Oficiālais Vēstnesis L 033 , 05/02/2004 Lpp. 0001 - 0087



Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 138/2004 (2003. gada 5. decembris) par ekonomikas pārskatiem Kopienas lauksaimniecībā (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 285. panta 1. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, saskaņā ar Līguma 251. pantā izklāstīto procedūru [1], tā kā: (1) Kopējās lauksaimniecības politikas uzraudzīšanā un novērtēšanā vajadzīga salīdzināma, aktuāla un ticama informācija par ekonomikas stāvokli lauksaimniecībā, precīzāk, par lauksaimniecības ienākuma izmaiņām. (2) Lauksaimniecības pārskati, ja tos sastāda pēc vienotiem principiem, ir galvenais līdzeklis, kas ļauj analizēt ekonomikas stāvokli jebkuras valsts lauksaimniecībā. Lauksaimniecības pārskatiem turklāt ir būtiska nozīme nacionālo kontu sastādīšanā. (3) Ekonomikas pārskatus lauksaimniecībā sastāda atbilstīgi pamata jēdzieniem un noteikumiem, kas paredzēti Padomes 1996. gada 25. jūnija Regulā (EK) Nr. 2223/96 par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Kopienā [2]. (4) Padomes 1997. gada 17. februāra Regulā (EK) Nr. 322/97 par Kopienas statistiku [3] ir paredzēts šīs regulas pamatprincipu kopums. (5) Sakarā ar to, ka paredzētās rīcības mērķi, proti, izveidot kopējus statistikas standartus, kuri ļauj iegūt saskaņotus datus, nevar pienācīgi sasniegt, darbojoties dalībvalstulīmenī, un minētās rīcības mēroga dēļ šis mērķis sasniedzamāks ir Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā noteikts Līguma 5. pantā. Atbilstīgi minētajā pantā paredzētajam proporcionalitātes principam šī regula nepārsniedz to, kas vajadzīgs šā mērķa sasniegšanai. (6) Šīs regulas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto izpildes pilnvaru īstenošanas procedūras [4]. (7) Lauksaimniecības statistikas pastāvīgā komiteja un Statistikas programmu komiteja ir informētas, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. 1. pants Priekšmets 1. Ar šo regulu izveido ekonomikas pārskatus Kopienas lauksaimniecībā (turpmāk – "EPL"), nosakot: a) EPL metodoloģiju (kopēji standarti, definīcijas, klasifikācija un grāmatvedības uzskaites noteikumi), ko paredzēts izmantot salīdzināmu pārskatu sastādīšanā Kopienas vajadzībām un datu nosūtīšanā saskaņā ar 3. pantu; b) termiņus, kādos jānosūta atbilstīgi EPL metodoloģijai sastādīto lauksaimniecības pārskatu dati. 2. Šī regula neuzliek dalībvalstīm par pienākumu izmantot EPL metodoloģiju to lauksaimniecības pārskatu sastādīšanā, kas paredzēti pašu vajadzībām. 2. pants Metodoloģija 1. Šīs regulas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā EPL metodoloģija ir izklāstīta I pielikumā. 2. EPL metodoloģiju atjaunina saskaņā ar 4. panta 2. punktā minēto procedūru. 3. pants Nosūtīšana Komisijai 1. Dalībvalstis nosūta Komisijai (Statistikas birojam) II pielikumā norādītos datus, ievērojot attiecībā uz katru tabulu paredzētos termiņus. 2. Pirmo reizi datus nosūta 2003. gada novembrī. 3. Raksturlielumu saraksts un II pielikumā norādīto datu nosūtīšanas termiņi jāatjaunina saskaņā ar 4. panta 2. punktā minēto procedūru. 4. pants Komitejas procedūra 1. Komisijai palīdz Lauksaimniecības statistikas pastāvīgā komiteja. 2. Ja ir atsauce uz šo punktu, tad piemēro Lēmuma 1999/468/EK 4. un 7. pantu, ņemot vērā minētā lēmuma 8. panta noteikumus. Lēmuma 1999/468/EK 4. panta 3. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši. 3. Komiteja pieņem savu reglamentu. 5. pants Nobeiguma noteikums Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 2003. gada 5. decembrī Eiropas Parlamenta vārdā — priekšsēdētājs P. Cox Padomes vārdā — priekšsēdētājs P. Lunardi [1] Eiropas Parlamenta 2003. gada 3. septembra Atzinums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts) un Padomes 2003. gada 17. novembra Lēmums. [2] OV L 310, 30.11.1996., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1267/2003 (OV L 180, 18.7.2003., 1. lpp.). [3] OV L 52, 22.2.1997., 1. lpp. [4] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS EKONOMIKAS PĀRSKATI LAUKSAIMNIECĪBĀ (EPL) SATURS Lappuse Priekšvārds I. Kontu vispārīgās iezīmes A. Ievads B. Pamata vienība un lauksaimniecības nozare 1. Pamata vienība 2. Lauksaimniecības nozare 3. Nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības C. Izlaides mērīšana D. Kontu secība 1. EKS 1995 paredzētā kontu secība 2. EPL kontu secība E. EPL sastādīšanā vajadzīgie datu avoti un aprēķina metodes F. Klasifikācija 1. Vispārīgā daļa 2. Lauksaimniecībai raksturīgo darbību definēšana 3. Lauksaimniecībai raksturīgo vienību definēšana 4. Piezīmes par dažādiem posteņiem 5. EPL lauksaimniecības nozares un nacionālo kontu centrālās sistēmas lauksaimniecības nozares neatbilstība II. Darījumi ar produkciju A. Vispārīgi noteikumi 1. Pārskata periods 2. Vienības 3. Reģistrēšanas laiks B. Izlaide 1. Vispārīgas piezīmes par izlaides jēdzieniem EKS 1995 un EPL 2. Lauksaimnieciskās darbības izlaide: daudzumi 3. Nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību izlaide 4. Lauksaimniecības nozares izlaide 5. Izlaides novērtējums C. Starppatēriņš 1. Definīcija 2. Starppatēriņa elementi 3. Starppatēriņa novērtējums D. Bruto kapitālieguldījumi 1. Bruto ieguldījumi pamatkapitālā (GFCF) 2. Krājumu izmaiņas 3. Lauksaimniecības dzīvnieku reģistrēšana pie "GFCF" vai pie "krājumu izmaiņām" III. Izplatīšanas darījumi un citas plūsmas A. Definīcija B. Vispārīgi noteikumi 1. Pārskata periods 2. Vienības 3. Izplatīšanas darījumu reģistrēšanas brīdis 4. Vispārīgas piezīmes par pievienoto vērtību C. Darbinieku atalgojums D. Ražošanas nodokļi un ievedmuita 1. Nodokļi par produkciju 2. Pieeja attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli (PVN) 3. Citi ražošanas nodokļi E. Subsīdijas 1. Subsīdijas par produkciju 2. Citas ražošanas subsīdijas F. Īpašuma ienākums 1. Definīcija 2. Procenti 3. Nomas maksas (par zemi un pazemes atradnēm) 4. Īpašuma ienākums, ko attiecina uz apdrošinājuma ņēmējiem (EPL neietilpst) G. Kapitāla pārvedumi 1. Ieguldījumu dotācijas 2. Citi kapitāla pārvedumi H. Pamatkapitāla patēriņš IV. Lauksaimnieciskā darba ieguldījums V. Lauksaimniecības ienākuma rādītāji A. Ienākuma un balansposteņu definīcija B. Pieeja attiecībā uz to vienību ienākumu, kas organizētas kā uzņēmējsabiedrības C. Lauksaimniecības ienākuma rādītāju definīcija D. Ienākuma rādītāju apkopošana Eiropas Savienības vajadzībām E. Ienākuma rādītāju deflācija VI. EPL vērtēšana nemainīgās cenās A. Cenas un apjoma mēri B. EPL sastādīšana nemainīgās cenās: principi un metode 1. Indeksa formulas izvēle 2. Bāzes gads 3. Sēriju veidošana attiecībā uz izpētes gadu 4. Pievienotās vērtības aprēķināšana nemainīgās cenās 5. Nodokļi un subsīdijas par produkciju: sadalījums apjoma un cenas komponentēs PRIEKŠVĀRDS Eiropas kontu sistēmas (EKS 1995) pārskatīšana 1995. gadā [1] un vajadzība pielāgoties ekonomikas un strukturālajai attīstībai ir kļuvusi par iemeslu jaunas EPL pamatmetodoloģijas izveidei. EPL pamatmetodoloģijas grozījumiem bija jāapmierina divas bieži konfliktējošas prasības: no vienas puses, metodoloģiski tiem vajadzēja atbilst EKS, lai EPL varētu saskaņot gan dalībvalstu starpā, gan ar nacionālo kontu centrālo sistēmu; un, no otras puses, likumdevējai iestādei bija jānodrošina, lai veicamie grozījumi būtu realizējami. Šī rokasgrāmata ir veidota, paturot prātā minētos apsvērumus, un papildus EPL jēdzieniem, principiem un sastādīšanas pamata noteikumiem tajā ir arī norādes uz lauksaimniecībai specifiskiem pielāgojumiem. I. KONTU VISPĀRĪGĀS IEZĪMES A. IEVADS 1.01. Integrētu ekonomikas pārskatu sistēmai jāsniedz sistemātisks, salīdzināms un pēc iespējas pilnīgāks saimnieciskās darbības apskats, kas ir analīžu, prognožu un politikas pasākumu pamatā. Tādēļ šīs sistēmas aptvertās daudzskaitlīgās un daudzveidīgās saimnieciskās operācijas un vienības jāklasificē saskaņā ar vispārīgiem kritērijiem un skaidrā un vienkāršā veidā jāapkopo saskanīgā kontu un tabulu sistēmā. 1.02. Eiropas Savienības īpašo vajadzību dēļ ieviesa Eiropas integrēto tautsaimniecības kontu sistēmu, kas ir atvasināta no ANO izveidotās pārskatītās nacionālo kontu sistēmas (NKS 1993) [2]. Šajā Eiropas sistēmā ir noteikti jēdzieni, definīcijas, grāmatvedības uzskaites noteikumi un vienota klasifikācija, kas jāizmanto ES dalībvalstīm. 1.03. Valsts ekonomiku ar savu darbību veido ļoti daudzas vienības, kas ir iesaistītas daudzu un dažādu veidu darījumos, lai ražotu, finansētu, apdrošinātu, izplatītu un patērētu. Vienības un vienību grupas, ko izvērtē nacionālo kontu sistēmas sakarā, jādefinē, izmantojot kādu no pētāmajiem ekonomikas modeļiem. Eiropas kontu sistēmā EKS 1995 izmanto triju veidu vienības un divus atšķirīgus tautsaimniecības iedalījuma veidus. 1.04. Lai analizētu plūsmas attiecībā uz ienākumiem, kapitālu, finanšu darījumiem un aktīviem, ir būtiski izraudzīties vienības, kas raksturo uzņēmēju mijiedarbību (institucionālās vienības). Lai analizētu ražošanas procesu, ir svarīgi izraudzīties vienības, kas raksturo tehniskās un ekonomiskās attiecības (t. i., vietējās darbības veida vienības un homogēnas ražošanas vienības). 1.05. Tā tautsaimniecību var iedalīt divējādi: i) institucionālās nozarēs vai apakšnozarēs, kuras pārstāv institucionālo vienību grupas; ii) ražošanas nozarēs, kas aptver vietējās darbības veida vienības (iedalījums pēc ražošanas nozares) vai homogēnas ražošanas vienības (iedalījums pēc viendabīguma). 1.06. EPL galvenais uzdevums ir analizēt ražošanas procesu un tā radīto primāro ienākumu. Tādēļ pārskatus sastāda, pamatojoties uz ražošanas nozares jēdzienu. 1.07. EPL ir pavadoņkonti, kas ietver papildu informāciju un lauksaimniecības nozares īpatnībām pielāgotus jēdzienus. Lai arī to struktūra ļoti atgādina nacionālo kontu struktūru, EPL sastādīšanā ir savi noteikumi un metodes. 1.08. Jānošķir lauksaimnieciskās ražošanas radītie ienākumi un lauku mājsaimniecības ienākumi, kur pēdējie papildus lauksaimnieciskajā darbībā gūtiem ienākumiem ietver ienākumus no citiem avotiem (īpašums, sociālie pabalsti u. c.), kas var būt lauku mājsaimniecībā. Šos divus ienākumu veidus (lauksaimnieciskās ražošanas radītie ienākumi un lauku mājsaimniecības ienākumi) mēra divām atšķirīgām vajadzībām, piemērojot divus atšķirīgus tautsaimniecības iedalījuma paņēmienus: pirmajā (attiecībā uz EPL) pamatojas uz ražošanas vienībām, ko definē ar atsauci uz darbības veida nozari, bet otrajā – uz mājsaimniecībām (t. i., institucionālām vienībām), kuru galvenais ienākumu avots ir patstāvīga lauksaimnieciska darbība [3]. B. PAMATA VIENĪBA UN LAUKSAIMNIECĪBAS NOZARE 1. Pamata vienība 1.09. Lai analizētu plūsmas, kas rodas preču un pakalpojumu ražošanas un izmantošanas procesā, ir jāizvēlas tādas vienības, kas izceļ tehniska un ekonomiska rakstura attiecības. Šī prasība nozīmē to, ka institucionālas vienības parasti jāsadala mazākās un viendabīgākās vienībās atkarībā no ražošanas veida. Paredzams, ka vietējās darbības veida vienības (vietējās DVV) kā praktiski orientēta pieeja sākotnēji šai prasībai atbilst vislabāk (EKS 1995, 2.105. punkts) [4]. 1.10. Vietējā DVV ir tā DVV daļa, kas atbilst vietējai vienībai. DVV apvieno visas tās institucionālas vienības daļas, kas attiecas uz ražotāja līdzdalību NACE 1. red. (saimniecisko darbību statistiskā klasifikācija, sk. 1.55. punktu) klasē (apzīmē ar četriem cipariem) ietilpstošā darbībā, un atbilst vienai vai vairākām institucionālas vienības darbības apakšgrupām. Institucionālas vienības informācijas sistēmai jāspēj par katru vietējo DVV norādīt vai aprēķināt vismaz izlaides vērtību, starppatēriņu, darbinieku atalgojumu, darbības rezultātu un nodarbinātību un bruto ieguldījumus pamatkapitālā (EKS 1995, 2.106. punkts). 1.11. Lai arī vietējā DVV var atbilst institucionālai vienībai vai daļai no institucionālas vienības attiecībā uz ražotāju, tā nekad nevar piederēt divām dažādām institucionālām vienībām. Tā kā praksē vairums institucionālo vienību, kas ražo preces un pakalpojumus, vienlaikus veic virkni dažādu darbību (galvenā darbība un viena vai vairāku veidu sekundārās darbības), tad tās var sadalīt atbilstīgā skaitā vietējo DVV. Tomēr saistītās darbības (pirkšana, pārdošana, tirgdarbība, grāmatvedība, transports, uzglabāšana, apkope u. c.; sk. 1.27. punktu) nevar būt vietējās DVV izveides iemesls. 1.12. Principā jāreģistrē tikpat daudz vietējo DVV, cik ir sekundāro darbību, bet var būt tā, ka statistikas (grāmatvedības uzskaites) informācijas veida dēļ vietējās DVV sekundārās darbības vai to daļas nav iespējams nodalīt no galvenās darbības. Tādējādi vietējā DVV līdztekus galvenajai darbībai var veikt vienu vai vairākas sekundārās darbības (EKS 1995, 2.107. punkts). 1.13. Var uzskatīt, ka darbība notiek tad, ja resursu, piemēram, iekārtu, darbaspēka, ražošanas tehnikas, informācijas tīklu vai produkcijas, apvienošanas rezultātā rada konkrētas preces vai sniedz pakalpojumus. Darbību raksturo resursu (preču vai pakalpojumu) izlietojums, ražošanas process un produkcijas izlaide (EKS 1995, 2.103. punkts). Vietējas DVV galvenā darbība ir tā darbība, kuras pievienotā vērtība pārsniedz jebkuras citas šajā vienībā veiktas darbības pievienoto vērtību. Galvenās darbības klasifikāciju nosaka ar atsauci uz NACE 1. red., vispirms klasifikācijas augstākajā līmenī un tad atbilstīgi sīkākam dalījumam (EKS 1995, 3.10. punkts). 2. Lauksaimniecības nozare 1.14. Grupējot visas vietējās DVV, kas ir iesaistītas viena un tā paša veida darbībā, var izveidot iedalījumu pēc ražošanas nozares. Tas ļauj tautsaimniecību sadalīt ražošanas nozarēs. Šo ražošanas nozaru klasifikācija ir atkarīga no šādi sagrupēto vienību galvenās darbības. Pēc vissīkākās klasifikācijas ražošanas nozare apvieno visas vietējās DVV, kas ir vienā NACE 1. red. klasē (četri cipari) un tādējādi ir iesaistītas vienā un tajā pašā darbībā, kura noteikta NACE 1. red. 1.15. Lai arī lauksaimniecības nozare iepriekš tikusi definēta kā homogēnas lauksaimnieciskās ražošanas vienību kopums, par pamata vienību EPL vajadzībām ir izraudzīta vietējā DVV, lai: i) sastādītu EPL, ņemot vērā ekonomikas stāvokli lauksaimniecībā, t. i., lauksaimniecības vienību veiktās kopējās ražošanas darbības mērīšanā pilnībā ievērotu konkrētu nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību esamību; ii) saglabātu saskanību ar pārējiem nacionālajiem kontiem. Tā ir pāreja no analītiskās pieejas, kas pamatota ar homogēnas ražošanas vienības un viendabīgas nozares jēdzienu, uz statistisko pieeju, kas pamatota ar vietējās DVV un ražošanas nozares jēdzienu. 1.16. Nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības ir tādas darbības, kuru izmaksas nevar skatīt atrauti no lauksaimnieciskās darbības izmaksām. Šādu darbību piemēri ir saimniecības produkcijas pārstrāde uz vietas, mežkopība, mežizstrāde, tūrisms. Tādējādi lauksaimniecības nozares izlaidi veido divu veidu darbības: i) lauksaimnieciskas darbības (galvenās vai sekundārās), ko veic lauksaimniecības vienības; ii) nelauksaimnieciskas sekundārās darbības, ko veic lauksaimniecības vienības. 1.17. Lauku saimniecība, kas ir lauksaimniecības statistiskajos pētījumos (skaitīšanas, lauku saimniecību struktūras apsekojumi) pašreiz izmantotā vienība, ir lauksaimniecības nozarei vispiemērotākā vietējā DVV (lai gan nozarē jāiekļauj arī dažas citas vienības, piemēram, vīna un olīveļļas kooperatīvi vai līgumdarbu veicošās vienības u. c.). Tomēr jāatzīmē, ka lauku saimniecībās iespējamo lauksaimniecisko darbību daudzveidība padara šīs saimniecības par īpaša veida vietējām DVV. Ja vienā un tajā pašā saimniecībā veic vairākas NACE 1. red. četru ciparu klasei piederīgas darbības, tad, stingri piemērojot EKS noteikumus vienībām un to grupai, lauku saimniecība būtu jāsadala vairākās atsevišķās vietējās DVV. Lauku saimniecības pieņemšana par nacionālajos kontos ietvertās lauksaimniecības nozares vietējo DVV atbilst statistiskajai pieejai. 1.18. Tādējādi lauksaimniecības nozares konti ir ļoti līdzīgi lauku saimniecību kontiem (ražošanas un ienākuma veidošanas konti). Lai novērstu neskaidrības, tomēr jāatzīmē, ka lauksaimniecības pārskati nav tas pats, kas tādu uzņēmumu pārskati, kuru galvenā darbība ir lauksaimnieciska rakstura: tie neietver visas lauku saimniecību nelauksaimnieciskās darbības (izslēdz tās, kuras ir iespējams nodalīt no lauksaimnieciskām darbībām). Turklāt tie aptver tādu uzņēmumu lauksaimnieciskās darbības, kuru galvenā darbība nav lauksaimnieciska rakstura. Attiecīgi lauku saimniecības pieņemšana par EPL pamata vienību neietekmē to, ka lauksaimniecības pārskatus veido lauksaimniecības nozares konti. 1.19. Tā kā ražošanas nozare aptver virkni vienību, kas veic vienas un tās pašas vai līdzīgas darbības, tad lauksaimniecības nozares definīcija EPL ir atkarīga no šai ražošanas nozarei raksturīgo darbību un vienību identifikācijas. Attiecīgi lauksaimniecībai raksturīgo darbību un vienību izvēle var radīt dažas atšķirības EPL lauksaimniecības nozares kontos un nacionālajos kontos (sk. 1.93. punktu). 1.20. Lauksaimniecības nozari uzskata par visu to vietējo DVV kopumu, kas veic šādas saimnieciskās darbības (precīzu lauksaimniecības nozares definīciju sk. 1.60. līdz 1.66. punktā): - labības audzēšana; dārzeņkopība; dārzkopība (tostarp vīna un olīveļļas ražošana no vīnogām un olīvām, kas izaudzētas tajā pašā vienībā); - lopkopība; - ar lopkopību saistītā augkopība; - lauksaimnieciska rakstura līgumdarbi; - medības, medības ar lamatām un medību dzīvnieku pavairošana, tostarp ar to saistītās pakalpojumu darbības. 1.21. Papildus lauku saimniecībām lauksaimniecības nozare ietver vienības, ko veido tādu ražotāju grupas (piem., kooperatīvi), kuri ražo vīnu un olīveļļu, un specializētas vienības, kas nodrošina iekārtas, materiālus un darbaspēku līgumdarba vajadzībām. 1.22. Specializētās vienības, kas nodrošina iekārtas, materiālus un darbaspēku līgumdarba vajadzībām lauksaimnieciskās ražošanas posmā (komercuzņēmumi, kuri veic līgumdarbu, vai lauku saimniecību īpašnieki, kuri sniedz pakalpojumus saskaņā ar līgumu), uzskata par lauksaimniecības nozares sastāvdaļu. Stingrākā noteikumu interpretācijā šīm vienībām, kuras jāiekļauj lauksaimniecības nozarē, jāveic darbs, kas: a) ir daļa no lauksaimnieciskās ražošanas procesa; b) ir saistīts ar lauksaimnieciskas produkcijas ražošanu; c) parasti tiek veikts lauku saimniecībās; d) faktiski un pilnībā tiek veikts specializētās vienībās, kas nodrošina iekārtas, materiālus un darbaspēku. 1.23. Ja tomēr līgumdarbu neveic vienīgi specializētajās vienībās (piemēram, ja īpašnieks izīrē iekārtas, bet nodarbina pats savus strādniekus), tad šī darbība jāreģistrē NACE 1. red. 71. nodaļā (mehānismu un iekārtu izīrēšana bez operatora); šādā gadījumā summas, ko īpašnieki ir samaksājuši uzņēmumiem, kuri strādā saskaņā ar līgumu, jāreģistrē kā "Citas preces un pakalpojumi" nodaļā "Starppatēriņš" (sk. 2.108. punktu). 1.24. Tā kā EPL mērķis ir izmērīt, aprakstīt un analizēt ienākuma veidošanos lauksaimnieciskā darbībā (kas ES dalībvalstīs praktiski vienmēr ir komerciāla darbība), tad nolēma neņemt vērā tās vienības, kurās lauksaimnieciskā darbība ir vienīgi brīvā laika pavadīšanas veids. Turpretim vienības, kurās ir pašnodrošinājuma saimniecība, iekļāva EPL sastāvā. Jāatzīmē, ka lauksaimnieciskā izlaide, kas paredzēta pašu galapatēriņam lauku saimniecībās, arī ir jāreģistrē EPL. 3. Nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības 1.25. Vietējās DVV izmantošana par lauksaimniecības nozares pamata vienību ir saistīta ar nelauksaimniecisku sekundāro darbību reģistrēšanu, ja tās nav nodalāmas no galvenās lauksaimnieciskās darbības. 1.26. Vietējo lauksaimniecisko DVV veiktas nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības definē kā darbības, kuras ir cieši saistītas ar lauksaimniecisko ražošanu un attiecībā uz kurām informāciju par izlaidi, starppatēriņu, darbinieku atalgojumu, ieguldīto darbu vai bruto ieguldījumiem pamatkapitālā nav iespējams nodalīt no informācijas par galveno lauksaimniecisko darbību statistiskā apsekojuma laikā. 1.27. Šo nenodalāmo nelauksaimniecisko sekundāro darbību galvenās īpašības ir šādas: - tām jābūt paredzētām pārdošanai vai preču apmaiņai bez naudas (grāmatvedības uzskaites periodā vai vēlāk, pēc uzglabāšanas), galīgam izlietojumam paša ražotāja vajadzībām vai samaksai natūrā (ieskaitot darbiniekiem izmaksāto atalgojumu natūrā), - tās nedrīkst būt saistītās darbības. Pēdējās ir papildu darbības (piemēram, pārdošana, tirgdarbība, uzglabāšana, transports uz pašu rēķina; sk. EKS 1995, 3.12. un 3.13. punktu, un NKS 1993, 5.9. līdz 5.16. punktu), ko uzņēmums veic, lai radītu galvenajai vai sekundārajām darbībām vajadzīgos apstākļus. Saistīto darbību izlaide parasti izpaužas kā dažādu veidu ražošanas darbību resursi, - visbiežāk tās neietver darbības saistībā ar bruto ieguldījumiem pamatkapitālā, kuri uz pašu rēķina veikti attiecībā uz produkciju, kas nav lauksaimniecības produkcija (piemēram, ēkas vai iekārtas). Šo ražošanu pašu galapatēriņam uzskata par atsevišķi nodalāmu darbību un reģistrē kā identificējamas vietējās DVV veiktu ražošanu. Pret izmitināšanas pakalpojumiem, kas darbiniekiem ir pieejami kā atlīdzība natūrā, jāattiecas līdzīgi (tos ienākuma veidošanas kontā reģistrē kā atlīdzību natūrā), - tām jābūt lauku saimniecībām raksturīgām darbībām, t. i., darbībām ar būtisku ekonomisku nozīmi ievērojamā skaitā saimniecību, - lauksaimnieciska rakstura "līgumdarbs" nav nelauksaimnieciska darbība, jo šāda darbība (lauksaimnieciskie pakalpojumi) ir raksturīga lauksaimniecības nozarei. 1.28. Jāiekļauj tikai tā konkrētās nelauksaimnieciskās sekundārās darbības daļa, kas ir nenodalāma. Rezultātā konkrēto nelauksaimniecisko darbību lauksaimniecības nozarē iekļauj tad, ja to nav iespējams nodalīt no vietējās DVV veiktās galvenās lauksaimnieciskās darbības, bet neiekļauj tad, ja to ir iespējams nodalīt no galvenās lauksaimnieciskās darbības, un šādā gadījumā sekundārā darbība kļūst par pamatu nelauksaimnieciskai vietējai DVV. Nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību atlases kritērijs ir ne tik daudz produkcijas veids, kā darbības veids [5]. Piemēram, lauku tūrisma pakalpojumi, ko sniedz saimniecība, jāiekļauj tikai tad, ja tos nav iespējams nodalīt no lauksaimnieciskās darbības. Ja minētā darbība ir nozīmīga, tad šādi, visticamāk, nerīkosies. Tādējādi nelauksaimnieciskā produkcija, kas uzskaitīta pie ražošanas lauksaimniecības nozarē, dažādās ģeogrāfiskās vietās un laikā var būt atšķirīga. 1.29. Var nošķirt divus galvenos nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību veidus: - darbības, kuras ir lauksaimnieciskas darbības turpinājums un kurās izmanto lauksaimniecības produktus. Šis darbību veids ir raksturīgs vairumam ES dalībvalstu. Šajā grupā tipiska nodarbošanās ir lauksaimniecības produktu pārstrāde. Lauksaimniecības produktu pārstrāde: - piena pārstrāde sviestā, krējumā, sieros, jogurtos un citos piena produktos, - augļu un dārzeņu pārstrāde augļu sulās, pārtikas konservos, alkoholiskos dzērienos un citos produktos, - vīnogu, vīnogu misas un vīna pārstrāde alkohola izstrādājumos (piemēram, dzirkstošais vīns, kā šampanietis, un spirtoti dzērieni, kā konjaks), - pinumu izgatavošana no augu materiāla, tekstilprecēm vai vilnas, - pastēšu, tauko aknu (foie gras) un citu pārstrādātu gaļas produktu ražošana, - citu lauksaimniecības produktu pārstrāde. Lauksaimniecības produktu, piemēram, olu un kartupeļu, šķirošana un iepakošana; - darbības, kurās ir iesaistīta lauku saimniecība un tajā esošie lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļi (piederumi, iekārtas, ēkas, darbaspēks). Šīs darbības būtībā ir šādas: - lauku tūrisms – tūrisms ar atpūtu telšu nometnēs, ēdināšana, viesnīcas, dažādu veidu izmitināšana u. c., - lauku veikali – mazumtirdzniecības darbības attiecībā uz produktiem, kas nav ražoti saimniecībā. Neapstrādātu vai pārstrādātu lauksaimniecības produktu tiešo tirdzniecību reģistrē uz konkrēto produktu izlaidi attiecināmajā postenī, - sports un atpūta laukos – zemes izmantošana tādām darbībām kā golfs, izjādes ar zirgiem, medības, makšķerēšana u. c., - pakalpojumi trešajām personām – piemēram, lauksaimniecības mašīnu izīrēšana un remonts, apūdeņošanas projekti, konsultāciju sniegšana lauksaimniecībā, produktu uzglabāšana, lauku saimniecības ēku uzturēšana, ar lauksaimniecības produkciju saistīti komercpakalpojumi, lauksaimniecības produktu pārvadājumi u. c. Šos pakalpojumus kā sekundārās darbības reģistrē tikai tad, ja tās veic par labu trešajai personai. Ja šādas darbības veic uz pašu rēķina, tad tās ir saistītās darbības, kuras kontos nereģistrē (sk. 1.27. punktu), - ainavu veidošanas pakalpojumi – zāles pļaušana, dzīvžogu cirpšana, sniega savākšana, zaļo zonu plānošana, apstādīšana un kopšana un tamlīdzīgi darbi, - zivkopība, - citas darbības saistībā ar zemes un lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļu izmantošanu. 1.30. Tomēr šis nelauksaimniecisku sekundāro darbību uzskaitījums (sk. 1.29. punktu) ir ilustratīvs un to nepiemēro visās valstīs. Gluži pretēji, katrai valstij jāsastāda pašai savs nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību saraksts atkarībā no lauksaimniecības īpatnībām konkrētajā valstī. Šis saraksts jāsastāda sadarbībā ar nacionālo kontu struktūrvienībām un tā, lai nodrošinātu EPL saderību ar lauksaimniecības nozares kontiem un tiem nelauksaimniecisko darbību kontiem, kas sastādīti nacionālo kontu vajadzībām (t. i., lai nodrošinātu to, ka nevienu darbību neizlaiž vai neieskaita vairākkārt). 1.31. Nelauksaimniecisku vienību lauksaimnieciskās sekundārās darbības ir nebūtiskas, un tās visbiežāk reģistrē ar nulles vērtību. Nelauksaimnieciskas vienības veikto lauksaimniecisko ražošanu grāmatvedības uzskaites datu izteiksmē praktiski vienmēr uzskata par nodalāmu saražotās produkcijas un izmantoto lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļu īpašo iezīmju dēļ, kā arī EPL sastādīšanā lietoto datu avotu un metožu dēļ (sk. I nodaļas E iedaļu un II nodaļas B un C iedaļu). Lai EPL būtu pamatoti ar ražošanas nozares jēdzienu, jāizmēra visas lauksaimniecības produkcijas izlaide, izņemot to produkciju, kas saražota nelauksaimniecisku vietējo DVV sekundārajās darbībās. Tā kā parasti uzskata, ka minētās produkcijas apjoms ir nulle, tad tiek reģistrēta visa lauksaimnieciskā izlaide (izņemot to vienību izlaidi, kurās lauksaimnieciskā darbība ir vienīgi brīvā laika pavadīšanas veids; sk. 1.24. punktu). 1.32. Lauku saimniecību ražotas nelauksaimnieciskas preces un pakalpojumus neiekļauj EPL, ja vien tie nav nenodalāmu sekundāro darbību rezultāts. Piemēram, ja vienībā ir vairāki vertikāli integrēti ražošanas procesi (piemēram, uzņēmumi, kas nodarbojas ar vistu kaušanu, iepakošanu un vakuumiepakošanu; kartupeļu vai citu dārzeņu šķirošanu, mazgāšanu un fasēšanu; sēklu šķirošanu, sagatavošanu un pārdošanu; kooperatīvi, kas piedāvā glabāšanas telpas un pārdod attiecīgos produktus u. c.), tad lauksaimniecības nozarē ietver tikai to šo vienību darbības daļu, kas ir saistīta ar lauksaimniecisko ražošanu, kā noteikts 1.62. un 1.63. punktā, un ar nenodalāmajām nelauksaimnieciskajām sekundārajām darbībām. C. IZLAIDES MĒRĪŠANA 1.33. Saskaņā ar EKS 1995 ražošanas nozares izlaide ir visa produkcija, ko attiecīgajā grāmatvedības uzskaites periodā saražojušas visas attiecīgās ražošanas nozares vienības, izņemot tās preces un pakalpojumus, kuri minētajā uzskaites periodā saražoti un patērēti vienā un tajā pašā vienībā. Lauksaimnieciskās izlaides mērīšanas pamatā [6] ir šā EKS noteikuma pielāgojums, kas paredz lauksaimnieciskajā izlaidē iekļaut to izlaides daļu, kuru patērē pašas lauksaimniecības vienības (sk. 2.032. līdz 2.036. punktu). Tādējādi lauksaimnieciskā izlaide EPL ir visu attiecīgās ražošanas nozares vienību izlaides summa (izņemot izlaidi starppatēriņam tajā pašā vienībā), kam pieskaitīta izlaide, kura starppatēriņa veidā izmantota tajā pašā vienībā, ja šī izlaide attiecas uz divām dažādām pamatdarbībām (piemēram, augkopības produkti, ko paredzēts izmantot kā dzīvnieku barību) un atbilst noteiktiem kritērijiem (tie izklāstīti 2055. punktā). 1.34. EKS noteikuma pielāgošana veikta šādu lauksaimniecības nozares īpatnību dēļ: - lauksaimnieciskās izlaides apjoms, ko starppatēriņa veidā izmanto tajā pašā vienībā, lauksaimniecībā ir lielāks nekā citās tautsaimniecības nozarēs, - lauku saimniecība aptver daudzveidīgas lauksaimnieciskas darbības, kas ir savstarpēji cieši saistītas (viena darbība ir pamats vai turpinājums nākamajai darbībai, piemēram, graudu un rupjās barības ražošana dzīvnieku barībai; savstarpēji cieši saistīts ražošanas faktoru, piemēram, iekārtu un mašīnu, izmantojums). Neapšaubot lauku saimniecības kā vietējās DVV raksturojumu, lauku saimniecības iekšējā dažādība padara to par īpašu gadījumu salīdzinājumā ar vietējām DVV citās tautsaimniecības nozarēs (sk. 1.17. punktu). Tautsaimniecības nozaru kontu mērķis ir arī atspoguļot ražošanas procesa plūsmas: ekonomiskās vērtības radīšanu, pārveidošanu, tirdzniecību un pārņemšanu. Vienkārši izmērot izlaidi no saimniecības, nebūtu pilnībā ņemtas vērā dažādās darbības, kas norisinās lauku saimniecībā. 1.35. Šajā EKS noteikuma pielāgojumā paredzēts īpašu uzmanību pievērst konkrētai produkcijai, piemēram, lauksaimniecības produktiem, ko plānots izmantot turpat saimniecībā kā dzīvnieku barību; vīnogām, ko izmanto vīna ražošanai, un olīvām, ko izmanto olīveļļas ražošanai; lauksaimniecības produktiem, ko starppatēriņa veidā paredzēts izmantot nenodalāmās nelauksaimnieciskās sekundārajās darbībās. 1.36. Lauku saimniecību veikto tirdzniecību ar dzīviem dzīvniekiem un dzīvu dzīvnieku importu aplūko atsevišķi, jo to uzskata par nepabeigtu ražošanu (sk. II nodaļu). D. KONTU SECĪBA 1. EKS 1995 paredzētā kontu secība 1.37. EPL pamatā ir secīgi, savstarpēji saistīti konti. Eiropas kontu sistēmā (EKS 1995) pilna kontu secība ietver tekošos kontus, uzkrājuma kontus un bilances. Šie dažādie konti ļauj sistemātiskā veidā reģistrēt darījumus un citas plūsmas saistībā ar specifiskiem ekonomiskā cikla aspektiem (piemēram, ražošanu). Minēto darījumu diapazons ir no ienākuma veidošanas līdz ienākuma uzkrāšanai aktīvos un tālāk līdz tā sadalei un pārdalei. No tiem atskaitītos balansposteņus izmanto par kopsavilkumu ekonomiskās darbības rezultātu mērīšanā. 1.38. Tekošie konti attiecas uz ienākuma radīšanu, sadali un pārdali un uz ienākuma izlietojumu galapatēriņa veidā; tie ļauj aprēķināt "ietaupījumu", kas ir būtiska uzkrāšanas sastāvdaļa. Uzkrājuma kontos analizē dažādās izmaiņu sastāvdaļas vienību aktīvos un pasīvos, un tie ļauj reģistrēt izmaiņas neto vērtībā (aktīvu un pasīvu starpībā). Bilancēs norāda dažādo vienību kopējos aktīvus un pasīvus grāmatvedības uzskaites perioda sākumā un beigās, kā arī to neto vērtību. Plūsmas par katru aktīvu un pasīvu posteni, ko reģistrē uzkrājuma kontos, vēlreiz norāda "bilanču izmaiņu" kontā (EKS 1995, 8.04. punkts). 1.39. Pilna iepriekšminēto kontu secība attiecas tikai uz institucionālajām vienībām, nozarēm un apakšnozarēm. EKS 1995 ir pieņemts, ka nav jēgas sastādīt pilnu kontu secību attiecībā uz vietējo DVV un ražošanas nozari, jo šādas vienības ļoti reti spēj pašas ar savu vārdu saglabāt preces vai aktīvus vai saņemt un sadalīt ienākumu. 2. EPL kontu secība 1.40. Tā kā EPL pamatā ir ražošanas nozares jēdziens, tad kontu secībai saskaņā ar EKS 1995 jāaprobežojas ar pirmajiem no tekošajiem kontiem: - ražošanas kontu un - ienākuma veidošanas kontu, kuru balansposteņi ir attiecīgi pievienotā vērtība un darbības rezultāts (sk. turpmāk 1. un 2. tabulu). 1.41. Tomēr jādomā, ka, ievērojot lauksaimniecības specifiku, jābūt vismaz daļējai iespējai sastādīt arī citus kontus, lai uz tiem varētu skaidri attiecināt atbilstīgās plūsmas. Attiecīgie konti (sk. turpmāk 3. un 4. tabulu) ir šādi: - uzņēmējdarbības ienākuma konts (viens no tekošajiem kontiem) un - kapitāla konts (viens no uzkrājuma kontiem). 1.42. Tiek apsvērta iespēja šo kontu secību izvērst, lai tā iekļautu atsevišķus posteņus (plūsmas) kontā "Citas aktīvu izmaiņas" uzkrājuma kontos (t. i., atsevišķas pozīcijas pie "Citām aktīvu apjoma izmaiņām" un pārvērtēšanas kontā) un bilancē. 1.43. Pamatojoties uz EKS 1995 rodamajām tabulām un grāmatvedības uzskaites struktūru, EPL kontu secību var attēlot, kā parādīts 1. līdz 4. tabulā. A. Tekošie konti 1. tabula: Ražošanas konts Izlietojumi | Resursi | P.2 | Starppatēriņš | 50 | P.1 | Izlaide | 100 | B.1b | Bruto pievienotā vērtība | 50 | | | | K.1 | Pamatkapitāla patēriņš | 10 | | | | B.1n | Neto pievienotā vērtība | 40 | | | | 2. tabula: Ienākuma veidošanas konts Izlietojumi | Resursi | D.1 | Darbinieku atalgojums | 10 | B.1n | Neto pievienotā vērtība | 40 | D.29 | Citi ražošanas nodokļi | 5 | | | | D.39 | Citas ražošanas subsīdijas | –10 | | | | B.2n/B.3n | Neto darbības rezultāts/neto jauktais ienākums | 35 | | | | 3. tabula: Uzņēmējdarbības ienākuma konts | Izlietojumi | Resursi | D.4 | Īpašuma ienākums | 10 | B.2n/B.3n | Neto darbības rezultāts/neto jauktais ienākums | 35 | D.41 | Procenti | 5 | | | | D.45 | Nomas maksa | 5 | D.4 | Īpašuma ienākums | 1 | | | | D.41 | Procenti | 1 | | | | D.42 | Sadalītais sabiedrību ienākums | | | | | D.43 | Reinvestētie ieņēmumi no tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem | | | | | D.44 | Īpašuma ienākums, ko attiecina uz apdrošinājuma ņēmējiem | | | | | D.45 | Nomas maksas par zemi un zemes dzīļu aktīviem | | B.4n | Neto uzņēmējdarbības ienākums | 26 | | | | B. Uzkrājuma konti 4. tabula: Kapitāla konts Aktīvu izmaiņas | Pasīvu un neto vērtības izmaiņas | B.10.1 | Neto vērtības izmaiņas, kas radušās ietaupījuma un kapitāla pārvedumu dēļ | | B.8n | Neto ietaupījums | | | | | D.9 | Saņemamie kapitāla pārvedumi | 10 | | | | D.92 | Ieguldījumu dotācijas | 5 | | | | D.99 | Citi kapitāla pārvedumi | 5 | | | | D.9 | Maksājamie kapitāla pārvedumi | | | | | D.91 | Kapitāla nodokļi | | | | | D.99 | Citi kapitāla pārvedumi | | P.51 | Bruto ieguldījumi pamatkapitālā (GFCF) | 100 | B.10.1 | Neto vērtības izmaiņas, kas radušās ietaupījuma un kapitāla pārvedumu dēļ | | P.511 | Materiālo pamatlīdzekļu iegāde, mīnus realizācija | 85 | | | | P.511a | GFCF (stādījumi) | 10 | | | | P.511b | GFCF (lauksaimniecības dzīvnieki) | 15 | | | | P.511c | GFCF(iekārtas un aprīkojums) | 20 | | | | P.511d | GFCF(transportlīdzekļi) | 20 | | | | P.511e | GFCF (lauku saimniecības ēkas) | 20 | | | | P.511f | GFCF attiecībā uz citiem darbiem, izņemot zemes uzlabošanu (citas ēkas, struktūras u. c.) | | | | | P.512 | Nemateriālo pamatlīdzekļu iegāde, mīnus realizācija (programmatūra u. c.) | 10 | | | | P.513 | Neražoto nefinanšu aktīvu vērtības papildinājumi | 5 | | | | P.513a | Būtiski zemes uzlabojumi | 4 | | | | P.513b | Zemes un ražošanas īpašumtiesību pārejas izmaksas | 1 | | | | K.1 | Pamatkapitāla patēriņš | 10 | | | | P.52 | Krājumu izmaiņas | 5 | | | | P.53 | Vērtslietu iegāde mīnus realizācija | | | | | K.2 | Neražoto nefinanšu aktīvu iegāde, mīnus realizācija | | | | | K.21 | Zemes un citu neražotu materiālo aktīvu iegāde, mīnus realizācija | | | | | K.22 | Neražotu nemateriālo aktīvu (ražošanas tiesības u. c.) iegāde, mīnus realizācija | | | | | B.9 | Neto aizdevums (+)/neto aizņēmums(-) | | | | | 1.44. Jāpatur prātā, ka darījumi un krājumi, kuri 3. un 4. tabulā norādīti kursīvā, ir posteņi, kas: - neattiecas uz EPL, jo sakarā ar ražošanas nozares jēdziena izmantošanu kontu secība ir nepilnīga. Attiecīgās pozīcijas ir D.42 "Sadalītais sabiedrību ienākums", D.43 "Reinvestētie ieņēmumi no tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem", D.44 "Īpašuma ienākums, ko attiecina uz apdrošinājuma ņēmējiem" un D.45 "Nomas maksa" 3. tabulas slejā "Resursi" un pozīcijas B.8n "Neto ietaupījums", B.10.1 "Neto vērtības izmaiņas, kas radušās ietaupījuma un kapitāla pārvedumu dēļ" un B.9 "Neto aizdevums (+)/neto aizņēmums (-)" 4. tabulā, - netiek reģistrēti vai nu tādēļ, ka trūkst ticamas informācijas, vai tādēļ, ka EPL pēc tiem šobrīd nav lielas vajadzības. Attiecīgās pozīcijas ir D.9 "Maksājamie kapitāla pārvedumi", D.91 "Kapitāla nodokļi" un D.99 "Citi kapitāla pārvedumi", P.53 "Vērtslietu iegāde, mīnus realizācija", K.2 "Neražoto nefinanšu aktīvu iegāde, mīnus realizācija", K.21 "Zemes un citu neražotu materiālo aktīvu iegāde, mīnus realizācija" un K.22 "Neražotu nemateriālo aktīvu (ražošanas tiesības u. c.) iegāde, mīnus realizācija" 4. tabulā. Dažas no tām (piemēram, D.91, K.2, K.21 un K.22) var reģistrēt EPL vēlāk. 1.45. Ražošanas kontā reģistrē darījumus, kas attiecas uz ražošanas procesu. Tajā pie "Resursiem" norāda izlaidi un pie "Izlietojumiem" – starppatēriņu. Pievienoto vērtību, t. i., balansposteni var aprēķināt vai nu pirms, vai pēc pamatkapitāla patēriņa (bruto vai neto pievienotā vērtība). Tā kā izlaidi vērtē pēc bāzes cenas un starppatēriņu – pēc pircēja cenas, tad pievienotā vērtība ir subsīdijas, mīnus nodokļi par produkciju. 1.46. Ienākuma veidošanas konts attiecas uz ienākuma rašanos ražošanas procesa rezultātā un tā saistību ar "darbaspēka" ražošanas faktoru un valsts pārvaldi (nodokļu un subsīdiju veidā). Darbības rezultāts, t. i., balanspostenis atbilst ienākumam, kuru vienības rada, izmantojot ražošanas aktīvus. Neinkorporēto uzņēmumu gadījumā mājsaimniecības nozarē šā konta balanspostenis netieši ietver faktoru, kas atbilst atalgojumam par īpašnieka vai viņa ģimenes locekļu veikto darbu, kuru nevar nošķirt no īpašnieka kā uzņēmēja gūtās peļņas. To sauc par "jaukto ienākumu" (EKS 1995, 8.19. punkts). 1.47. Uzņēmējdarbības ienākuma konts ļauj izmērīt ienākumu, un tam piemīt līdzība ar jēdzienu "kārtējā peļņa pirms sadales un ienākuma nodokļiem", ko ierasts lietot uzņēmumu grāmatvedībā. 1.48. Kapitāla konts ļauj noteikt pakāpi, kādā nefinanšu aktīvu iegāde, no kuras atskaitīta realizācija, ir finansēta no ietaupījuma un ar kapitāla pārvedumiem. Tas atspoguļo aizdevumus vai aizņēmumus. Lauksaimniecībā nav iespējams sastādīt pilnīgu kapitāla kontu, jo, kaut arī atsevišķas plūsmas uz šo nozari var attiecināt nepārprotami, pārējos posteņus (piemēram, neto ietaupījums, tekošo kontu secības bilance) pēc ražošanas nozares aprēķināt nevar. Tomēr, pēc iespējas pilnīgāk reģistrējot ražošanas nozares nefinanšu aktīvu vērtības izmaiņas (iegādes, realizācijas un pamatkapitāla patēriņa dēļ radušās izmaiņas) un saņemtos kapitāla pārvedumus, iegūst vērtīgu informāciju par ražošanas nozares ekonomisko un bilances stāvokli (kā arī informāciju par ražošanas procesa radīto ienākumu). E. EPL SASTĀDĪŠANĀ VAJADZĪGIE DATU AVOTI UN APRĒĶINA METODES 1.49. Viena no EPL pamata iezīmēm ir formulas "daudzums x cena" izmantošana produkcijas vairākuma izlaides mērīšanā. Šo pieeju ieviesa galvenokārt to grūtību dēļ, kas rodas, sastādot lauksaimniecības pārskatus, kuru pamatā ir reprezentatīvi uzņēmuma grāmatvedības paraugi. 1.50. Augkopības produktu izlaides novērtējuma pamatā parasti var būt resursi, t. i., saražoto (novākto) daudzumu aplēse, kas pamatota ar kultūru audzēšanas platību un ražu aplēsēm, vai izlietojumi, t. i., lauksaimniecības produktus patērējošo nozaru pirkumu aplēses; eksports, no kura atskaita importu; zināmi daudzumi, ko lauksaimniecības nozarē izmanto kā starppatēriņu; izmaiņas ražotāju krājumos un izmantošana uz pašu rēķina (kas lielākoties ir pašu galapatēriņš). Otrā pieeja var izrādīties ļoti noderīga tad, ja šo lauksaimniecības produktu pircēji ir viegli identificējami un ja četras pārējās izlietojumu sastāvdaļas ir ierobežotas (piemēram, produkti, kurus iepriekš jāapstrādā, lai tos varētu izmantot: cukurbietes, tabaka u. c.). Tomēr, lai varētu pārbaudīt datu atbilstību un ticamību, ir vajadzīga fiziska bilance. 1.51. Dzīvnieku izlaides mērīšanā galvenie datu avoti ir statistika par kaušanām, dzīvu dzīvnieku eksportu un importu un par ganāmpulku lielumu. Dzīvnieku izcelsmes produktu specifiskā izlietojuma dēļ šo produktu (galvenokārt piena) izlaidi parasti aplēš, izmantojot datus par pārdošanu patērētāju nozarēm (piena pārstrādes uzņēmumi, fasēšanas uzņēmumi). 1.52. Aprēķina metodes ir sīkāk aprakstītas II nodaļā. 1.53. Starpprodukciju parasti var izmantot vienīgi lauksaimniecībā (sēklas un stādāmais materiāls, mēslošanas līdzekļi, pesticīdi u. c.). Šajā gadījumā lauksaimniecībā iepirktos daudzumus nosaka pēc pārdošanas datiem, kas attiecas uz nozarēm, kuras piegādā minēto starpprodukciju (pēc tam, kad ņemta vērā ārējā tirdzniecība). 1.54. Tomēr šā noteikuma piemērošana nav pilnībā droša. Faktiski ražotāju dati par pārdoto starpprodukciju, kuru izmanto galvenokārt lauksaimniecībā, ne vienmēr atbilst lauksaimniecības nozarē iepirktajiem šo preču daudzumiem, jo mēslošanas līdzekļus, pesticīdus u. c. var iepirkt arī citiem nolūkiem (krājumu veidošana komerciālās vienībās, patēriņš citās vienībās, piemēram, publiskajos parkos un mājsaimniecībās u. c.). F. KLASIFIKĀCIJA 1. Vispārīgā daļa 1.55. EPL ir Eiropas kontu sistēmas neatņemama daļa, un tādēļ to sastādīšanā izmanto Statistikas biroja izstrādāto saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju – NACE 1. red.. NACE 1. red. ir 1990. gadā izveidota darbību nomenklatūra, kurai ir četri līmeņi. Faktiski tā ir rediģēta vispārējā saimniecības nozaru klasifikācija Eiropas Kopienās jeb NACE, kuru Statistikas birojs pirmo reizi publicēja 1970. gadā. 1.56. NACE 1. red. ir ISIC 3. red. [7] izvērstāka versija, kas īpaši pielāgota Eiropas apstākļiem. NACE 1. red. ir tieši saistīta arī ar Eiropas Ekonomikas kopienas preču statistisko klasifikāciju pēc saimniecības nozares (CPA), kuras pamatā savukārt ir ANO centralizētā preču klasifikācija (CPC). 1.57. NACE 1. red. ir darbību klasifikācija, ko izmanto ražošanas nozaru definēšanai nacionālajos kontos. Tās pamatā ir četru līmeņu kodēšanas sistēma: - pirmais līmenis, ko veido pozīcijas, kuras identificē ar viena burta kodu ("iedaļas"), - starplīmenis, ko veido pozīcijas, kuras identificē ar divu burtu kodu ("apakšiedaļas"), - otrais līmenis, ko veido pozīcijas, kuras identificē ar divciparu kodu ("daļas"), - trešais līmenis, ko veido pozīcijas, kuras identificē ar trīsciparu kodu ("grupas"), - ceturtais līmenis, ko veido pozīcijas, kuras identificē ar četrciparu kodu ("klases"). 1.58. Ikvienu līmeni saimniecisko darbību klasifikācijā parasti var definēt pēc tam raksturīgajām precēm vai pakalpojumiem. Tā CPA izmanto, lai detalizēti aprakstītu dažādās saimnieciskās darbības lauksaimniecības nozarē, lietojot papildu divciparu diferenciāciju, ar ko attiecīgās pozīcijas definē precīzāk. 1.59. Ražošanas nozare atbilst tādu vietējo DVV grupai, kas ir iesaistītas vienās un tajās pašās vai līdzīgās saimnieciskās darbībās. Pēc vissīkākās klasifikācijas ražošanas nozare apvieno visas vietējās DVV, kas ir vienā NACE 1. red. klasē (apzīmē ar četriem cipariem) un kas tādējādi ir iesaistītas vienā un tajā pašā darbībā, kā noteikts minētajā nomenklatūrā (EKS 1995, 2.108. punkts). Tādēļ, lai definētu lauksaimniecības nozares jomu, ir precīzi jānorāda: - tai raksturīgās darbības, - EPL raksturīgās vienības. 2. Lauksaimniecībai raksturīgo darbību definēšana 1.60. Lauksaimniecības nozare, kā aprakstīts EPL, atbilst NACE 1. red. daļai ar numuru 01. 1.61. EPL ir papildu sistēma, kas ietilpst nacionālajos kontos, kuru galveno jēdzienu, principu un noteikumu pamatā ir EKS 1995. Tomēr EKS nodrošina tikai vispārēju satvaru tautsaimniecībai kopumā, un tā ir jāpielāgo konkrētajām lauksaimniecības prasībām. Šīs konkrētās prasības izriet galvenokārt no specifiskajiem EPL mērķiem, datu avotu pieejamības un lauksaimniecības vienību un to saimnieciskās darbības īpatnībām. Papildu kontiem piemītošās īpatnības rada vajadzību sastādīt lauksaimniecībai raksturīgo darbību sarakstu attiecībā uz EPL, un šā saraksta pamatā jābūt NACE 1. red. 1.62. Nacionālo kontu vajadzībām lauksaimniecības nozari definē kā visas vienības, kas atsevišķi vai reizē ar citām sekundārām saimnieciskajām darbībām veic darbības, kas atbilst NACE 1. red. 01. daļai "Lauksaimniecība, medības un ar tām saistītas pakalpojumu darbības". Minētajā 01. daļā ietilpst [8]: - 01.1. grupa: augkopība; dārzeņkopība; dārzkopība, - 01.2. grupa: lopkopība, - 01.3. grupa: augkopība, kas apvienota ar lopkopību (jaukta tipa lauksaimniecība), - 01.4. grupa: lauksaimniecības un lopkopības pakalpojumu darbības, izņemot veterināras darbības, - 01.5. grupa: medības, medības ar lamatām un medību dzīvnieku pavairošana, tostarp ar to saistītās pakalpojumu darbības. 1.63. Lauksaimniecībai raksturīgo darbību saraksts attiecībā uz EPL atbilst minētajām piecām darbību grupām (01.1. līdz 01.5. grupa), taču ar šādiem izņēmumiem: - tajā iekļauj vīna un olīveļļas ražošanu (ja ražošanā izmanto vienīgi tajā pašā saimniecībā izaudzētas vīnogas un olīvas), pinumos izmantojamu augu materiālu audzēšanu, Ziemassvētku eglīšu, augļu koku, vīnogulāju un dekoratīvo koku stādu audzēšanu (kas atbilst 02. daļai "Mežsaimniecība"), - no tā izslēdz darbības attiecībā uz sēklu ražošanu pirms un pēc pavairošanas un atsevišķas darbības, kuras NACE 1. red. ir traktētas kā lauksaimnieciski pakalpojumi (t. i., apūdeņošanas sistēmu ekspluatācija, dārzu, parku un zaļo zonu projektēšana, apstādīšana un uzturēšana sporta un tamlīdzīgām vajadzībām, koku atzarošana un dzīvžogu cirpšana; iekļauj vienīgi lauksaimnieciska rakstura līgumdarbu). 3. Lauksaimniecībai raksturīgo vienību definēšana 1.64. Pie tādām jāiekļauj visas vienības, kas veic lauksaimniecības nozarei raksturīgas darbības attiecībā uz EPL. Konkrēto vienību veiktās darbības NACE 1. red. ir iekļautas šādās grupās: - 01.1. grupa: augkopība; dārzeņkopība; dārzkopība: - sēklu ražošana: tikai tās vienības, kas nodarbojas ar sēklu pavairošanu, - vīna (olīveļļas) ražošana: tikai tās vienības, kuras šos produktus ražo no vīnogām (olīvām), kas izaudzētas tajā pašā vienībā vai ko izaudzējusi tā pati ražotāju grupa (piemēram, kooperatīvs) [9], - 01.2. grupa: lopkopība, - 01.3. grupa: augkopība, kas apvienota ar lopkopību (jaukta tipa lauksaimniecība), - 01.4. grupa: lauksaimniecības un lopkopības pakalpojumu darbības, izņemot veterināras darbības: - izņemot vienības, kuras veic lauksaimniecisku pakalpojumu darbības, kas nav līgumdarbs (t. i., vienības, kuras apsaimnieko apūdeņošanas sistēmas vai veic darbības saistībā ar dārzu, parku un zaļo zonu projektēšanu, apstādīšanu un uzturēšanu sporta un tamlīdzīgām vajadzībām un koku atzarošanu, un dzīvžogu cirpšanu), - 01.5. grupa: medības, medības ar lamatām un medību dzīvnieku pavairošana, tostarp ar to saistītās pakalpojumu darbības. 1.65. Uzskaitījums 1.64. punktā būtu jāpapildina, iekļaujot vienības, kurās audzē Ziemassvētku eglītes, augļu kokus, vīnogulājus un dekoratīvo koku stādus, un vienības, kurās audzē pinumos izmantojamus augu materiālus. 1.66. Šajā uzskaitījumā redzams, ka bez lauku saimniecībām par lauksaimniecībai raksturīgām vienībām saucamas arī vīna un olīveļļas ražotāju grupas un specializētas vienības, kas strādā lauksaimnieciska rakstura līgumdarbus (sk. 1.20. un 1.21. punktu). Jāatceras, ka pie lauksaimniecībai raksturīgajām vienībām neiekļauj vienības, kurās lauksaimnieciskā darbība ir vienīgi brīvā laika pavadīšanas veids (sk. 1.24. punktu). 4. Piezīmes par dažādiem posteņiem a) 01.1. grupa: augkopība; dārzeņkopība; dārzkopība 1.67. Grupa "Kultūras" jeb 01.1. grupa ietver plānveida sadalījumu, kas ļauj klasificēt visas augkopības darbības ES dalībvalstīs, kā arī ražas novākšanas darbības (augi vai savvaļas augļi). 1.68. Lai varētu reģistrēt rupjās barības kultūru audzēšanu, tai jābūt saimnieciskas darbības daļai. 1.69. Atšķirībā no NACE 1. red., kurā koku stādu audzēšana attiecināta uz mežsaimniecību, EPL šo darbību uzskata par lauksaimniecisku darbību, ciktāl tā attiecas uz koku stādu un ogu krūmu, vīnogulāju un dekoratīvo krūmu audzēšanu, kamēr meža kultūru audzēšanu par mežsaimniecisku darbību uzskata tad, ja šīs kultūras ir paredzētas izmantošanai meža koku audzēšanā [10]. Ziemassvētku eglīšu audzēšanu arī uzskata par lauksaimniecisku darbību, ja šos kokus audzē stādaudzētavās kā dekoratīvos kokus, bet, ja, piemēram, Ziemassvētku eglītes iegūst, apcērpot meža kokus vai starpcirtē, tad šādu darbību uzskata par mežsaimniecisku ražošanu. 1.70. EPL nomenklatūrā lauksaimniecības sēklas ir pievienotas pozīcijai "Sēklas", izņemot labības (tostarp rīsu) sēklas, eļļas augu sēklas, proteīnaugus un kartupeļus, kas grupēti attiecīgi pie konkrētā veida labības un eļļas augiem, proteīnaugiem un kartupeļiem [11]. Sēklu ražošana būtībā aptver vairāku veidu ražošanas darbības: izpēte (t. i., pirmās paaudzes sēklu prototipu ieguve), pavairošana (lauku saimniecībās saskaņā ar līgumu) un sertificēšana (t. i., šķirošana un iepakošana, ko veic specializētās ražošanas vienībās). No šīm tikai sēklu pavairošana ir lauksaimniecībai raksturīga darbība, jo izpētes un sertificēšanas darbības veic zinātniskās pētniecības un ražošanas institūti, un tās nav daļa no tradicionālās lauksaimnieciskās darbības (t. i., dabas resursu ekspluatācijas augu un dzīvnieku audzēšanas nolūkā). Iznākumā sēklu ražošana EPL sakarā attiecas vienīgi uz pavairoto sēklu ražošanu. Sēklu starppatēriņš attiecas uz i) pirmās paaudzes sēklām, ko iepērk pavairošanas nolūkā, un ii) sertificētām sēklām, ko augkopības vajadzībām iepērk lauksaimnieciskie ražotāji. 1.71. Vīnogu misas, vīna un olīveļļas ražošana: CPA vīns un olīveļļa ir pārtikas produkti. NACE 1. red. vīna un olīveļļas ražošana ir ierindota DA apakšiedaļā "Lauksaimniecības pārtikas nozare" (15.93. klase "Vīnu ražošana" un 15.41. klase "Neapstrādātu eļļu un tauku ražošana"). Uz lauksaimniecību attiecas vienīgi vīna vīnogu un olīvu audzēšana (01.13. klase "Augļu, riekstu, garšaugu audzēšana un augkopības produktu audzēšana dzērienu pagatavošanai"). Tomēr saskaņā ar NACE 1. red. pieņemto vienošanos vīnu (olīveļļu), ko ražo no vīnogām (olīvām), kuras izaudzētas tajā pašā ražošanas vienībā, attiecina uz lauksaimniecību (01.13. klase). Šī vienošanās atbrīvo no vajadzības nošķirt vīnogas audzējošās vienības no vīnu ražojošajām vienībām. Iznākumā viss vīns (olīveļļa), kas saražots no tajā pašā lauku saimniecībā audzētām vīnogām (olīvām), attiecas uz lauksaimniecībai raksturīgām darbībām. 1.72. Vīna ražošanu vienībās, kas ir cieši saistītas ar lauku saimniecībām, attiecībā uz EPL arī uzskata par lauksaimniecībai raksturīgu darbību. Ar lauku saimniecībām cieši saistītas vienības ietver ražotāju grupas (piemēram, vīna vīnogu audzētāju kooperatīvi). Šo organizāciju iekļaušanu lauksaimniecības nozarē nosaka to specifika, jo minētās organizācijas vēsturiski ir bijušas lauku saimniecību "filiāles" (kopīgās ražošanas un preču realizācijas dēļ), un parasti tās pieder lauku saimniecībām. Turpretim vīna (olīveļļas) ražošanu lauksaimniecības pārtikas uzņēmumos neietver EPL (jo šīs darbības būtība neapšaubāmi ir rūpnieciska). 1.73. Vīnogu misas ražošana ir iekļauta raksturīgo darbību sarakstā līdzās vīna ražošanai, jo vīnogu misu var pārdot vai eksportēt neapstrādātu vai arī pievienot krājumiem pirms pārdošanas vai eksportēšanas, ko veic patēriņa vai vīna darīšanas nolūkā, un to var darīt turpmākā grāmatvedības pārskata periodā. 1.74. Tā kā vīns, olīveļļa un vīnogu misa (pēdējā tikai tad, ja to grāmatvedības pārskata periodā nevinificē) rodas lauksaimnieciskajā ražošanā, pārstrādājot vīnogas un olīvas, kas izaudzētas tajā pašā vienībā, tad nedz vīnogu misas vai vīna ražošanai paredzētās vīnogas, nedz olīveļļas ražošanai paredzētās olīvas (t. i., pamatprodukti) nebūtu attiecināmas uz izlaidi. Tās uzskata par vienības iekšējo patēriņu, ko nemēra kā ražošanas nozares izlaidi (sk. 2.052. punktu). Pārskata periodā nevinificētu vīnogu misu attiecina uz minētā perioda izlaidi. Vinifikācijas periodā to reģistrē kā starppatēriņu (ražošanas nozares iekšējais patēriņš), atbilstīgi samazinot krājumus. Misas pārstrādē iegūto vīnu reģistrē kā izlaides sastāvdaļu. 1.75. Stādījumi (piemēram, vīna dārzi un augļu dārzi) ir pamatkapitāla preces, un to izveidi reģistrē kā izlaidi. Stādījumu izveide uz pašu rēķina ir "Uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces". Ja stādījumu izveidi veic specializētas vienības saskaņā ar līgumu, tad atbilstīgo vērtību uzskata par "Pārdošanu". b) 01.2. grupa: lopkopība 1.76. Tāpat kā augkopības gadījumā (sk. 1.67. punktu), šī grupa ietver ES dalībvalstīs izaudzēto lauksaimniecības dzīvnieku un saražoto dzīvnieku izcelsmes produktu plānveida klasifikāciju. 1.77. Inkubējamās olas un pārtikas olas CPA ir iekļautas vienā apakškategorijā. Tomēr attiecībā uz EPL pastāv vienošanās inkubējamās olas klasificēt kā mājputnu audzēšanas pusfabrikātu [12]. 1.78. Zirgu audzēšana ir EPL raksturīga darbība neatkarīgi no tā, kāds ir šo dzīvnieku audzēšanas mērķis (ciltsdarbs, gaļas ražošana vai pakalpojumi). Tomēr jāatzīmē, ka sacīkšu zirgu staļļu un jāšanas skolu vadīšana nav lauksaimniecībai raksturīga darbība (tā ir ar atpūtu, kultūru un sportu saistīta darbība: 92. daļa) (sk. 2.210. punktu). Tādēļ ienākumu, ko lauksaimnieki gūst no šādām darbībām, EPL neiekļauj. EPL neiekļauj arī sacīkšu zirgu vai jājamzirgu turēšanu, kas nav daļa no lauksaimnieciskās ražošanas procesa. Tas pats attiecas uz vēršiem, kurus audzē vēršu cīņām. 1.79. Ekonomikas pārskatos blakusproduktus [13], kas paši no sevis rodas atsevišķu lauksaimniecības produktu ražošanā, nereģistrē vienā pozīcijā ar pašu produktu. Tos, precizējot sugu, iekļauj atsevišķi katras ražošanas darbību grupas beigās. Augkopībā tie ir, piemēram, salmi, biešu un kāpostu lapas, zirņu un pupu pākstis u. c.; vinifikācijā – nogulsnes un vīnakmens; olīveļļas ražošanā – atlikumi, piemēram, eļļas augu rauši, un lopkopībā – ādas, astri un nomedīto dzīvnieku kažokādas, kā arī vasks, kūtsmēsli un pusšķidrie mēsli. Kopumā neviens no šiem produkcijas veidiem nav ražošanas pamatmērķis, kas izskaidro to, kādēļ statistikas dati par tiem tik reti ir ticami. Pašā lauksaimniecībā šo produkciju izmanto galvenokārt kā dzīvnieku barību vai kā augsnes ielabotājus. Tomēr dažreiz šos blakusproduktus pārdod nelauksaimnieciskām nozarēm, un šādā gadījumā izlaides vērtību atspoguļo EPL. c) 01.4. grupa: lauksaimniecības un lopkopības pakalpojumu darbības, izņemot veterināras darbības 1.80. Darbības, kas ietilpst 01.4. grupā, var iedalīt divās kategorijās: - lauksaimnieciskie pakalpojumi, ko veic ražošanas posmā un saskaņā ar līgumu (t. i., lauksaimnieciska rakstura līgumdarbs), - "citi" lauksaimnieciskie pakalpojumi (apūdeņošanas sistēmu ekspluatācija, dārzu, parku un zaļo zonu projektēšana, apstādīšana un uzturēšana sporta un tamlīdzīgām vajadzībām, koku atzarošana un dzīvžogu cirpšana u. c.). 1.81. Otrajā kategorijā ietilpstošās lauksaimniecisko pakalpojumu darbības neuzskata par EPL raksturīgām darbībām (lai arī tās reģistrē nacionālo kontu lauksaimniecības pārskatos), jo tās nav tradicionālas vai lauksaimniecībai raksturīgas darbības. Tomēr tās var reģistrēt kā nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības (EPL nozīmē). Tradicionālā pieeja, kurā lauksaimniecību raksturo kā augsnes apstrādi, ietver arī visu to darbu, kas vajadzīgs, lai izmantotu dabas resursus augkopībā un dzīvnieku audzēšanā cilvēka vajadzībām. Neraugoties uz vides pakalpojumu pieaugošo tautsaimniecisko nozīmi, nolēma tos nereģistrēt, jo ar šādu rīcību tiktu pārmērīgi paplašināta iepriekš aprakstītā tradicionālā pieeja. Lauksaimnieciska rakstura līgumdarbs 1.82. Ekonomiskās specializācijas procesa gaitā lauku saimniecības un mājsaimniecības jau sen kā ir pārtraukušas pildīt atsevišķas funkcijas, kuru veikšanu aizvien biežāk sāka uzņemties dažādu arodu pārstāvji paši ar savām ražošanas vienībām. Šis funkciju sadalījums galvenokārt skāra lauksaimniecības produktu pārstrādi (kaušana un gaļas pārstrāde, labības malšana, maizes cepšana, sviesta un siera ražošana un sēklu sagatavošana jaunās nozarēs) un vēlākā laikposmā – arī atsevišķus tirdzniecības darījumus. Jo aktuālāk tas ir kļuvis sakarā ar būtiskajām strukturālajām izmaiņām, kas ietekmējušas lauksaimniecību, ar lieljaudas iekārtu pieaugošo izmantojumu un ar lauksaimnieciskajām darbībām, kuras dod tiešu ieguldījumu augkopības un lopkopības produktu ražošanā un kuru veikšanu aizvien biežāk uzdod veikt šajā nolūkā nolīgtām specializētām vienībām. 1.83. No šīm darbībām sevišķi jāatzīmē mēslošana, kaļķošana, aršana, sēšana, ravēšana, kaitēkļu apkarošana, augu aizsardzība, siena novākšana, labības kulšana un aitu cirpšana. 1.84. Visām šīm darbībām raksturīgi ir tas, ka parasti tās ietilpst lauksaimnieciskās produkcijas ražošanas procesā un ir saistītas ar minētās produkcijas ražošanu. 1.85. Ar lauksaimnieciskās produkcijas ražošanu tieši nesaistītas darbības, t. i., darbības, kas nenorisinās lauksaimnieciskās ražošanas posmā (citā ražošanas nozarē ietilpstošas nelauksaimnieciskas darbības piemēri ir transports uz trešo personu rēķina un piena piegāde piena pārstrādes uzņēmumiem), nebūtu jāiekļauj EPL (ja vien tās ir nodalāmas no galvenās lauksaimnieciskās darbības; sk. 1.12. punktu). 1.86. Jāpatur prātā, ka šo klasifikāciju piemēro tikai tad, ja attiecīgās darbības skar vienīgi specializētās vienības. No otras puses, ja lauksaimnieks iznomā iekārtas bez operatoriem vai tikai ar dažiem no vajadzīgajiem operatoriem un ar šo iekārtu palīdzību turpina konkrēto darbību, tad minētā darbība attiecas uz NACE 1. red. 71. daļu. Šāds stāvoklis rodas galvenokārt attiecībā uz vienkāršām iekārtām, kuras jāremontē samērā reti, un galvenokārt maksimālās slodzes periodos, kad pēc iekārtām ir vislielākais pieprasījums (sk. 1.23. punktu). 1.87. Lauksaimnieciskās ražošanas posmā veiktais līgumdarbs galvenokārt attiecas uz dārgu iekārtu un aprīkojuma izmantošanu. Šādu darbu var veikt: a) specializējušies līgumslēdzēji, kuriem tā ir galvenā darbības joma (līgumslēdzēji vārda tiešā nozīmē); b) lauku saimniecības. Lauksaimnieku veiktais līgumdarbs parasti izpaužas šādi: - attiecībā uz lauksaimnieku papildienākumiem viselastīgākā līgumdarba izpausme ir neregulāra palīdzība kaimiņiem. Šajā kategorijā ietilpst arī lauksaimniecības dzīvnieku izmitināšana un – galvenokārt saistībā ar cūkām un mājputniem – lopkopība (jo īpaši nobarošana) par samaksu. Izmitināt var cita lauksaimnieka īpašumā esošus lauksaimniecības dzīvniekus, vai arī šie dzīvnieki var piederēt kādam rūpniecības uzņēmumam, parasti – piegādātājam (piemēram, rupjās barības kultūru audzētājam vai tirgotājam) vai pircējam (piemēram, lopkautuvei), - kā vairāk vai mazāk autonoms iekārtu kopfonds, kas ir sistematizētas kaimiņu savstarpējas palīdzības izpausme. Iekārtu dārdzība un to mazā noslogotība atsevišķā saimniecībā rosina tās saimniecības, kam pieder šādas iekārtas, veidot iekārtu kopfondus, kurus līdz ar vajadzīgo personālu nodod pārējo saimniecību rīcībā. Aizvien biežāk lauksaimnieki galvenos lauksaimniecības ieņēmumus gūst, veicot līgumdarbu tādu personu uzdevumā, kam lauksaimniecība ir vienīgi sekundāra darbība un kas dažos gadījumos ir tikai zemes īpašnieki, - lauksaimniecības tehnikas kooperatīvi [14]. Tie ir lieli kooperatīvi ar algotiem darbiniekiem; tie atgādina specializējušos līgumslēdzējus; c) turpmākā ražošanas posmā iesaistījušies uzņēmumi, kas novāc augļus vai dārzeņus, lai tos paši pārstrādātu (piemēram, konservu cehi, kuri saskaņā ar līgumu ražo zirņu konservus); d) iepriekšējā ražošanas posmā iesaistījušies uzņēmumi. Tie ietver lauksaimniecības tehnikas tirgotājus, kuri veic līgumdarbu. Kaut gan pārējie gadījumi no EPL viedokļa ir ārkārtīgi maz ticami, teorētiski ir iespējams, ka pesticīdu ražotājs pats izlieto savu produkciju. Tomēr, ja to veic ar vismodernākajām tehnoloģijām, tad šim darbam nav noteikti jābūt lauksaimnieciskās ražošanas posmā veiktam līgumdarbam, vismaz ne tad, ja lauksaimnieks šo darbu neveic regulāri (piemēram, parazītu aeromiglošana). 1.88. Gadījumos, kad jāizlemj, vai darbība ir uzskatāma par līgumdarbu (t. i., attiecībā uz darbu, ko lauksaimnieciskās ražošanas procesā parasti veic pašas lauku saimniecības), jāpatur prātā tas, ka svarīgs ir ne tikai šīs darbības raksturs, bet arī konkrētie tās veikšanas apstākļi, t. i., "lauksaimnieciskās ražošanas process". 1.89. Lopkopība, ko pret atlīdzību veic saimniecībās (nodrošināšana ar zemi lauksaimniecības dzīvnieku vajadzībām), ir lauksaimnieciska rakstura līgumdarbs, jo tā ir lauksaimnieciskās ražošanas procesa daļa. Tomēr šajā pozīcijā neietilpst privāta jājamzirgu audzēšana un kopšana, jo šādas darbības nav saistītas ar preču ražošanu, bet gan ir faktisks pakalpojums EKS 1995 nozīmē (NACE 1. red. O iedaļa). Tāpat darbu, kas saistīts ar parku, dārzu, golfa laukumu un ceļmalas apstādījumu izveidi un uzturēšanu, nedrīkst uzskatīt par lauksaimnieciskas ražošanas procesu. 1.90. Līgumdarbu veikušo personu atalgojuma veidam nav nozīmes. Tam nav noteikti jābūt fiksētam atalgojumam (t. i., algai tās īstajā nozīmē); atalgojums tikpat labi var būt daļa no ienākuma, vai to var veidot dažādas sastāvdaļas (piemēram, teļus nobarojis lauksaimnieks atalgojumā parasti saņem noteiktu summu par katru dzīvnieku un turklāt vēl neto peļņas daļu). Atalgojumu var veidot arī noteikta izlaides daļa. 1.91. Tomēr darbs vienmēr jāveic neatkarīgam uzņēmumam: saimniecības algotu darbinieku veiktais darbs šajā kategorijā neietilpst. No saimniecības viedokļa atalgojums par šādu darbu (piemēram, par algota gana darbu) atbilst algu izmaksai un parādās pozīcijā "Darbinieku atalgojums". Turpretim darbu, ko veicis kāds uzņēmums, kurš saskaņā ar līgumu slaucis lopus citās lauku saimniecībās, EPL reģistrē gan kā izlaidi (pakalpojumu pārdošana) no līguma slēdzēja viedokļa, gan kā starppatēriņu (pakalpojumu pirkšana) no lauku saimniecības viedokļa. d) 01.5. grupa: medības, medības ar lamatām un medību dzīvnieku pavairošana, tostarp ar to saistītās pakalpojumu darbības 1.92. Šajā grupā ietilpst šādas darbības: i) dzīvnieku medīšana ar lamatām vai bez tām nolūkā iegūt pārtiku vai kažoku vai ādas; medīšana pētniecības vajadzībām, zooloģiskajiem dārziem vai izmantošanai par lolojumdzīvniekiem; ii) tādu kažokādu un rāpuļu vai putnu ādu ražošana, kas iegūtas medībās ar lamatām vai bez tām; iii) medījamo dzīvnieku krājumu atjaunošana; iv) pakalpojumi nolūkā sekmēt komerciālas medības un medības ar lamatām. Jāatzīmē, ka neizstrādātu vai izstrādātu ādu ražošanu lopkautuvēs un medības kā sportu vai kā brīvā laika pavadīšanas veidu neiekļauj lauksaimniecības nozarei raksturīgo darbību skaitā. Turklāt "Medību" grupā neietver medījamo dzīvnieku audzēšanu saimniecībās; tā jāreģistrē klasē "Citu dzīvnieku audzēšana". 5. EPL lauksaimniecības nozares un nacionālo kontu centrālās sistēmas lauksaimniecības nozares neatbilstība 1.93. EPL lauksaimniecības nozare, kā noteikts 1.62. līdz 1.66. punktā, zināmā mērā atšķiras no nacionālo kontu vajadzībām definētās nozares. Atšķirības skar kā raksturīgo darbību, tā vienību definīcijas. Tās var apkopot šādi: EPL lauksaimniecîbas nozare | = NK lauksaimniecîbas nozare | | +Vīna un olīveļļas ražošanas vienības (ražotāju grupas, kooperatīvi u. c.) | | +Ražošanas vienības, kurās ražo pinamos materiālus | | +Ražošanas vienības, kuru stādaudzētavās audzē Ziemassvētku eglītes, augļu kokus, vīnogulājus un dekoratīvos kokus | | –Vienības, kurās ražo sēklas (pētniecībai vai sertificēšanai) | | –Ražošanas vienības, kuras piedāvā saistītus lauksaimnieciskus pakalpojumus, kas nav lauksaimnieciska rakstura līgumdarbs (t. i., apūdeņošanas sistēmu ekspluatācija, dārzu, parku un zaļo zonu projektēšana, apstādīšana un uzturēšana sporta un tamlīdzīgām vajadzībām; koku atzarošana un dzīvžogu cirpšana) | | –Vienības, kurās lauksaimnieciskā darbība ir tikai brīvā laika pavadīšanas veids | II. DARĪJUMI AR PRODUKCIJU 2.001. Darījumi ar produkciju sniedz pārskatu par produkcijas izcelsmi un izlietojumu. Produkcija ir preces un pakalpojumi, ko rada ražošanas jēdziena satvarā. EKS 1995 noteiktās pamata kategorijas attiecībā uz darījumiem ar produkciju ir: izlaide, starppatēriņš, galapatēriņa izdevumi, faktiskais galapatēriņš, bruto kapitālieguldījumi, preču un pakalpojumu eksports un preču un pakalpojumu imports. 2.002. Kā minēts 1.40. un 1.41. punktā, EPL ņem vērā tikai izlaidi, starppatēriņu un bruto kapitālieguldījumus. Izlaidi reģistrē kā resursu patēriņu un starppatēriņu pie izlietojumiem ražošanas kontā. Bruto kapitālieguldījumus reģistrē kā izlietojumus (aktīvu izmaiņas) kapitāla kontā. A. VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. Pārskata periods 2.003. EPL pārskata periods ir kalendārais gads. 2. Vienības a) daudzumi 2.004. Daudzumi parasti jānorāda tūkstošos tonnu (vīnogu misai un vīnam – desmit tūkstošos hektolitru) ar precizitāti līdz vienai zīmei aiz komata. Dzīvniekiem norāda dzīvsvaru. b) cenas 2.005. EPL cenas jānorāda par tonnu (vīnam un vīnogu misai – par 10 hektolitriem). 2.006. EPL cenas jāreģistrē vai nu noapaļojot līdz tuvākajam veselajam skaitlim, vai ar precizitāti līdz vienai vai divām zīmēm aiz komata atkarībā no pieejamo datu statistiskās ticamības. c) vērtības 2.007. Vērtības jānorāda miljonos valsts valūtas vienību. 3. Reģistrēšanas laiks 2.008. EKS 1995 (1.57. punkts) plūsmas (jo sevišķi darījumus ar produkciju un izplatīšanas darījumus) reģistrē pēc uzkrāšanas principa jeb brīdī, kad maksājamā vai pieprasītā ekonomiskā vērtība tiek radīta, pārveidota, anulēta vai pārtrauc eksistēt, un nevis maksājuma faktiskās veikšanas brīdī. a) izlaide 2.009. Izlaide jāvērtē un jāreģistrē brīdī, kad tā tiek radīta. Tādēļ tā jāreģistrē saražošanas brīdī, un nevis tad, kad pircējs par to samaksā. 2.010. EKS 1995 ražošanu uzskata par nepārtrauktu procesu, kurā preces un pakalpojumus pārvērš citās precēs un pakalpojumos. Šis process var norisināties dažādos laika posmos atkarībā no konkrētās produkcijas, un minētie laika posmi var pārsniegt grāmatvedības pārskata periodu. Tādēļ šāds produkcijas raksturojums apvienojumā ar uzkrāšanas principu nozīmē izlaides reģistrēšanu nepabeigtas produkcijas veidā. Tādējādi saskaņā ar EKS 1995 (3.58. punkts) lauksaimnieciskās produkcijas izlaide jāreģistrē tā, it kā to ražotu nepārtraukti visā ražošanas periodā (nevis tikai tad, kad novāc ražu vai nokauj dzīvniekus). Augošas kultūras un zivju vai dzīvnieku krājumi, ko audzē lietošanai pārtikā, jāuzskata par ražošanas procesā esošas nepabeigtas produkcijas krājumiem, un pēc procesa pabeigšanas tie jāpārveido gatavās produkcijas krājumos. 2.011. Ja ražošanas process pārsniedz grāmatvedības pārskata periodu, tad izlaides reģistrēšana nepabeigtas produkcijas veidā ir gan vēlama, gan vajadzīga ekonomiskajā analīzē. Tas ļauj saglabāt reģistrēto izmaksu un reģistrētās izlaides savstarpējo atbilstību, lai iegūtu vērā ņemamus datus par pievienoto vērtību. Tā kā EPL pamatā ir kalendārais gads, tad var pieņemt, ka nepabeigtās produkcijas reģistrēšana attiecas tikai uz to produkciju, kuras ražošanas process nav pabeigts līdz kalendārā gada beigām (taču to piemēro arī tad, ja vispārējais cenu līmenis grāmatvedības pārskata periodā ļoti strauji mainās) [15]. 2.012. Tomēr attiecībā uz to lauku saimniecības produkciju, kuras ražošanas cikls ir īsāks nekā grāmatvedības pārskata periods, nav vajadzīgs reģistrēt izlaidi kā nepabeigtu produkciju. Izlaides reģistrēšana galaprodukta, t. i., ražas (augkopībā) ieguves posmā būtībā ļauj saglabāt pietiekamu šīs izlaides un ražošanas izmaksu atbilstību. Tas attiecas uz lielāko daļu tās lauksaimnieciskās izlaides, kuras ražošanas cikls nav ilgāks par gadu. Tāpat nav vajadzīgs reģistrēt nepabeigtu produkciju tādā īsa cikla augkopībā, kurā ražošanas process turpinās nākamajā kalendārajā gadā (sk. 2.172. punktu). Augošas kultūras šādos gadījumos neuzskata par nepabeigtas produkcijas krājumiem. 2.013. Praksē reģistrēšanu nepabeigtas produkcijas veidā attiecina tikai uz produkciju ar ilgu ražošanas ciklu. Konkrēti šāda produkcija ir lauksaimniecības dzīvnieki, augkopības produkti, piemēram, vīns (kura nogatavināšana ir no ražošanas procesa neatņemama daļa) un stādījumi. Parastās cenu izmaiņas Eiropas Savienībā nav sevišķi izteiktas, un tām nevajadzētu kļūt par iemeslu konkrētas produkcijas reģistrēšanai nepabeigtas produkcijas statusā (lai gan izņēmuma gadījumos tā var notikt; sk. 2.172. punktu). 2.014. Ražošanas procesu produkcijai, kam ir ilgs ražošanas cikls un kas reģistrēta kā nepabeigta produkcija, uzskata par pabeigtu pēc tam, kad produkciju novāc (augkopība) vai nokauj (dzīvnieki) un nepabeigto produkciju pārveido gatavās produkcijas krājumos, kuri ir gatavi pārdošanai vai izmantošanai citos nolūkos. Ražošanas procesā vērtību, kas ik gadu jāreģistrē kā nepabeigtās produkcijas izlaide, var iegūt, gatavās produkcijas vērtību sadalot proporcionāli izmaksām, kuras radušās katrā atsevišķā laika posmā (NKS 1993, 6.96. punkts). 2.015. Dzīvnieki: dzīvnieku audzēšanai parasti ir vajadzīgs laiks, kas līdz procesa pabeigšanai, iespējams, aptver vairākus grāmatvedības pārskata periodus. No dzimšanas brīža ir iespējami un arī lietderīgi atsevišķi reģistrēt katru audzēšanas posmu, t. i., datus par katru konkrēto dzīvnieku vecuma grupu (tomēr datus par audzēšanas procesu pirms dzimšanas brīža nevar reģistrēt, jo tos nav iespējams nodalīt no pakalpojumiem, kas patērēti, audzējot dzīvnieka māti). 2.016. Vilcējzīvnieku audzēšanas process formāli noslēdzas līdz ar to piedzimšanu; no šā brīža tos reģistrē kā pamatlīdzekļus. Protams, tobrīd dzīvnieki nav gatavi paredzētajam izmantojumam, taču iespējamās variācijas ir tik lielas, ka konkrēta vecuma noteikšana visiem gadījumiem būtu uzskatāma par patvaļu. Dzimšanas brīdis ir izraudzīts praktisku iemeslu dēļ, jo īpaši tādēļ, ka dzīvnieku turpmākais izmantojums ir noteikts jau šajā stadijā. 2.017. Tas ne vienmēr attiecas uz liellopiem, cūkām, aitām un citiem lauksaimniecības dzīvniekiem, kurus var audzēt vaislai vai kaušanai. Ja jaunus dzīvniekus ir iespējams iedalīt pēc to turpmākā izmantojuma, tad dzīvnieki, ko paredzēts izmantot kā ražošanas faktorus, jau no dzimšanas jāreģistrē kā bruto ieguldījumi pamatkapitālā (bruto ieguldījumi pamatkapitālā uz pašu rēķina, t. i., tos uzskata par nepabeigtu produkciju, un to augšanu reģistrē kā izlaidi; sk. EKS 1995, 3.112. punktu). Pārējos gadījumos dzīvniekus iekļauj krājumos kā nepabeigtu produkciju, līdz tie pieaug un paši tiek izmantoti par ražošanas faktoriem (piemēram, slaucamās govis, dzīvnieki vaislai vai citiem ražošanas mērķiem, kā vilnas ražošana). Tad tos reģistrē pie pamatkapitāla. Dzīvnieki, kas nošķirti no vaislas ganāmpulka pirms kaušanas, arī jāreģistrē kā krājumi un nevis kā pamatlīdzekļi. 2.018. Ja cāļu audzēšana aptver divus pārskata periodus, tai piemēro īpašu kārtību. Perējamās olas, kas pārskata perioda beigās atrodas inkubatorā, uzskata par cāļu izlaidi, un tās reģistrē EPL kā mājputnu izlaidi (nepabeigtas produkcijas veidā) (sk. 2.048. punktu). 2.019. Vīns: izlaide jāreģistrē kā nepabeigta produkcija, jo vīna nogatavināšana ir daļa no ražošanas procesa un tā var ilgt vairākus grāmatvedības pārskata periodus. Līdzīgi iepriekšminētajam, rūgstošu vīnogu misu, kas vairs nav neapstrādāta vīnogu misa, bet vēl nav vīns, grāmatvedības pārskata perioda beigās reģistrē tādā pašā veidā kā perējamās olas inkubatorā un norāda EPL kā nepabeigtu produkciju. 2.020. Stādījumos audzētie aktīvi: preces, kas paredzētas kā bruto ieguldījumi pamatkapitālā uz pašu rēķina (un kas nav lauksaimniecības dzīvnieki), piemēram, stādījumi, no kuriem produkciju iegūst atkārtoti, jāreģistrē kā bruto ieguldījumi pamatkapitālā, un tas jādara attiecīgo aktīvu saražošanas brīdī. b) starppatēriņš 2.021. Preces un pakalpojumi jāreģistrē brīdī, kad tie iekļaujas ražošanas procesā, t. i., tad, kad tos faktiski patērē, un nevis tad, kad tos iepērk vai novieto glabāšanā. 2.022. Praksē preču patēriņš konkrētā pārskata periodā atbilst preču iepirkumam vai iegādei, kam pieskaitīti sākotnējie krājumi un no kā atņemti galīgie krājumi attiecīgā perioda beigās [16]. 2.023. Pakalpojumus reģistrē to pirkšanas brīdī. Tā kā pakalpojumus nevar uzglabāt, tad pirkšanas brīdis ir arī patēriņa brīdis. 2.024. Šim noteikumam ir šādi izņēmumi: - pakalpojumi, kas saistīti ar preču iepirkšanu, piemēram, tirdzniecības un transporta pakalpojumi – tos reģistrē kā starppatēriņu brīdī, kad attiecīgās preces patērē (sk. 2.111. punktu), - pakalpojumi, kurus uzskata par pastāvīgiem, piemēram, apdrošināšanas pakalpojumi. Tos attiecīgā pārskata perioda beigās reģistrē proporcionāli konkrētajā gadā vai gada daļā veicamajiem maksājumiem. Tādējādi reģistrētajiem daudzumiem nav noteikti jāsaskan ar attiecīgajā laika posmā samaksātajām apdrošināšanas prēmijām. c) bruto ieguldījumi pamatkapitālā 2.025. Bruto ieguldījumus pamatkapitālā reģistrē brīdī, kad notiek attiecīgo pamatlīdzekļu īpašumtiesību pāreja uz vienību, kurā tos paredzēts izmantot ražošanai. Tomēr šim principam ir divi izņēmumi: pirmkārt, aktīvus, kas iegūti finanšu līzingā, reģistrē tā, it kā lietotājs būtu kļuvis par to īpašnieku brīdī, kad preces kļuvušas pieejamas lietošanai (sk. 2.122. punktu). Otrkārt, uz pašu rēķina veiktus bruto ieguldījumus pamatkapitālā reģistrē attiecīgo aktīvu saražošanas brīdī (izņemot liellopus, cūkas, aitas un citus lauksaimniecības dzīvniekus, kuru turpmākais izmantojums nav skaidri nosakāms, jo šie dzīvnieki krājumos ir iekļauti kā nepabeigta produkcija; sk. 2.017. punktu). 2.026. Attiecīgi augļu vai vīna dārzu izveides gadījumā (uz pašu rēķina saražotas pamatkapitāla preces), ja viss vajadzīgais darbs līdz grāmatvedības pārskata perioda beigām nav pabeigts, apsekojuma gadā patērēto materiālu un sniegto pakalpojumu vērtību reģistrē kā bruto ieguldījumus pamatkapitālā attiecīgā perioda beigās. 2.027. Zemes pirkšanu un pārdošanu, kā arī blakus izmaksas reģistrē īpašumtiesību pārejas brīdī. Tomēr zemes neto iegādes bruto ieguldījumos pamatkapitālā neiekļauj, jo zeme ir neražots aktīvs. Zemes (un pārējo neražoto materiālo aktīvu) neto iegādes reģistrē kapitāla kontā (nefinanšu aktīvu iegādes konts). d) krājumu izmaiņas 2.028. Krājumu izmaiņas atbilst pārskata periodā krājumos novietoto un no tiem izņemto preču daudzuma starpībai. 2.029. Krājumos novietotās preces ir vai nu preces, kas paredzētas vēlākam patēriņam ražošanas procesā (ražošanas resursu krājumi), un šajā gadījumā tās reģistrē īpašumtiesību pārejas brīdī, vai arī tās ir pašas nozares saražotās preces, kas paredzētas turpmākam izmantojumam, piemēram, pārdošanai vai pārņemšanai vienības pamatkapitālā (saražotie krājumi), un šādā gadījumā tos reģistrē kā krājumus tad, kad ražošana ir pabeigta. 2.030. Nepabeigtas produkcijas (kas reģistrēta kā nepabeigta produkcija) gadījumā attiecīgajā ražošanas nozarē pārskata periodā patērēto materiālu un sniegto pakalpojumu vērtību arī reģistrē kā krājumus minētā perioda beigās (izņemot augošas kultūras ar īsu augšanas ciklu; sk. 2.012. punktu; rezultātā daļa no pārskata periodā patērētajiem materiāliem un sniegtajiem pakalpojumiem būs patērēta bez kompensējoša krājumu vērtības pieauguma). 2.031. No krājumiem izņemtās preces (ražošanas resursu krājumu gadījumā) ir preces, kas iekļaujas ražošanas procesā, vai (saražoto krājumu gadījumā) preces, kas atstāj ražošanas nozari, lai tiktu pārdotas vai izmantotas citā veidā. Pirmajā gadījumā preces atskaita no ražošanas nozares krājumiem brīdī, kad notiek to faktiskais starppatēriņš ražošanas procesā; otrajā gadījumā tās atskaita no krājumiem brīdī, kad tās pārdod vai izmanto citā veidā. B. IZLAIDE (sk. EKS 1995 3.07. līdz 3.58. punktu) 1. Vispārīgas piezīmes par izlaides jēdzieniem EKS 1995 un EPL 2.032. EKS 1995 termins "ražošana" apzīmē procesu un termins "izlaide" apzīmē saražotās preces un pakalpojumus; ir svarīgi skaidri apzināties šo atšķirību. Saskaņā ar EKS 1995 (3.14. punkts) izlaide aptver visu produkciju, kas saražota grāmatvedības pārskata periodā. 2.033. Saskaņā ar EKS 1995 izlaide ietver arī: i) preces un pakalpojumus, ko viena vietējā DVV piegādā otrai DVV tajā pašā institucionālajā vienībā; ii) preces, ko saražojusi vietējā DVV un kas, beidzoties grāmatvedības pārskata periodam, kurā šīs preces ir saražotas, vēl joprojām ir krājumos, neatkarīgi no tām paredzētā turpmākā izmantojuma. Tomēr preces un pakalpojumus, ko saražo un patērē vienā un tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā vienā un tajā pašā vietējā DVV, atsevišķi nereģistrē. Tādēļ tās nereģistrē nedz kā vienības izlaidi, nedz kā starppatēriņu. 2.034. EPL izmantotā izlaides jēdziena, kas ir saistīts ar "kopējās izlaides" jēdzienu, pamatā ir EKS 1995 pielāgojums, jo dažas lauksaimniecības preces un pakalpojumus, ko saražo un patērē vienā un tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā vienā un tajā pašā lauksaimniecības vienībā, reģistrē kā lauksaimnieciskas darbības izlaidi. Šo preču un pakalpojumu identifikācijas kritēriji iekļaušanai lauksaimniecības nozares izlaidē ir izklāstīti 2.055. punktā. Atšķirību starp EKS 1995 un EPL pieņemto metodi veido šie vienību iekšējā patēriņa elementi, kuru vērtību iekļauj gan izlaidē, gan starppatēriņā. Lai kuru metodi izmantotu, pievienotā vērtība šādi paliek nemainīga. 2.035. Kā minēts 1.34. punktā, šā EKS noteikuma pārveidojuma pamatā ir lauksaimnieciskās darbības un lauku saimniecības (kā vietējās DVV) īpatnības. Turklāt šis pārveidojums ļauj: - uzlabot lauksaimniecības pārskatu ekonomisko analīzi, jo sevišķi tehnisko koeficientu un pievienotās vērtības likmju (izlaides un starppatēriņa attiecība) noteikšanu, - uzlabot tehnisko koeficientu un pievienotās vērtības likmju salīdzināšanu saimnieciskās darbības apakšnozarēs un dažādās valstīs. Faktiski vienībā patērētā izlaide pārsvarā aprobežojas ar dažiem konkrētiem produkcijas veidiem (piemēram, labība, proteīnu un eļļas produkti, lopbarības kultūras un piens lauksaimniecības dzīvnieku barošanai), un vienības iekšējā patēriņa proporcija ievērojami svārstās atkarībā no tautsaimniecības nozares un valsts, - stiprināt ražošanas, ienākuma veidošanas un uzņēmējdarbības ienākumu konta savstarpējo saskanību: vajadzīgā atbilstība starp darījumiem ar produkciju (izlaide, starppatēriņš u. c.) un izplatīšanas darījumiem (darbinieku atalgojums, subsīdijas, nodokļi, nomas maksas, procenti u. c.) pēc kopējās lauksaimniecības politikas reformas 1992. gadā ir nostiprināta tādā veidā, ka subsīdijām (no kurām dažas attiecas uz nozares iekšējam patēriņam izlietoto produkciju) pašlaik ir svarīga nozīme lauksaimniecības ieņēmumu veidošanā un dinamikā. 2.036. Lai arī tas neietilpst EKS 1995, EPL pieņemtais noteikums lauksaimniecības īpatnību dēļ ir paredzēts NKS (sk. NKS 1993 I pielikuma 15. punktu), kā arī FAO metodoloģiskajā rokasgrāmatā [17]. Visbeidzot, tas ļauj būtiski samazināt izlaides mērījumu rezultātu atšķirības, kas radušās dēļ izvēlētās pamata vienības (vietējā DVV vai homogēnās ražošanas vienība). 2. Lauksaimnieciskās darbības izlaide: daudzumi 2.037. Sastādot EPL, izlaidi pakāpeniski iedala pēc daudzuma. Lauksaimnieciskās produkcijas resursu un izlietojumu shematisks atveidojums +++++ TIFF +++++ 2.038. Šā pakāpeniskā aprēķina sākuma punkts ir vai nu - bruto izlaide (1q), vai - izmantojamā izlaide (3q), atkarībā no tā, vai pamata datos par ražu ir vai nav iekļauti zudumi uz lauka, ražas zudumi un zudumi saimniecībā. a) bruto izlaide Bruto izlaide: (1q) 2.039. Šis ir sākuma punkts valstīm, kuru oficiālajā ražas statistikā ir ietverti zudumi. Atbilstīgi ražošanas nozares jēdzienam jāmēra visa produkcija, kas iegūta, nozares lauksaimniecības vienībām veicot lauksaimniecisku darbību (kā minēts 1.62. un 1.63. punktā). Saskaņā ar 1.31. punktā pieņemto vienošanos (ka nelauksaimnieciskās vienībās sekundāru lauksaimniecisku darbību izlaide neeksistē, jo pieņemts, ka visas lauksaimnieciskās darbības ir nodalāmas, un tādēļ tās katra ir galvenā darbība savā vietējā lauksaimniecības DVV) jāreģistrē visa lauksaimnieciskā izlaide, izņemot to, kas saražota vienībās, kurām lauksaimnieciskā darbība ir vienīgi brīvā laika pavadīšanas veids (sk. 1.24. punktu). b) zudumi Zudumi: (2q) 2.040. Šis postenis attiecas uz regulāriem preču zudumiem krājumos (sk. 2.041. punktu). Tie ietver zudumus uz lauka, ražas zudumus un citus zudumus saimniecībā (ko izraisījis produkcijas ātrbojīgums, laika apstākļu ietekme, piemēram, sals, sausums u. c.). Šeit neiekļauj zudumus, kas radušies dažādās realizācijas stadijās, t. i., preces transportējot no saimniecības, uzglabājot pie tirgotājiem vai pārstādes nozarē veicot to pārstrādi vai apstrādi. Toties šeit jāiekļauj produkcija, ko ražotāji piedāvā pārdošanai, bet kas paliek nepārdota un sabojājas (jo sevišķi augļi un dārzeņi). Zudumu veidi 2.041. Saskaņā ar EKS 1995 ražotājiem var rasties trīs veidu zudumi: regulāri zudumi krājumos (EKS 1995 3.117. un 3.118. punkts), ārkārtas zudumi krājumos (EKS 1995 6.25.e punkts) un katastrofāli zudumi (EKS 1995 6.22. un 6.23.b punkts). Triju veidu zudumu reģistrēšana 2.042. Lai reģistrētu preču zudumu krājumos, jānošķir regulārie zudumi, no vienas puses, un izņēmuma un katastrofālie zudumi, no otras puses. Tomēr zudumu reģistrēšana ir atkarīga arī no izlaides aprēķināšanas metodes un no valstī izmantotā pamata statistikas materiāla veida. 2.043. Ja izlaidi aprēķina pēc sākotnējo un galīgo krājumu datiem, pārdošanas datiem un, iespējams, pēc citiem izlietojumiem (kā, piemēram, uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces), tad šādā gadījumā regulārie zudumi ir jau atskaitīti no krājumu izmaiņām, un vēlreizēja to reģistrēšana postenī "Zudumi" nozīmētu dubultu pieskaitīšanu. Turpretim, ja izlaides aprēķinā neizmanto krājumu datus, bet gan, piemēram, faktiskās dzimstības datus, tad par attiecīgo pārskata periodu ir jāreģistrē regulārie zudumi ražošanā, kā arī audzēšanai vai nobarošanai importēto vai iepriekšējos periodos piedzimušo dzīvnieku zudumi. 2.044. Izņēmuma un katastrofālie preču zudumi krājumos ir jāreģistrē uzkrājuma kontos, precīzāk, kontā "Citas izmaiņas aktīvu apjomā". Tādēļ izlaide ietver pilnu šo zudumu vērtību. 2.045. Pamatlīdzekļu (piemēram, piena govju, vaislas dzīvnieku u. c.) zudumi (regulārie, izņēmuma vai katastrofālie) jāreģistrē kontā "Citas izmaiņas aktīvu apjomā". Tie neietekmē izlaides vērtību. Jāuzsver, ka ražojošus stādījumus skaroši zudumi atkarībā no to veida jāreģistrē vai nu kā "Pamatkapitāla patēriņš", vai kā "Citas izmaiņas aktīvu apjomā". c) izmantojamā izlaide Izmantojamā izlaide: (3q) = (1q) mīnus (2q) = bruto izlaide mīnus zudumi (pie ražotāja). 2.046. Šis ir pirmais postenis, kas jāreģistrē valstīm, kuru pamata statistikā attiecībā uz ražu nav ietverti zudumi. Tas ietver pārskata periodā saražoto izmantojamo produkciju, ko vai nu laidīs pārdošanā, izmantos kā ražošanas līdzekļus, pārstrādās pie tā paša ražotāja, patērēs šā ražotāja saimē, nodos glabāšanā, vai, iespējams, izmantos kā uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces. d) sākotnējie krājumi Sākotnējie krājumi: (4q) 2.047. Tie ir gatavās vai pusgatavās pašu ražotās produkcijas krājumi, kas apsekojuma gada sākumā atrodas lauku saimniecībā (t. i., ko glabā ražotājs). Tādēļ šeit neiekļauj dažādās realizācijas stadijās esošus krājumus un intervences krājumus (sk. 2.201. un turpmāko punktu par lauksaimniecības dzīvniekiem). 2.048. Sākotnējos "mājputnu" krājumos jāietver arī olas, kuras pārskata perioda sākumā perē inkubatoros, jo tās uzskata par mājputnu audzēšanas pusfabrikātu (sk. 2.018. punktu). e) pieejamo resursu kopapjoms Pieejamo resursu kopapjoms: (5q) = izmantojamā izlaide plus sākotnējie krājumi (3q plus 4q). f) vienības iekšējais patēriņš Vienības iekšējais patēriņš: (6q) 2.049. Šajā pozīcijā, kas attiecas uz vienības iekšējo patēriņu, reģistrē produkciju, kas saražota lauksaimniecības vienībā (vietējā DVV) un ko šajā vienībā izmanto kā izejvielu ražošanas procesā, kurš notiek tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā. 2.050. Visa lauksaimniecības produkcija (izņemot lauksaimniecības dzīvniekus; sk. 2.067. un 2.208. punktu), ko lauksaimniecības vienība ir pārdevusi citai ražojošai lauksaimniecības vienībai, ir jāreģistrē kā pārdošana un pēc tam – kā starppatēriņš. Šeit ietilpst apstrādātās un pārstrādātās preces un to blakusprodukti (piemēram, vājpiena ieguvumi, klijas, eļļas rauši un cukurbiešu mīkstums un stublāji, kā arī pēc apstrādes atpakaļ nosūtītās sēklas). Vienības iekšējā patēriņa klasifikācija 2.051. Vienības iekšējo patēriņu var iedalīt atkarībā no attiecīgās produkcijas izlietojuma. 2.052. Produkcija, kuru ražošanas nozarē izlieto tai pašai lauksaimnieciskajai darbībai (t. i., kas ir tajā pašā darbības klasē, kuru NACE 1. red. apzīmē ar četriem cipariem): - sēklas (labības, dārzeņu, ziedu u. c.): atkārtoti lietotas tās pašas kultūras audzēšanā, - vīna vīnogas un vīnogu misa: izmantotas vīna ražošanā, - olīvas: izmantotas olīveļļas ražošanā, - piens: izmantots lopbarībā. 2.053. Produkcija, kuru ražošanas nozarē izlieto citai lauksaimnieciskajai darbībai (t. i., kas ir citā darbības klasē, kuru NACE 1. red. apzīmē ar četriem cipariem). Tie galvenokārt ir augkopības produkti, ko izmanto dzīvnieku barībā, kā arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti, kurus lieto ražošanas procesā kādā citā darbībā (pusšķidrie mēsli un kūtsmēsli, ko izmanto augkopībā kā mēslojuma sastāvdaļu). Dzīvnieku barībā izmantotos augkopības produktus var klasificēt atkarībā no pakāpes, kādā tos parasti realizē (to novērtē kopumā): - dzīvnieku barības produkti, kurus parasti realizē: labība (kvieši, rudzi, mieži, auzas, kukurūza, sorgo, rīsi un citi labības graudi); proteīnaugi; kartupeļi; eļļas augu sēklas (rapšu sēklas, saulgriežu sēklas, sojas pupas un citas eļļas augu sēklas), - dzīvnieku barības produkti, kurus parasti nerealizē: - rupjās barības produkti no viengadīgajiem augiem: sakņu kultūras (cukurbietes, lopbarības bietes, kāļi, lopbarības rāceņi, lopbarības burkāni, lopbarības kāposti/lapu kāposti un citas sakņu kultūras); lopbarības kukurūza un cita rupjā lopbarība zaļmasā (svaiga, kaltēta vai konservēta), - rupjās barības produkti no daudzgadīgajiem augiem: saimnieciskā darbībā iegūta rupjā barība no pastāvīgajām un īslaicīgajām kultūrām (svaiga, kaltēta vai konservēta), - rupjās barības ražošanas blakusprodukti (salmi, pelavas, augu lapas un galotnes un citi rupjās barības ražošanas blakusprodukti). Ražošanas nozares izlaidē iekļaujamā vienības iekšējā patēriņa definīcija 2.054. Lauksaimniecisko produkciju, kas ir vienības iekšējā patēriņa produkcija, ražošanas nozares izlaides mērījumos ņem vērā tikai tad, ja tā atbilst noteiktiem kritērijiem. Nosakot ierobežojošus kritērijus vienības iekšējā patēriņa reģistrēšanā, ir izpildītas divas prasības: pirmā – metodoloģiska prasība, jo pēc atkāpšanās no EKS noteikumu burta radās vajadzība ievērot šā noteikuma garu (iesaistot divas atsevišķas darbības); otrā – praktiska prasība, jo, lai šī izlaides mērīšanas metode sevi attaisnotu, izstrādājamajiem kritērijiem vajadzēja veidot precīzu un salīdzināmu sistēmu, ar ko noteikt, kura daļa no vienības iekšējā patēriņa ir jāreģistrē. 2.055. Šie kritēriji ir šādi: 1. Abām veiktajām darbībām jāatbilst dažādiem četrciparu līmeņiem NACE 1. red. (01. daļa: Lauksaimniecība, medības un ar tām saistītās pakalpojumu darbības). Šā kritērija piemērošana tādējādi neļauj, piemēram, vērtēt lopbarībai izmantotu pienu un sēklas, ko ražo un tajā pašā saimniecībā izmanto augkopībā (vienā un tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā). 2. Lauksaimnieciskajai produkcijai jābūt ar ievērojamu tautsaimniecisku vērtību attiecībā uz ievērojamu skaitu lauksaimnieku. 3. Datiem par cenām un daudzumiem jābūt pieejamiem bez lielām grūtībām. Šis kritērijs ir grūti izpildāms attiecībā uz dažiem nerealizējamas produkcijas veidiem. 2.056. Saskaņā ar to kritēriju definīciju, kurus izmanto, lai atlasītu izlaides mērījumos iekļaujamos vienības iekšējā patēriņa produktus (sk. 2.055. punktu), nozares lauksaimnieciskajā izlaidē jāreģistrē tikai lopbarībā izmantotie augkopības produkti. 2.057. Reģistrējot šos produktus ražošanas nozares izlaidē, tie jāreģistrē arī kā starppatēriņš, šādi ievērojot principu, kurš paredz, ka jāņem vērā kopējie daudzumi, kas saražoti un pēc tam izmantoti citā ražošanas darbībā tajā pašā apsekojuma gadā (sk. 2.055. punktu). Ja izlaides pārtapšana starppatēriņā aizņem ilgāku laiku nekā attiecīgais apsekojuma gads, tad atbilstīgie izlaides daudzumi jāreģistrē kā konkrētā produkta "galīgie krājumi" minētajā apsekojuma gadā. 2.058. Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktus neiekļauj vienības iekšējā patēriņā to praktisko grūtību dēļ, kas rodas sakarā ar daudzumus un jo sevišķi cenas raksturojošu datu nepieejamību. g) ražotāju veiktā pārstrāde Ražotāju veiktā pārstrāde: (7q) 2.059. Pozīcijā attiecībā uz ražotāju veikto pārstrādi reģistrē daudzumus, kas saražoti, lai lauksaimnieciskās produkcijas ražotāji turpinātu to pārstrādāt (piemēram, piens, kura pārstrādē iegūst sviestu vai sieru; āboli, kuru pārstrādē iegūst ābolu vīnu vai sidru), taču tikai tādās pārstrādes darbībās, kas ir nodalāmas no galvenās lauksaimnieciskās darbības (pamatojoties uz grāmatvedības dokumentiem; sk. 1.26. punktu). Jāreģistrē tikai neapstrādātie produkti (piemēram, svaigpiens, āboli), nevis no tiem saražotie pārstrādātie produkti (piemēram, sviests, ābolu vīns un sidrs). Citiem vārdiem sakot, lauksaimnieciskās produkcijas pārstrādē ieguldīto darbu šajā pozīcijā neņem vērā. Ražotāja veiktajā pārstrādē iegūto produkciju, dabiski, norāda nacionālo kontu apakšnozares "Lauksaimniecība" izlaidē (sk. 1.04. un 1.05. punktu). 2.060. Ja šīs pārstrādes darbības ir nenodalāmas nelauksaimnieciskas darbības, tad minētajās pārstrādes darbībās saražoto produkciju reģistrē lauksaimniecības nozares izlaidē (sk. 1.25. punktu). Pamata lauksaimniecisko produkciju, ko minētajās pārstrādes darbībās izmanto kā starppatēriņu, nereģistrē ne kā izlaidi, ne kā starppatēriņu. Šis noteikums izriet no tā, ka abas darbības (lauksaimnieciskās produkcijas ražošana un pārstrāde) pēc grāmatvedības dokumentiem nav atšķiramas. Attiecīgi šo divu veidu darbību izmaksas reģistrē kopā, un to izlaidi uzskata par pārstrādātas produkcijas izlaidi. h) pašu galapatēriņš Pašu galapatēriņš: (8q) 2.061. Šeit ietilpst: i) produkcija, kuru patērē to ražojušā lauksaimnieka saime; ii) produkcija, kas radusies konkrētajā lauksaimniecības vienībā (saimniecībā) un ko izmanto kā samaksu natūrā, atlīdzinot saimniecībā strādājošajiem, vai apmaina pret citām precēm. 2.062. Lauksaimniecisko produkciju, ko lauksaimniecības vienība pārstrādājusi nodalāmā veidā (t. i., kura ir vietējas nelauksaimnieciskas DVV izveides pamatā) un ko patērējusi lauksaimnieka saime, reģistrē nozares "Pārtikas produktu, dzērienu un tabakas ražošana" (NACE 1. red. DA apakšiedaļa) izlaidē kā pašu galapatēriņu. Turpretim lauku mājsaimniecības patērēto lauksaimniecisko produkciju, kas pārstrādāta nenodalāmā veidā (t. i., nenodalāmu nelauksaimniecisku pārstrādes darbību izlaidi), reģistrē kā pašu galapatēriņu attiecīgajās darbībās (sk. 2.080. punktu) un iekļauj lauksaimniecības nozares izlaidē. 2.063. Īpašnieka aizņemtajam miteklim aprēķināto īres vērtību nereģistrē šeit, bet gan pie "Pašu īpašuma izīrēšanas" (NACE 1. red. 70.20. klase). Apmešanās vietas izīrēšana ir nelauksaimnieciska darbība, kuru vienmēr uzskata par nodalāmu no lauksaimnieciskas darbības. i) pārdošana Pārdošana: (9q) 2.064. Šī pozīcija attiecas uz lauksaimniecības vienību veiktu lauksaimnieciskās produkcijas pārdošanu citām (lauksaimniecības vai citā nozarē ietilpstošām) vienībām, tostarp pārdošanu glabāšanas un intervences centriem, bet izņemot pamatlīdzekļu pārdošanu. Tā ir sīkāk iedalīta šādi: ārpusnozares pārdošanas apjomi vietējā tirgū, pārdošanas apjomi citām lauksaimniecības vienībām vietējā tirgū un pārdošanas apjomi ārvalstīs. 2.065. Attiecīgi konkrētai vienībai pārdošanas apjoms atbilst apgrozījumam, kas sasniegts, realizējot izlaidi. Jāatzīmē, ka nav jāreģistrē tādu dzīvnieku pārdošana (eksportam vai kaušanai), kas klasificēti kā pamatlīdzekļi un kas ir no produktīva ganāmpulka. Dzīvniekus, kas klasificēti kā pamatlīdzekļi un kas ir no produktīva ganāmpulka, pirms to pārdošanas pārņem krājumos, bet šādu dzīvnieku pārdošanu (eksportam vai kaušanai) reģistrē kā krājumu samazināšanu, kura parādās vienīgi kapitāla kontā. Atbilstīgais daudzums jau ir ticis aprēķināts kā daļa no uz pašu rēķina saražotajām pamatkapitāla precēm22 un pēc tam reģistrēts ražošanas kontā. 2.066. Lauksaimniecības dzīvnieki, kurus uzskata par krājumiem: par krājumiem uzskatītu lauksaimniecības dzīvnieku realizēšana citai saimniecībai ir pārdošana saskaņā ar 2.064. punktā norādīto definīciju. Šo pārdošanu var ieskaitīt kā izņemšanu no krājumiem, ja minētie lauksaimniecības dzīvnieki pārskata perioda sākumā ir reģistrēti kā krājumi (pretējā gadījumā reģistrē vienīgi pārdošanu). 2.067. Lauksaimniecības dzīvnieku iegādi reģistrē kā krājumu papildinājumu, ja vien pārskata periodā attiecīgo produkciju nepārdod tālāk. Tomēr iegādātos lauksaimniecības dzīvniekus nevar uzskatīt par starppatēriņu, jo pēc definīcijas starppatēriņa precēm ražošanas procesā ir jāzūd (vai vismaz jātiek būtiski pārveidotām). Šos dzīvniekus uzskata par nepabeigtu produkciju, jo dzīvnieku audzēšanas process nav pilnībā pabeigts (audzēšanas process noslēdzas kaušanas brīdī). Tādēļ iegādes reģistrē kā krājumu papildināšanu ar nepabeigtu produkciju, un šādi tās ir reģistrētas kā "negatīvi" pārdošanas apjomi, nevis kā starppatēriņš. Ja tirdzniecība notiek rezidentu saimniecību starpā, tad pārdošanas apjoms un atbilstīgais pirkuma apjoms viens otru kompensē (izņemot īpašumtiesību pārejas izmaksas) [18]. Ņemot vērā šo īpašo attieksmi pret gadījumiem, kad lauksaimniecības vienības savstarpēji tirgojas ar dzīviem dzīvniekiem, starppatēriņu pie "Lauksaimniecības dzīvniekiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem" nereģistrē [19]. 2.068. Lauksaimniecības dzīvnieki, kas klasificēti kā pamatlīdzekļi: lauksaimniecības vienību veiktu tirdzniecību ar pamatlīdzekļos iekļautiem lauksaimniecības dzīvniekiem nereģistrē pie pārdošanas apjomiem, kā noteikts iepriekš, bet gan pie tirdzniecības ar aktīviem (kapitāla kontā to reģistrē kā bruto ieguldījumus pamatkapitālā attiecībā uz lauksaimniecību). Ja tirdzniecība notiek rezidentu saimniecību starpā, tad pārdošanas apjoms un atbilstīgais pirkuma apjoms viens otru kompensē (izņemot pārņemšanas izmaksas). 2.069. Dzīvu dzīvnieku (kas nav paredzēti tūlītējai nokaušanai) importa reģistrēšana: tāpat kā gadījumā ar tirdzniecību rezidentu saimniecību starpā lauksaimniecības dzīvniekus, ko uzskata par krājumiem (un kas nav paredzēti tūlītējai nokaušanai) un ko lauksaimniecības vienības ir importējušas pārskata periodā, reģistrē kā krājumu papildināšanu ar nepabeigtu produkciju, un tādēļ šos daudzumus atskaita no pārdošanas apjoma. No otras puses, daudzumus, kas atbilst dzīvniekiem, kuri klasificēti kā pamatlīdzekļi (piemēram, vaislas dzīvnieki) un kuri ir importēti kā pamatlīdzekļi, no pārdošanas apjoma neatskaita. 2.070. Tomēr tā kā praksē bieži vien ir grūti attiecīgi nošķirt dažādās dzīvnieku kategorijas, pamatojoties uz pieejamajiem ES datu avotiem (nošķirt dzīvniekus, kas klasificēti kā pamatlīdzekļi, no dzīvniekiem, kas klasificēti kā krājumi), tad uzskata, ka visi importētie dzīvnieki ir paredzēti krājumu veidošanai, un visu importēto dzīvnieku (izņemot tos, kas domāti tūlītējai nokaušanai) vērtību atskaita no pārdošanas apjoma vērtības. Šis reģistrēšanas paņēmiens garantē, ka ārējo tirdzniecību ar dzīviem dzīvniekiem skata līdzīgi kā paņēmienu, ko izmanto, aprēķinot bruto vietējo produkciju dzīvnieku audzēšanas statistikā. j) uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces Uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces: (10q) 2.071. Šeit ietilpst vienīgi: - lauksaimniecības vienību darbs (piemēram, darbaspēka, iekārtu un citu ražošanas līdzekļu, tostarp stādāmā materiāla, izmantošana), lai uz pašu rēķina izveidotu stādījumus, piemēram, augļu dārzus, vīna dārzus, mīksto augļu dārzus un apiņu laukus. Kopumā augļu vai vīna dārzu u.c. stādījumu veidošanas darbu, ko veic uz pašu rēķina, veido liels skaits atsevišķu darbību, kuras nevar summēt konkrētos daudzumos; - dzīvnieki, kas izaudzēti lauksaimniecības vienībās un pārņemti to pamatkapitālā (sk. 2.161. punktu). Šos dzīvniekus audzē izlaidei, kuru tie nodrošina regulāri (galvenokārt vaislas lopi, piena lopi, vilcējdzīvnieki, aitas un citi dzīvnieki, ko audzē to vilnas dēļ; sk. 2.202. punktu). k) galīgie krājumi Galīgie krājumi: (11q) 2.072. Tie ir gatavās vai nepabeigtās produkcijas krājumi ražošanas nozares saimniecībās (t. i., ražotāju glabātie krājumi) apsekojuma gada beigās. Šeit neiekļauj dažādās realizācijas stadijās esošos krājumus (jo īpaši tirgotāju un pārstrādes uzņēmumu glabātās rezerves), kā arī intervences krājumus. 2.073. Produkciju, kas krājumos ir tikai pagaidām un ko vēlāk patērē pašā ražošanas nozarē (piemēram, barībai paredzētā labība, sēklas un stādāmais materiāls u. c.) arī jāreģistrē šajā pozīcijā, jo brīdī, kad produkciju novieto krājumā, tās galīgais izmantojums nav zināms. l) kopējais izlietojums Kopējais izlietojums: (12q) (atskaitot vienības iekšējo patēriņu) = (7q) + (8q) + (9q) + (10q) + (11q) = ražotāju veiktā pārstrāde plus pašu galapatēriņš, plus pārdošana, plus uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces, plus galīgie krājumi. 2.074. Šo ierakstu veido 7q līdz 11q slejā minēto vērtību summa. m) krājumu izmaiņas Krājumu izmaiņas: (12q) = (11q) mīnus (4q) = krājumu papildinājumi (P) mīnus krājumu samazinājumi (S). 2.075. Ražošanas nozares krājumu (izņemot dažādās realizācijas stadijās esošus krājumus) izmaiņas apsekojuma gadā mēra, aprēķinot krājumu papildinājuma un samazinājuma apjoma starpību vai galīgo un sākotnējo krājumu apjoma starpību. Otrajā gadījumā, veicot vērtību aprēķinu, jāatskaita pārējās krājumu apjoma izmaiņas un saimniecības guvumi (atskaitot zudumus) (sk. 2.179. un turpmāko punktu). n) lauksaimniecisko darbību izlaide Lauksaimniecisko darbību izlaide = (6q, lopbarība) + (7q) + (8q) + (9q) + (10q) + (12q) 2.076. Saskaņā ar izlaides jēdzienu un reģistrēšanas noteikumiem attiecībā uz vienības iekšējo patēriņu (sk. 2.049. un turpmāko punktu), lauksaimnieciskās produkcijas pārstrādi (sk. 2.059. un 2.060. punktu) un pašu galapatēriņu (sk. 2.061., 2.062. un 2.063. punktu) lauksaimniecisko darbību izlaidi var attēlot šādi. Resursi | Izlietojumi | Lauksaimniecības nozares lauksaimnieciskā izlaide | Bruto izlaide – zudumi = izmantojamā izlaide | Pārdošana (kopapjoms, atskaitot dzīvnieku tirdzniecību lauku saimniecību starpā) | X | Krājumu izmaiņas (pie ražotājiem) | X | Uz pašu rēķina saražotās pamatkapitāla preces (stādījumi, kas ražo atkārtoti, produktīvie dzīvnieki) | X | Pašu galapatēriņš (lauksaimniecības produkti) | X | Ražotāju veiktā pārstrāde (lauksaimniecības produktu pārstrāde, nodalāmas darbības) | X | Vienības iekšējais patēriņš: — attiecībā uz to pašu darbību: sēklas, lopbarības piens, vīna vīnogas, olīveļļas olīvas, perējamās olas | | — attiecībā uz citu darbību: dzīvnieku barībā izmantoti augkopības produkti (realizējama vai nerealizējama labība, eļļas augu sēklas, rupjās lopbarības kultūras u. c.) | X | augkopībā izmantoti dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti (pusšķidrie mēsli, kūtsmēsli) | | 2.077. Salīdzinājumā ar iepriekšējo "galīgās izlaides" jēdzienu, kas reiz bija EPL pamatā, jaunais lauksaimnieciskās darbības izlaides mērīšanas jēdziens ietver lauksaimniecības preču un pakalpojumu tirdzniecību lauksaimniecības vienību starpā, kā arī vienības iekšējo patēriņu attiecībā uz (realizējamiem vai nerealizējamiem) lopbarības produktiem. 3. Nenodalāmu nelauksaimniecisku sekundāro darbību izlaide 2.078. Izšķir divu veidu "nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības" (sk. 1.29. punktu): - "lauksaimnieciskas produkcijas pārstrāde": šī grupa attiecas uz darbībām, kuras ir lauksaimnieciskas darbības turpinājums un kurās izmanto lauksaimniecisku produkciju. Šai pirmajai grupai tipiska darbība ir lauksaimnieciskas produkcijas pārstrāde, - "citas nenodalāmas nelauksaimnieciskas sekundārās darbības": šī grupa attiecas uz darbībām, kurās izmanto lauku saimniecību un tai piederīgos lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļus. Šī nav tik viendabīga kā pirmā grupa. 2.079. Minētās darbības kopumā aptver dažāda veida produkciju (preces un pakalpojumi), kuras daudzumus var summēt. 2.080. Šajās darbībās saražotā produkcija ir vai nu paredzēta pārdošanai, maiņas līgumam, samaksai natūrā, pašu galapatēriņam (sk. 2.062. punktu), vai arī to glabā krājumos. 4. Lau