(8)

ESRK ievainojamību novērtējums attiecībā uz Norvēģiju uzsver tālāk minēto. a) Mājsaimniecību parādu sloga līmenis ir ļoti augsts salīdzinājumā ar citām valstīm un salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem, kā arī pēdējo desmit gadu laikā tas ir pastāvīgi palielinājies. Turklāt liela daļa kredītu ir ar mainīgām procentu likmēm, kas palielina to, ka mājsaimniecības ir pakļautas procentu likmju pieauguma ievainojamībai. Tomēr stresa testēšana procentu likmju pieauguma gadījumam ir parādījusi, ka hipotēkas pieteikuma iesniedzēji parasti varētu segt sadzīves parastās izmaksas procentu likmju satricinājuma gadījumā. Tāpēc potenciālais saistību neizpildes risks procentu likmju pieauguma dēļ ir ierobežots. b) Hipotekārā kreditēšana ir pieaugusi vidējā termiņā, un tā ir galvenais faktors, kas veicina mājsaimniecību kreditēšanas pieaugumu. Turklāt hipotekārais kredīts ir sistēmiski svarīgs banku nozarei, jo tas veido lielu daļu no kredītiestāžu kopējiem kredītiem. Banku sektors var būt pakļauts riskiem, kas izriet no starptautiskās vides, ņemot vērā lielo ārvalstu ieguldītāju daļu, kas piedalās nodrošināto obligāciju tirgū, un Norvēģijas finanšu sistēmas savstarpējo saistību ar citām ziemeļvalstīm. c) Ir pazīmes, kas liecina par pārmērīgi augstām mājokļu cenām, pēc ilga paaugstināta un pastāvīga mājokļu cenu pieauguma perioda. Turklāt pēdējos ceturkšņos mājokļu cenu pieaugums kļuvis mērenāks, bet darījumu apjomi nav samazinājušies. Mājokļu īpašumtiesību, izmantojot hipotēkas, līmenis ir augsts, kas varētu potenciāli vairot mājsaimniecību ievainojamību pret nelabvēlīgiem ekonomikas un finanšu apstākļiem vai nelabvēlīgu notikumu attīstību mājokļu nekustamo īpašumu tirgū. d) Ekonomikas vai finanšu satricinājumi varētu radīt tiešu un netiešu risku finanšu stabilitātei, ņemot vērā iepriekš minētās ievainojamības. Iespējamie tiešie riski Norvēģijas banku sistēmai ir saistīti ar potenciāliem kredītzaudējumiem no jauniem hipotekārajiem kredītiem, jo šie kredīti tika piešķirti vidē, kurā mājokļu cenas, iespējams, ir pārmērīgi augstas. Turklāt, ja mājokļu cenu kritums ir ievērojams, mājsaimniecības var saskarties ar to, ka kopējais parādsaistību apjoms pārsniedz aktīvu vērtību vai hipotēku kredīta atlikuma vērtība pārsniedz tā nodrošinājuma vērtību. Tomēr, ja, piemēram, bezdarbs palielinās un/vai mājsaimniecību ienākumu pieaugums samazinās, dažām mājsaimniecībām var būt grūtāk apkalpot savus parādus. Ar to saistītās negatīvās sekas, kopējam parādsaistību apjomam pārsniedzot aktīvu vērtību, var papildināt sākotnējo satricinājumu, ja mājsaimniecībām jāsamazina patēriņš, lai apkalpotu savus mājokļa kredītus. Tas varētu izraisīt sekundāro ietekmi un risku palielināšanos kredītiestādēm un finanšu sistēmai. e) ESRK ņem vērā to, ka Norvēģija ir īstenojusi visaptverošu ar aizņēmēju un ar kapitālu saistītu pasākumu kopumu, kura mērķis ir nodrošināt gan kredītiestāžu, gan aizņēmēju noturību. Saistību nepildīšanas zaudējumu (LGD) minimums un prasības attiecībā uz saistību neizpildes varbūtības (PD) modeļiem (12), kā arī pretcikliskās kapitāla rezerves ir svarīgi ar kapitālu saistīti pasākumi, kas varētu nodrošināt, ka kredītiestādes spēj absorbēt zaudējumus iespējamā ekonomiskā vai finansiālā satricinājuma gadījumā. Turklāt Norvēģijas iestādes ir aktivizējušas plašu ar aizņēmējiem saistītu pasākumu klāstu: kredīta/nodrošinājuma attiecības (LTV) rādītāja un parāda/ienākumu attiecības (DTI) rādītāja ierobežojumu apvienojumu un pieejamības pārbaudes. Ar aizņēmēju saistītu pasākumu ietekme ir dokumentēta, un ir samazinājies to hipotekāro kredītu īpatsvars, kuri uzrāda augstas vērtības rādītājos, uz kuriem attiecas ierobežojumi. Neraugoties uz būtiskajiem centieniem makroprudenciālās uzraudzības politikas jomā, sistēmiski riski, kas saistīti ar mājokļu nekustamā īpašumu tirgu, Norvēģijā joprojām ir paaugstināti. f) Pašreizējie makroprudenciālās uzraudzības politikas pasākumi tiek novērtēti kā piemēroti tam, lai mazinātu identificētos sistēmiskos riskus, kas saistīti ar ievainojamībām mājokļu nekustamo īpašumu sektorā Norvēģijā. Tomēr joprojām pastāv būtisks sistēmiskais risks, kas saistīts ar Norvēģijas mājokļu nekustamā īpašumu tirgu, un, pamatojoties uz to, makroprudenciālās uzraudzības politika tiek novērtēta kā daļēji pietiekama. Makroprudenciālās uzraudzības politikas jomā apzinātās ievainojamības mazināšana ir bijusi primāra problēma, kā rezultātā izstrādāts visaptverošs politikas pasākumu kopums. Tomēr makroprudenciālās uzraudzības politikas pasākumus varētu papildināt ar plašākiem politikas pasākumiem, kuru mērķis ir mazināt vai likvidēt faktorus, kas veicina vai veicina mājsaimniecību parādu sloga palielināšanos. Ar šiem politikas pasākumiem būtu jāatbalsta pašreizējie makroprudenciālās uzraudzības pasākumi, lai lietderīgi un efektīvi risinātu atlikušās ievainojamības, kas Norvēģijā konstatētas mājokļu nekustamā īpašuma tirgū, neradot pārmērīgas izmaksas Norvēģijas reālajai tautsaimniecībai un finanšu sistēmai. Turpmākie politikas pasākumi varētu ietvert stimulu atcelšanu augstākam mājsaimniecību parādu slogam, palielinot īres mājokļu tirgus efektivitāti un īpašnieku apdzīvotu mājokļu attīstību, kā arī nodrošinot pienācīgu mājokļu piedāvājumu. Ja citi politikas pasākumi netiks veikti un ja ievainojamības nemazināsies, vai arī, ja tās palielinātos ekonomikas un finanšu notikumu attīstības dēļ, esošos makroprudenciālās uzraudzības pasākumus varētu pastiprināt vai aktivizēt jaunus makroprudenciālās uzraudzības pasākumus.