(73)

[…] pētījumā tika izstrādāta šāda analīze: a) Atlīdzību, ko Valsts kase maksāja uzņēmumam PI par noguldījumiem, var uzskatīt par taisnīgu, jo: 1) sagaidāms, ka šādu noguldījumu bāzei, no kuras atskaitīts teorētiski svārstīgākais komponents, ir ārkārtīgi liels ilgums, un patiesībā tas ir bezgalīgs; 2) šādas noguldījumu bāzes pazīmes tiek nodotas Valsts kasei ar likumu; 3) Valsts kases maksātā indeksācija ir noteikta, pamatojoties uz valsts iekšējā aizņēmuma 12 mēnešu parādzīmēm par 10 % (par svārstīgāko komponentu), pamatojoties uz Itālijas valsts 10 gadu obligācijām par 10 % (par komponentu, kurš saskaņā ar piesardzīgākiem pieņēmumiem varētu potenciāli samazināties laika gaitā) un pamatojoties uz Itālijas valsts 30 gadu obligācijām par 80 %; 4) saistības nostiprina PI un Valsts kases attiecību pastāvīgumu; 5) PI kā noguldītājam piemērotie ierobežojumi ietver netiešās izmaksas un apgrūtinājumus: a) noguldījumu Valsts kasē nevar uzskatīt par “bezriska” īstermiņa aktīvu, ņemot vērā PI pastāvīgās Saistības noguldīt naudas līdzekļus Valsts kasē; b) PI nevar iesaistīties līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģijās (kvantitatīvā analīze, ko veicis […], ir ar mērķi noteikt attiecīgās galīgās izmaksas). b) Salīdzinot PI procentu peļņas normu ar salīdzināmo privātā sektora banku procentu peļņas normu, atklājās, ka izmaksas par PI noguldījumiem no mazumtirdzniecības klientiem atbilst privātā sektora banku mazumtirdzniecības noguldītāju izmaksām. Turklāt procentu peļņas norma, ko gūst privātā sektora bankas par sava finansējuma noguldījumu komponentu, ir būtiski augstāka nekā PI procentu peļņas norma, kas, kā uzskata […], ir pierādījums tam, ka PI netika sniegts valsts atbalsts. c) Salīdzinot PI un privātā sektora līdzinieku aktīvu saistību satura neatbilstību, tika konstatēts, ka PI noguldījumu bāzei ir “patiesībā bezgalīga” ilguma komponents, kas saskaņā ar piesardzīgām aplēsēm ir vismaz 60,8 % no kopapjoma. Saskaņā ar Nolīgumu PI izmanto ieņēmumus no savu noguldījumu bāzes, lai finansētu ilgtermiņa aktīvus, piemēram, noguldījumus Valsts kasē. Lai noskaidrotu privātā sektora banku uzvedību, tika analizēti publiskā sektora finansēšanā specializējušos banku (piem., Dexia, Depfa) finanšu rādītāji. Šīs bankas darbojas pēc līdzīgas shēmas. Faktiski publiskā sektora bankas sevi finansē apmēram 50 % apmērā vidējā termiņā līdz ilgtermiņā un atlikušo daļu – ar pārdošanas ar atpirkšanu līgumiem ar ECB vai starpbanku noguldījumiem, savukārt iegulda visu savu finansējumu nelikvīdos publiskā sektora aktīvos, ko emitējušas valsts vai pašvaldības iestādes un kuru termiņš parasti ir 10–50 gadi. d) Kvantitatīvā analīze, kuras mērķis bija pierādīt resursu aktīvas pārvaldības izdevīgumu, pamatojoties uz PI ieguldījumiem Eiropas valstu obligāciju portfelī, tika sākta 2007. gada martā. Analīze tika veikta, pamatojoties uz diviem elementiem, pirmkārt, uz iespējamā iepriekšējo laikposmu snieguma analīzi, un, otrkārt, uz turpmāko attīstību: 1) […] retrospektīvi piemēroja fondu pārvaldīšanas stratēģijas PI noguldījumu portfelim, proti, vienu, kas ietver līdzīgu ilgumu kā […] pētījuma portfelim riskam pakļautās vērtības specifikācijā (saukta par “standarta portfeli”), un otru (saukta par “taktisko stratēģiju”), izmantojot tos pašus kritērijus un ieguldījumu ierobežojumus, kurus pašlaik piemēro PI. Pēdējās minētās stratēģijas pamatā ir automātiskais kvantitatīvais modelis. Peļņa, kas gūta 10 pēdējos gados saskaņā ar taktisko stratēģiju, būtu pārsniegusi Nolīguma peļņu šajā pašā laikposmā par aptuveni 1,62 % gadā (tomēr neņemot vērā darījuma izmaksas). Peļņa, kas gūta divos gados, t. i., 2005.–2006. gadā, (2,45 %) būtu bijusi zemāka nekā Nolīgumā minētā peļņa (4,14 %); 2) skatoties nākotnē, […] identificēja noteiktus fondu pārvaldīšanas risinājumus, ko PI varētu īstenot, lai gūtu papildu peļņu no pasīviem ieguldījumiem valsts obligācijās, neradot papildu būtiskus inkrementālos riskus. Kā šādu stratēģiju pierādījums […] pētījumā ir sniegts šāds sīks apraksts: a) stratēģijas, kas balstās uz valsts obligāciju pirkuma tiesību pārdošanu, ar kurām varētu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā; b) sintētisku suverēnu eurozonas obligāciju izveide, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā; c) no portfeļa gūtā esošā kapitāla pieauguma daļas pārvaldība, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā; kā arī d) obligāciju maiņa portfelī, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā.