LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 236/10

KOMISIJAS LĒMUMS

(2007. gada 23. oktobris)

par valsts atbalstu C 34/06 (ex N 29/05, ex CP 13/04), ko Vācijas Federatīvā Republika vēlas īstenot zemes ciparu televīzijas (DVB-T) ieviešanai Ziemeļreinā-Vestfālenē

(izziņots ar dokumenta numuru K(2007) 5109)

(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2008/708/EK)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 88. panta 2. punkta pirmo daļu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

aicinājusi ieinteresētās personas iesniegt apsvērumus atbilstīgi iepriekš minētajiem noteikumiem (1) un ņēmusi vērā to apsvērumus,

tā kā:

I. PROCEDŪRA

(1) Komisija 2004. gada 26. janvāra vēstulē pieprasīja federālajai valdībai ziņas sakarā ar preses ziņojumiem par valsts atbalstu zemes ciparu televīzijas (“DVB-T”) ieviešanai Ziemeļreinā-Vestfālenē (ZRV). Federālā valdība uz to atbildēja 2004. gada 23. marta vēstulē, kas reģistrēta tajā pašā datumā. Komisijas dienesti 2004. gada 2. jūnijā tikās ar iestādi, kas atbild par šo pasākumu, – Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen (Ziemeļreinas-Vestfālenes zemes plašsaziņas līdzekļu iestāde, “LfM”), un 2004. gada 10. decembrī – ar Ziemeļreinas-Vestfālenes valdības pārstāvjiem.

(2) Ar 2005. gada 13. janvāra vēstuli, kas reģistrēta tajā pašā datumā, federālā valdība saskaņā ar EK līguma 88. panta 3. punktu paziņoja par pasākumu sakarā ar DVB-T darbības izvēršanu Ziemeļreinā-Vestfālenē. Par šo pasākumu federālā valdība ziņoja juridiskās noteiktības labad.

(3) Ar 2005. gada 10. martu datētajā vēstulē Komisija pieprasīja papildu ziņas. Federālā valdība pēc termiņa pagarinājuma atbildēja ar 2005. gada 29. aprīļa vēstuli, kas reģistrēta tajā pašā datumā. Komisijas dienesti 2005. gada 23. jūnijā tikās ar plašsaziņas līdzekļu iestādes un Ziemeļreinas-Vestfālenes zemes pārstāvjiem, kas šajā sanāksmē sniedza papildu informāciju.

(4) Komisija 2005. gada 9. novembrī pieņēma galīgu lēmumu, kurā paziņoja, ka valsts atbalsts DVB-T finansēšanai Berlīnē-Brandenburgā nav saderīgs ar kopējo tirgu (2). Ņemot vērā abu gadījumu līdzību, Komisija un Vācija vienojās atlikt paziņošanas procedūru (3), lai ļautu varas iestādēm novērtēt lēmuma par Berlīni-Brandenburgu ietekmi uz pašreizējo gadījumu. Tajā pašā laikā paziņošanas procedūra tika atlikta arī attiecībā uz citu līdzīgu pasākumu sakarā ar Bavāriju, par kuru Komisijai tika paziņots 2004. gada 8. decembrī (4).

(5) Ar 2006. gada 12. aprīli datētā vēstulē Komisija aicināja Vāciju mēneša laikā noteikt savu nostāju gaidāmajā paziņošanas procedūrā. Ar 2006. gada 12. maiju datētā un tajā pašā datumā reģistrētā vēstulē Vācija informēja Komisiju, ka negrasās atsaukt vai mainīt izziņoto pasākumu attiecībā uz ZRV.

(6) Ar 2006. gada 19. jūliju datētā vēstulē Komisija informēja Vācijas Federatīvo Republiku, ka ir nolēmusi attiecībā uz minēto pasākumu sākt EK līguma 88. panta 2. punktā noteikto procedūru. Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (5). Komisija aicināja ieinteresētās personas izteikt apsvērumus par attiecīgo pasākumu.

(7) Pēc termiņa pagarināšanas Vācija ar 2006. gada 4. oktobri datētā un tajā pašā datumā reģistrētā vēstulē atsaucās uz lēmumā sākt procedūru pausto lūgumu izteikt apsvērumus. Komisija saņēma apsvērumus arī no Eiropas Pavadoņu operatoru apvienības (“ESOA”) (6), Verband Privater Kabelnetzbetreiber e. V. (“ANGA”) (7) un ish NRW GmbH (“ish”) (8).

(8) Ar 2006. gada 19. decembra vēstuli Komisija šos apsvērumus nosūtīja Vācijai, lūdzot izteikt viedokli. Iestādes iesniedza savu viedokli pēc termiņa pagarinājuma ar 2007. gada 16. februāri datētā un tajā pašā datumā reģistrētā vēstulē. Komisija 2007. gada 19. aprīlī rīkoja sanāksmi ar LfM, lai varētu pirms novērtējuma galīgās redakcijas vēl pēdējo reizi apmainīties viedokļiem. Komisija 2007. gada 24. maija e-pasta ziņojumā nosūtīja jaunu neformālu informācijas pieprasījumu, uz kuru Vācijas iestādes atbildēja ar 2007. gada 5. jūliju datētā e-pasta ziņojumā, kas reģistrēts 6. jūlijā.

II. SĪKS PASĀKUMA APRAKSTS

1. PRIEKŠVĒSTURE

(9) Izziņotais pasākums attiecas uz zemes ciparu televīzijas ieviešanu Ziemeļreinā-Vestfālenē. Tas jāskata saistībā ar apraides digitalizāciju, un tā aptver visas parastās televīzijas signālu raidīšanas platformas, t. i., kabeļu, pavadoņu un zemes.

(10) Galvenā digitalizācijas priekšrocība visās platformās ir raidīšanas jaudas palielinājums, ko panāk ar frekvenču diapazona lietderīgāku izmantojumu. Tā var dot iespēju piedāvāt jaunus, labākus apraides pakalpojumus, un zemes analogās TV atslēgšana varētu ļaut atbrīvot frekvences, kuras varētu piešķirt jaunām vajadzībām, un potenciāla jaunienācēju parādīšanās varētu palielināt tirgus konkurenci un veicināt inovāciju. Ņemot vērā šos ieguvumus, Komisija aktīvi atbalsta digitalizāciju (9). Šis process patlaban norisinās Vācijā un citās dalībvalstīs, un kopējais mērķis ir pabeigt atteikšanos no analogās televīzijas visā Eiropas Savienībā līdz 2012. gada sākumam (10).

(11) Lai veicinātu apraides digitalizāciju Vācijā, 1997. gada beigās pēc Vācijas zemju ministru prezidentu lēmuma pieņemšanas ar federālās valdības lēmumu tika uzsākta digitālās apraides iniciatīva (Initiative Digitaler Rundfunk, “IDR”). Šajā iniciatīvā federālā valdība, federālās zemes un dažādi citi tirgus dalībnieki izstrādāja ieteikumus par digitalizāciju. Sākotnējo IDR ziņojumu federālā valdība apstiprināja 1998. gada augustā, un tam sekoja vispārējs digitālās apraides ieviešanas plāns ar nosaukumu Startszenario 2000 (11). Cita starpā šajā plānā bija noteikts, ka kabeļtelevīzijas, pavadoņtelevīzijas un zemes televīzijas apraides digitalizācija Vācijā tiks pabeigta vēlākais 2010. gadā.

(12) Ziemeļreinā-Vestfālenē pārslēgšanās projektu vadīja LfM. Saskaņā ar Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma 27. panta 1. punktu (Landesmediengesetz Nordrhein-Westfalen) (12) LfM ir uzdevums atbalstīt un virzīt pāreju no analogās uz ciparu pārraidi (“die LfM unterstützt und begleitet die Umstellung der analogen auf digitale Übertragung”). Sakarā ar pāreju uz digitālo televīziju tai ar dažādo apraides līdzekļu kopdarbību un piemērotiem nosacījumiem ir jānodrošina programmu piedāvājuma daudzveidība (“Versorgung mit vielfältigen Programmangeboten durch das Zusammenspiel der verschiedenen Übertragungswege zu angemessenen Bedingungen”). Otrs galvenais LfM uzdevums ir komerciālo raidsabiedrību pārraudzība.

(13) Saistībā ar kabeļu, pavadoņu un zemes televīzijas pārraides digitalizāciju šis pasākums risina tikai pāreju uz zemes raidīšanas platformu. Kopumā ciparu zemes apraidē ir iesaistītas divu veidu komersantu grupas, kas var būt un var nebūt integrētas: tīkla operatori, kas rūpējas par apraides signālu pārraidi, un raidsabiedrības, kas veido un noformē saturu.

(14) Kopš kabeļtelevīzijas un pavadoņtelevīzijas parādīšanās 20. gs. 80. gados zemes apraides tirgus daļa Vācijā kopumā ir krasi samazinājusies. Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju kabeļtelevīzijas tīkli 20. gs. 80. gados tika izvērsti ar ievērojamu valsts atbalstu (13). Vācijas iestādes sniegušas ziņas, ka praktiski ikviena mājsaimniecība Vācijā spēj uztvert nekodētās televīzijas programmas no pavadoņiem.

(15) Diagrammā, kas bija iekļauta arī lēmumā par procedūras uzsākšanu, ir attēlots tirgus daļas samazinājums. 1. attēls Zemes platformas tirgus daļa visā valstī un ZRV (14)

(16) No 2004. gada pēc pārslēgšanās uz ciparu raidīšanu zemes platformas rūkošā daļa stabilizējās, bet kopš 2005. gada tendence ir pretēja. Saskaņā ar Digitalizācijas pārskata 2007 (15) ziņām Vācijas mājsaimniecībās 2007. gada vidū bija šāds procentuāls televīzijas uztveršanas sadalījums: 53,7 % kabeļtelevīzijas, 42,5 % pavadoņtelevīzijas, 11,5 % zemes televīzijas (pieaugums par diviem procentu punktiem salīdzinājumā ar 2006. gadu). Ciparu zemes televīzijas daļa bija ievērojami augusi – 3,6 miljoni mājsaimniecību lietoja DVB-T, kas ir gandrīz divreiz vairāk nekā iepriekšējā gadā. Zemes apraide sasniegusi gandrīz 90 % digitalizācijas pakāpi. Digitalizācijas pārskatā sniegts arī DVB-T televīzijas uztveršanas sadalījums pa reģioniem (16). Pēc šiem datiem mājsaimniecību uztveršanas tirgus daļa ZRV t. s. “galvenajos apgabalos” (Kerngebiete), kas aptver tikai apgabalus, kur DVB-T ir pieejama, palielinājās no 9,5 % 2005. gadā līdz 16,5 % 2007. gadā (sk. 2. attēlu). 2. attēls Zemes platformas tirgus daļa Vācijā un ZRV pēc pārejas

(17) Tehniskā ziņā, lai attīstītu ciparu zemes apraidi, tīkla operatoram ir jāmodernizē raidīšanas iekārtas un jāpiešķir frekvences raidīšanai. Lai gūtu labumu no digitalizācijas, līdzšinējā analogā apraide ir pakāpeniski jāizbeidz. Laikā, kad analogā un ciparu pārraide tiek veikta līdztekus (vienlaicīgas apraides periodā), pāreja faktiski var saasināt spektra sadalīšanas problēmu (17). Tirgus dalībniekiem ir jāvienojas par kopīgu brīdi, kad tiek ieslēgta ciparu un izslēgta analogā apraide, lai izvairītos no frekvenču trūkuma un līdz minimumam samazinātu paralēlas raidīšanas izmaksas. Ņemot vērā pārejas uz zemes apraidi sarežģītību, Startszenario 2000 bija paredzēta pakāpeniska DVB-T ieviešana dažādās federālajās zemēs, sākot ar visblīvāk apdzīvotajiem apgabaliem (18).

(18) Pirmo iniciatīvu LfM izrādīja Ziemeļreinā-Vestfālenē 1998. gada 27. novembrī (19) ar lēmumu sākt DVB-T izmēģinājuma projektu (DVB-T Feldversuch) Ķelnē 1999. un 2000. gadā. Ievērojot Startszenario 2000 mērķus, Ziemeļreinas-Vestfālenes iestādes pēc tam piekrita sadarboties ar Lejassaksijas, Šlēsvigas-Holšteinas, Hamburgas un Brēmenes kompetentajām iestādēm un veikt vienlaicīgu zemes apraides digitalizāciju, lai tādējādi vairotu efektivitāti.

(19) LfM, valsts raidsabiedrības (“VRS”) ARD, ZDF un WDR Köln (20), komerciālās raidsabiedrības (“KRS”) RTL Television (“RTL”), VOX Film und Fernseh-GmbH & Co. KG (“VOX”) un ProSiebenSat.1 Media AG (“ProSiebenSat.1”) 2003. gada 20. oktobrī parakstīja vispārīgu nolīgumu par DVB-T ieviešanu Ziemeļreinā-Vestfālenē. Nolīgumā Ķelne/Bonna un Rūra/Diseldorfa tika nosauktas kā divi apgabali, kur DVB-T ieviešama tūlīt pēc sekmīgas pārejas Berlīnes-Potsdamas apgabalā, un tika noteikts saistošs pārejas grafiks. Nolīgumā nebija nekādu konkrētu punktu par paredzētajiem finansēšanas pasākumiem. Tajā bija tikai norādīts, ka “atbalsta pasākuma veidā LfM sniedz finansējumu DVB-T raidīšanas tehniskajai infrastruktūrai Ziemeļreinā-Vestfālenē”. Bez tam pielikumā bija norāde uz finansēšanas plāna izstrādi pilsoņiem sociālu iemeslu dēļ (21).

(20) 2003. gada 20. oktobra vispārīgo nolīgumu papildināja sadarbības nolīgums (Kooperationsvereinbarung zur Einführung des digitalen terrestrischen Fernsehens (DVB-T) in Nordrhein-Westfalen), ko tās pašas puses (WDR pārstāvēja arī raidsabiedrību ARD), kā arī Ziemeļreinas-Vestfālenes zeme parakstīja 2003. gada 10. decembrī. Sadarbības nolīgumā tika definēti kopīgie principi saziņai DVB-T sakarā un tika noteiktas struktūras, kas atbild par nolīguma īstenošanu, konkrēti, virzības komiteja (Lenkungsausschuss) lēmumu pieņemšanai un projektu birojs (Projektbüro) īstenošanai. Projektu biroju izveidoja ar LfM (LfM Nova GmbH), WDR (kas pārstāvēja arī raidsabiedrību ARD) un ZDF2004. gada 14. janvāra līgumu.

(21) DVB-T tīkla kopējā raidīšanas jauda aptver sešus multipleksus (22), kas domāti pavisam 24 programmu kanālu pārraidīšanai gan Ķelnes/Bonnas, gan Diseldorfas/Rūras apgabalā. Lai sāktu ciparu zemes raidīšanu, bija jāpiešķir frekvences ar licencēm gan raidsabiedrībām (programmu raidīšanai), gan tīkla operatoriem (DVB-T platformas uzturēšanai). Programmu raidīšanai katrai no valsts raidorganizācijām (ARD, ZDF un WDR) tika piešķirts viens multiplekss gan Ķelnes/Bonnas, gan Diseldorfas/Rūras apgabalā. LfM sarīkoja konkursu uz komerciālajām raidorganizācijām rezervēto jaudu, un attiecīgās DVB-T licences tika piešķirtas 2004. gada 14. maijā. Licences tīkla ekspluatācijai Elektrosakaru un pasta pārvaldes iestāde (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post, RegTP – tagad Bundesnetzagentur für Elektrizität, Telekommunikation, Post und Eisenbahn, BNetzA) piešķīra 2004. gadā (sīkāk par piešķiršanas procedūru sk. turpmāk 24.–30. apsvērumā).

(22) Saskaņā ar 2003. gada 20. oktobra vispārīgo vienošanos ciparu zemes pārraide Ķelnes/Bonnas apgabalā sākās 2004. gada 24. maijā un Diseldorfas/Rūras apgabalā – 2004. gada 8. novembrī. KRS zemes analogā pārraide (“ZAP”) attiecīgajos sākuma datumos tika apturēta. Trīs KRS kanālu ARD-Das Erste, ZDF un WDR ZAP vienlaicīgās apraides fāzē turpinājās līdztekus apmēram piecus mēnešus līdz atslēgšanai 2004. gada 8. novembrī Ķelnes/Bonnas apgabalā un 2005. gada 4. aprīlī – Diseldorfas/Rūras apgabalā. 2004. gada 19. novembrīLfM izdeva rīkojumu par finansiālu atbalstu DVB-T (Förderrichtlinie DVB-T), kas stājās spēkā ar atpakaļejošu datumu 2004. gada 3. maijā.

(23) Pēc aizsākuma Ķelnes/Bonnas apgabalā un Diseldorfas/Rūras apgabalā DVB-T darbība tiek izvērsta citos Ziemeļreinas-Vestfālenes apgabalos. 2006. gada 29. maijāDVB-T pārraides tika sāktas vēl divos apgabalos (Vupertālē un Austrumvestfālenē-Lipē). 2007. gada 12. jūnijāDVB-T pārraides sākās Minsterlandē, un ciparu zemes televīzijas pārraides sākums Āhenē un Dienvidvestfālenē tiek plānots 2007. gada novembrī. Pretēji Ķelnes/Bonnas un Diseldorfas/Rūras apgabalam šajos apgabalos pāreju izdara tikai valsts raidorganizācijas bez KRS dalības (23).

(24) Saskaņā ar Apvienotās Vācijas apraides nolīguma (Staatsvertrag über den Rundfunk im vereinten Deutschland (RStV)) (24) 52.a panta 1. punktu ZRV Plašsaziņas līdzekļu likuma 28. pantā noteikts, ka, “pirmoreiz sadalot zemes digitālās apraides jaudas, priekšroka dodama tām raidorganizācijām, kuru programmu kanāli attiecīgajā apraides apgabalā tiek pārraidīti analogā veidā”.

(25) LfM2003. gada 14. novembrī izdeva noteikumus par zemes digitālās apraides jaudas sadali (Zuweisungssatzung). Taču digitalizācija arī prasīja, lai tiktu lietoti esošie zemes analogās televīzijas kanāli, kas bija piešķirti televīzijai RTL (RTL Television GmbH), VOX/DTCP (VOX Film-und Fernseh GmbH & Co. KG, kas arī pieder pie koncerna RTL kopā ar DTCP GmbH) un SAT1 (Sat1 Satelliten Fernsehen GmbH, turpmāk – ProSiebenSat.1). Attiecīgās analogās licences LfM bija piešķīrusi 2002. un 2003. gadā, un derīguma termiņš tām būtu beidzies 2008. gada 21. jūlijāRTL televīzijai, 2007. gada 31. janvārī – VOX, 2010. gada 31. oktobrī – SAT1. LfM2003. gada 13. novembra vēstulēs lūdza komerciālās raidsabiedrības RTL, VOX un ProSiebenSat.1 rakstveidā apstiprināt gatavību nodot savus analogos kanālus, lai varētu turpināt apraides jaudas sadali. Pēc raidsabiedrību apstiprinājuma saņemšanas (25) Land Gazette (Landesministerialblatt) 2003. gada 30. decembrī tika publicēts LfM2003. gada 4. decembra paziņojums par pirmo DVB-T apraides jaudu piešķiršanu komerciālajām raidsabiedrībām Ķelnes/Bonnas un Diseldorfas/Rūras apgabalā (26).

(26) Konkurss aptvēra KRS atvēlēto apraides jaudas daļu, t. i., trīs multipleksus jeb 12 programmu kanālus katrā no apraides apgabaliem. Konkursa aprakstā bija izklāstīti atlases kritēriji gadījumam, ja būtu vairāk pretendentu nekā pieejamo programmu kanālu un ja būtu jāpieņem lēmums par izvēli no dažādiem pretendentiem. Atbilstīgi ZRV Plašsaziņas līdzekļu likumam kritērijos bija minēts, ka programmu kanālam jāsekmē līdzsvarots vispārējais programmu piedāvājums (Programmvielfalt) un raidorganizāciju plurālisms (Anbietervielfalt), kā arī raidorganizācijas klātbūtne ZAP tīklā (27). Konkursā nebija konkretizētas izmaksas vienas programmas raidīšanai pa DVB-T un nodoms finansiāli atbalstīt pāreju. Pieteikumu iesniegšanas termiņš bija 2004. gada 3. marts.

(27) LfM kopā saņēma 21 piedāvājumu no raidorganizācijām un Plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu piedāvātājiem, kas atsaucās uz paziņojumu par konkursu. ProSiebenSat.1 un RTL group katrs pieteicās uz vienu multipleksu ar programmu komplektu (Programmbouquet) (28). LfM2004. gada 23. aprīlī Plašsaziņas līdzekļu komisija (Medienkommission) lēma par KRS atvēlēto programmu kanālu piešķiršanu. Uz lēmuma pamata 2004. gada 14. maijāLfM izdeva rīkojumu par attiecīgo DCB-T licenču piešķiršanu. Saskaņā ar lēmumu pa vienam multipleksam tika iedalīts komerciālās apraides koncerniem RTL un ProSiebenSat.1, bet viena atlikušā multipleksa jaudas tika sadalītas atsevišķu programmu kanālu pārraidītāju starpā: VIVA (VIVA Fernsehen GmbH), CNN (Turner Broadcasting Systems Deutschland GmbH), Eurosport (Eurosport S.A.) un onyx.tv/TerraNova (Onyx Television GmbH) (29).

(28) Saskaņā ar Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma 12. panta 2. punktu, kas arī pieminēts konkursa paziņojumā, pirmreizējās licences var piešķirt uz laiku no četriem līdz desmit gadiem. Ar LfM2004. gada 14. maija rīkojumu licences ProSiebenSat.1, RTL un CNN tika piešķirtas uz pieciem gadiem, VIVA – līdz 2008. gada 2. decembrim, Eurosport S.A. – uz trim gadiem, TerraNova – līdz 2009. gada 17. jūnijam. Taču no 2007. gada 1. jūlijaTerraNova beidza raidīt DVB-T platformā un tika aizstāta ar Tele 5 (TM-TV GmbH) (30), ko izraudzījās no septiņu pieteikuma iesniedzēju vidus. 1. tabulā parādīts pārejas process Ķelnes/Bonnas apgabalā, ieskaitot vienlaicīgās apraides periodu VRS, bet ne KRS, kā iepriekš minēts 23. apsvērumā. 1. tabula Zemes apraide Ķelnē/Bonnā pirms un pēc pārejas Apraides kanāls Analogā TV Tīkla pakalpojumu sniegšanas zona 4.4.2005. Programmas 24.5.2004. Programmas 8.11.2004. Programmas 4.4.2005. K 05 Sat.1 ARD – vienlaicīgā raidīšana X X K 26 ZDF visā valstī ZDF Bouquet ZDF Bouquet ZDF Bouquet K 29 ZDF D ZDF – vienlaicīgā raidīšana RTL Bouquet RTL Bouquet K 34 VOX ZDF bouquet X X K 36 RTL E Viva/Eurosport/CNN/Terra Nova (Tele 5 no 1.7.2007.) K 43 ARD C RTL/VOX/ProSieben/Sat.1 Pro7Sat.1 Bouquet Pro7Sat.1 Bouquet K 49 WDR B WDR – vienlaicīgā raidīšana WDR Bouquet WDR Bouquet K 65 X A ARD Bouquet ARD Bouquet ARD Bouquet K 66 X N24/Kabel 1/RTL II/Super RTL Viva/Eurosport/CNN/Terra Nova X Paskaidrojumi. Tīkla pakalpojumus DVB-T apraides kanāliem K26, K29, K36 un K43 sniedz T-Systems, bet apraides kanāli K49 un K65 tika piešķirti WDR, taču raidīšanu daļēji veic arī T-Systems. Analogās pārraides norādītas slīpiem burtiem. Bouquet nozīmē četru programmu kompleksu, ko raida vienā ciparu multipleksā. Piešķirtie DVB-T kanāli raidsabiedrībām Diseldorfas/Rūras apgabalā šajā tabulā nav parādīti. Pāreja Ķelnes/Bonnas apgabalā tika pabeigta 2004. gada 8. novembrī, taču bija dažas sīkas tehniskas korekcijas attiecībā uz kanālu piešķiršanu 2005. gada 4. aprīlī sakarā ar pāreju Diseldorfas/Rūras apgabalā. Pēc vienlaicīgās raidīšanas perioda apraides kanāli K05, K65 un K66 patlaban saskaņā ar Komisijas rīcībā esošajām ziņām netiek izmantoti televīzijas raidīšanai. Pārskats ir dots tikai ilustrācijai.

(29) Pēc Ziemeļreinas-Vestfālenes Valsts kancelejas lūguma Elektrosakaru un pasta pārvaldes iestāde (RegTP) 2004. gada 4. februārī uzsāka atklātu procedūru frekvenču piešķiršanai (31). Līdzīgi raidorganizācijām arī zemes analogo tīklu operatori iepriekš bija atteikušies no savām analogajām licencēm, kuru darbībai nebija noteikta termiņa. Kopējā ciparu apraide tika sadalīta piecās tīkla pakalpojumu pieprasījuma zonās (Versorgungsbedarfe) no A līdz E, kas atbilst atsevišķiem raidīšanas kanāliem (multipleksiem ciparu sistēmā). Attiecīgajā tiesību aktā (Verfügung) nebija norādīts, ka ir arī viena papildu valsts mēroga pakalpojumu zona, kas izziņota jau 2002. gada 27. novembrī (32). Pakalpojumu zona ir piešķirta Deutsche Telekom meitasuzņēmumam T-Systems un tiek izmantota ZDF programmu kanālu raidīšanai.

(30) Piešķiršanas procedūrā Ziemeļreinā-Vestfālenē T-Systems pieteicās uz frekvencēm pakalpojumu zonās C, D un E, kas atbilst komerciālajām raidsabiedrībām atvēlētajiem multipleksiem, WDR – uz frekvencēm pakalpojumu zonās A un B, kas atvēlētas valsts raidorganizācijām. Tā kā katrā no piecām pakalpojumu zonām bija tikai viens pieteikums, RegTP piešķīra frekvences t. s. pieteikšanās procedūrā, un tai nevajadzēja sākt frekvenču piešķiršanas otro posmu, t. i., konkursa procedūru. Tā kā T-Systems un WDR jau bija ZAP tīkla operatori un tiem bija elektrosakaru darbības atļauja, bija izpildīta arī prasība, ka frekvences piešķiramas pieteikšanās procedūrā. Tiesības ekspluatēt DVB-T tīklu tika piešķirtas uz apmēram divdesmit gadiem – līdz 2025. gada 31. decembrim.

2. ATBALSTA PASĀKUMA SĪKS APRAKSTS

(31) Paziņojuma priekšmets ir finansiālā palīdzība, ko LfM vēlas sniegt KRS to programmu kanālu zemes digitālajai pārraidei Ķelnes/Bonnas un Diseldorfas/Rūras apgabalos. Vācijas iestādes ir aprēķinājušas, ka pēc DVB-T ieviešanas šajos apgabalos apmēram 14 miljoni iedzīvotāju no kopējā federālās zemes 18 miljonu iedzīvotāju kopskaita varēs uztvert DVB-T (33).

(32) Juridiskais pamats šai palīdzībai ir Apvienotās Vācijas apraides nolīguma (Rundfunkstaatsvertrag) 40. panta 1. punkta 2. apakšpunkts un Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma 88. panta 3. punkts, pēc kura zemes Plašsaziņas līdzekļu dienestiem – šajā gadījumā LfM – ir pienākums, izmantojot savu licenču maksas daļu, cita starpā veicināt raidīšanas tehniskās infrastruktūras attīstību un jaunu pārraides tehnoloģiju projektus. LfM budžets būtībā tiek finansēts par 2 % no licenču maksas, ko Ziemeļreinā-Vestfālenē iekasē saskaņā ar Apvienotās Vācijas apraides nolīguma 40. pantu saistībā ar tā 55. pantu, Vācijas Zemju nolīguma par apraides finansēšanu (Rundfunkfinanzierungs-Staatsvertrag) 10. un 11. pantu un Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma 116. panta 1. punktu (34). Licenču maksu no privātām mājsaimniecībām iekasē Vācijas TV licencēšanas birojs (Gebühreinziehungszentrale), un tā tiek nodota tādām saņēmējām iestādēm kā LfM.

(33) Direktīvā par finansiālo atbalstu DVB-T (Förderrichtlinie DVB-T) (35), kas izdota 2004. gada 19. novembrī, izklāstīti galvenie noteikumi LfM finansiālās palīdzības sniegšanai komerciālajām raidorganizācijām. Direktīvas 2. pantā noteikts, ka finansiālā palīdzība attiecas uz raidīšanas maksu, ko raidorganizācijas maksā tīkla operatoram. Atbilstīgi 3. pantam saņēmēji var būt komerciālās raidorganizācijas vai plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēji, kas ir saņēmuši zemes digitālās pārraides jaudas. Tās 4. pantā noteikts, ka finansējumu sniedz dotāciju veidā. 5. panta 1. punktā finansēšanas ilgums ierobežots līdz pieciem darbības gadiem. 5. panta 1. punktā noteikts, ka “finansējums caurmērā nedrīkst pārsniegt 30 % no raidīšanas maksas, kas jāmaksā par tīkla ekspluatāciju, un tiek piešķirts sarūkošā apjomā. Tas sākas pirmajā darbības gadā ar 40 % no raidīšanas maksas, kas jāmaksā par tīkla ekspluatāciju, un katrā darbības gadā tiek samazināts par 5 procentu punktiem, tā ka piektajā darbības gadā finansējuma daļa līdzinās tikai 20 %”. Turklāt 5. panta 3. punktā noteikts, ka “ietaupījums, ko dod analogās pārraides atslēgšana, atskaitāms no finansējuma”.

(34) Sīkāka informācija, kas attiecas uz Direktīvas par finansiālo atbalstu konkrēto īstenošanu, ir izklāstīta paziņojumā. Programmu kanālu Viva, Eurosport, CNN un TerraNova (no 2007. gada 1. jūlijaTele 5) raidsabiedrībām, kas nepiedalījās zemes analogajā pārraidē, paredzētais finansiālais atbalsts ir tāds pats – tas pakāpeniski samazinās par 5 procentu punktiem gadā no 40 % no DVB-T raidīšanas maksas pirmajā gadā līdz 20 % no raidīšanas maksas piektajā gadā atbilstīgi direktīvas par finansiālo atbalstu 5. panta 2. punktam.

(35) Attiecībā uz koncernu RTL un ProSiebenSat.1 – KRS, kuras agrāk darbojās zemes analogajā platformā, – paziņojums neparedz piemērot rūkošo palīdzības daļu, kas noteikta direktīvas par finansiālo atbalstu 5. panta 2. punktā. Šīm raidsabiedrībām, kurām katrai tika piešķirts vesels multiplekss, subsīdijas aprēķins tiek balstīts uz starpību starp raidīšanas maksas kopējo summu analogajā un ciparu sistēmā Ziemeļreinā-Vestfālenē, kā arī citās Ziemeļvācijas zemēs. Pēc Vācijas iestāžu ziņām šī aprēķina metode paredzēta, lai ņemtu vērā ietaupījumus, ko dod analogās pārraides atslēgšana, kā noteikts direktīvas par finansiālo atbalstu 5. panta 3. punktā.

(36) Paziņojumā Vācijas iestādes sniedza ziņas arī par paredzēto finansējuma apjomu, kura pamatā bija DVB-T raidīšanas maksas kalkulācija. Tajā pašā laikā tās akcentēja, ka valsts atbalsta aprēķina pamatā būs faktiskā raidīšanas maksa, kas finansējuma piešķiršanas brīdī KRS jāmaksā tīkla operatoram. Saskaņā ar Federālo Elektrosakaru likumu (Telekommunikationsgesetz) regulēšanas iestāde BNetzA raidīšanas maksu nosaka tikai tad, ja atklājas, ka tīkla operatoram ir ievērojama ietekme attiecīgajā tirgū. BNetzA 2006. gada jūlijā atbilstīgi Kopienas normām noteica attiecīgo tirgu apraides signālu pārraidei. Rezultātā izrādījās, ka KRS tīkla operatoram T-Systems ievērojama ietekme tirgū ir tikai zemes radio apraidē FM diapazonā (36). Līdz ar to tā var brīvi noteikt raidīšanas maksu komerciālajām raidsabiedrībām DVB-T platformā.

(37) Paziņojumā Vācijas iestādes lēsa, ka DVB-T raidīšanas maksa vienam multipleksam būs 2,7 miljoni EUR gadā. Viena programmu kanāla raidīšanas maksa tādējādi tika lēsta 0,675 miljoni EUR gadā un 3,375 miljoni EUR visā atbalsta shēmas piecu gadu laikposmā (37). Šie skaitļi ir mazāki nekā zemes analogās pārraides maksa par vienu programmas kanālu.

(38) Pēc šiem datiem kopējais atsevišķajiem programmu kanāliem Viva, Eurosport, CNN un TerraNova (no 2007. gada 1. jūlijaTele 5) piešķiramais finansiālais atbalsts tika plānots EUR 4 050 000. Finansējuma apjoms katram programmas kanālam piecu gadu laikposmā ir parādīts 2. tabulā. 2. tabula Paredzamā raidīšanas maksa un finansējums Viva, Eurosport, CNN, TerraNova (Tele 5) (EUR) Gads Raidīšanas maksa par vienu programmas kanālu Atbalsta intensitāte Finansējuma apjoms 1. gads 675 000 40 % 270 000 2. gads 675 000 35 % 236 250 3. gads 675 000 30 % 202 500 4. gads 675 000 25 % 168 750 5. gads 675 000 20 % 135 000 Kopsumma par vienu programmas kanālu 3 375 000 1 012 500

(39) Paziņojumā sniegtais aprēķins par RTL group un ProSiebenSat.1 ir parādīts 3. tabulā. Pārējās vērā ņemtās Ziemeļvācijas zemes paziņojumā kopīgi nosauktas par “ziemeļiem” (38). 3. tabula Vācijas iestāžu aprēķinātās “papildu izmaksas”ProSiebenSat.1 un RTL (39) (EUR) RTL group ProSiebenSat.1 ZRV “Ziemeļi” ZRV “Ziemeļi” Analoguo programmu kanāli/raidīšanas maksa EUR gadā RTL, VOX RTL Sat1 Sat1, Pro7 2,2 miljoni 3,9 miljoni 0,8 miljoni 4,6 miljoni Ciparu programmu kanāli/raidīšanas maksa EUR gadā RTL, VOX, RTL2, S.RTL RTL, VOX, RTL2, S.RTL Sat1, Pro7, N24, K1 Sat1, Pro7, N24, K1 2,7 miljoni 3,3 miljoni 2,7 miljoni 3,3 miljoni Analogās/ciparu pārraides starpība – 0,5 miljoni + 0,6 miljoni – 1,9 miljoni + 1,3 miljoni Kopējā bilance + 0,1 miljoni – 0,6 miljoni

(40) Balstoties uz šo aprēķinu, LfM neplāno piešķirt dotāciju RTL group. No vienas puses, RTL group ir pozitīva vispārējā bilance. No otras puses, paziņojumā noteikts, ka RTL group ir skaidri atteicies no finansēšanas saistībā ar sarunām par analogo licenču nodošanu. Attiecībā uz ProSiebenSat.1 tiek uzskatīts, ka tam ir “papildu izdevumi” līdz EUR 600 000 gadā, un Vācijas iestādes paredz finansējumu līdz EUR 550 000 gadā piecu gadu laikposmā (pavisam līdz 2,75 miljoniem EUR). Tas atbilst apmēram 28 % no kopējās DVB-T raidīšanas maksas, ko ProSiebenSat.1 maksā Ziemeļreinā-Vestfālenē.

(41) Saskaņā ar minētajiem aprēķiniem kopējais budžets KRS DVB-T pārraides dotēšanai piecu gadu laikā tiek lēsts 6,8 miljonu EUR apmērā.

(42) LfM piešķir iepriekš aprakstīto finansiālo palīdzību tikai KRS programmu kanāliem. VRS finansē DVB-T pārraides izmaksas no to licenču maksas ieņēmuma. Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegtajām ziņām WDR rīcībā ir plānotais budžets apmēram 40,8 miljoni EUR laikposmam no 2001. līdz 2008. gadam, ar ko segt pārejas izmaksas. ZDF gadījumā budžets visas valsts mēroga pārejai uz DVB-T bija 36,8 miljoni EUR laikposmam no 2001. līdz 2004. gadam un 33,2 miljoni EUR laikposmam no 2005. līdz 2008. gadam.

(43) Finansēšanas direktīva stājās spēkā 2004. gada 3. maijā ar atpakaļejošu datumu. Taču ar LfM Plašsaziņas līdzekļu komisijas lēmumu Vācijas iestādes ir apņēmušās neīstenot finansēšanu, kamēr Komisija nav izdevusi apstiprinājumu saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem. Līdz ar to šā pasākuma noteiktais finansējums komerciālajām raidsabiedrībām vēl nav piešķirts.

III. IEMESLI FORMĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAI

(44) Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija pauda sākotnēju uzskatu, ka LfM paredzētās subsīdijas, šķiet, atbilst visiem EK līguma 87. panta 1. punkta kritērijiem un tādējādi ir valsts atbalsts. Šķita, ka pasākums tiek īstenots, izmantojot valsts resursus, un par to maksā valsts. Šķita, ka tas rada priekšrocības komerciālajām raidsabiedrībām kā tiešajiem saņēmējiem un netieši var dot labumu tīkla operatoram T-Systems.

(45) Lēmumā par procedūras uzsākšanu bija arī izteiktas šaubas par to, vai raidīšanas un tīkla apsaimniekošanas licenču piešķiršana līdz minimumam samazina vai likvidē selektīvu ekonomisku priekšrocību, ko rada subsīdija, un tādā veidā novērš konkurences traucējumu. Komisija uzskatīja, ka pasākums ir atbalsts nozarei un traucē konkurencei dažādo pārraides platformu (zemes, kabeļu, pavadoņu) starpā. Bija arī norādīts, ka pasākums varētu traucēt konkurencei komerciālo raidsabiedrību starpā. Ņemot vērā starptautisko konkurenci gan raidsabiedrību, gan tīklu operatoru starpā, Komisija uzskatīja, ka pasākums varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

(46) Komisija arī izteica šaubas par pasākuma saderību ar EK līgumu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu tā konstatēja, ka nešķiet izpildīti EK līguma 87. panta 3. punkta c) un d) apakšpunkta un 86. panta 2. punkta pieteikšanās nosacījumi. Konkrēti Komisija uzskatīja, ka nekas neliecināja par to, ka Ziemeļreinā-Vestfālenē dominējošajā tirgus situācijā pasākums būtu uzskatāms par tik piemērotu, nepieciešamu un proporcionālu, lai pārvarētu konkrētas tirgus nepilnības, kas spētu kavēt pāreju uz ciparu televīziju. Lēmumā par procedūras uzsākšanu tika pausts viedoklis, ka finansiālais atbalsts nav saistīts ar konkrētu kultūras aspektu. Komisija arī apšaubīja, vai pasākums būtu uzlūkojams kā kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi.

(47) Visbeidzot, Komisija sāka oficiālās izmeklēšanas procedūru arī tādēļ, lai dotu Vācijai un ieinteresētajām personām iespēju iesniegt apsvērumus par aplūkojamā pasākuma pagaidu novērtējumu un sagādāt Komisijai attiecīgu informāciju, kas saistīta ar šo pasākumu.

IV. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI (40)

(48) Privāto kabeļtīklu operatoru apvienība ANGA (Verband Privater Kabelnetzbetrieber e.V.) uzsvēra, ka finansiāls atbalsts DVB-T pārraidei radot traucējumus konkurencei starp dažādiem pārraides veidiem par sliktu kabeļtīklu operatoriem. Tā ziņoja, ka DVB-T ieviešana jau izraisījusi klientu zudumu kabeļtelevīzijas operatoriem attiecīgajās zemēs. Zemes apraides klientu pāreja uz kabeļtelevīziju, kas notika pēc zemes analogās televīzijas atslēgšanas, bijusi ļoti ierobežota un nepavisam nav kompensējusi kabeļtelevīzijas klientu nepārtraukto zudumu. ANGA skatījumā pasākuma nolūks bijis mazināt kabeļtelevīzijas daļu, lai gan jau bijusi spēcīga konkurence ar pavadoņtelevīzijas un platjoslas (IPTV) operatoriem, kā arī dažādu kabeļtelevīzijas operatoru starpā. ANGA turklāt arī apšaubīja raidīšanas un tīkla apsaimniekošanas licenču piešķiršanas procedūras atklātumu. Attiecībā uz raidīšanas licenču piešķiršanu tā uzskata, ka procedūrā dota priekšroka tiem uzņēmumiem, kas jau darbojas analogajā tīklā (ProSiebenSat.1 un RTL group), atvēlot tiem pa veselam multipleksam, kas ļāvis tiem raidīt programmas, kuras tie nebija raidījuši analogajā režīmā. Attiecībā uz apsaimniekošanas licenču piešķiršanu tā ziņoja, ka jau no paša sākuma bijis skaidrs, ka licences saņēmēji būs valsts raidsabiedrības ARD un T-Systems. Tā apgalvoja, ka subsīdijas rada Deutsche Telekom priekšrocību, kas var radīt konkurences traucējumus ne tikai apraides nozarē, bet arī elektrosakaru nozarē, ja Deutsche Telekom sasaistītu sava meitasuzņēmuma T-Systems DVB-T piedāvājumu ar savu platjoslas pakalpojumu piedāvājumu klientiem. Visbeidzot tā minēja, ka esot citas tirgū balstītas alternatīvas DVB-T finansēšanai ar programmu kodēšanu un klientu maksas noteikšanu.

(49) Galvenā Ziemeļreinas-Vestfālenes platjoslas kabeļa apsaimniekotāja ish (ish NRW GmbH) iesniegtie apsvērumi atgādina ANGA viedokli un kopumā atbalsta Komisijas nostāju lēmumā par procedūras uzsākšanu. Savos apsvērumos ish apgalvoja, ka DVB-T ieviešanas dēļ cietis ievērojamus klientu zaudējumus (2005. gadā ap 500 000), it īpaši tādēļ, ka DVB-T uztveršana ir “par brīvu” (dotēta), turpretim kabeļtelevīzijas pamatā ir abonēšana (41). Šo klientu zaudējumu nekompensēja ierobežotais klientu skaita pieaugums pēc zemes analogās pārraides atslēgšanas. Kā uzskata ish, tā klientu skaits varētu stabilizēties tikai pēc ievērojama ieguldījuma kabeļtelevīzijas infrastruktūras modernizācijā un piedāvājuma struktūras atjaunināšanas. Tās skatījumā subsīdijas paredzētas, lai saglabātu tehnoloģiju, kuras ekonomiskā dzīvotspēja ir apšaubāma un kuru varētu finansēt no citiem līdzekļiem, kā kodēšana un klientu maksa. Līdzīgi ANGA tas uzskata, ka pasākums arī nostiprinās Deutsche Telekom pozīcijas platjoslas tirgū. Visbeidzot, tas pauda viedokli, ka tieša finansiāla palīdzība palielina priekšrocību, kas jau ir raidsabiedrībām, kuras raida zemes platformā, ņemot vērā Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma (Landesmediengesetz Nordrhein-Westfalen) 16. panta 2. punktā izklāstītos noteikumus, kas uzliek pienākumu kabeļtelevīzijas tīkla operatoriem savā tīklā pārraidīt tās programmas, kas saņēmušas LfM licenci zemes apraidei.

(50) Arī ESOA (Eiropas Pavadoņu operatoru apvienība) kopumā atbalstīja Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu pausto viedokli. Tā pauda uzskatu, ka LfM finansiālā palīdzība kropļo konkurenci dažādu pārraides platformu starpā. Principā tā uzskata, ka dalībvalsts palīdzības politikai pārejas veicināšanā jābūt pārredzamai un pamatotai, nediskriminējošai un tehnoloģiski neitrālai. Tā bilda, ka atbalsts zemes pārraidei veicina citu pārraides veidu norobežošanu no tirgus. Tā uzsvēra, ka pavadoņu operatori ieviesuši digitālo pārraidi no pavadoņiem bez valsts atbalsta, un norādīja, ka par spīti ieguldījumiem, kas nepieciešami pavadoņu darbības nodrošināšanai, šim pārraides līdzeklim ir vairākas priekšrocības salīdzinājumā ar zemes pārraidi (piem., plašs, viengabalains pārklājums, ne pārāk augstas infrastruktūras izmaksas).

V. VĀCIJAS FEDERATĪVĀS REPUBLIKAS APSVĒRUMI

(51) Vācija uzskata, ka šis pasākums nav valsts atbalsts. Turklāt tā pauž viedokli, ka atbalsts, ja tas tiktu konstatēts, būtu saderīgs ar kopējo tirgu. Līdzās īpašiem apsvērumiem par pasākuma klasifikāciju un saderīgumu rakstveida apsvērumos izvirzīti vispārīgi argumenti par Komisijas politiku un pilnvarām atbilstīgi valsts atbalsta normām.

(52) Principā Vācija pauž viedokli, ka Komisijai nav tiesību iejaukties federālās valdības un zemju politiskajos lēmumos saglabāt zemes platformu un veikt tās digitalizāciju. Pie tam tās skatījumā Komisija nav tiesīga dalībvalstu iestāžu vietā vērtēt, vai citi pasākumi būtu bijuši vairāk piemēroti. Tā uzskata, ka tehnoloģiskās neitralitātes prasība nav piemērots kritērijs atbalsta pasākumu saderības novērtēšanai ciparu televīzijas jomā. Tā apšauba, vai Komisijas nostāja un konkrētā pasākuma izmeklēšanas ilgums saskan ar tās deklarētajiem centieniem atbalstīt digitalizāciju. Apsvērumos pausts viedoklis, ka Komisijas lēmumu pieņemšanā trūkstot konsekvences, īpaši attiecībā uz saderības pamatojuma novērtējumu. Vācija uzskata, ka galīgajā lēmumā par pasākumu Berlīnē-Brandenburgā sniegtie norādījumi neesot piemērojami šim gadījumam un nesniegšot pietiekamas liecības valsts iestādēm par saderīgiem pasākumiem, kuri varētu palīdzēt saglabāt zemes platformu.

(53) Attiecībā uz aplūkojamā pasākuma klasifikāciju Vācijas iestādes vairākkārtīgi uzsver, ka iecerētie maksājumi ir kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi un ka ir izpildīti lietas Altmark kritēriji. Tajā pašā laikā tās atkārto, ka pasākums netraucējot konkurenci ne raidsabiedrību, ne dažādu pārraides platformu vidū. Tās uzsver, ka LfM raidīšanas licenču piešķiršanas procedūra, kā arī RegTP tīkla apsaimniekošanas licenču izsniegšanas procedūra ir pārredzama un pilnīgi atbilst piemērojamām valsts prasībām. Lai gan finansēšana nav minēta raidīšanas licenču piešķiršanas konkursa paziņojumā, balstoties uz 2003. gada 20. oktobra vispārīgo nolīgumu, Vācijas iestādes uzsver, ka visi pieteikumu iesniedzēji zinājuši par iecerēto finansēšanas pasākumu.

(54) Atbildot uz apsvērumiem, kas saņemti no kabeļtelevīzijas nozares, Vācijas iestādes apšauba izteikumus par kabeļtelevīzijas klientu zudumu un apstrīd ish iesniegtos datus. Tās uzsver, ka kabeļtelevīzijas klientu skaita samazinājumu, iespējams, nav izraisījusi DVB-T ieviešana. Tās min, ka TV platjoslas kabeļu tīkli izveidoti 20. gs. 80. gados ar valsts atbalstu un arī kabeļtelevīzija ir guvusi labumu no regulārām priekšrocībām (saskaņā ar rīkojumu par papildu īres maksu (Mietnebenkostenverordnung)). Turklāt iestādes ziņo, ka to vispārējā pieeja ir tehnoloģiski neitrāla un ka nepieciešamības gadījumā tās atbalstītu arī kabeļtelevīzijas digitalizāciju.

(55) Ņemot vērā kabeļtelevīzijas un pavadoņtelevīzijas tirgus daļas, tās uzskata, ka nepastāv risks, ka DVB-T aizvilinās raidsabiedrības no šīm platformām vai tiks ietekmēta klientu izvēle. Tās uzskata, ka pasākums nevis ietekmēs to stāvokli tirgū, bet drīzāk radīs pozitīvu konkurences spiedienu kabeļtelevīzijas un pavadoņtelevīzijas operatoriem un tādējādi veicinās arī šo platformu digitalizāciju. Tajā pašā laikā apsvērumos arī apšaubīts, vai kabeļtelevīzijas, pavadoņtelevīzijas un zemes apraides televīzija pieder pie viena un tā paša tirgus, ievērojot to tehnoloģiskās atšķirības un izmaksas pārejai no viena apraides veida uz otru. Pēc Vācijas iestāžu atzinuma zemes apraide tieši nekonkurē ar kabeļtelevīziju un pavadoņtelevīziju, drīzāk papildina tās.

(56) Vācijas iestādes uzskata, ka pasākums nerada netiešu priekšrocību tīkla operatoram T-Systems. Tās apgalvo, ka varbūtējā priekšrocība, ko dod tīkla operatora finansēšana, nav ne pierādāma, ne izsakāma skaitļos un ka ar to nepietiek, lai T-Systems uzskatītu par netiešu labuma guvēju pēc valsts atbalsta normām. Tās arī apgalvo, ka tīkla izmantošanas garantijas nedod pasākums, bet gan izsniegtās raidīšanas licences. Turklāt tās uzskata, ka pasākums nebūt neļauj T-Systems uzlikt augstāku maksu un iegūt lielāku ienākumu. Bez tam attiecībā uz pasākuma ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm Vācijas iestādes uzskata, ka tikai pēc fakta, ka raidsabiedrības un tīkla operatori ir starptautiskā konkurencē, nevar secināt, ka ir skarta Kopienas iekšējā tirdzniecība.

(57) Pat ja pasākumu uzskatītu par valsts atbalstu, Vācijas iestādes apgalvo, ka tas jāatzīst par saderīgu ar kopējo tirgu atbilstīgi EK Līguma 86. panta 2. punktam vai 87. panta 3. punkta c) vai b) apakšpunktam. Tās atkārto nostāju, ka zemes ciparu televīzijas ieviešana ir pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. To skatījumā komerciālajām raidsabiedrībām šis pakalpojums ir uzticēts, atvēlot tām DVB-T raidīšanas jaudas.

(58) Turklāt attiecībā uz EK Līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu Vācijas iestādes apgalvo, ka Komisija nav pietiekami ņēmusi vērā DVB-T ieviešanas pozitīvos aspektus. Konkrēti Komisija neesot ņēmusi vērā DVB-T ieguldījumu Plašsaziņas līdzekļu daudzveidībā, zemes platformas piemērotību reģionālo un vietējo programmu raidīšanai, DVB-T jaunrades potenciālu (sevišķi mobilajai uztveršanai) un pasākuma ieguldījumu DVB-T pārklājuma nodrošināšanā laukos un nomaļos apgabalos. Turklāt Komisija nav ņēmusi vērā LfM panākto efektivitāti, veicinot agrīnu pāreju un koordinējot procesu ar Ziemeļvācijas zemēm. To skatījumā tas, ka citos Ziemeļreinas-Vestfālenes apgabalos DVB-T tiek ieviesta bez komerciālo raidsabiedrību dalības, rāda, ka privātie operatori nav ieinteresēti piedalīties šajā platformā bez papildu stimuliem. Kopumā tās uzskata, ka pasākums saskan ar Komisijas Paziņojumu par pāreju no analogās uz ciparu pārraidi (“Pārslēgšanās paziņojumu”) (42). To skatījumā finansējums palīdz pārvarēt Paziņojumā uzrādītās grūtības un daļēji kompensē pārejas ievērojamās īstermiņa izmaksas, kas arī minētas paziņojumā.

(59) Bez tam Vācijas iestādes uzskata, ka Komisijai būtu jāizskata arī pasākuma saderība atbilstīgi EK Līguma 87. panta 3. punkta b) apakšpunktam. Tās uzskata, ka pasākums ir svarīgs projekts visas Eiropas interesēs. Tās uzskata, ka arī tas secināms no Pārslēgšanās paziņojuma un visdažādākajiem saimnieciskiem, sociāliem un politiskiem labumiem, kas saistīti ar digitalizāciju.

VI. PASĀKUMA VĒRTĒJUMS

1. VALSTS ATBALSTA ESĪBA ATBILSTĪGI EK LĪGUMA 87. PANTA 1. PUNKTAM

(60) Komisija pētīja, vai pasākums būtu uzskatāms par valsts atbalstu Līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, kur noteikts, ka “ar kopējo tirgu nav saderīga nekāda palīdzība, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences traucējumus, dodot priekšroku atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai, ciktāl šāda palīdzība ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm”. Līdz ar to pasākums klasificējams kā valsts atbalsts, ja tiek izpildīti visi šie nosacījumi: a) pasākums tiek dotēts no valsts līdzekļiem, un valsts par to atbild; b) tas rada saimniecisku priekšrocību uzņēmumiem; c) priekšrocība ir selektīva un rada vai draud radīt konkurences traucējumus; un d) pasākums ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību.

1.1. PASĀKUMA DOTĒŠANA NO VALSTS LĪDZEKĻIEM UN VALSTS ATBILDĪBA PAR TO

(61) Lai priekšrocību varētu klasificēt kā atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, tai jābūt, atbilstīgi Eiropas Kopienu Tiesas iztiesātajām lietām, pirmkārt, tieši sniegtai, izmantojot valsts resursus, otrkārt, par to jāatbild valstij (43). Lai nošķirtu valsts piešķirtu atbalstu no atbalsta, kas piešķirts, izmantojot valsts resursus, atbalsts jādefinē ne tikai kā atbalsts, ko tieši piešķir valsts, bet arī atbalsts, ko piešķir publiskas vai privātas personas, ko valsts ir norīkojusi vai dibinājusi (44). Kopienas tiesības nevar pieļaut valsts atbalsta normu apiešanu, vienkārši radot autonomas iestādes, kuru uzdevums ir piešķirt atbalstu (45).

(62) Procedūras gaitā Vācijas iestādes iebilda, ka līdzekļi netiekot piešķirti no valsts resursiem, jo tos finansē no licenču maksas, ko iekasē no atsevišķiem televīzijas skatītājiem, un tādēļ pasākumi nav slogs valsts budžetam. Tās uzskata, ka tas secināms no Tiesas spriedumiem lietās PreussenElektra (46) , Sloman Neptun (47) un Pearle un citi (48).

(63) Vācijas iestādes neapstrīd, ka LfM ir valsts iestāde, ko izveidojusi valsts un kas veic valsts uzdevumu, un ka līdzekļi tiek piešķirti no tās budžeta. LfM ir valsts iestāde, kas izveidota ar Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likumu. Likums nosaka LfM organizatorisko struktūru un uztic tai valsts uzdevumu plašu spektru apraides un frekvenču pārvaldībā. LfM ir Ziemeļreinas-Vestfālenes zemes juridiskā pārraudzībā (49), un tās gada budžetu kontrolē zemes Valsts kontrole (50). Šajā lietā svarīgais valsts uzdevums, proti, raidīšanas tehniskās infrastruktūras un jaunu raidīšanas tehnoloģiju veicināšana, ir noteikts Apvienotās Vācijas apraides nolīgumā (51). Konkrētāk attiecībā uz pāreju uz ciparu raidīšanu Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likumā noteikts, ka LfM jāatbalsta un jāvirza pāreja no analogās uz ciparu raidīšanu (52). Tādēļ LfM ir uzskatāma par valsts izveidotu valsts iestādi, kas kalpo vispārības interesēm.

(64) Skaidri redzams, ka sakarā ar pasākumu plānotā finansēšana ir slogs LfM budžetam. Tas, ka LfM budžeta līdzekļi nāk no licenču maksas, ko iekasē no privātām mājsaimniecībām, netraucē LfM budžeta līdzekļus pieskaitīt pie valsts resursiem. Ar to, ka subsīdijas tiek piešķirtas no valsts iestādes budžeta, pietiek, lai secinātu, ka ir iesaistīti valsts līdzekļi. Turklāt licenču maksa ir obligāta nodeva, kas uzlikta radiouztvērēju un televizoru īpašniekiem, un maksas iekasēšanas procedūra ir līdzīga nodokļu iekasēšanai. Zemes kopīgi izlemj par licences maksas apmēru un nosaka to attiecīgos tiesību aktos. LfM uzkrātā licenču maksas daļa ir noteikta Apvienotās Vācijas apraides nolīgumā, Vācijas Zemju nolīgumā par apraides finansēšanu un ZRV Plašsaziņas līdzekļu likumā, kā aprakstīts 32. punktā. Tādējādi licences maksa ir likumā noteikts maksājums, kas ir valsts pārziņā un veido valsts līdzekļus (53).

(65) Balstoties uz iepriekš teikto, atbilstīgi judikatūrai par citiem obligātajiem maksājumiem (54) Komisija uzskata, ka aplūkojamais pasākums tiek dotēts no valsts līdzekļiem. Šis finansējums atbilst Tiesas judikatūrai, uz ko atsaucas Vācijas iestādes. Lietas, uz kurām norādījušas Vācijas iestādes, attiecās uz atšķirīgiem pasākuma veidiem, kas nav saistīti ar priekšrocību, ko dotē no valsts iestāžu budžeta.

(66) Bez tam Vācijas iestādes iebilda, ka aplūkojamais pasākums neesot valsts atbildībā. Atsaucoties uz lietām Stardust Marine (55) un Pearle un citi (56), tās apgalvoja, ka fakts, ka LfM ir valsts iestāde valsts pārraudzībā, pats par sevi nenozīmē, ka par pasākumu atbild valsts. Tās apgalvoja, ka, ņemot vērā LfM neatkarību atbilstīgi Vācijas likumam (“Staatsferne der LfM”), valsts nevar ietekmēt šo pasākumu.

(67) Komisija uzskata, ka LfM neatkarība pēc Vācijas likuma netraucē aplūkojamo jautājumu no valsts atbalsta noteikumu piemērošanas viedokļa uzskatīt par tādu, par ko atbild valsts. Vācijas iestāžu sniegtās ziņas liecina, ka pasākuma dotēšana LfM ir viens no valstiskajiem uzdevumiem, kuri noteikti Apvienotās Vācijas apraides nolīgumā un Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likumā. Lai gan šie noteikumi LfM garantē zināmu autonomiju ar nolūku nodrošināt apraides neatkarību, tie ierobežo rīcības brīvību budžeta līdzekļu izlietošanas ziņā.

(68) Lai gan LfM ir autonoma, tā, kā iepriekš norādīts, ir valsts iestāde, kuras darbības acīm redzami virza valsts politikas apsvērumi. Nevar uzskatīt, ka paredzamā neatmaksājamu dotāciju piešķiršana komerciālām raidsabiedrībām atbilstīgi aplūkojamajam pasākumam bez tieša saimnieciska labuma LfM būtu uzskatāma par komerciālu apsvērumu stimulētu. Komisijas skatījumā šie apstākļi liek konstatēt, ka LfM piešķirtais finansējums ir valsts atbildībā. Eiropas Kopienu Tiesas lietas, uz kurām Vācijas iestādes atsaukušās, attiecas uz atšķirīgām situācijām (gluži saimniecisku iemeslu dēļ iekasētas nodevas lietā Pearle un citi un valsts uzņēmumi, kas veic komerciālu darbību, lietā Stardust Marine) un nepamato Vācijas iestāžu nostāju.

(69) Iepriekš minēto apsvērumu dēļ Komisija uzskata, ka aplūkojamais pasākums tiek dotēts no valsts līdzekļiem un ir valsts atbildībā.

1.2. EKONOMISKA PRIEKŠROCĪBA UZŅĒMUMIEM

(70) Lai pasākums būtu uzskatāms par valsts atbalstu atbilstīgi EK līguma 87. panta 1. punktam, tam ir jārada ekonomiska priekšrocība vienam vai vairākiem uzņēmumiem. Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija pauda sākotnēju uzskatu, ka pasākums, šķiet, atbalsta komerciālās raidsabiedrības, kas saņem līdzekļus kā tieši ieguvēji, un varētu arī dot labumu DVB-T tīkla operatoram T-Systems, kas to apsaimnieko komerciālo raidsabiedrību vajadzībām. Iesniegtajos apsvērumos Vācijas iestādes iebilda, ka pasākums nerada priekšrocību ne tieši komerciālajām raidsabiedrībām, ne netieši tīkla operatoram.

(71) Vācijas iestādes apgalvo, ka finansēšana neesot ekonomiska priekšrocība komerciālajām raidsabiedrībām, kas saņem līdzekļus no šā pasākuma. Pirmkārt, tā apgalvo, ka finansējums neesot priekšrocība, jo tas tikai kompensē raidsabiedrībām saimniecisko risku, kas saistīts ar dalību DVB-T. Otrkārt, tās apgalvo, ka pasākums aptverot tikai “papildu izmaksas” zemes digitālajai pārraidei salīdzinājumā ar analogo režīmu.

(72) Vācijas iestāžu sniegtās ziņas liecina, ka pasākums dotē pārraides maksu, ko komerciālās raidsabiedrības maksā tīkla operatoram. Šīs izmaksas ietilpst raidsabiedrību komerciālajā darbībā. Sedzot daļu maksas, pasākums atbrīvo raidsabiedrības no izdevumiem, kas ir daļa no to parastajām ekspluatācijas izmaksām. Tādēļ neatkarīgi no tā, vai tas ir domāts “saimnieciska riska” vai varbūtēju “papildu izmaksu” kompensācijai, Komisija uzskata, ka paredzētais valsts finansējums ir ekonomiska priekšrocība saņēmējiem.

(73) Turklāt Komisija norāda, ka pretēji Vācijas iestāžu izvirzītajam argumentam nevar uzskatīt, ka pasākums aptver īstas raidsabiedrību “papildu izmaksas” attiecībā uz DVB-T. No vienas puses, šis arguments nav pamatots attiecībā uz raidsabiedrībām, kuras agrāk nedarbojās zemes analogajā platformā un kurām tādēļ neradās izmaksas zemes analogajā pārraidē Ziemeļreinā-Vestfālenē. Attiecībā uz tām nav veikta cenu salīdzināšana, un Vācijas iestādes nav sniegušas attaisnojumu pasākuma aptvertajai pārraides maksas daļai.

(74) Turklāt attiecībā uz tām raidsabiedrībām, kas agrāk darbojās zemes analogajā platformā, nevar uzskatīt, ka Vācijas iestāžu izmantotā aprēķinu metode atspoguļo īstas papildu izmaksas, kas saistītas ar pāreju uz zemes digitālo raidīšanu. Salīdzinot pa programmu kanāliem, raidīšanas maksa DVB-T faktiski ir zemāka nekā analogajā režīmā. Varbūtējās “papildu izmaksas” rodas vienīgi no šo raidsabiedrību pārraidīto kanālu skaita pieauguma (sk. 4. tabulu, kurā ir pārskats par raidīšanas maksu Ziemeļreinā-Vestfālenē un plānotās subsīdijas). 4. tabula Pārskats par raidīšanas izmaksām pa programmām un plānotais valsts atbalsts Ziemeļreinā-Vestfālenē (EUR) Raidsabiedrības/programmu kanāli Raidīšanas maksa gadā Ciparu/analogās pārraides izmaksu gada kopējā starpība (57) Vidējais plānotais valsts atbalsts gadā (58) Atbalsta vidējā intensitāte analogā (59) ciparu (60) RTL 1 351 640 675 000 – 676 640 VOX 783 663 675 000 – 108 663 RTL2 n. d. 675 000 675 000 SUPER RTL n. d. 675 000 675 000 RTL kopā 2 135 303 2 700 000 564 697 0 0 SAT 1 722 789 675 000 –47 789 Pro 7 n. d. 675 000 675 000 Nr. 24 n. d. 675 000 675 000 Kabel 1 n. d. 675 000 675 000 P7Sat1 kopā 722 789 2 700 000 1 977 211 550 000 28 % TerraNova n. d. 675 000 n. d. 202 500 30 % Eurosport n. d. 675 000 n. d. 202 500 30 % CNN n. d. 675 000 n. d. 202 500 30 % VIVA n. d. 675 000 n. d. 202 500 30 %

(75) Treškārt, Vācijas iestādes arī apgalvo, ka subsīdija ir kompensācija tām raidsabiedrībām, kuras atteikušās no analogās licences pirms to derīguma termiņa beigām, lai varētu ieviest DVB-T. Komisija pirmām kārtām norāda, ka šo argumentu nevar attiecināt uz tām raidsabiedrībām, kuras agrāk nedarbojās analogajā platformā un kurām nebija analogās raidīšanas licences.

(76) Attiecībā uz raidsabiedrībām, kas darbojās analogajā platformā Vācijas iestāžu apsvērumos arī teikts, ka licenču esība un neizmantotais lietošanas termiņš tieši neietekmē subsīdijas summu, ņemot vērā to, ka ekonomiskais neizdevīgums, ko rada atteikšanās no analogās pārraides, to skatījumā nav precīzi nosakāms. Pēc šo iestāžu teiktā tā vietā tika ņemta vērā analogo licenču nodošana sakarā ar digitālo multipleksu piešķiršanu attiecīgajām raidsabiedrībām (61). Rezultātā gan RTL group, gan ProSiebenSat.1 saņēma licenci četriem programmu kanāliem divu ZAP programmu vietā RTL group un vienas ZAP programmas vietā ProSiebenSat.1. To, ka subsīdija nav saistīta ar licenču nodošanu, rāda arī apstāklis, ka tikai ProSiebenSat.1 ir tiesīgs saņemt līdzekļus saskaņā ar Vācijas iestāžu iesniegto aprēķina metodi. Tādēļ Komisija uzskata, ka pasākumu nevar uzskatīt par neizmantotā termiņa saimnieciskās vērtības kompensāciju par RTL Television, VOX/DTCP un Sat1 nodotajām analogās raidīšanas licencēm.

(77) Visbeidzot, atsaucoties uz ProSiebenSat.1 apsvērumiem Berlīnes-Brandenburgas lietā (62), Vācijas iestādes atbildē uz formālās izmeklēšanas sākuma paziņojumu norādījušas, ka pēc Komisijas loģikas lēmumā sākt formālu izmeklēšanu komerciālajām raidsabiedrībām visa ekonomiskā priekšrocība, ko tām dod valsts finansējums, būtu jānodod tīkla operatoram T-Systems raidīšanas maksas veidā.

(78) Komisija norāda, ka šis arguments ir pretrunā tiem, ko Vācija izvirzīja attiecībā uz ekonomiskas priekšrocības tīkla operatoram esību, un Vācijas iestādes to nav pamatojušas. Kā jau paskaidrots 80. un 88. apsvērumā, Komisija uzskata, ka tīkla operators T-Systems varētu iegūt netiešu labumu no šā pasākuma. Taču nekas neliecina par to, ka tas nozīmētu raidsabiedrību parasto ekspluatācijas izdevumu finansēšanas radītās ekonomiskās priekšrocības pilnīgu nodošanu. Tādēļ pēc Komisijas domām arī šis arguments nav pieņemams.

(79) Bez tam Komisija norāda, ka nav uzskatāms, ka 24. un 28. apsvērumā aprakstītā raidīšanas licenču piešķiršanas procedūra būtu likvidējusi vai kaut cik mazinājusi komerciālajām raidsabiedrībām piešķirto ekonomisko priekšrocību. Konkursa paziņojumā nebija pieminēta finansēšana. Vispārējā vienošanās, ko 2003. gada 20. oktobrī noslēdza LfM, VRS un analogajā platformā esošās komerciālās raidsabiedrības, tikai neskaidri norāda uz iespējamiem atbalsta pasākumiem, neminot paredzētās finansiālās palīdzības detaļas. Tādēļ raidsabiedrībām, iesniedzot licences pieteikumu, nebija iespējams ņemt vērā finansējuma apjomu.

(80) Vācijas iestādes apgalvo, ka komerciālajām raidsabiedrībām piešķirtais finansējums neesot netieša priekšrocība tīkla operatoram T-Systems. Pēc to uzskata netieša saņēmēja apzīmējumu var izmantot tikai ārkārtas apstākļos. Atsaucoties uz Tiesas spriedumiem Lietās Vācija pret Komisiju (63) un Nīderlande pret Komisiju (64), tās uzskata, ka attiecīgo uzņēmumu pēc valsts atbalsta noteikumiem var kvalificēt kā netiešo saņēmēju tad, ja tas gūst labumu no priekšrocības, kas tieši izriet no pasākuma. Turklāt tās apgalvo, ka netieša saņēmēja jēdzienu var izmantot tikai tad, ja priekšrocību var pierādīt un izteikt skaitļos, – bet ne šajā gadījumā.

(81) Šā gadījuma apstākļos Vācijas iestādes argumentē, ka pasākumam nav obligāti jādod iespēja tīkla operatoram T-Systems prasīt no raidsabiedrībām raidīšanas maksu, kas pārsniedz tirgus cenu. Tās apgalvo, ka raidīšanas maksas apmērs esot atkarīgs no vairākiem citiem faktoriem un ka regulators (BNetzA, agrāk RegTP) katrā gadījumā kontrolējot jebkuru iespējamu ļaunprātību attiecībā uz raidīšanas maksu. Bez tam sakarā ar to iepriekšējo argumentu par priekšrocību raidsabiedrībām valsts iestādes apgalvo, ka raidsabiedrības neesot ieinteresētas maksāt augstākas cenas par tirgus cenu, jo raidsabiedrības saņem kompensāciju tikai par “papildu izmaksām” pārejas dēļ.

(82) Vācijas iestādes arī apstrīd to, ka pasākums varētu radīt garantētus ieņēmumus T-Systems. Pēc to uzskata “garantēti ieņēmumi” nāk nevis no finansējuma, bet gan no tīkla infrastruktūras izmantošanas, kas ir rezultāts raidīšanas licenču piešķiršanai. Turklāt tās arī apgalvo, ka pat tad, ja pasākuma dēļ būtu lielāka ieinteresētība izmantot tīklu, rezultātā papildu ieņēmumi atsvērtu T-Systems radušās tīkla pakalpojumu papildu izmaksas.

(83) Pretēji Vācijas iestāžu izvirzītajiem argumentiem Komisija uzskata, ka T-Systems no pasākuma varētu iegūt netiešu priekšrocību, jo pasākums tieši dotē raidīšanas maksu, ko komerciālās raidsabiedrības maksā T-Systems, un labums ir atkarīgs no DVB-T platformas izmantošanas un T-Systems apsaimniekotās platformas mērķtiecīgas atbalstīšanas.

(84) Pēc Komisijas uzskatiem nav pieņemama Vācijas iestāžu piedāvātā ierobežojošā “netieša saņēmēja” jēdziena interpretācija. Abos Vācijas iestāžu minētajos spriedumos Tiesa atbalstīja attiecīgo uzņēmumu kvalificēšanu par netiešiem saņēmējiem. Lietā Vācija pret Komisiju tā uzskatīja, ka fakts, ka netiešā priekšrocība radusies no netiešo saņēmēju neatkarīgiem lēmumiem, nelikvidē sakaru starp pasākumu un netiešo priekšrocību, ko radījuši pasākuma mainītie tirgus nosacījumi (65). Tā kā aplūkojamajā gadījumā atbalsts nav piešķirts, T-Systems saņemto netiešo priekšrocību tik tiešām nav iespējams izteikt skaitļos. Taču Komisija nekādā gadījumā nav spiesta izteikt skaitļos precīzo priekšrocības apjomu, lai atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem varētu konstatēt ekonomiskas priekšrocības esību uzņēmumam.

(85) Aplūkojamajā gadījumā Komisija uzskata, ka komerciālo raidsabiedrību maksājamās raidīšanas maksas finansēšana maina nosacījumus, saskaņā ar kuriem tie darbojas, un ļauj tiem galu galā atļauties augstāku raidīšanas maksu. Kā jau uzsvērts 73. un 74. apsvērumā, nevar uzskatīt, ka finansējums sedz komerciālo raidsabiedrību faktiskās papildu izmaksas sakarā DVB-T ieviešanu. Lai gan raidīšanas maksas apmēri patiešām ir atkarīgi no vairākiem faktoriem, komerciālo raidsabiedrību spēja pieņemt augstākas izmaksas noteikti ir viens no galvenajiem komerciālajiem apsvērumiem no tīkla operatora viedokļa, nosakot raidīšanas maksas apmērus. Atbilstīgi Vācijas Elektrosakaru likumam (Telekommunikationsgesetz) BNetzA kontrolē ir raidīšanas maksa, ko uzliek operatori ar ievērojamu ietekmi tirgū. Kā norādīts 36. apsvērumā, BNetzA attiecībā uz T-Systems līdz šim ir uzskatījusi, ka tam ir ievērojama ietekme tirgū attiecībā uz zemes televīzijas apraidi. Līdz ar to tas var brīvi noteikt raidīšanas maksu komerciālajām raidsabiedrībām DVB-T platformā.

(86) Attiecībā uz argumentu, ka T-Systems“garantētie ieņēmumi” rodoties no licenču piešķiršanas, nevis no pasākuma, Komisija atzīst, ka komerciālo sabiedrību interesi piedalīties platformā un gatavību pieņemt attiecīgās izmaksas jau ir apliecinājis lielais skaits licenču pieteikumu. Tomēr Komisija uzskata, ka daļēja ekspluatācijas izmaksu finansēšana piecu gadu laikā palielina to gatavību maksāt pat vēl augstākas cenas, lai saglabātu klātbūtni platformā. Rezultātā pasākums T-Systems var radīt papildu ieņēmumus, kas rodas no komerciālo raidsabiedrību maksātās raidīšanas maksas. Nevar uzskatīt, ka šos ieņēmumus pilnīgi atsver tīkla pakalpojums, kas par to tiek sniegts, neatstājot nekādu peļņu tīkla operatoram, kurš darbojas tirgus apstākļos.

(87) Līdz ar to Komisija uzskata, ka T-Systems no atbalsta pasākuma varētu iegūt netiešu labumu. Valsts finansējums daļai raidīšanas izmaksu ļautu T-Systems iegūt lielākus ieņēmumus salīdzinājumā ar apstākļiem, kad atbalsta nav.

(88) Bez tam Komisija norāda, ka nevar uzskatīt, ka RegTP organizētā tīkla licenču piešķiršanas procedūra likvidē vai kaut cik samazina pasākuma izraisītas netiešas priekšrocības iespējamo rašanos tīkla operatoram T-Systems. Attiecīgā procedūra nekādi nenorādīja uz LfM iecerēto finansēšanas pasākumu. Tādēļ T-Systems nevarēja rēķināties ar tāda finansējuma pieejamību komerciālajām raidsabiedrībām, kad iesniedza tīkla apsaimniekošanas licences pieteikumu. Bez tam izrādās, ka vēsturiskais operators un zemes analogā tīkla īpašnieks visā Vācijā T-Systems tīkla licenču piešķiršanā ir baudījis konkurences priekšrocību salīdzinājumā ar potenciāliem jaunienācējiem. 2002. gadā aizsāktā procedūrā tam jau piešķirta licence valsts mēroga DVB-T multipleksa apsaimniekošanai. Turklāt starp frekvenču piešķiršanas procedūras beigu termiņu (2004. gada 17. marts) un DVB-T darbības uzsākšanu (2004. gada 24. maijs) bija tikai apmēram divi mēneši, kuru laikā potenciāliem jaunienācējiem būtu bijis jāizvērš tīkls un laikus jāsāk DVB-T raidīšana.

(89) Iesniegtajos apsvērumos Vācijas iestādes arī atsaucās uz spriedumu Altmark lietā (66), argumentējot, ka plānotie maksājumi nav valsts atbalsts, bet tikai kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Minētajā spriedumā Tiesa noteica, ka kompensācija par valsts pakalpojumu nav priekšrocība EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, ja ir ievēroti šie visi četri nosacījumi: a) saņēmējam uzņēmumam faktiski jābūt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, un tām ir jābūt skaidri definētām; b) kompensācijas apmēriem jābūt iepriekš objektīvi un pārredzami noteiktiem; c) kompensācija nepārsniedz izmaksas, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības; un d) lai nodrošinātu sabiedrībai viszemākās izmaksas, uzņēmumu, kuram jāpilda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, izraugās atklāta konkursa procedūrā; pretējā gadījumā pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi izmaksas nosaka pēc tipiska, pareizi vadīta uzņēmuma izmaksām.

(90) Saskaņā ar pirmo Altmark kritēriju ir jānovērtē, vai saņēmējiem uzņēmumiem ir skaidri definētas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības.

(91) Vācijas iestādes apgalvo, ka privāto raidsabiedrību veikta apraides programmu pārraide zemes ciparu platformā ir pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kas atbilst paziņojumam par pārslēgšanu. Pēc to uzskata DVB-T vispārīgās intereses izriet no zemes ciparu televīzijas devuma reģionālo un vietējo programmu raidīšanā, kā arī jauninājumu, plašsaziņas līdzekļu plurālisma un dažādu raidīšanas platformu infrastruktūras konkurences veicināšanā. Tās arī pauž viedokli, ka šīs sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības izriet no Ziemeļreinas-Vestfālenes Plašsaziņas līdzekļu likuma, kurā LfM nepārprotami noteikts vispārējais uzdevums atbalstīt un virzīt pāreju no analogās uz zemes ciparu televīziju (67).

(92) Vācijas iestādes apgalvo, ka ar zemes digitālās raidīšanas licenču piešķiršanu komerciālajām sabiedrībām tiek uzticēts sniegt pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi un tām ir pienākums to veikt. Tās argumentē, ka “duālās raidīšanas sistēmas” dēļ, kas Vācijā aptver gan valsts raidorganizācijas, gan privātās raidsabiedrības, komerciālajiem operatoriem ir arī loma vispārības interesēs un tos saista tiesiski pienākumi attiecībā uz to programmām. Iestādes arī apgalvo, ka bez valsts finansiāla atbalsta dažas komerciālās raidsabiedrības (sevišķi ProSiebenSat.1) Ziemeļreinā-Vestfālenē nebūtu piedalījušās DVB-T. Tās argumentē, ka valsts finansējuma trūkums liktu šķēršļus šā pakalpojuma sniegšanai un apdraudētu zemes platformas pastāvēšanu (68).

(93) Komisija nav vienisprātis ar Vācijas iestādēm. Tā neapšauba, ka apraides digitalizācija ir vispārības interesēs. Ar vispārības interešu esību attiecībā uz pāreju tomēr nepietiek, lai pierādītu, ka Ziemeļreinā-Vestfālenē pastāv sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kas noteiktas komerciālajām raidsabiedrībām sakarā ar to programmu raidīšanu zemes ciparu platformā. Bez tam tikai fakts, ka komerciālās raidsabiedrības Vācijā ietilpst duālajā apraides sistēmā vai ka to programmas pakļautas tiesiskiem pienākumiem, kas izriet no Vācijas apraides likumiem, neliek secināt, ka tām jāpilda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības attiecībā uz savu programmu raidīšanu zemes ciparu platformā (69).

(94) Pēc Komisijas domām vispārīgajos noteikumos par LfM sakarā ar pāreju nav skaidri definētas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības komerciālajām raidsabiedrībām. Komisija arī norāda, ka nevienā no oficiālajiem dokumentiem, kas attiecas uz DVB-T ieviešanu Ziemeļreinā-Vestfālenē (nolīgumi par pāreju, oficiālie dokumenti, kas attiecas uz DVB-T licencēm) nav norāžu uz sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām. Arī apraides licenču noteikumos nav minētas konkrētas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības (70). Turklāt pretēji Vācijas iestāžu argumentācijai raidsabiedrībām nav pienākuma raidīt savas programmas DVB-T – kā pierāda TerraNova piemērs, licences var nodot atpakaļ pēc pašas raidsabiedrības lēmuma.

(95) Tādēļ, kā jau noteikts lēmumā par procedūras uzsākšanu (71), šķiet, ka Vācijas iestādes argumentu par pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi pastāvēšanu būs izteikušas ad hoc pēc licenču piešķiršanas un raidīšanas sākuma zemes ciparu tīklā. Pēc Komisijas viedokļa savu programmu pārraidīšana zemes ciparu tīklā drīzāk ir daļa no raidsabiedrību parastās komercdarbības, nevis sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības.

(96) Līdz ar to Komisija uzskata, ka aplūkojamais pasākums paredz atbalstu komercsabiedrību parastai uzņēmējdarbībai, nevis kompensāciju par izmaksām, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Jāsecina, ka pirmais Altmark kritērijs nav izpildīts.

(97) Attiecībā uz otro Altmark kritēriju Komisija konstatē, ka šķietamās “kompensācijas” apmēri nav iepriekš objektīvi un pārredzami noteikti. Direktīva par finansiālu atbalstu tika izdota 2004. gada 19. novembrī (ar atpakaļejošu spēku no 2004. gada 3. maija), bet licences tika izsniegtas ar 2004. gada 14. maija rīkojumu. Tādēļ to nevar uzskatīt par finansēšanas apmēru iepriekšēju definēšanu. Turklāt direktīva nepaskaidro, kā finansējums tiks aprēķināts tām raidsabiedrībām, kas jau agrāk darbojušās analogajā platformā. To var noskaidrot tikai pēc paziņojuma. Tātad apmēri nav noteikti pārredzamā veidā. Turklāt pēc Komisijas viedokļa aprēķinus nevar uzskatīt par objektīviem, jo finansiālā atbalsta noteikšanā atsevišķām raidsabiedrībām nav ņemta vērā vai nu programmu kanālu skaita palielināšanās tām raidsabiedrībām, kas agrāk darbojās analogajā platformā, vai arī potenciālie papildu ieņēmumi no reklāmas, ko rada klātbūtne zemes platformā (sk. arī 123. apsvērumu). Tādēļ Komisija uzskata, ka otrais Altmark kritērijs nav izpildīts.

(98) Attiecībā uz trešo Altmark kritēriju, pēc kura kompensācija nedrīkst pārsniegt izmaksas, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, Vācijas iestādes pauž uzskatu, ka šis kritērijs ir piemērojams tikai tajos gadījumos, kad iespējams aprēķināt izmaksas, ieņēmumus un samērīgu peļņu. Tās apgalvo, ka tādos gadījumos kā šis, kad tiek piešķirts sākuma finansējums tirgus dalībnieku ekonomisko risku mazināšanai, būtu piemērojami citādi kritēriji, lemjot par to, vai pasākums ir valsts atbalsts. Šajā sakarā tās apgalvo, ka aplūkojamais jautājums nepārsniedz vajadzīgo minimumu un ietilpst tehnoloģiski neitrālā politikā.

(99) Pēc Komisijas domām sprieduma Altmark lietā prasības nevar aizstāt ar citādiem apsvērumiem, kā apgalvo Vācijas iestādes. Kā jau norādīts 97. apsvērumā, paredzētais valsts finansējums nav noteikts pēc objektīviem kritērijiem, rēķinoties ar attiecīgajiem raidsabiedrību ieņēmumiem, un finansējums neatbilst patiesajām papildu izmaksām, kas radušās komerciālajām raidsabiedrībām (sk. 73. un 74. apsvērumu).

(100) Visbeidzot, attiecībā uz ceturto Altmark kritēriju Komisija norāda, ka tāpēc, ka trūkst skaidri definētu sabiedrisko pakalpojumu saistību, nav konstatējams, vai kompensācijas apjoms atbilst tipiska labi vadīta uzņēmuma izmaksām. Komisija norāda, ka šajā sakarā Vācijas iestādes nav izvirzījušas nekādus argumentus. Faktiski subsīdija aptver daļu no raidīšanas maksas, ko nosaka komerciālo raidsabiedrību tīkla operators T-Systems. Tā kā tīkla apsaimniekošanas licences ir piešķirtas t. s. pieteikumu procedūrā bez konkursa, šīs raidīšanas maksas apjomu nevar uzskatīt par tādu, kas bijis pakļauts konkurencei konkursa procedūrā.

(101) Līdz ar to Komisija uzskata, ka šajā gadījumā nav izpildīts neviens no četriem sprieduma Altmark lietā minētajiem kritērijiem.

1.3. SELEKTIVITĀTE UN KONKURENCES TRAUCĒJUMI

(102) Saskaņā ar EK līguma 87. panta 1. punktu pasākumam jābūt selektīvam un jārada vai jādraud radīt konkurences traucējumus, lai to varētu kvalificēt kā valsts atbalstu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija pauda sākotnēju viedokli, ka pasākums ir atbalsts nozarei, jo tas atbalsta DVB-T platformu pretstatā citām raidīšanas platformām. Turklāt Komisija uzskatīja, ka valsts finansējuma apjoma atšķirības varētu iznākumā izjaukt konkurenci to raidsabiedrību starpā, kuras piedalās DVB-T Ziemeļreinā-Vestfālenē. Tā pauda nostāju, ka apraides un tīkla licenču piešķiršanas procedūras nespēj novērst pasākuma selektivitāti un tās izraisīto konkurences traucējumu.

(103) Vācijas iestādes apgalvo, ka pasākums netraucējot konkurenci, jo attiecīgās apraides un tīkla licences tika piešķirtas atklātā, pārredzamā procedūrā saskaņā ar attiecīgām juridiskajām prasībām valsts līmenī. Tās apgalvo, ka jebkura raidsabiedrība vai tīkla operators principā būtu varējis gūt labumu no finansējuma un tādējādi pasākumu nevar uzskatīt par selektīvu.

(104) Attiecībā uz apraides licenču piešķiršanu Vācijas iestādes apgalvo, ka priekšroka raidsabiedrībām, kuras jau agrāk darbojās analogajā platformā, bijusi kompensācija par analogo licenču nodošanu, kas bija vajadzīga pārejas īstenošanai.

(105) LfM tiešām rīkoja atklātu procedūru apraides licenču piešķiršanai visos komerciālajām raidsabiedrībām atvēlētajos DVB-T kanālos, kā jau aprakstīts 24.–28. apsvērumā. Atlases kritērijos bija norāde uz programmu plurālismu un raidsabiedrību plurālismu un dota priekšroka tām raidsabiedrībām, kuras jau agrāk darbojās analogajā platformā. Atbilstīgi prioritātēm ProSiebenSat.1 un RTL group programmu komplektam saņēma pa veselam multipleksam. No 21 pieteikuma, ko saņēma pēc paziņojuma, apmierināti tika 6 pieteikumi.

(106) Komisija neapstrīd piešķiršanas procedūras atbilstību attiecīgajām iekšzemes prasībām. Taču pēc tās domām tas nelikvidē aplūkojamā pasākuma selektivitāti no valsta atbalsta novērtēšanas viedokļa. Pirmkārt, procedūrā varēja izvēlēties tikai ierobežotu skaitu raidsabiedrību. Atlases procedūrā priekšroka tika dota tām raidsabiedrībām, kuras jau agrāk darbojās analogajā platformā (72). Faktiski no pasākuma sniegtā finansējuma labumu var gūt tikai tās raidsabiedrības, kas saņēmušas DVB-T licenci. Otrkārt, licenču piešķiršana konkrēti attiecās uz programmu raidīšanu DVB-T platformā.

(107) Tīkla licenču piešķiršanai attiecīgo procedūru organizēja RegTP, kā jau aprakstīts 29. un 30. apsvērumā. Tā kā katrā no piecām Ziemeļreinā-Vestfālenē noteiktajām pakalpojumu zonām bija saņemts tikai viens pieteikums (T-Systems privāto raidsabiedrību zonās un WDR - ARD dalībnieku zonās), licences tika piešķirtas t. s. pieteikumu procedūrā bez konkursa procedūras.

(108) Tāpat kā attiecībā uz apraides licencēm, Komisija uzskata, ka no valsts atbalsta viedokļa nevar uzskatīt, ka tīkla licenču piešķiršanas procedūrā būtu novērsta pasākuma selektivitāte. Procedūra konkrēti attiecās uz DVB-T tīkla apsaimniekošanu Ziemeļreinā-Vestfālenē. Turklāt T-Systems kā vēsturiskais operators bija īpaši izdevīgā stāvoklī, piesakoties uz tīkla licenci.

(109) Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija sākotnēji uzskatīja, ka pasākums ir atbalsts nozarei – televīzijas apraidei, izmantojot DVB-T, jo subsīdija tiek piešķirta tikai raidsabiedrībām, kas izmanto zemes ciparu platformu un, piemēram, neatbalsta raidīšanu citās platformās.

(110) Vācijas iestādes apgalvo, ka pasākums netraucē konkurenci kabeļtelevīzijas, pavadoņtelevīzijas un zemes televīzijas starpā. Tās apgalvo, ka šie raidīšanas veidi savā starpā konkurē tikai nelielā mērā. Pēc to domām zemes raidīšana ir tik vien kā papildinājums kabeļtelevīzijai un pavadoņtelevīzijai, jo tā aptver arī zonas, ko neapkalpo kabeļtelevīzija, ļauj raidīt reģionālās un vietējās programmas un var būt par bāzi mobilās uztveršanas izstrādei.

(111) Vācija argumentē, ka, ņemot vērā kabeļtelevīzijas un pavadoņtelevīzijas augsto tirgus daļu un zemes televīzijas nelielo proporciju, DVB-T veicināšana neietekmētu tirgus pozīcijas pārējās platformās. Pēc tās domām zemes televīzijas nelielā tirgus daļa to padara nespējīgu piesaistīt raidsabiedrības no citām platformām. Turklāt pasākums arī neietekmēšot klientu izvēli, sevišķi tādēļ, ka nav nekādu tehnisku, juridisku un finansiālu šķēršļu pārejai no viena raidīšanas veida uz citu. Tajā pašā laikā Vācija apgalvo, ka DVB-T veicināšana nevis aizstās kabeļtelevīziju un pavadoņtelevīziju, bet radīs “pozitīvu konkurences spiedienu” citiem raidīšanas veidiem, sekmēs infrastruktūras konkurenci un līdz ar to atvieglos digitalizāciju arī citās platformās.

(112) Vācijas iestādes arī apstrīd kabeļtelevīzijas operatoru datus par DVB-T ieviešanas ietekmi uz kabeļtelevīzijas klientiem. LfM rīcībā esošie dati atšķiras no ish sniegtajiem un uzrāda zemāku samazinājumu (81 000 mājsaimniecību pretstatā 147 000 no 2003. gada līdz 2006. gadam). Vācijas iestādes apgalvo, ka pat tad, ja samazinātos kabeļtelevīzijas klientu skaits, to neizraisītu tieši DVB-T ieviešana. Šajā aspektā tās arī uzsver, ka pasākuma nolūks nav graut kabeļtelevīziju. Tās uzsver faktu, ka platjoslas kabeļu infrastruktūra ar valsts atbalstu tikusi izveidota 20. gs. 80. gados un joprojām gūst labumu no normatīvajām priekšrocībām, ieskaitot kabeļtelevīzijas maksu (pēc rīkojuma par papildu īres maksu (Mietnebenkostenverordnung)). Tās apgalvo, ka kopējā finansēšanas shēma esot tehnoloģiski neitrāla – vajadzības gadījumā tās būtu gatavas atbalstīt arī kabeļtelevīzijas digitalizāciju. Kā piemēru savai pozitīvajai pieejai attiecībā uz kabeļtelevīziju tās min to, ka 2007. gada 17. februārīLfM piekrita ish analogās kabeļtelevīzijas kanāla digitalizācijai (73).

(113) Komisija uzskata, ka 110. līdz 112. apsvērumā izklāstītie apsvērumi neliek apšaubīt, ka pasākums pēc rakstura ir nozares atbalsts raidsabiedrībām DVB-T platformā un var radīt arī netiešu labumu tīkla operatoram T-Systems. Iecerētais pasākums ir konkrēti īpaši saistīts ar vienu darbības veidu – apraides signālu pārraidīšanu – un selektīvi īpaši atbalsta zemes digitālo pārraidi. Tas ir selektīvs tiklab attiecībā uz pieprasījumu, t. i., komerciālajām raidsabiedrībām, kas darbojas DVB-T platformās, kā attiecībā uz piedāvājumu, t. i., zemes ciparu tīkla operatoru T-Systems.

(114) Komisija uzskata, ka atšķirīgie apraides signālu pārraides veidi – pa kabeli, caur pavadoni, virs zemes un arvien vairāk IPTV – tieši konkurē. Lai gan dažādajām pārraides platformām ir savas priekšrocības un trūkumi, būtībā tām ir viena funkcija, t. i., apraides programmu pārraidīšana, un tās var aizstāt cita citu gan vairumtirdzniecības līmenī no komerciālo raidsabiedrību viedokļa, gan mazumtirdzniecības līmenī no skatītāju viedokļa. Vācijā kabeļtelevīzijas, pavadoņtelevīzijas un zemes platformas piedāvā lielu skaitu nekodētu kanālu, un tas norāda uz zināmu piedāvājuma līdzību. Konkrētāk, pavisam 24 zemes ciparu televīzijas kanālu pašreizējais piedāvājums šķiet salīdzināms ar analogās kabeļtelevīzijas piedāvājumu, kas ir visvairāk izplatītā pārraides platforma Ziemeļreinā-Vestfālenē, lai gan ciparu kabeļtelevīzija strauji attīstās.

(115) Relatīvi nelielā zemes televīzijas daļa salīdzinājumā ar kabeļtelevīziju un pavadoņtelevīziju Vācijā vispār un konkrēti Ziemeļreinā-Vestfālenē nenovērš konkurences attiecības dažādo pārraides platformu starpā. Kabeļtelevīzijas operatoru sniegtā informācija liecina, ka kabeļtelevīzijas klientu skaitu iespaidojusi DVB-T ieviešana Ziemeļreinā-Vestfālenē. Bez tam kabeļtelevīzijas operatori norāda, ka ir bijis niecīgs kabeļtelevīzijas klientu pieaugums pēc zemes analogā tīkla atslēgšanas, un arī tas atspoguļo dažādu raidīšanas veidu aizvietojamību no tiešo patērētāju viedokļa. Vācijas iestādes, apgalvojot, ka pasākums radīs “pozitīvu konkurences spiedienu” citām platformām un veicinās infrastruktūras konkurenci, pašas netieši atzīst dažādu raidīšanas veidu konkurences attiecības. Tas, ka pagātnē arī kabeļtelevīzijas infrastruktūra guvusi labumu no valsts atbalsta, kā arī dažu normatīvo aktu esība nemazina selektivitāti un konkurences traucējumus, ko rada aplūkojamais pasākums.

(116) Pasākumā ietvertais konkurences traucējums var ietekmēt arī citus tirgus, ne tikai televīzijas pārraidīšanu. Aplūkojamais pasākums no raidsabiedrību viedokļa palīdz paplašināt auditoriju un piesaistīt reklāmdevējus. Piesaistot reklāmdevējus no citiem plašsaziņas līdzekļiem, DVB-T veicināšana potenciāli ietekmētu vairākus uzņēmumus citās plašsaziņas līdzekļu nozarēs.

(117) Turklāt attiecībā uz tīkla operatoru DVB-T tīkla veicināšana var ietekmēt arī jaunus tirgus. DVB-T potenciāli var tikt piedāvāti maksas televīzijas pakalpojumi, kā redzams no notikumiem tādās dalībvalstīs kā Itālija, Francija, Zviedrija un Apvienotā Karaliste.

(118) Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija uzskatīja, ka pasākums var traucēt konkurenci dažādu DVB-T platformā esošo komerciālo raidsabiedrību starpā, jo segto raidīšanas izmaksu daļa nav vienāda visām KRS.

(119) Vācijas iestādes apgalvo, ka pasākums netraucē konkurenci komerciālo raidsabiedrību starpā, jo subsīdijas apjoma noteikšanas principi esot vieni un tie paši. Tās apgalvo, ka atšķirības finansējumā izraisa raidsabiedrību atšķirīgais stāvoklis un atšķirīgais slogs, kas tām jāuzņemas sakarā ar pāreju uz ciparu televīziju.

(120) Kā aprakstīts 34.–40. apsvērumā, subsīdijas aprēķināšana atšķiras tām raidsabiedrībām, kas jau agrāk darbojās analogajā platformā (RTL group un ProSiebenSat.1, kam katram ir četri ciparu programmu kanāli), un raidsabiedrībām, kas uzsāk zemes raidīšanu caur DVB-T platformu un kam ir katrai viens programmu kanāls.

(121) Pēdējām finansiālā palīdzība līdzinās vidēji 30 % no raidīšanas maksas par kanālu piecus gadus, samazinoties par pieciem procentu punktiem katru gadu no 40 % pirmajā gadā līdz 20 % piektajā gadā. Tā vienādi attiecas uz visām četrām komerciālajām raidsabiedrībām.

(122) Attiecībā uz RTL group un ProSiebenSat.1 subsīdija ir aprēķināta pēc kopējo izmaksu starpības starp zemes analogo un ciparu raidīšanu Ziemeļreinā-Vestfālenē, kā arī Ziemeļvācijas zemēs (sk. 3. tabulu un 35., 39. un 40. apsvērumu). Pēc Vācijas iestāžu domām RTL group nav uzskatāms par tiesīgu saņemt atbalstu, jo tā kopējais raidīšanas maksas pazeminājums ciparu sistēmā citās Ziemeļvācijas zemēs ietekmē vispārējo izmaksu pieaugumu Ziemeļreinā-Vestfālenē. Turklāt Vācijas iestādes apgalvo, ka RTL nav pieteicies uz finansējumu.

(123) Komisija uzskata, ka subsīdijas aprēķināšanas metode nav uzskatāma par objektīvi pamatotu, jo tā nav balstīta uz raidsabiedrību izmaksu detalizētu pārskatu saistībā ar raidīšanu zemes ciparu platformā un ar to ieņēmumiem. Turklāt, kā jau parādīts 74. apsvērumā, tām raidsabiedrībām, kas jau darbojās analogajā platformā, piemērotā aprēķinu metode nav uzskatāma par objektīvu potenciālo ciparu raidīšanas papildu izmaksu aprēķināšanai, tāpēc ka tajā netiek ņemts vērā programmu kanālu skaita pieaugums, kas nosaka šīs izmaksas. Bez tam 3. tabulā attēlotais aprēķins ir patvaļīgs, jo RTL group un ProSiebenSat.1 bija atšķirīgs analogo programmu kanālu skaits Ziemeļreinā-Vestfālenē un Ziemeļvācijā un atšķirīgas izmaksas atšķirīga ģeogrāfiskā aptvēruma dēļ. Faktiski, kā rāda Vācijas iestāžu iesniegtie skaitļi, raidīšanas izmaksas par kanālu šajā gadījumā ir zemākas ciparu sistēmā nekā analogajā platformā (sk. 4. tabulu). Kā norādījušas Vācijas iestādes, ProSiebenSat.1 un RTL ir bijusi piekļuve veseliem multipleksiem pēc raidīšanas licenču piešķiršanas procedūras, un prioritārās attieksmes dēļ, kas tika izrādīta raidsabiedrībām, kuras jau darbojās analogajā platformā, – kā kompensācija par analogo licenču nodošanu pirms to derīguma termiņa beigām. Bez tam finansējums dod tām iespēju raidīt vairāk kanālu Ziemeļreinā-Vestfālenē ar aptuveni tādām pašām kopējām izmaksām kā analogajā režīmā. Vācijas iestādes nav sniegušas paskaidrojumus, kādēļ aptverto izmaksu daļa ProSiebenSat.1 ir citāda nekā tām raidsabiedrībām, kuras agrāk nedarbojās analogajā platformā.

(124) Līdz ar to Komisija uzskata, ka priekšrocība, ko rada raidīšanas licenču piešķiršana tām raidsabiedrībām, kuras agrāk darbojās analogajā platformā, un subsīdija, kas nav objektīvi pamatota, rada konkurences traucējumus starp minētajām raidsabiedrībām un tām, kas sāka raidīšanu zemes platformā tikai līdz ar DVB-T platformas ieviešanu.

1.4. IETEKME UZ TIRDZNIECĪBU

(125) Saskaņā ar EK līguma 87. panta 1. punktu valsts palīdzībai jāspēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, lai to varētu kvalificēt kā valsts atbalstu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija uzskatīja, ka pasākums var ietekmēt Kopienas iekšējo tirdzniecību, jo komerciālās raidsabiedrības darbojas starptautiski un tīkla operators konkurē ar starptautiskajiem kabeļtelevīzijas operatoriem un plašsaziņas līdzekļu korporācijām, kā arī ar pavadoņtelevīzijas operatoriem.

(126) Vācijas iestādes apgalvo, ka pasākums nespēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tās apgalvo, ka palīdzības apjoms ir tik mazs, ka ietekme uz tirdzniecību būs neievērojama. Turklāt tās apgalvo, ka tikai no fakta, ka attiecīgie uzņēmumi darbojas starptautiski, nav secināms, ka noteikti tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm. To skatījumā nav ietekmes uz tirdzniecību, ciktāl ir runa par komerciālo raidsabiedrību stāvokli.

(127) Saskaņā ar Eiropas tiesu praksi, “ja atbalsts, ko piešķir valsts vai ar valsts resursu palīdzību, stiprina uzņēmuma stāvokli salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas konkurē Kopienas iekšējā tirdzniecībā, tad šis uzņēmums uzskatāms par tādu, kuru ir ietekmējis atbalsts” (74). Tur arī noteikts, ka pat apjomā relatīvi mazs atbalsts var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (75), īpaši tad, ja ir spēcīga konkurence nozarē, kurā darbojas saņēmējs (76).

(128) Tādēļ Komisija uzskata, ka iecerētais pasākums spēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Kā iepriekš paskaidrots, pasākums dod tiešu labumu komerciālajām raidsabiedrībām un var arī radīt netiešu priekšrocību tīkla operatoram T-Systems. Gan komerciālās raidsabiedrības, gan tīkla operators starptautiskā līmenī konkurē ar citiem uzņēmumiem. Visas komerciālās raidsabiedrības, uz kurām attiecas aplūkojamais pasākums, konkurē ar citām raidsabiedrībām un elektrosakaru uzņēmumiem televīzijas reklāmas un filmu rādīšanas tiesību tirgos (77). Tīkla operatori, kā Deutsche Telekom meitasuzņēmums T-Systems, konkurē ar tādiem kabeļtelevīzijas operatoriem un plašsaziņas līdzekļu korporācijām kā UPC (Liberty Media), tādiem pavadoņtelevīzijas operatoriem kā SES Astra, NSAB un Eutelsat, kā arī ar citiem uzņēmumiem, kas piedāvā infrastruktūras pakalpojumus raidsabiedrībām. Tajā pašā laikā ir zemes apraides, platjoslas kabeļu un pavadoņu operatoru konkurence attiecībā uz tiešajiem patērētājiem dažādās dalībvalstīs.

(129) Komisija uzskata, ka kopējais atbalsta apjoms aplūkojamajā gadījumā, ko lēš 6,8 miljonu EUR apmērā, nav uzskatāms par “relatīvi mazu”. Katrā gadījumā saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas un Pirmās instances tiesas spriedumiem arī apjomā relatīvi mazs atbalsts var ietekmēt tirdzniecību, īpaši tad, ja ir spēcīga konkurence.

1.5. SECINĀJUMI PAR PASĀKUMA VALSTS ATBALSTA RAKSTURU

(130) Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka LfM paredzētās subsīdijas atbilst visiem nosacījumiem, lai būtu valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē. Tiešie saņēmēji ir komerciālās raidsabiedrības, kas saņem finansiālu palīdzību. Tajā pašā laikā komerciālo raidsabiedrību izmantoto multipleksu operators T-Systems no pasākuma varētu iegūt netiešas priekšrocības.

2. ATBALSTA PASĀKUMA SADERĪBA

2.1. VISPĀRĪGI APSVĒRUMI

(131) Komisija aktīvi atbalsta pāreju no analogās uz ciparu apraidi. Pārejas uz ciparu apraidi priekšrocības tika uzsvērtas rīcības plānā “e-Eiropa 2005. Informācijas sabiedrība visiem” un divos paziņojumos par pāreju uz ciparu apraidi (78). Pārejai uz ciparu apraidi ir lielas priekšrocības efektīvākas spektra izmantošanas un lielāku pārraides iespēju ziņā. Tas radīs jaunus, kvalitatīvākus pakalpojumus un paplašinās patērētāju izvēli. Kā Komisija jau norādījusi savā paziņojumā “i2010 – Eiropas informācijas sabiedrība izaugsmei un nodarbinātībai”, plānotā zemes analogās televīzijas atslēgšana līdz 2012. gadam uzlabos spektra pieejamību Eiropā.

(132) Komisija arī atzīst, ka pāreja uz ciparu apraidi var aizkavēties, ja to atstās tikai tirgus spēku ziņā. Tādēļ tai nav iebildumu pret valsts palīdzības principu šajā jomā. Valsts iestādēm ir dažādi līdzekļi, ar kuriem atvieglot un veicināt pāreju uz ciparu apraidi, piemēram, koordinācijas mehānismi, informācijas kampaņas, regulatīvi līdzekļi un finansiāla palīdzība. Ja valsts palīdzība ir valsts atbalsta veidā, tai jāatbilst attiecīgajiem EK līguma noteikumiem.

(133) Atbilstīgi Komisijas vispārējai pieejai par mazāku un mērķtiecīgāku valsts atbalstu dalībvalstis principā var izmantot atbalstu, lai novērstu konkrētu tirgus nepilnību vai nodrošinātu sociālo un reģionālo kohēziju. Taču katrā konkrētā gadījumā ir jāpierāda, ka atbalsts ir nepieciešams problēmas atrisināšanai, ir piemērots, līdz vajadzīgajam minimumam ierobežots instruments un nepiemērotā veidā netraucē konkurenci. Līdzīgi arī paziņojumā par pārslēgšanu ir noteikts, ka īpašajā digitalizācijas jomā valsts palīdzība būtu attaisnota ar diviem nosacījumiem: pirmkārt, runa ir par vispārības interesēm; otrkārt, tirgus nedarbojas, proti, tirgus spēki vieni paši nespēj dot rezultātu kopējam labumam. Tajā arī noteikts, ka jebkurā gadījumā valsts palīdzība jāpamato ar dziļu tirgus analīzi.

(134) Paziņojumā par pārslēgšanu arī norādīts, ka pāreja uz ciparu apraidi ir svarīgs uzdevums nozarei, kurai jādarbojas pēc tirgus likumiem. Principā katram tīklam jākonkurē ar saviem paša spēkiem. Lai nodrošinātu šo principu, jebkurai valsts palīdzībai jātiecas būt tehnoloģiski neitrālai. Izņēmumus no šā principa var paredzēt tikai tad, ja palīdzība vērsta uz konkrētu tirgus nepilnību vai nelīdzsvarotību un tajā pašā laikā ir nepieciešama, piemērota un proporcionāla šo grūtību pārvarēšanai.

(135) Vispārīgi atzīts, ka pāreju var kavēt konkrētas tirgus nepilnības. Turklāt ir risks, ka ne visas iedzīvotāju daļas spēs izmantot ciparu televīzijas priekšrocību, ņemot vērā viņu nelabvēlīgo sociālo stāvokli (sociālās kohēzijas problēmu). Kā Komisija norādījusi Berlīnes-Brandenburgas gadījumā, tirgus nepilnība varētu būt, piemēram, tad, ja tirgus dalībnieki nevēlas vienoties par kopīgu grafiku pārejai uz ciparu TV, tāpēc ka gaida, lai citi sper pirmo soli (koordinācijas problēma), vai kad tirgus dalībnieki neņem vērā pārejas pozitīvo ietekmi uz sabiedrību kopumā, jo tiem nav īstu stimulu to darīt (pozitīvie ārējie faktori).

(136) Attiecībā uz sociālo kohēziju dalībvalstis vēlas gādāt par to, lai pēc analogās TV atslēgšanas visiem pilsoņiem būtu piekļuve ciparu televīzijai. Tā kā pāreja uz ciparu televīziju rada izmaksas klientiem un liek viņiem mainīt ieradumus, dalībvalstis var īpaši palīdzēt nelabvēlīgā stāvoklī esošām sabiedrības grupām, kā vecāka gadagājuma cilvēki, mājsaimniecības ar zemiem ienākumiem vai cilvēki, kas dzīvo nomaļos rajonos.

(137) Pēdējos trīs gados Komisija dažādās dalībvalstīs ir novērtējusi daudzus valsts pasākumus, kuru mērķis ir veicināt pāreju (79). Vairākos lēmumos par valsts atbalstu, kuru pamatā ir paziņojumi par pāreju uz ciparu TV, Komisija ir skaidrojusi valsts atbalsta noteikumu piemērošanu šajā nozarē un sniegusi norādījumus gan valsts, gan privātām struktūrām. Dalībvalstīm ir vairākas iespējas piešķirt valsts finansējumu pārejai, ja vien pasākumi neizraisa nevajadzīgus konkurences traucējumus tehnoloģiju vai uzņēmumu starpā un nepārsniedz minimāli nepieciešamo (80): a) izmēģinājuma projekti un pētījumi, lai pārbaudītu, piemēram, ciparu raidīšanas tehnoloģijas un interaktīvo programmatūru; b) pabalsti privātpersonām komplektu iegādei jebkurai platformai, lai novērstu mazturīgu mājsaimniecību norobežošanu no piekļuves TV uztveršanai un sasniegtu nepieciešamo lietotāju skaitu, it īpaši apvidos, kur frekvenču spektra trūkuma dēļ zemes raidīšana būs jāpārslēdz bez vienlaicīgas raidīšanas perioda; c) dotācijas uzņēmumiem novatorisku digitālo pakalpojumu, piemēram, elektronisko raidījumu programmu un mobilo lietojumu izstrādei; d) subsīdijas raidsabiedrībām papildu raidīšanas maksas kompensācijai, pārraidot reizē analogo un ciparu TV (“vienlaicīgās raidīšanas fāzē”); e) pabalsti klientiem ciparu dekoderu iegādei. Tādiem pabalstiem jābūt tehnoloģiski neitrāliem. Piešķirot pabalstus, iestādes var mudināt izmantot atvērtos standartus interaktīvai saziņai. Atvērtie standarti ļauj klientiem gūt labumu no dažādu operatoru piedāvātajiem pakalpojumiem; f) finansējums apraides tīkla izvēršanai apvidos, kur citādi nebūtu pietiekama TV pārklājuma; g) finanšu līdzekļi valsts raidorganizācijām, kas dotu tām iespēju raidīt visās platformās nolūkā sasniegt visus iedzīvotājus. Šajā sakarā dalībvalstīm ir skaidri jānosaka valsts raidorganizāciju pienākumi attiecībā uz raidīšanas platformu izmantošanu; h) vajadzīgos un piemērotos gadījumos taisnīga kompensācija raidsabiedrībām, kas vajadzīga, lai pirms licenču derīguma termiņa beigām tās atteiktos no analogā spektra. Kompensācijā jāņem vērā faktiskās pārejas izmaksas raidsabiedrībām, attiecīgos gadījumos ieskaitot, piemēram, adaptācijas izmaksas raidīšanai citā kanālā/multipleksā.

2.2. JURIDISKAIS PAMATS PLĀNOTĀ PASĀKUMA ATBILSTĪBAS NOVĒRTĒŠANAI

(138) Vācijas iestādes apgalvoja, ka pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu atbilstīgi EK līguma 87. panta 3. punkta c), b) un d) apakšpunktam un 86. panta 2. punktam. Komisija turpmāk vērtē pasākuma atbilstību šiem noteikumiem, ņemot vērā iepriekš izklāstītos vispārīgos apsvērumus (81).

2.3. EK LĪGUMA 87. PANTA 3. PUNKTA C) APAKŠPUNKTS

(139) Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija izteica šaubas par to, vai pasākums uzskatāms par saderīgu ar EK līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Komisija nemaina šo uzskatu arī pēc ieinteresēto personu apsvērumu un Vācijas iestāžu iesniegto ziņu izvērtēšanas.

(140) EK līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts attiecas uz palīdzību, “kas veicina atsevišķu saimniecisko darbību vai atsevišķu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādai palīdzībai nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā vispārējām interesēm”.

(141) Lai atbalsta pasākums būtu uzskatāms par saderīgu ar kopējo tirgu atbilstīgi EK līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam, tā mērķim jākalpo vispārības interesēm, un ir jāpierāda, ka tas ir nepieciešams un proporcionāls. Pasākums īpaši jāizvērtē, ņemot vērā atbildes uz šādiem jautājumiem: 1) Vai atbalsta pasākums ir plānots skaidri noteikta vispārības interešu mērķa sasniegšanai? 2) Vai atbalsts ir plānots tā, lai atbilstu vispārējām interesēm (t. i., vai ierosinātais atbalsts novērš tirgus nepilnību vai risina kādu citu vajadzību)? Īpaši: a) vai atbalsta pasākums ir piemērots instruments? b) Vai tam ir stimula efekts, t. i., vai atbalsts maina uzņēmumu rīcību? c) Vai atbalsta pasākums ir proporcionāls, t. i., vai tā pati rīcības maiņa būtu bijusi panākama ar mazāku atbalstu? 3) Vai konkurences traucējumi un ietekme uz tirdzniecību ir tādā mērā ierobežoti, ka kopējā bilance ir pozitīva?

(142) Vācijas iestādes apgalvo, ka plānotais pasākums atbilst EK līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam. Atsaucoties uz paziņojumu par pārslēgšanu, tās apgalvo, ka zemes ciparu platformas veicināšana ir vispārības interesēs, jo sekmē vairāku vispārības interesēm atbilstīgu mērķu sasniegšanu. Tās apgalvo, ka pasākums ir nepieciešams, lai saglabātu zemes platformu un novērstu vairākas konkrētas tirgus nepilnības. Bez tam tās uzskata, ka pasākums ir gan piemērots, gan proporcionāls sasniedzamajiem mērķiem.

2.3.1. Vispārības interešu mērķis

(143) Kā paskaidrots 131.–137. apsvērumā, Komisija piekrīt attiecībā uz to, ka pāreja no analogās uz ciparu apraidi ir uzskatāma par vispārības interesēm atbilstīgu mērķi. Taču paziņojumā par pārslēgšanu un pēc tam Komisijas politikas dokumentos, kas saistīti ar pāreju, ir arī uzsvērts, ka tas nav universāls attaisnojums vienīgi zemes platformas digitalizācijas atbalstīšanai. Tieši otrādi, kā jau iepriekš teikts, starta punkts ir tas, ka pārejai ir jābūt tirgus virzītai un principā katram tīklam ir jākonkurē saviem paša spēkiem. Lai nodrošinātu šo principu, jebkurai valsts palīdzībai jātiecas būt tehnoloģiski neitrālai. Šajā gadījumā tehnoloģiskās neitralitātes prasība nav ievērota.

(144) Vācijas iestādes savā iesniegumā apšauba tehnoloģiskās neitralitātes principa piemērotību valsts atbalsta novērtēšanas vajadzībai un apgalvo, ka tas nav sasniedzams atsevišķa valsts palīdzības pasākuma līmenī. Tās apgalvo, ka arī to kopējā politika ir tehnoloģiski neitrāla, un norāda, ka vajadzības gadījumā tās varētu sniegt atbalstu arī citām platformām. Taču tās uzskata, ka pavadoņtelevīzijas tehnoloģijai nav vajadzīgs atbalsts pārejai un ka kabeļtelevīzijas digitalizācija nav pietiekami attīstīta, lai būtu pamatoti konkrēti atbalsta pasākumi. Līdz šim Komisija nav saņēmusi konkrētas ziņas no Vācijas iestādēm par to, ka tiktu plānots finansējums arī citiem raidīšanas līdzekļiem.

(145) Komisija uzskata, ka šie vispārīgie argumenti par tehnoloģiskās neitralitātes principa nepiemērotību nav pieņemami. Ir atšķirība starp finansiālu atbalstu pārejai no analogās uz ciparu raidīšanu, no vienas puses un pasākumiem, kuri vispārīgi atbalsta zemes ciparu platformu, no otras puses. Subsīdijas, kas selektīvi piešķirtas vienai no konkurējošām raidīšanas tehnoloģijām, izraisa spēcīgus konkurences traucējumus starp šīm tehnoloģijām.

(146) Saskaņā ar EK līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu un piemērojamo tiesu praksi tāds traucējums būtu pieņemams tikai tad, ja tā mērķis būtu konkrēta tirgus nepilnība vai nelīdzsvarotība un tas tajā pašā laikā būtu nepieciešams, piemērots un proporcionāls sasniedzamajiem mērķiem. Saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem šī novērtēšana ir jāveic atsevišķi katram pasākumam.

(147) Vācijas iestādes apgalvoja, ka bez vispārējā pārejas veicināšanas mērķa pasākums tiecas arī saglabāt zemes platformu, veicinot DVB-T ieviešanu. Tās apgalvo, ka tas veicina konkurences nostiprināšanu gan raidsabiedrību starpā, gan raidīšanas infrastruktūras līmenī un sekmē vairāku vispārības interesēm atbilstošu mērķu sasniegšanu.

(148) Īpaši tās apgalvo, ka zemes raidīšanas digitalizācija veicina plašsaziņas līdzekļu plurālismu, ļaujot komerciālajām raidsabiedrībām ZRV raidīt savas programmas vairāk nekā 12 kanālos trīs analogo kanālu vietā. Tās apgalvo, ka zemes platforma ir labāk piemērota reģionālo un vietējo programmu raidīšanai nekā kabeļtelevīzija vai pavadoņtelevīzija. Bez tam tās apgalvo, ka pasākums palīdz nodrošināt vispārēju aptvērumu. Iestādes arī apgalvo, ka aptverto platību topogrāfija Ziemeļreinā-Vestfālenē ir tāda, ka aptvērums lauku un nomaļajos rajonos ir dārgāks un līdz ar to mazāk pievilcīgs DVB-T komerciālai ieviešanai nekā, teiksim, Berlīnes-Brandenburgas teritorija. Tās apgalvo, ka pasākums būs pirmais solis, kas stimulēs DVB-T ieviešanu šajos rajonos vēlākā posmā.

(149) Turklāt tās izceļ zemes digitālās raidīšanas novatorisma potenciālu, apgalvojot, ka vienīgi DVB-T ļauj attīstīt ciparu mobilo uztveršanu.

(150) Komisija atzīst Vācijas iestāžu izvirzītos vispārības interesēm atbilstīgos mērķus. Tomēr, kā iepriekš parādīts, tā uzskata, ka atbalsts nav konkrēti virzīts uz plašsaziņas līdzekļu plurālisma veicināšanu, reģionālo un vietējo saturu un vispārēju aptvērumu vai uz pakalpojumu uzlabošanu laukos, vai jauninājumiem, un nav nepieciešams, piemērots un proporcionāls sasniedzamajiem mērķiem.

2.3.2. Atbalsta pasākuma veids – nepieciešamība un proporcionalitāte

(151) Vācijas iestādes apgalvo, ka plānotais pasākums ir nepieciešams, lai sasniegtu iepriekš minētos mērķus un novērstu konkrētas tirgus nepilnības. Turklāt principā tās pauž viedokli, ka Komisijai nav tiesību apšaubīt federālās valdības un zemju lēmumu saglabāt zemes platformu un veikt tās digitalizāciju. Tās arī apgalvo, ka Komisija nav tiesīga spriest par to, vai citi pasākumi būtu bijuši vairāk piemēroti tā paša mērķa sasniegšanai.

(152) Pirmām kārtām Komisija vēlas viest skaidrību, ka šis lēmums attiecas konkrēti uz Vācijas iestāžu paziņoto pasākumu DVB-T ieviešanai Ziemeļreinā-Vestfālenē, nevis uz Vācijas iestāžu politisko lēmumu saglabāt zemes platformu. Šajā gadījumā Komisijai saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem ir jāizvērtē, vai valsts atbalsts komerciālu raidsabiedrību ekspluatācijas izmaksām ir nepieciešams un proporcionāls vispārības interešu mērķiem, ko Vācijas iestādes vēlas sasniegt lietā aprakstītajos apstākļos.

(153) Valsts atbalsta pasākuma analīze ir šā novērtējuma sastāvdaļa. Komisija uzskata, ka bez pasākuma nepieciešamības pierādījuma ir jāuzrāda arī iemesli, kuru dēļ aplūkojamajā lietā valsts atbalsts izraudzīts par valsts palīdzības instrumentu vispārības interesēm atbilstošā mērķa sasniegšanai. Gadījumos, kad valsts atbalsts nav piemērots instruments konkrētas tirgus nepilnības vai kohēzijas problēmu risināšanai, tas var radīt konkurences un tirdzniecības traucējumus, no kuriem būtu bijis iespējams izvairīties, izmantojot citu līdzekli, piemēram, tiesību aktus.

(154) Tālāk Komisija vērtē, vai pasākumu var uzskatīt par nepieciešamu un piemērotu, pirmkārt, Vācijas izvirzīto vispārības interesēm atbilstīgo mērķu sasniegšanai, kas to attaisnotu, otrkārt, iespējamo tirgus nepilnību novēršanai, jo tās var kavēt šo mērķu sasniegšanu. Bez tam tā vērtē, vai aplūkojamo jautājumu var uzskatīt par proporcionālu šo grūtību pārvarēšanai.

(155) Attiecībā uz konkurences stiprināšanu starp raidīšanas platformām Vācijas iestādes ir argumentējušas, ka zemes ciparu televīzijas atbalstīšana rada pozitīvu konkurences spiedienu pārējām raidīšanas platformām un dod stimulu pārējo platformu operatoriem uzlabot un modernizēt pakalpojumus, un tādējādi tai ir potenciāls paātrināt digitalizāciju arī pārējās platformās. Vācijas iestādes ne tikai nonāk pretrunā savam apgalvojumam, ka pasākums netraucē konkurenci, bet arī nav iesniegušas pārliecinošus pierādījumus tam, ka apraidei Ziemeļreinā-Vestfālenē būtu raksturīga kāda struktūras konkurences problēma. Pat nerunājot par zemes apraidi, kabeļtelevīzija un pavadoņtelevīzija piedāvā daudz nekodētu televīzijas kanālu un ir plaši pieejamas. Konkurenci vairo arī platjoslas televīzija (piemēram, ar xDSL tehnoloģiju), kas grasās kļūt par papildu apraides platformu. Līdz ar to saskaņā ar Komisijas nostāju citos lēmumos par valsts atbalsta pasākumiem par labu ciparu televīzijai (82) šis pamatojums nav pieņemams atbalsta piešķiršanai.

(156) Attiecībā uz plašsaziņas līdzekļu plurālismu un kanālu daudzveidību jāsaka, ka zemes ciparu kanāli ir piešķirti tā, ka vēsturiskās raidsabiedrības ir saņēmušas priekšrocības, bet ienākšana tirgū ir bijusi nenozīmīga (83). Tātad pasākums acīmredzami nav paredzēts raidsabiedrību plurālisma palielināšanai. Turklāt, kā uzsvērts lēmumā par procedūras uzsākšanu (84), par spīti raidīšanas jaudas pieaugumam, ko dod digitalizācija, DVB-T tīkls joprojām ir neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar daudziem kanāliem, kas pieejami, izmantojot kabeļtelevīziju vai pavadoņtelevīziju. Pat analogajā režīmā abas alternatīvās platformas piedāvā vairāk kanālu nekā DVB-T, un vairumu DVB-T platformā pieejamo kanālu, ja ne visus, var skatīties arī kabeļtelevīzijā un pavadoņtelevīzijā.

(157) Pasākums arī nav konkrēti vērsts uz reģionālo un vietējo programmu vai to raidsabiedrību vai kanālu atbalstīšanu. Faktiski vietējos TV kanālus vairākos Ziemeļreinas-Vestfālenes apgabalos pārraida, piemēram, pa kabeli, taču tajā nav zemes ciparu platformā pārraidītu vietējo kanālu. Raidīšanas licenču konkursā netika specifiski risināta reģionālo un vietējo programmu veidošana. Neviens no saņēmējiem nav reģionālā vai vietējā raidsabiedrība, un līdzekļu saņemšanai nav nosacījuma, ka komerciālajām raidsabiedrībām būtu jāraida reģionālās vai vietējās programmas.

(158) Turklāt attiecībā uz varbūtējo vispārēja aptvēruma nodrošināšanu pasākums neattiecas uz rajoniem, kur pārejas rezultātā varētu būt aptvēruma problēma. Vācijas iestādes ir atzinušas, ka no tehniskā viedokļa Ziemeļreinā-Vestfālenē praktiski katra celtne var uztvert nekodēto televīziju no pavadoņiem. Patlaban tā tas nav ar DVB-T – pasākums attiecas tikai uz pilsētu rajoniem ar blīvu apdzīvotību, kur vispārēji pieejams ir platjoslas kabelis.

(159) Argumentu par DVB-T ieviešanas veicināšanu laukos un nomaļos apvidos vēlākā posmā Vācijas iestādes nav pamatojušas, un nekas neliecina par to, ka pasākumam būtu kaut kāda ietekme uz DVB-T veicināšanu mazāk apdzīvotos rajonos, jo pasākums ir paredzēts visblīvāk apdzīvotajiem ZRV rajoniem. Turklāt pasākumā nav nekādu īpašu stimulu raidsabiedrībām apgūt nomaļos rajonus. Izmantojot analogās pārraides platformu, komerciālās raidsabiedrības Ziemeļreinā-Vestfālenē nekad nav raidījušas savas programmas ārpus galvenajām apdzīvotajām vie