(476)

Tāpēc Komisija novērtēs, vai visā laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 30. jūlijam ir bijusi pārmērīga kompensācija saskaņā ar 2011. gada VTNP nostādņu 47. punktu. Attiecībā uz šo laikposmu Komisija atzīmē, ka: — pirmkārt, ziņojumā par Tirrenia un Siremar maksātnespējas iemesliem, ko ārkārtas administrācija sagatavoja 2011. gada maijā, teikts, ka valsts kompensācija, ko piešķīra Siremar saskaņā ar sākotnējo konvenciju līdz 2010. gadam bija vidēji 70 miljoni EUR gadā. Tas veidoja no 70 % līdz 75 % no Siremar apgrozījuma šajā laikposmā. Tāpēc, lai veiktu savas darbības, Siremar bija gandrīz pilnībā atkarīgs no kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu. Patiešām, lai gan laikā no 1999. līdz 2008. gadam Siremar arvien vairāk bija atkarīgs no valsts kompensācijām, ar ikgadējo kompensāciju, kas nepārsniedza 55,7 miljonus EUR, nebūtu pietiekami, lai ilgtermiņā tas varētu pildīt savas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Jo īpaši ziņojumā ir norādīts, kā valsts kompensācijas aprēķināšanas metodika saskaņā ar sākotnējo konvenciju, kas tika piemērota līdz 2009. gadam, vienmēr ļāva Siremar pienācīgi segt visus savus ražošanas faktorus (t. i., kapitālu un darbaspēku), neraugoties uz to, ka vidēji tā pašu kapitāla atdeve bija maza. Tomēr minētā metodika vairs netika piemērota no 2010. gada. Tās vietā tika piemērota jaunā metodika, kas noteikta CIPE direktīvā un 2009. gada likumā, kas ietvēra maksimālo summu, kas Siremar tika noteikta daudz zemākā apmērā nekā vidējā kompensācija, ko tas saņēma iepriekšējos desmit gados, — otrkārt, iesniegtie dokumenti liecina, ka 2010. gadā Siremar bija pieprasījis aptuveni 66 miljonus EUR, bet Itālija apstiprināja kompensāciju tikai 55,7 miljonu EUR apmērā. Turklāt šī summa nozīmē, ka laikā no 2009. līdz 2010. gadam kompensācija samazinājās par 17 %, kad stājās spēkā jaunā kompensācijas aprēķināšanas metodika apvienojumā ar fiksētu maksimālo summu. Ja salīdzina 2008.–2009. gadu un 2010.–2011. gadu, atšķirība ir vēl būtiskāka: šajā laikposmā kompensācija samazinājās būtiski – par 22 %, — treškārt, pamatojoties uz Siremar sagatavotajiem pārskatiem attiecībā uz katru maršrutu par 2010. gadu, Komisija atzīmē, ka 2010. gadā Siremar ziņoja par pozitīvu darbības rezultātu aptuveni 5,9 miljonu EUR apmērā. Itālija precizēja, ka šī summa bija vienāda ar ROIC, kas aprēķināta, piemērojot 7,6 % likmi ieguldītajam kapitālam 77,5 miljonu EUR apmērā. Komisija atzīmē, ka 2010. gadā paziņotais ieguldītais kapitāls ir vairāk nekā divas reizes lielāks par vidējo ikgadējo ieguldīto kapitālu, par kuru ziņoja CdI un vēlāk SNS (sk. 135. zemsvītras piezīmi), un ka likme ir augstāka nekā 6,5 % riska kapitāla prēmija, kas noteikta CIPE direktīvā, bet zemāka nekā likme, kas izriet no pilnīgas CIPE metodikas piemērošanas (t. i., 8,87 %, sk. 218. apsvērumu). Ja būtu piemērota 6,5 % likme, ROIC būtu tikai 5 miljoni EUR. Tādējādi Komisija atzīmē, ka par 2010. gadu Siremar saņēma pārmērīgu kompensāciju aptuveni 0,9 miljonu EUR apmērā, — ceturtkārt, pēc tam, kad Siremar 2010. gada septembrī piemēroja ārkārtas administratīvo procedūru (šajā gadījumā – likvidācijas procedūra), 2010., 2011. un 2012. gada finanšu pārskati netika sagatavoti. Tas pats attiecas uz 2011. un 2012. gada maršrutu pārskatiem. Gluži pretēji – saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem ārkārtas administrācija sagatavoja un iesniedza ceturkšņa ziņojumus uzraugošajām valsts iestādēm, t. i., Ekonomikas attīstības ministrijai. Šie pārskati liecina, ka kopējie darbības rezultāti laikā no 2010. gada septembra līdz 2012. gada jūnijam bija negatīvi, ar zaudējumiem 0,7 miljonu EUR apmērā. Līdz 2012. gada septembrim, t. i., pēc darbības filiāles nodošanas CdI, šie zaudējumi no saimnieciskās darbības bija pieauguši līdz 4,8 miljoniem EUR. Tāpēc Siremar cieta zaudējumus, jo tas turpināja pildīt sabiedrisko pakalpojumu saistības, kamēr noritēja Siremar darbības filiāles pārdošanas procedūra. Lai gan Komisija pauž nožēlu, ka par 2011. gadu un 2012. gada pirmo pusgadu netika sagatavoti pārskati par katru maršrutu, Itālija ir apstiprinājusi, ka pagarinājuma termiņā Siremar nesniedza pakalpojumus, kas pārsniegtu tā sabiedrisko pakalpojumu saistības. Tā kā kopējie finanšu rezultāti laikposmā no 2010. gada septembra līdz 2012. gada septembrim bija negatīvi, šie dokumenti nepārprotami liecina, ka Siremar nav saņēmis pārmērīgu kompensāciju laikposmā pēc tam, kad tam piemēroja ārkārtas administratīvo procedūru, un ka ierobežotā pārmērīgā kompensācija, ko tas saņēma 2010. gadā, tika zaudēta turpmākajos gados.