tādu pasākumu organizācija un īstenošana, kas vērsti uz infekcijas jeb lipīgu dzīvnieku slimību profilaksi un kontroli. 3. Šā panta 1. punktā minēto sarakstu un visus tā grozījumus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 4. pants 1. Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru izveido vienu vai vairākus sarakstus ar uzņēmumiem, no kuriem dalībvalstis var atļaut svaigas gaļas ievešanu. Sarakstu vai sarakstus var papildināt vai grozīt saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru. 2. Lemjot par to, vai kautuve, gaļas sadalīšanas uzņēmums vai glabātava, kas atrodas ārpus kautuves vai sadalīšanas uzņēmuma, jāiekļauj 1. punktā minētajā sarakstā, jo īpaši jāņem vērā: a) garantijas, ko trešā valsts var sniegt attiecībā uz šīs direktīvas prasību izpildi; b) trešās valsts noteikumi attiecībā uz tādu vielu ievadīšanu kaujamajiem dzīvniekiem, kas varētu ietekmēt gaļas veselīgumu; c) katrā atsevišķā gadījumā atbilstība šīs direktīvas un Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma prasībām. Tomēr saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru ir pieļaujamas atkāpes no minētā pielikuma 13. punkta c) apakšpunkta otrā, trešā un ceturtā ievilkuma, 24. punkta un 41. punkta c) apakšpunkta, ja attiecīgā trešā valsts sniedz līdzīgas garantijas; tādā gadījumā saskaņā ar minēto procedūru, katru gadījumu izskatot atsevišķi, piemēro veselības nosacījumus, kas nav mazāk stingri kā minētajā pielikumā norādītie nosacījumi; d) gaļas pārbaužu dienesta vai dienestu organizācija trešā valstī, šā dienesta vai dienestu pilnvaras un pārraudzība, kas uz tiem attiecas. 3. Kautuvi, gaļas izciršanas uzņēmumu vai saldētavu, kas atrodas ārpus kautuves vai gaļas izciršanas uzņēmuma, iekļauj 1. punktā minētajā sarakstā vai sarakstos tikai tad, ja tie atrodas vienā no trešām valstīm vai to daļām, kuras dotas 3. panta 1. punktā minētajā sarakstā, un ja trešās valsts kompetentās iestādes tās turklāt ir oficiāli apstiprinājušas eksporta veikšanai uz Kopienu. Veicot šādu apstiprināšanu, jāievēro šādas prasības: a) atbilstība Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma prasībām; b) pastāvīga pārraudzība, ko veic trešās valsts pilnvarots veterinārārsts. 4. Šā panta 1. punktā minētā saraksta vai minēto sarakstu un visus grozījumus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 5. pants Dalībvalstu un Komisijas veterinārie eksperti veic pārbaudes uz vietas, lai pārliecinātos, vai praksē piemēro šīs direktīvas noteikumus un jo īpaši 3. panta 2. punktu un 4. panta 2. un 3. punktu. Ja pārbaudē, kas veikta atbilstīgi šim pantam, konstatē būtiskus faktus, kuri liecina par sliktu apstiprināta uzņēmuma darbību, tad Komisija tūlīt informē dalībvalstis un tad pieņem lēmumu, apstiprinājumu uz laiku apturot. Galīgo lēmumu pieņem saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru. Komisija pēc dalībvalstu priekšlikuma izraugās dalībvalstu ekspertus, kam uztic šīs pārbaudes. Šīs pārbaudes veic Kopienas vārdā, un tā uzņemas visas ar pārbaudēm saistītās izmaksas. Šo pārbaužu biežumu un kārtību nosaka saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. II NODAļA Liellopu un cūku ievešana 6. pants Neatkarīgi no 3. panta 1. punkta dalībvalstis tādu dzīvnieku ievešanu, uz kuriem attiecas šī direktīva, atļauj tikai tad, ja tie ir no trešām valstīm, a) kas ir to slimību neskartas, pret kurām dzīvnieki ir uzņēmīgi: - iepriekšējos divpadsmit mēnešus attiecībā uz govju mēri, eksotisko mutes un nagu sērgu, lipīgo pleiropneimoniju, infekciozo katarālo drudzi, Āfrikas cūku mēri un enzootisko encefalomielītu (Tešenas slimību), - iepriekšējos sešus mēnešus attiecībā uz lipīgo vezikulāro stomatītu; b) kur iepriekšējos divpadsmit mēnešus nav veikta vakcinācija pret a) apakšpunkta pirmajā ievilkumā minētajām slimībām, pret kurām šie dzīvnieki ir uzņēmīgi. 7. pants Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru var nolemt, ka 6. panta a) apakšpunkts attiecas tikai uz trešās valsts teritorijas daļu. Saskaņā ar to pašu procedūru un, atkāpjoties no 6. punkta b) apakšpunkta, ar konkrētiem nosacījumiem var atļaut ievest dzīvniekus, uz kuriem attiecas šī direktīva, no trešām valstīm vai to daļām, kurās veic vakcināciju pret vienu no 6. panta a) apakšpunkta pirmajā ievilkumā minētajām slimībām vai pret vairākām no tām. 8. pants 1. Neskarot 6. un 7. pantu, dalībvalstis atļauj ievest dzīvniekus, uz kuriem attiecas šī direktīva, no trešās valsts tikai tad, ja šādi dzīvnieki atbilst dzīvnieku veselības prasībām, kas pieņemtas saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru un kas attiecas uz ievešanu no attiecīgās valsts atbilstīgi dzīvnieku sugām un galamērķim. 2. Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru var nolemt, ka atļaujas attiecas tikai uz konkrētām sugām, uz dzīvniekiem kaušanai, vaislai vai ražošanai, vai uz konkrētiem mērķiem paredzētiem dzīvniekiem, vai arī, ka visus vajadzīgos dzīvnieku veselības pasākumus piemēro pēc ievešanas. Ja tie ir dzīvnieki vaislai vai ražošanai, atbilstoši šim punktam noteiktās prasības dažādās dalībvalstīs var būt atšķirīgas, lai ņemtu vērā īpašos noteikumus, kas dalībvalstīs ir spēkā attiecībā uz Kopienas iekšējo tirdzniecību. 3. Nosakot dzīvnieku veselības nosacījumus, saskaņā ar 1. punktu, liellopu tuberkulozei un liellopu un cūku brucelozei, ņem vērā Direktīvas 64/432/EEK A pielikumā izstrādātos standartus. Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru, katru gadījumu izskatot atsevišķi, var nolemt šos nosacījumus atcelt, ja attiecīgā trešā valsts sniedz līdzīgas dzīvnieku veselības garantijas; tādā gadījumā saskaņā ar to pašu procedūru nosaka dzīvnieku veselības nosacījumus, kas ir vismaz līdzvērtīgi minētās direktīvas A pielikumā minētajiem nosacījumiem, lai šādus dzīvniekus ļautu ievest Kopienas ganāmpulkos. 9. pants Ja dalībvalsts uzskata, ka trešā valstī izmantotajām mutes un nagu sērgas vakcīnām pret A, O vai C vīrusiem ir zināmi trūkumi, tā aizliedz savā teritorijā ievest liellopus un cūkas no attiecīgās trešās valsts. Tā par savu lēmumu cik vien iespējams drīz informē citas dalībvalstis un Komisiju, norādot šā lēmuma pamatojumu. Pastāvīgā veterinārijas komiteja sanāk cik vien iespējams drīz pēc šā paziņojuma saņemšanas. Lēmumu pieņem saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru. 10. pants Dalībvalstis atļauj ievest liellopus vai cūkas tikai tad, ja iekraušanas dienā, lai tos nosūtītu uz galamērķa valsti, šie dzīvnieki ir nepārtraukti bijuši tās trešās valsts teritorijā vai teritorijas daļā, kas minēta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā, vismaz: a) sešus mēnešus iepriekš, ja tie ir dzīvnieki vaislai vai ražošanai; b) trīs mēnešus iepriekš, ja tie ir kaujamie dzīvnieki. Dzīvniekiem, kas ir attiecīgi mazāk nekā sešus vai trīs mēnešus veci, jābūt minētajā teritorijā no dzimšanas. 11. pants 1. Dalībvalstis atļauj liellopu vai cūku ievešanu tikai tad, ja par tiem uzrāda sertifikātu, ko ir sagatavojis eksportējošās trešās valsts pilnvarots veterinārārsts. Šim sertifikātam: a) jābūt izdotam dienā, kad dzīvniekus iekrauj nosūtīšanai uz galamērķa valsti; b) jābūt sagatavotam vismaz vienā no galamērķa dalībvalstu oficiālajām valodām un vienā tās dalībvalsts oficiālajā valodā, kurā veic 12. pantā noteikto ievešanas pārbaudi; c) jābūt oriģinālā pievienotam dzīvnieku sūtījumam; d) jāapliecina, ka liellopi un cūkas atbilst šīs direktīvas prasībām un prasībām, kas noteiktas atbilstoši šai direktīvai attiecībā uz ievešanu no trešām valstīm; e) jābūt uz vienas papīra lapas; f) jābūt sagatavotam izsniegšanai vienam saņēmējam. 2. Šim sertifikātam jāatbilst saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru izstrādātajam paraugam. 12. pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka mājas liellopiem un cūkām uzreiz pēc ievešanas Kopienas teritorijā valsts pilnvarots veterinārārsts veic veterināro pārbaudi neatkarīgi no muitas pro cedūras, saskaņā ar kādu tie ir deklarēti. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka ir aizliegta liellopu un cūku pārvietošana Kopienā, ja 1. punktā noteiktās pārbaudes laikā konstatē, ka: - šie dzīvnieki nav no trešās valsts teritorijas vai tās daļas, kas norādīta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā, - šie dzīvnieki ir inficēti vai pastāv aizdomas, ka tie ir inficēti ar infekcijas jeb lipīgu slimību, - eksportējošā trešā valsts neatbilst nosacījumiem, kas paredzēti šajā direktīvā un Direktīvas 64/432/EEK A līdz D pielikumā, - sertifikāts, kas ir pievienots dzīvniekiem, neatbilst 11. pantā izklāstītajiem nosacījumiem. 3. Dalībvalsts, kas ir veikusi 1. punktā minēto pārbaudi, veic šādus pasākumus tā, kā tā uzskata par vajadzīgu, tostarp a) - ievieto karantīnā dzīvniekus, kuri ir inficēti vai par kuriem pastāv aizdomas, ka tie ir inficēti ar infekcijas jeb lipīgu slimību, - 2. punkta ceturtajā ievilkumā minētajā gadījumā pēc kravas nosūtītāja, saņēmēja vai to pārstāvja lūguma tur dzīvniekus uzraudzībā līdz sertifikāta muitošanai; b) nosūta atpakaļ dzīvniekus, kurus saskaņā ar 2. punktu nevar pieņemt pārvietošanai, ja tas nav pretrunā ar dzīvnieku veselības apsvērumiem. Ja dzīvniekus nosūtīt atpakaļ nav iespējams, kompetentā iestāde dod rīkojumu tos nokaut un izvēlas kaušanas vietu; c) nokauj un iznīcina visus attiecīgā sūtījuma dzīvniekus, ja iepriekšminētajā pārbaudē konstatē kādu no epizootiskajām slimībām, kas minētas saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru izveidotajā sarakstā, vai arī ir aizdomas par šādas slimības esamību. 4. Sertifikātā, kas ievešanas laikā pievienots liellopiem un cūkām, pēc veterinārās pārbaudes (ievešanas pārbaudes) jābūt paziņojumam, kurā skaidri norādīts, vai dzīvniekus ir atļauts ievest, vai nav. 5. Kamēr dzīvniekus ceļā uz galamērķa dalībvalsti ved caur Kopienas teritoriju, dalībvalstis var īstenot pasākumus, kas minēti 3. punkta a) apakšpunkta pirmajā ievilkumā un 3. punkta c) apakšpunktā, ja dzīvnieki ir inficēti vai arī ir aizdomas, ka tie ir inficēti ar infekcijas jeb lipīgu slimību. 6. Dzīvnieki, kuriem ir iegūta ievešanas atļauja un kuru galamērķis nav dalībvalsts, kas veikusi 1. punktā noteikto ievešanas pārbaudi, tos neizkraujot, muitas uzraudzībā jānosūta uz galamērķa valsti. 7. Dzīvniekiem, kam veikta 1. punktā noteiktā ievešanas pārbaude un konstatēta atbilstība, veic turpmākas pārbaudes, kuras galamērķa valstī ir vajadzīgas, lai pārbaudītu, vai ir izpildītas šīs direktīvas prasības, tostarp īpašie nosacījumi, kas paredzēti saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru un atbilstīgi 8. pantam. Šīs pārbaudes var veikt vai nu uz robežas, vai jebkurā citā punktā, ko galamērķa valsts kompetentā iestāde ir izraudzījusies, vai arī abās vietās. 8. Visus izdevumus, kas radušies ievērojot šo pantu, tostarp dzīvniekus kaujot vai iznīcinot, sedz kravas nosūtītājs, saņēmējs vai to pārstāvis; valsts kompensāciju par to nesaņem. 13. pants Uzreiz pēc nonākšanas galamērķa valstī, kaujamos dzīvniekus nogādā tieši uz kautuvi un saskaņā ar dzīvnieku veselības prasībām kauj ne vēlāk kā trīs darbdienas pēc to nonākšanas kautuvē. Neskarot īpašus nosacījumus, ko var paredzēt saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru, galamērķa valsts kompetentā iestāde, pamatojoties uz dzīvnieku veselību, var izraudzīties kautuvi, kurā šie dzīvnieki jānogādā. III NODAļA Svaigas gaļa ievešana 14. pants 1. Svaigai gaļai jābūt no dzīvniekiem, kas vismaz trīs mēnešus pirms nokaušanas vai kopš dzimšanas, ja attiecīgie dzīvnieki ir mazāk nekā trīs mēnešus veci, ir bijuši tās trešās valsts teritorijā vai tās daļā, kura minēta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā. 2. Neatkarīgi no 3. panta 1. punkta dalībvalstis atļauj ievest svaigu gaļu tikai tad, ja tā ir no trešām valstīm: a) kas iepriekšējos divpadsmit mēnešos nav konstatētas šādas slimības, pret kurām dzīvnieki, no kuriem gaļa iegūta, ir uzņēmīgi: govju mēris, eksotiskā mutes un nagu sērga, Āfrikas cūku mēris, enzootiskais encefalomielīts (Tešenas slimība); b) kur iepriekšējos divpadsmit mēnešus nav veikta vakcinācija pret a) apakšpunktā minētajām slimībām, pret kurām dzīvnieki, no kuriem gaļa iegūta, ir uzņēmīgi. 15. pants Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru var nolemt, ka 14. panta 2. punkta a) apakšpunkts attiecas tikai uz trešās valsts teritorijas daļu. Saskaņā ar to pašu procedūru un, atkāpjoties no 14. panta 2. punkta b) apakšpunkta, ar konkrētiem nosacījumiem var atļaut ievest dzīvniekus, uz kuriem attiecas šī direktīva, no trešām valstīm vai to daļām, kurās ir veikta vakcinācija pret vienu no 14. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētajām slimībām vai pret vairākām no tām. 16. pants Neskarot 14. un 15. pantu, dalībvalstis atļauj ievest svaigu gaļu no trešās valsts tikai tad, ja gaļa atbilst saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru pieņemtajām sabiedrības veselības un dzīvnieku veselības prasībām svaigas gaļas ievešanai no attiecīgās valsts atbilstoši attiecīgā dzīvnieka sugai. 17. pants 1. Dalībvalstis atļauj ievest svaigu gaļu liemeņu veidā, tostarp cūku pusliemeņus, liellopu un nepārnadžu puses vai ceturtdaļas, tikai tad, ja ieved visas katra dzīvnieka liemeņa daļas. 2. Šādu ievešanu var veikt, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: attiecībā uz svaigu gaļu: a) tā ir iegūta kautuvē, kas minēta saskaņā ar 4. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā; b) tā ir no kaujama dzīvnieka, kam pirmskaušanas veterināro ekspertīzi ir veicis valsts pilnvarots veterinārārsts saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma V nodaļu un kas šādas ekspertīzes rezultātā ir atzīts par derīgu kaušanai, lai to eksportētu uz Kopienu; c) tā ir apstrādāta higiēniskos apstākļos saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma VI nodaļu; d) tai valsts pilnvarota veterinārārsta pārziņā un tiešā kontrolē ir veikta pēckaušanas veterinārā ekspertīze saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma VII nodaļu, un tajā nav konstatētas nekādas pārmaiņas, izņemot traumatiskus ievainojumus, kas radušies neilgi pirms nokaušanas, vai vietēja rakstura anomālijas vai pārmaiņas, ar nosacījumu, ka ar atbilstīgām laboratorijas pārbaudēm vajadzības gadījumā konstatē, ka tas nepadara liemeni un subproduktus par nederīgiem cilvēku uzturā vai bīstamiem cilvēku veselībai; e) uz tās ir veselības marķējums, par ko lemj saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru; veselības marķējumu uzliek saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma X nodaļu; f) pēc tam, kad kā noteikts d) apakšpunktā, ir veikta pēckaušanas veterinārā ekspertīze, tā glabāta uzņēmumos, pietie- kami higiēniskos apstākļos un saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma XIII nodaļu; g) tā pārvadāta saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma XIV nodaļu un apstrādāta pietiekami higiēniskos apstākļos. 3. Veicot 2. punkta d) apakšpunktā minēto pēckaušanas veterināro ekspertīzi un pārbaudot atbilstību 2. punkta c) apakšpunktā minētajiem higiēnas nosacījumiem un Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma XIII nodaļai, valsts pilnvarotajam veterinārārstam var palīdzēt palīgi, kas strādā viņa pārziņā. Šie palīgi: a) ir eksportētājvalsts kompetentās centrālās iestādes iecelti saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem; b) ir atbilstīgi apmācīti; c) iegūst statusu, kas garantē to objektivitāti attiecībā pret uzņēmumu vadītājiem; d) tiem nav lēmumu pieņemšanas pilnvaru attiecībā uz galīgajiem sabiedrības veselības pārbaudes rezultātiem. 18. pants 1. Atkāpjoties no 17. panta 1. punkta, dalībvalstis var atļaut ievest: a) pusliemeņus, pusliemeņus, kas ir sacirsti ne vairāk kā trijos vairumtirdzniecības gabalos, ceturtdaļas vai subproduktus, kuri atbilst 17 panta 2. un 3. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, no kautuvēm, kas saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru ir izraudzītas šim mērķim; b) izcirtņus, kas ir mazāki par ceturtdaļu, vai atkaulotu gaļu no gaļas sadalīšanas uzņēmumiem, kuri ir pārbaudīti, ievērojot 4. pantu, un šim mērķim apstiprināti saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. Šāda gaļa atbilst gan 17. panta 2. un 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem, gan šādām prasībām: i) tā ir sacirsta un iegūta saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma VIII nodaļu, ii) valsts pilnvarots veterinārārsts ir veicis tās pārbaudi saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma IX nodaļu, iii) tās iepakojums atbilst Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma XI nodaļā izklāstītajām prasībām; iv) tai ir veiktas visas pārbaudes, ko veic Kopienas veterinārārsti un kas ir vajadzīgas, lai nodrošinātu, ka iepriekš minētie nosacījumi ir izpildīti; v) nepārnadžu svaigai gaļai galamērķa valstī veic pārbaudi saistībā ar iespējamiem ierobežojumiem šādas gaļas izmantošanā. 2. Neatkarīgi no 20. panta k) apakšpunkta dalībvalstis var atļaut to teritorijā ievest gremošanas muskuļus un smadzenes, ja tie atbilst 17. panta 2. punkta un šā panta 1. punkta b) apakšpunkta iii), iv) un v) daļas prasībām. 3. Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru var nolemt, ka šim nolūkam īpaši izraudzītajos uzņēmumos gaļu var sacirst, kamēr tā ir silta, saskaņā ar īpašiem nosacījumiem, kas atšķiras no Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma VIII nodaļas 45. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem. 19. pants Šīs direktīvas 17. un 18. pants neattiecas uz: a) svaigu gaļu, kas ir ievesta ar galamērķa valsts atļauju, lai to izmantotu citiem nolūkiem, nevis lietošanai pārtikā; b) svaigu gaļu, kas ir paredzēta izstādēm, īpašiem pētījumiem vai analīzēm, ja ar administratīvo uzraudzību var nodrošināt, ka šo gaļu nelieto pārtikā un ja šo gaļu, izņemot to, kura ir izmantota analīžu laikā, izņem no aprites Kopienas teritorijā vai iznīcina pēc tam, kad izstāde ir beigusies vai kad īpašie pētījumi vai analīzes ir veiktas. Šādā gadījumā un a) apakšpunktā minētajā gadījumā galamērķa valsts nodrošina, ka attiecīgo gaļu nevar izmantot citādi kā tam nolūkam, kuram to ieveda tās teritorijā; c) svaigu gaļu, kas ir paredzēta tikai piegādei starptautiskajām organizācijām, ja saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru ir saņemta atļauja, ja šī gaļa ir no trešās valsts, kura minēta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā, un ja ir izpildītas veterinārsanitārās prasības. Dalībvalstis, kuru teritorijā attiecīgās starptautiskās organizācijas atrodas, nodrošina, ka šo gaļu nelaiž brīvā apgrozībā. 20. pants Dalībvalstis aizliedz ievest: a) svaigu gaļu, kas iegūta no kuiļiem vai kriptorhīdām cūkām; b) svaigu gaļu, i) kas iegūta no dzīvniekiem, kuri apstrādāti ar stilbēniem vai stilbēna atvasinājumiem, to sāļiem vai esteriem, vai ar tireostatiskām vielām, un gaļu, kas satur šādu vielu atliekas; ii) kas satur citu hormonālu vielu, antibiotiku, antimona, arsēna, pesticīdu vai citu tādu vielu atliekas, kuras ir bīstamas vai kuras, iespējams, var padarīt svaigas gaļas lietošanu kaitīgu cilvēku veselībai, ciktāl šādas atliekas pārsniedz atļauto līmeni. Atļautos līmeņus nosaka Padome pēc Komisijas priekšlikuma, un tos vēlāk var grozīt saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru; c) svaigu gaļu, kas ir apstrādāta ar jonizāciju vai ultravioleto starojumu, un svaigu gaļa, kura ir no dzīvniekiem, kam ir ievadīti mīkstinātāji vai citi produkti, kuri, iespējams, kaitīgi ietekmē gaļas sastāvu vai organoleptiskās īpašības; d) svaigu gaļu, kurai veselības marķējuma vajadzībām ir pievienotas citas vielas, kā noteikts Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma X nodaļas 57. punktā; e) svaigu gaļu no dzīvniekiem, kam ir konstatēta jebkāda veida tuberkuloze, un svaigu gaļu no dzīvniekiem, kuriem pēc nokaušanas ir konstatēta jebkāda veida tuberkuloze vai par kuriem ir konstatēts, ka tie pārnēsā vienu vai vairākus cycisterci bovis vai cycisterci cellulosae, vai attiecībā uz cūkām — arī trihīnas; f) svaigu gaļu no dzīvniekiem, kas ir nokauti pārāk agrā vecumā; g) liemeņu daļas vai subproduktus ar traumatiskiem ievainojumiem, kas radušies neilgi pirms nokaušanas, ar anomālijām, inficēšanos vai pārmaiņām, kuras minētas 17. panta 2. punkta d) apakšpunktā; h) asinis; i) malto gaļu, gaļu, kas ir sacirsta līdzīgā veidā, un mehāniski atdalītu gaļu; j) svaigu gaļu gabalos, kas sver mazāk nekā 100 gramus; k) liellopu galvas, galvas muskuļu un citu audu daļas, izņemot mēli un smadzenes. 21. pants Padome pēc Komisijas priekšlikuma nosaka metodi un procedūras, kas vajadzīgas, lai noteiktu trihīnu esamību svaigā cūkgaļā. 22. pants 1. Dalībvalstis atļauj ievest svaigu gaļu, tikai uzrādot veterināro sertifikātu un sabiedrības veselības sertifikātu, ko sagatavojis eksportējošās trešās valsts pilnvarots veterinārārsts. Šiem sertifikātiem: a) jābūt sagatavotiem vismaz vienā no galamērķa valsts oficiālajām valodām un vienā no tās dalībvalsts oficiālajām valodām, kurā ir veiktas 23. un 24. pantā paredzētās ievešanas pārbaudes; b) jābūt oriģinālā pievienotiem svaigai gaļai; c) jābūt uz vienas papīra lapas; d) jābūt izdotiem vienam saņēmējam. Veterinārajam sertifikātam jāapliecina, ka svaigā gaļa atbilst šajā direktīvā noteiktajām dzīvnieku veselības prasībām un prasībām, kas noteiktas atbilstīgi tai attiecībā uz svaigas gaļas ievešanu no trešām valstīm. 2. Sertifikātam jāatbilst paraugam, kas izveidots saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. Saskaņā ar to pašu procedūru, katru gadījumu izskatot atsevišķi, var nolemt, ka šim veterinārajam sertifikātam un sabiedrības veselības sertifikātam jābūt uz vienas lapas. 3. Sabiedrības veselības sertifikātam pēc noformējuma un satura jāatbilst A pielikumā dotajam paraugam, un tas jāizdod dienā, kad svaigo gaļu iekrauj, lai to nosūtītu uz galamērķa valsti. 23. pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka pēc ievešanas Kopienas ģeogrāfiskajā teritorijā svaigai gaļai nekavējoties izdara veselības pārbaudi, ko veic kompetentā iestāde, neatkarīgi no procedūras, saskaņā ar kuru tā ir deklarēta. Sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka šajā punktā minēto pārbaudi veic vienveidīgi, pieņem saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. 2. Neskarot 3. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka ievešanu aizliedz, ja pārbaudē konstatē, ka: - gaļa nav no tādas trešās valsts teritorijas vai tās daļas, kas ir iekļauta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā, - gaļa ir no tādas trešās valsts teritorijas vai tās daļas, no kuras saskaņā ar 14. un 28. pantu ievešana ir aizliegta, - veterinārais sertifikāts, kas ir pievienots gaļai, neatbilst 22. panta 1. un 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem. 3. Dalībvalstis atļauj pārvest svaigu gaļu no vienas trešās valsts uz citu, ar nosacījumu, ka; a) attiecīgā puse sniedz pierādījumu tam, ka pirmā trešā valsts, uz kuru gaļu sūta, pēc tranzīta caur Kopienas teritoriju, apņemas nekādos apstākļos neatteikties pieņemt un nesūtīt atpakaļ uz Kopienu gaļu, kuras ievešanu vai tranzītu tā ir atļāvusi; b) šādu pārvadājumu iepriekš ir atļāvušas tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kuras teritorijā ir veikta 1. punktā minētā veselības pārbaude; c) šādu pārvadājumu veic kompetento iestāžu uzraudzībā un to aizzīmogotos transportlīdzekļos vai konteineros, preces Kopienas teritorijā neizkraujot; vienīgā atļautā pārkraušana šīs pārvadāšanas laikā ir, attiecīgi, iebraucot Kopienas teritorijā un izbraucot no tās, preces tieši pārkraujot no kuģa vai lidmašīnas citā transportlīdzeklī vai otrādi. 4. Visus izdevumus, kas radušies, ievērojot šo pantu, sedz kravas nosūtītājs, saņēmējs vai to pārstāvis; valsts kompensāciju par to nesaņem. 24. pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka katram svaigas gaļas sūtījumam pirms laišanas apgrozībā Kopienas ģeogrāfiskajā teritorijā izdara veselības pārbaudi, kā arī veterināro pārbaudi, ko veic valsts pilnvarots veterinārārsts. Dalībvalstis nodrošina, ka importētājiem ir pienākums vismaz divas darbdienas iepriekš brīdināt par ievešanas pārbaudi attiecīgo vietējo dienestu tajā vietā, kur svaigo gaļu pārbaudīs, norādot gaļas daudzumu un veidu, kā arī laiku, kad pārbaudi varēs veikt. 2. Šā panta 1. punktā noteikto veselības pārbaudi veic, ņemot izlases veida paraugus, ja uz šo ievedumu attiecas 17. pants un 18. panta 1. un 2. punkts. Šīs pārbaudes mērķis ir jo īpaši saskaņā ar 3. punktu pārbaudīt: a) veselības sertifikātu, svaigās gaļas atbilstību šim sertifikātam, veselības marķējumu; b) glabāšanas stāvokli, netīrumu vai patogēnu esamību; c) 20. pantā minēto vielu atlieku esamību; d) to, vai kaušana un sadalīšana ir veikta šim nolūkam apstiprinātos uzņēmumos; e) pārvadāšanas apstākļus. 3. Saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru pieņem īstenošanas noteikumus, lai nodrošinātu, ka 1. punktā minētās pārbaudes notiek vienveidīgi, jo īpaši attiecībā uz 20. panta piemērošanu, kā arī analīzes metodēm, paraugu ņemšanas biežumu un standartiem. 4. Dalībvalstis aizliedz svaigas gaļas laišanu tirgū, ja 1. punktā noteiktajās pārbaudēs konstatē, ka: - svaigā gaļa nav piemērota lietošanai pārtikā, - nav izpildīti šajā direktīvā un Direktīvas 64/433/EEK I pielikumā paredzētie nosacījumi, - kāds no 22. pantā minētajiem sertifikātiem, kas ir pievienoti katram sūtījumam, neatbilst minētajā pantā paredzētajiem nosacījumiem. 5. Ja svaigo gaļu nedrīkst ievest, tā jānosūta atpakaļ, ja vien tas nav pretrunā dzīvnieku vai sabiedrības veselības apsvērumiem. Ja gaļu nav iespējams nosūtīt atpakaļ, tā jāiznīcina tās dalībvalsts teritorijā, kurā notikušas pārbaudes. Atkāpjoties no šā noteikuma un ja to lūdz importētājs vai viņa pārstāvis, tā dalībvalsts, kurā veic veterinārās un veselības pārbaudes, var atļaut gaļas izmantošanu citiem nolūkiem, izņemot lietošanu pārtikā, ar nosacījumu, ka tas neapdraud cilvēkus vai dzīvniekus, ka gaļa ir no trešās valsts, kas ir iekļauta saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā, un ka ievešana nav aizliegta saskaņā ar 28. pantu. Šo gaļu nedrīkst izvest no minētās dalībvalsts teritorijas, un šai dalībvalstij jāpārbauda gaļas galamērķis. 6. Pēc 1. punktā minētajām pārbaudēm sertifikāti jebkurā gadījumā jāvizē, lai skaidri norādītu, kādiem mērķiem gaļu atļauts izmantot. 25. pants Nosūtot uz galamērķa valsti katru svaigās gaļas sūtījumu, ko kāda dalībvalsts atļāvusi laist apgrozībā Kopienā, pamatojoties uz 24. panta 1. punktā minētajām pārbaudēm, tam jāpievieno sertifikāts, kas pēc noformējuma un satura atbilst B pielikumā dotajam paraugam. Šis sertifikāts: a) jāsagatavo kompetentam valsts pilnvarotam veterinārārstam pārbaudes vai glabāšanas vietā; b) jāizdod dienā, kad svaigo gaļu iekrauj nosūtīšanai uz galamērķa valsti; c) jāsagatavo vismaz vienā galamērķa valsts oficiālajā valodā; d) oriģinālā jāpievieno svaigas gaļas sūtījumam. 26. pants Visus izdevumus, kas rodas, piemērojot 24. un 25. pantu, un jo īpaši svaigās gaļas pārbaudes izdevumus, glabāšanas izdevumus un gaļas iznīcināšanas izdevumus sedz kravas nosūtītājs, saņēmējs vai to pārstāvis; valsts kompensāciju par to nesaņem. IV NODAļA Kopīgie noteikumi 27. pants 1. Dalībvalstis izveido un dara zināmus Komisijai sarakstus ar: a) liellopu un cūku ievešanai paredzētajiem robežkontroles punktiem; b) pārbaudes vietām svaigas gaļas ievešanai. Šīm pārbaudes vietām jābūt apstiprinātām saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. 2. Lai 1. punkta a) apakšpunktā minētos robežkontroles punktus varētu apstiprināt, tajos jo īpaši jābūt iekārtām, kas vajadzīgas, lai veiktu 12. panta 1. punktā minēto pārbaudi, un aprīkojumam dezinfekcijai, dzīvnieku barības atkritumu, gružu, mēslu, urīna un visu pārējo atkritumu iznīcināšanai. 3. Lai 1. punkta b) apakšpunktā minētās pārbaudes vietas varētu apstiprināt, to rīcībā jābūt vismaz: a) pārbaudes telpām, kas ir pietiekami lielas, lai varētu pienācīgi veikt pārbaudes; b) piemērotām dzesēšanas un sasaldēšanas telpām; c) piemērotai atkausēšanas telpai; d) laboratorijai. 4. Uzskata, ka valsts par pārbaužu veikšanu ir atbildīgs pilnvarotais veterinārārsts. Veicot tīri praktiskus uzdevumus, viņam var palīdzēt šim mērķim apmācīti palīgi. Sīki izstrādātus noteikumus, kas reglamentē šo palīdzību, pieņem saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru. 5. Veterinārie eksperti pārbauda, vai iekārtas un aprīkojums apstiprināto pārbaužu vietās atbilst šā panta nosacījumiem un vai pārbaudes veic saskaņā ar šo direktīvu. Šie eksperti nedrīkst būt tās dalībvalsts pilsoņi, kurā atrodas pārbaudāmā vieta. Šā punkta piemērošanas nosacījumus un jo īpaši veterināro ekspertu un pārbaudes procedūru izvēli nosaka saskaņā ar 29. pantā paredzēto procedūru. 6. Visus izdevumus saistībā ar šā panta 5. punkta pirmās daļas piemērošanu sedz Komisija. 28. pants 1. Neskarot 6. pantu, attiecīgā dalībvalsts aizliedz ievest tādu sugu dzīvniekus, uz kuru tiešu vai ar citas dalībvalsts starpniecību īstenotu ievešanu no visas trešās dalībvalsts kopumā vai no kāda tās apgabala attiecas šī direktīva, ja kāda infekcijas jeb lipīga dzīvnieku slimība, kas var apdraudēt mājdzīvnieku veselību kādā dalībvalstī, ir konstatēta vai izplatās kādā trešā valstī, vai ja šādu aizliegumu pamato kāds ar dzīvnieku veselību saistīts apsvērums. 2. Neskarot 14. pantu, ja saskaņā ar 3. panta 1. punktu izveidotajā sarakstā iekļautā trešā valstī sākas vai izplatās infekcijas jeb lipīga dzīvnieku slimība, kuru var pārnēsāt ar svaigu gaļu, un ja šī slimība, iespējams, var apdraudēt sabiedrības veselību vai mājdzīvnieku veselību kādā dalībvalstī, vai arī ja to pamato kāds cits ar dzīvnieku veselību saistīts apsvērums, tad attiecīgā dalībvalsts aizliedz šīs gaļas ievešanu tieši vai netieši no kādas citas dalībvalsts, no kādas trešās valsts vai tās teritorijas daļas. 3. Pasākumi, ko dalībvalstis veikušas saskaņā ar 1. un 2. punktu, paziņojums par to atcelšanu, kā arī šādas rīcības pamatojums tūlīt jādara zināms pārējām dalībvalstīm un Komisijai. Pastāvīgā veterinārijas komiteja sanāk, cik drīz vien iespējams, pēc šāda paziņojuma un saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru nolemj, vai šie pasākumi jāgroza, jo īpaši, lai nodrošinātu to atbilstību tiem pasākumiem, ko pieņēmušas pārējās dalībvalstis, vai arī tie jāatceļ. Ja izveidojas 1. un 2. punktā paredzētā situācija un ja šķiet, ka arī pārējās dalībvalstīs jāpiemēro atbilstoši šiem punktiem veiktie pasākumi, vajadzības gadījumā attiecīgi izdarot grozījumus saskaņā ar iepriekšējo apakšpunktu, tad saskaņā ar 30. pantā noteikto procedūru pieņem piemērotus pasākumus. 4. Ievešanas atsākšanu no attiecīgās trešās valsts atļauj saskaņā ar to pašu procedūru." 2. Direktīvai pievieno šādu pantu: "32.a pants 1. Šo direktīvu nepiemēro 1. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minētās svaigas gaļas ievedumiem no trešām valstīm, līdz stājas spēkā Komisijas lēmums vai lēmumi, ko pieņem saskaņā ar 29. pantā noteikto procedūru, lai izdarītu vajadzīgos pielāgojumus 3. pantā minētajā sarakstā. 2. Šādas gaļas ievedumiem no trešām valstīm turpina piemērot valsts tiesību aktus par sabiedrības veselību, līdz stājas spēkā Kopienas noteikumi šajā jomā." 3. Direktīvas A līdz D pielikumu aizstāj ar šādiem pielikumiem:" A PIELIKUMS PARAUGS +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ B PIELIKUMS PARAUGS +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ " 2. pants Padomes Direktīvas 77/96/EEK 8. pantu aizstāj ar šādu pantu: "8. pants Izmantojot 9. pantā noteikto procedūru, var pieņemt lēmumus pielāgot vai papildināt šos pielikumus, ņemot vērā tehnoloģijas attīstību; ar šādiem lēmumiem jānodrošina, ka veselības garantijas saglabājas pašreizējā apjomā." 3. pants Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā 1985. gada 1. janvārī izpildītu šīs direktīvas prasības; dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju. 4. pants Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, 1983. gada 7. februārī Padomes vārdā — priekšsēdētājs H.-J. Rohr [1] OV C 250, 30.9.1981., 3. lpp. unOV C 293, 9.11.1982., 6. lpp. [2] OV C 267, 11.10.1982., 54. lpp. [3] OV C 64, 15.3.1982., 18. lpp. [4] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp. [5] OV L 186, 8.7.1981., 20. lpp. [6] OV 121, 29.7.1964., 1977./64. lpp. [7] OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp. [8] OV L 26, 31.7.1977., 67. lpp. --------------------------------------------------