Oficiālais Vēstnesis C 071 , 11/03/2000 Lpp. 0014 - 0018



Komisijas Paziņojums par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (2000/C 71/07) 1. IEVADS 1.1. Šajā paziņojumā izklāstīta Komisijas pieeja valsts atbalstam garantiju veidā. Garantijas parasti ir saistītas ar kredītu vai citām finansiālām saistībām, par ko aizņēmuma ņēmējs slēdz līgumu ar aizņēmuma devēju. Taču šis paziņojums attiecas uz visiem garantiju veidiem neatkarīgi no to juridiskā pamatojuma un ietvertajiem darījumiem. Garantijas var piešķirt kā atsevišķas garantijas vai garantiju shēmu ietvaros. Ja ir iesaistīts atbalsts, no šī atbalsta visbiežāk labumu gūst aizdevuma ņēmējs. Taču dažos gadījumos atbalsts var būt arī aizdevuma devējam. 1.2. Šo paziņojumu piemēro, neierobežojot 295. pantu, un tādējādi neierobežojot dalībvalstu noteikumus, kas reglamentē īpašumtiesību sistēmu. Komisijai ir neitrāla attieksme pret valsts vai privātīpašumu. Šis paziņojums neattiecas uz eksporta kredītgarantijām. 1.3. Komisija dalībvalstīm 1989. gadā uzrakstīja divas vēstules par valsts garantijām. Pirmajā vēstulē [1] tā norādīja, ka vēstule attiecas uz visām valsts sniegtajām garantijām 87. panta 1. punkta darbības jomā. Saskaņā ar šo vēstuli dalībvalstis par visiem plāniem piešķirt vai mainīt šādas garantijas informē Komisiju pietiekami laicīgi, lai tā varētu sniegt komentārus. Otrajā vēstulē [2] Komisija paskaidroja, ka tā gatavojas izskatīt valstu garantiju shēmas un ka par atsevišķām garantijām, kas izsniegtas saskaņā ar apstiprinātu shēmu, nav jāinformē. Komisija 1993. gadā pieņēma paziņojumu [3], kas arī attiecas uz garantijām. 1.4. Šajā laikā gūtā pieredze rāda, ka jāpārskata Komisijas politika šajā jomā. Šis paziņojums aizstāj Komisijas 1989. gada abas vēstules un Komisijas 1993. gada paziņojuma 38. punktu. Tā mērķis ir sniegt dalībvalstīm sīkāku paskaidrojumu par principiem, kurus Komisija gatavojas izmantot, interpretējot 87. un 88. pantu un piemērojot šos pantus valsts garantijām. Šādā veidā Komisija plāno veidot šīs jomas politiku cik vien iespējams pārredzamu, tādējādi nodrošinot tās lēmumu paredzamību un garantējot vienlīdzīgu attieksmi. 2. EK LĪGUMA 87. PANTA 1. PUNKTA PIEMĒROJAMĪBA 2.1. Atbalsts aizdevuma ņēmējam 2.1.1. Parasti atbalsta saņēmējs ir aizdevuma ņēmējs. Valsts garantija ļauj aizdevuma ņēmējam saņemt kredītu ar tādiem finansiālajiem noteikumiem, kas ir labāki par finanšu tirgū parasti pieejamajiem noteikumiem. Visbiežāk ar valsts garantijas palīdzību aizdevuma ņēmējs var iegūt mazākas procentu likmes un/vai piedāvāt mazāku nodrošinājumu. Dažos gadījumos bez valsts garantijas aizdevuma ņēmējs nespētu atrast finanšu iestādi, kas būtu gatava izsniegt aizdevumu, pat neņemot vērā noteikumus. Valsts garantijas veicina jaunu uzņēmumu veidošanu un ļauj dažiem uzņēmumiem iegūt līdzekļus jaunu darbību uzsākšanai vai vienkārši darbības saglabāšanai, ja tiem draud likvidācija vai restrukturizācija, tādējādi kropļojot konkurenci. Tādēļ uz valsts garantijām parasti attiecas 87. panta 1. punkta darbības joma, ja tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm un netiek maksāta tirgus prēmija. 2.1.2. Ieguvums no valsts garantijas ir tāds, ka ar garantiju saistīto risku uzņemas valsts. To, ka valsts uzņemas risku, parasti vajadzētu atlīdzināt ar atbilstošu prēmiju. Ja valsts no šīs prēmijas atsakās, gan uzņēmums gūst labumu, gan valsts novirza resursus. Tātad pat ja saskaņā ar garantiju valsts neveic maksājumus, tas vienalga var būt valsts atbalsts saskaņā ar 87. panta 1. punktu. Atbalstu piešķir brīdī, kad sniedz garantiju, nevis brīdī, kad garantiju izmanto vai kad saskaņā ar garantijas noteikumiem veic maksājumus. To, vai garantija ietver valsts atbalstu, un, ja tā ir, kāds varētu būt valsts atbalsta lielums, novērtē brīdī, kad piešķir garantiju. 2.1.3. Komisija uzskata, ka atbalsts garantijas veidā nozīmē arī labvēlīgākus finansējuma noteikumus, ko iegūst uzņēmumi, kuru juridiskā forma izslēdz bankrotu vai citas maksātnespējas procedūras vai nodrošina noteiktu valsts garantiju vai zaudējumu segšanu no valsts līdzekļiem. Tas pats attiecas uz gadījumu, kad valsts iegūst daļu uzņēmumā un parastās ierobežotās atbildības vietā pieņem neierobežotu atbildību [4]. 2.1.4. Līguma 87. panta 1. punkts attiecas uz valsts atbalstu, ko piešķir dalībvalsts vai ko piešķir, izmantojot valsts līdzekļus. Tādēļ, tāpat kā citi potenciālā atbalsta veidi, valsts, t.i., centrālās, reģionālās vai vietējās pašvaldības tieši piešķirtās garantijas un garantijas, ko piešķir uzņēmumi valsts vai pašvaldību iestāžu ietekmē, var ietvert valsts atbalstu. 2.2. Atbalsts aizdevuma devējam 2.2.1. Lai gan parasti atbalsta saņēmējs ir aizdevuma ņēmējs, nevar izslēgt, ka dažos gadījumos no atbalsta labumu iegūt var arī aizdevuma devējs. Šādā gadījumā Komisija, protams, attiecīgi rīkosies. 2.2.2. Jo īpaši, piemēram, ja valsts garantiju piešķir pēc kredīta saņemšanas vai citām finansiālajām saistībām, kas jau noslēgtas, nemainot šī kredīta vai finansiālo saistību noteikumus, vai ja vienu garantētu kredītu izmanto, lai atmaksātu citu negarantētu kredītu tai pašai kredītiestādei, tas var arī ietvert atbalstu aizdevuma devējam, ciktāl tas palielina kredītu nodrošinājumu. Šāds atbalsts var nodrošināt labvēlīgākus apstākļus aizdevuma devējam un kropļot konkurenci, tādēļ kopumā atbilst 87. panta 1. punktam, ja tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm. 3. ATBALSTA APJOMS 3.1. Atsevišķas valsts garantijas gadījumā atbalsta apjomu izvērtē, atsaucoties uz informāciju par garantiju un kredītu (vai citām finansiālajām saistībām). Atbilstošie faktori jo īpaši ietver garantijas un kredīta termiņu un apjomu, aizdevuma ņēmēja saistību neizpildes risku, maksu, ko aizdevuma ņēmējs maksā par garantiju, visu sniegto nodrošinājumu specifiku, to, kā un kad var prasīt valstij atmaksāt parādu, un līdzekļus (piemēram, paziņojumu par bankrotu), ko valsts izmanto, lai atgūtu no aizdevuma ņēmēja līdzekļus, ja garantija ir izmantota. 3.2. Kredīta garantijas subsīdijas ekvivalents attiecīgajā gadā var būt šāds: - aprēķināts tāpat kā subsīdijas elements aizdevumam ar atvieglotiem nosacījumiem, kur procentu likmes subsīdija atspoguļo starpību starp tirgus procentu likmi un procentu likmi, kas iegūta ar valsts garantijas palīdzību, atņemot visas samaksātās prēmijas, vai - aprēķināts kā starpība starp a) garantēto nenomaksāto summu, kas reizināta ar riska faktoru (saistību neizpildes ) un b) visām samaksātajām prēmijām, t.i., (garantētā × risks) — prēmija, vai - aprēķināts ar jebkuru citu objektīvi pamatotu un vispārpieņemtu metodi. Principā standarta aprēķinu forma atsevišķām garantijām ir pirmā metode, un garantiju shēmām — otrā metode. Riska faktora pamatā ir saistību neizpildes pieredze līdzīgas situācijās (nozare, uzņēmuma lielums, vispārējās saimnieciskās darbības līmenis). Gada subsīdijas ekvivalentus diskontē līdz to pašreizējai vērtībai, izmantojot bāzes likmi, un tad saskaita, iegūstot kopējo subsīdijas ekvivalentu. Ja laikā, kad kredītu piešķir, ir liela iespējamība, ka aizdevuma ņēmējs saistības neizpildīs, jo tam, piemēram, ir finansiālas grūtības, garantijas vērtība var būt tikpat liela, kā garantijas segtā summa. 3.3. Ja valsts garantija pilnīgi sedz finansiālo saistību, aizdevuma devējam samazinās motivācija rūpīgi izvērtēt, nodrošināt un līdz minimumam samazināt aizdevuma risku, un jo īpaši rūpīgi izvērtēt aizdevuma ņēmēja kredītspēju. Šādu riska novērtējumu līdzekļu trūkuma dēļ ne vienmēr uzņemas arī garantijas devējs. Motivācijas trūkums līdz minimumam samazināt kredīta neatmaksāšanas risku var mudināt aizdevuma devējus izsniegt kredītus ar paaugstinātiem komercriskiem, kas tādējādi var palielināt paaugstināta riska garantiju apjomu valsts portfelī. 3.4. Komisija iesaka vismaz 20 % kredīta nesegt ar valsts garantiju, jo tas būs kā piemērota robeža, lai motivētu kredīta devēju rūpīgi izvērtēt aizdevuma ņēmēja kredītspēju [5], pienācīgi nodrošināt kredītus un līdz minimumam samazināt ar darījumu saistītos riskus [6]. Tādēļ Komisija kopumā kritiski novērtēs garantijas, kas finanšu darījumu sedz pilnībā (vai gandrīz pilnībā). 3.5. Valsts garantiju shēmu gadījumā atsevišķu garantiju konkrētās īpašības laikā, kad shēmu novērtē, var nebūt zināmas. Šādās situācijās atbalsta elementu novērtē, pamatojoties uz shēmas noteikumiem, cita starpā ņemot vērā kredītu maksimālo termiņu un apjomu, uzņēmumu kategoriju un projektu veidu, kas tiesīgi pretendēt uz garantijām, no aizņēmēju puses nepieciešamo nodrošinājumu, maksājamo prēmiju un iegūstamās procentu likmes. 4. NOSACĪJUMI, KAS NEPIEĻAUJ ATBALSTU 4.1. Uz valsts noslēgtu atsevišķu garantiju vai garantiju shēmu neattiecas 87. panta 1. punkts, ja garantija neietver atbalstu, kas nodrošina labvēlīgāku situāciju dažiem uzņēmumiem vai dažu preču ražošanai. Šādos gadījumos dalībvalstij nav jāsniedz informācija. Garantija neietver valsts palīdzību saskaņā ar 87. panta 1. punktu arī gadījumos, ja pasākums neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. 4.2. Komisija uzskata, ka atsevišķa garantija neietver valsts atbalstu saskaņā ar 87. panta 1. punktu, ja izpildīti visi šādi nosacījumi: a) aizdevuma ņēmējam nav finansiālu grūtību; b) aizdevuma ņēmējs principā spētu iegūt kredītu no finanšu tirgus atbilstoši tirgus nosacījumiem bez valsts intervences; c) garantija ir saistīta ar konkrētu finanšu darījumu, noslēgta par fiksētu maksimālo summu, nesedz vairāk kā 80 % no nenomaksātā kredīta vai citas finansiālās saistības (izņemot obligācijas un līdzīgus dokumentus) un nav beztermiņa; d) par garantiju ir samaksāta tirgus cena (kas atspoguļo arī garantijas apjomu un termiņu, aizdevuma ņēmēja sniegto nodrošinājumu, aizdevuma ņēmēja finansiālo stāvokli, darbības nozari un perspektīvas, saistību neizpildes faktoru un citus ekonomiskos nosacījumus). 4.3. Komisija uzskata, ka garantiju shēma neietver valsts atbalstu saskaņā ar 87. panta 1. punktu, ja ir spēkā visi šādi nosacījumi: a) shēmas ietvaros nevar piešķirt garantijas aizdevuma ņēmējiem, kam ir finansiālas grūtības; b) aizdevuma ņēmēji principā spētu iegūt kredītu no finanšu tirgus atbilstoši tirgus nosacījumiem bez valsts intervences; c) garantijas ir saistītas ar konkrētu finanšu darījumu, noslēgtas par fiksētu maksimālo summu, nesedz vairāk kā 80 % no katra nenomaksātā kredīta vai citas finansiālās saistības (izņemot obligācijas un līdzīgus dokumentus) un nav beztermiņa; d) shēmas noteikumu pamatā ir reāls riska novērtējums, tādējādi, ņemot vērā saņēmēju uzņēmumu prēmijas, shēma, visticamāk, ir pašfinansējoša; e) shēma paredz noteikumus, ar kuriem piešķir garantijas nākotnē, un vispārējo shēmas finansējumu pārskata vismaz vienreiz gadā; f) prēmijas sedz gan parastos riskus, kas saistīti ar garantijas piešķiršanu, gan shēmas administratīvās izmaksas, kapitāla, ja nodrošina sākuma kapitālu shēmas uzsākšanai. 4.4. Neatbilstība kādam no 4.2. un 4.3. punktā minētajiem nosacījumiem nenozīmē, ka šādu garantiju vai garantiju shēmu automātiski uzskata par valsts atbalstu. Ja rodas šaubas, vai plānotā garantija vai shēma ietver valsts atbalstu, par to jāsniedz ziņas. 4.5. Var būt situācijas, kad valsts garantijas plānots izmantot, lai ļautu uzņēmumiem, un jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, iegūt nepiedāvā. Uzņēmumi var būt jauni, straujas attīstības procesā vai mazi, tādējādi nespējot piedāvāt nepieciešamo nodrošinājumu kredītam vai iegūt garantijas. Tie var ietilpt paaugstināta riska uzņēmumu kategorijā (paredzams, ka tie kļūs rentabli tikai ilgtermiņā un/vai tiem ir īpaši liels neveiksmīgo projektu skaits). Tā, piemēram, var būt ar projektiem, kas paredz jaunu, inovatīvu produkciju vai procesus. Komisija uzskata, ka šādās situācijās parasti neizmanto valsts garantijas, uz ko neattiecas 87. panta 1. punkts. Tādēļ par valsts garantijām, ko piešķir šādās situācijās, jāsniedz informācija Komisijai laicīgi un tādā pašā veidā, kā par valsts garantijām, ko piešķir citās situācijās. 5. VALSTS ATBALSTA GARANTIJU VEIDĀ ATBILSTĪBA KOPĒJAM TIRGUM 5.1. Valsts garantijas, uz ko attiecas 87. panta 1. punkts, pārbauda Komisija, lai noteiktu, vai tās atbilst kopējam tirgum. Lai varētu veikt šādu saderības novērtējumu, vispirms jānosaka atbalsta saņēmējs. Atbilstoši skaidrojumam 2. punktā saņēmējs var būt aizdevuma ņēmējs vai aizdevuma devējs, vai arī gan aizdevuma ņēmējs, gan devējs reizē. 5.2. Visbiežāk garantija ietver atbalstu aizdevuma ņēmējam (2.1. punkts). Komisija izvērtē, vai atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, saskaņā ar tiem pašiem noteikumiem, ko piemēro cita veida atbalsta pasākumiem. Konkrētos saderības novērtējuma kritērijus Komisija izskaidrojusi un sīki izklāstījusi pamatnoteikumos un pamatnostādnēs par horizontālu, reģionālu un nozaru atbalstu [7]. Izskatīšanā jo īpaši ņems vērā atbalsta intensitāti, saņēmēju īpašības un atbalsta mērķus. 5.3. Komisija pieņems garantijas tikai tad, ja to piešķiršana ir ar līgumu saistīta kas var izraisīt saņēmēja uzņēmuma bankrotu vai līdzīgas procedūras. Par šiem apstākļiem vienojas laikposmā, kad Komisija veic piedāvātās garantijas sākotnējo izskatīšanu saskaņā ar 88. panta 3. punktā izklāstītajām parastajām procedūrām garantijas piešķiršanas stadijā. Ja dalībvalsts vēlas laist apgrozībā garantiju saskaņā ar nosacījumiem, kas atšķiras no sākotnēji saskaņotajiem nosacījumiem garantijas piešķiršanas stadijā, Komisija uzskatīs garantiju par jauna atbalsta izveidošanu, par kuru jāsniedz informācija saskaņā ar 88. panta 3. punktu. 5.4. Ja garantija ietver atbalstu aizdevuma devējam (2.2. punkts), jāpievērš uzmanība tam, ka principā šādas atbalsts var ietvert darbības atbalstu. 6. EK LĪGUMA 88. PANTA 3. PUNKTA PĀRKĀPŠANAS SEKAS 6.1. Ja dalībvalsts neievēro iepriekšējas paziņošanas pienākumu, kas noteikts 88. panta 3. punktā, garantijas atbalsta elementu uzskata par nelikumīgu saskaņā ar 1. panta f) punktu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai [8]. Attiecībā uz 88. panta 3. punkta trešā teikuma pārkāpšanas sekām jānosaka vairākas atšķirības. Turpmāk secīgi analizētas atbalsta saņēmēja un aizdevuma devēja situācijas, kad tas nav saņēmējs. 6.2. Pirmkārt, ja atbalsts piešķirts nelikumīgi, garantijā ietvertā atbalsta saņēmēji uzņemas risku. Komisija var pieņemt pagaidu pasākumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 11. pantu līdz saņemti atbalsta saderības izskatīšanas rezultāti. Ja pēc šīs izskatīšanas Komisija konstatē, ka valsts atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu, to atgūst no saņēmēja saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999, pat ja tas nozīmē uzņēmuma bankrotu. 6.3. Turklāt atbalsta saņēmēji riskē arī valsts līmenī, ciktāl 88. panta 3. punkta trešais teikums ir tieši piemērojams. Eiropas Kopienu Tiesa ir atkārtoti apstiprinājusi, ka valsts tiesu pienākums ir aizsargāt attiecīgo indivīdu tiesības, piemēram, to uzņēmumu konkurentu tiesības, kas saņem nelikumīgu atbalstu, pret 88. panta 3. punkta trešā teikuma pārkāpšanu. Valsts tiesām jāizdara visi attiecīgie secinājumi no tā valsts atbalsta nelikumīguma, kas piešķirts, pārkāpjot Līguma procedūras noteikumus. Ja valsts tiesai lūdz izdot rīkojumu par nelikumīga atbalsta atgūšanu, tai parasti šis pieteikums jāapmierina [9]. 6.4. Otrkārt, garantijas atšķiras no citiem valsts atbalsta pasākumiem, tādiem kā subsīdijas vai nodokļu atbrīvojumi, tādā nozīmē, ka garantijas gadījumā valsts arī noslēdz juridisku vienošanos ar aizdevuma devēju. Tādēļ jāapsver arī, vai tas, ka valsts atbalsts ir piešķirts nelikumīgi, nerada sekas trešajām personām. Gadījumā, kad valsts garantija sniegta kredītam, tas galvenokārt attiecas uz finanšu aizdevējiestādēm. Gadījumā, kad garantijas sniegtas obligācijām, kas izlaistas, lai uzņēmumi iegūtu finansējumu, tas attiecas uz finanšu iestādēm, kas iesaistītas obligāciju izlaišanā. 6.5. Jautājums, vai atbalsta nelikumīgums ietekmē juridiskās attiecības starp valsti un trešajām pusēm, ir jāizskata saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Valsts tiesām var būt jāizskata, vai valsts tiesību akti aizkavē garantiju līgumu izpildi, un Komisija uzskata, ka šajā novērtējumā jāņem vērā Kopienas tiesību aktu pārkāpums. Attiecīgi aizdevuma devēji garantiju piešķiršanas gadījumos var būt ieinteresēti parasto piesardzības pasākumu ietvaros pārbaudīt, vai tiek ievēroti Kopienas noteikumi par valsts atbalstu. Dalībvalstij jāspēj uzrādīt Komisijas izdotu lietas numuru atsevišķai lietai vai shēmai un Komisijas lēmumu, kas nav konfidenciāls, kopā ar attiecīgo atsauci uz Eiropas Kopienu Oficiālo Vēstnesi. Komisija no savas puses darīs visu iespējamo, lai pārredzamā veidā darītu zināmu informāciju par apstiprinātajām lietām un shēmām. 7. ZIŅOJUMI, KO DALĪBVALSTIS IESNIEDZ KOMISIJAI 7.1. Tā kā finanšu tirgos var rasties izmaiņas un valsts garantiju vērtību ir grūti novērtēt, īpaši svarīga ir Komisijas apstiprināto valsts garantiju shēmu regulāra pārskatīšana saskaņā ar 88. panta 1. punktu. Papildus parastajiem datiem par izdevumiem ikgadējiem Komisijai iesniedzamajiem ziņojumiem jāsniedz (gan par shēmām, gan atsevišķām garantijām) informācija par nenomaksāto valsts garantiju kopējo apjomu, kopējo summu, ko valsts iepriekšējā gadā samaksājusi debitoriem (tīrā summa pēc atgūto līdzekļu atskaitīšanas), un tajā pašā gadā samaksātajām prēmijām par valsts garantijām. Šī informācija palīdzēs aprēķināt saistību neizpildes līmeni un tiks izmantota, lai novērtētu turpmāko garantiju vērtību un, ja nepieciešams, turpmāk maksājamās prēmijas. 7.2. Komisija neplāno izmantot minētajos ziņojumos sniegto informāciju, kas nav bijusi zināma vai paredzama, pieņemot agrāku lēmumu, lai pārskatītu sākotnējos secinājumus par atbalsta elementu valsts garantiju shēmās. Taču Komisija var izmantot šo informāciju, lai ierosinātu dalībvalstij attiecīgus pasākumus saskaņā ar 88. panta 1. punktu, kas mainītu esošo valsts garantiju shēmu. [1] Komisijas vēstule dalībvalstīm, SG(89) D/4328, 1989. gada 5. aprīlis. [2] Komisijas vēstule dalībvalstīm, SG(89) D/12772, 1989. gada 12. oktobris. [3] Komisijas paziņojums dalībvalstīm par EEK Līguma 92. un 93. panta un Komisijas Direktīvas 80/723/EEK 5. panta piemērošanu publiskiem uzņēmumiem ražošanas nozarē (OV C 307, 13.11.1993., 3. lpp.). [4] Sk. 3. zemsvītras piezīmi, 38.1. un 38.2. punktu. [5] Pieņemot, ka uzņēmums piedāvā tāda paša līmeņa nodrošinājumu valstij un kredītinstitūcijai. [6] No atbildēm aptaujā par valsts garantijām redzams, ka vairākasdalībvalstisšo noteikumujau piemēro. Segtais aizdevuma līmenis ievērojami atšķiras no 20 % līdz 100 %. Tomēr daudzas garantijas sedz visu attiecīgā finanšu darījuma summu, un tādējādi aizdevējiestādei nav nepieciešamības rūpīgi izvērtēt saņēmēja kredītspēju viņa paša interesēs. [7] Sk. Eiropas Kopienas konkurences tiesības, II. A sējums, "Noteikumi, kas piemērojami valsts atbalstam", publicējis Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojs. Daži teksti ir publicēti arī Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī un pieejami Internetā. [8] OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp. [9] Sk. Lietu C-39/94 Syndicat Français de l'Express International (SFEI) un pārējie v La Poste un pārējie, Eiropas Kopienu Tiesas prakses apkopojums I-3547. --------------------------------------------------