KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) 2019/244

(2019. gada 11. februāris),

ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 8. jūnija Regulu (ES) 2016/1037 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (1), (“pamatregula”) un jo īpaši tās 15. pantu,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

1.1. Procedūras sākšana

(1) Pamatojoties uz Regulas (ES) 2016/1037 10. pantu, Eiropas Komisija (“Komisija”) 2018. gada 31. janvārī sāka antisubsidēšanas izmeklēšanu attiecībā uz Argentīnas (“attiecīgā valsts”) izcelsmes biodīzeļdegvielas importu Eiropas Savienībā. Paziņojumu par procedūras sākšanu (“paziņojums par procedūras sākšanu”) tā publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2).

(2) Komisija sāka izmeklēšanu pēc tam, kad 2017. gada 18. decembrī sūdzību ražotāju vārdā iesniedza Eiropas Biodīzeļdegvielas padome (“EBP” jeb “sūdzības iesniedzējs”). Sūdzības iesniedzēja ražošanas apjoms veido apmēram 70 % no kopējā biodīzeļdegvielas ražošanas apjoma Savienībā. Sūdzībā bija ietverti pierādījumi par subsidēšanu un no tā izrietošiem kaitējuma draudiem, un tie bija pietiekami, lai pamatotu izmeklēšanas sākšanu.

(3) Pirms antisubsidēšanas izmeklēšanas sākšanas Komisija paziņoja Argentīnas valdībai (“AV”) (3), ka tā ir saņēmusi pienācīgi dokumentētu sūdzību, un aicināja AV apspriesties saskaņā ar pamatregulas 10. panta 7. punktu. AV pieņēma piedāvājumu apspriesties, un apspriede notika 2018. gada 24. janvārī. Apspriedes laikā un turpmākā saziņā ar AV tās iesniegtās piezīmes tika pienācīgi ņemtas vērā. Tomēr netika panākts abpusēji pieņemams risinājums.

(4) Pēc paziņojuma par procedūras sākšanu publicēšanas Komisija saņēma piezīmes par procedūras sākšanu no Argentīnas Biodegvielu kameras (Cámara Argentina de Biocombustibles, “CARBIO”). CARBIO savās piezīmēs norādīja, ka Argentīnas biodīzeļdegvielas nozare netiek subsidēta un Argentīnas biodīzeļdegvielas imports nerada būtiska kaitējuma draudus Savienības ražošanas nozarei.

(5) Attiecībā uz pierādījumiem par subsidēšanu procedūras sākšanas posmā Komisija darīja pieejamu sūdzības atklāto versiju un memorandā par pierādījumu pietiekamību, pamatojoties uz kuriem izmeklēšana tika sākta, sniedza analīzi par šajā posmā pieejamajiem pierādījumiem.

(6) Attiecībā uz pierādījumiem par kaitējuma draudiem CARBIO apgalvoja, ka sūdzības iesniedzējs nav sniedzis pietiekamus pierādījumus saistībā ar pamatregulas 8. panta 8. punkta kritērijiem, jo īpaši importa ievērojamu pieaugumu, jaudas rezervi Argentīnā un Argentīnas importa cenu ietekmi. Tomēr CARBIO argumentācijas pamatā lielākoties bija pārāk pesimistiskas aplēses par Argentīnas eksporta attīstību 2018. gadā – CARBIO to lēsa 480 000 tonnu apmērā uz visām pasaules valstīm visā 2018. gadā, nepamatojot šo zemo rādītāju, kurš bija par 70 % zemāks nekā 2016. un 2017. gadā (4). Šādā zemā līmenī Argentīnas izcelsmes imports, iespējams, neradītu kaitējuma draudus Savienības ražošanas nozarei. Komisija ņēma vērā sūdzībā sniegtos pierādījumus (pamatojoties uz faktisko importu līdz 2017. gada augustam un aplēses par 2018. gadu, pamatojoties uz ražošanas rādītājiem GAIN ziņojumā (5)), kas liecināja par daudz augstāku paredzamā importa apjomu. Attiecībā uz ražošanas jaudu CARBIO apstiprināja, ka ražošanas jauda Argentīnā patiešām ievērojami – par vairāk nekā 3 miljoniem tonnu – pārsniedz iekšzemes patēriņu.

(7) Tāpēc šie apgalvojumi tika noraidīti.

1.2. Importa reģistrēšana

(8) Sūdzības iesniedzējs 2018. gada 21. februārī iesniedza pieprasījumu reģistrēt Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importu saskaņā ar pamatregulas 24. panta 5. punktu. Komisija 2018. gada 24. maijā publicēja Īstenošanas regulu (ES) 2018/756 (“reģistrēšanas regula”) (6), saskaņā ar kuru no 2018. gada 25. maija ir jāreģistrē Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas imports.

(9) Atbildot uz reģistrācijas pieprasījumu, ieinteresētās personas iesniedza piezīmes, kurām Komisija pievērsās reģistrēšanas regulā. Komisijas rīcībā bija pietiekami pierādījumi, kas pamatoja nepieciešamību reģistrēt importu.

(10) Atbilstīgi pamatregulas 24. panta 5. punktam attiecīgā ražojuma imports ir jāreģistrē, lai nodrošinātu, ka gadījumā, ja izmeklēšanā tiktu gūti konstatējumi, kuru dēļ tiktu noteikti kompensācijas maksājumi, šos maksājumus reģistrētajam importam varētu piemērot ar atpakaļejošu spēku saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem, ja būtu izpildīti vajadzīgie nosacījumi.

(11) Pēc reģistrēšanas regulas publicēšanas Komisija šajā sakarā saņēma piezīmes no AV un CARBIO.

(12) AV piezīmes attiecās uz apgalvojumu, ka Komisija nav sniegusi pietiekamus pierādījumus par subsidēšanu un nav spējusi parādīt kaitējumu, ko Savienības ražošanas nozarei radījis ievērojams Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importa apjoms salīdzinoši īsā laikā.

(13) Kā paskaidrots 5.–7. apsvērumā, Komisija uzskatīja, ka procedūras sākšanas laikā tai ir pietiekami pierādījumi par subsidēšanu un kaitējuma draudiem. Turklāt reģistrēšanas regulas 14. apsvērumā Komisija sniedza pierādījumus par ievērojamu Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importa apjoma pieaugumu absolūtos skaitļos un tirgus daļas izteiksmē laikposmā no 2017. gada augusta līdz 2018. gada martam, kas varētu liecināt par būtisku kaitējumu izmeklēšanas perioda beigās. Tāpēc šie apgalvojumi tika noraidīti.

1.3. Izmeklēšanas periods un attiecīgais periods

(14) Subsidēšanas un kaitējuma izmeklēšana attiecās uz laikposmu no 2017. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim (“izmeklēšanas periods”). Kaitējuma novērtēšanai būtisko tendenču pārbaude aptvēra laikposmu no 2014. gada 1. janvāra līdz izmeklēšanas perioda beigām (“attiecīgais periods”).

1.4. Ieinteresētās personas

(15) Paziņojumā par procedūras sākšanu ieinteresētās personas tika aicinātas sazināties ar Komisiju, lai piedalītos izmeklēšanā. Komisija turklāt informēja sūdzības iesniedzēju, citus zināmos Savienības ražotājus, zināmos ražotājus eksportētājus un AV, zināmos importētājus, piegādātājus, lietotājus un tirgotājus, kā arī zināmās attiecīgās apvienības par izmeklēšanas sākšanu un aicināja tos piedalīties.

(16) Ieinteresētajām personām bija iespēja sniegt piezīmes par izmeklēšanas sākšanu un prasīt, lai tās uzklausītu Komisija un/vai tirdzniecības procedūru uzklausīšanas amatpersona.

1.5. Atlase

(17) Paziņojumā par procedūras sākšanu Komisija norādīja, ka tā varētu atlasīt ieinteresētās personas saskaņā ar pamatregulas 27. pantu.

1.5.1. Savienības ražotāju atlase

(18) Paziņojumā par procedūras sākšanu Komisija norādīja, ka tā ir izveidojusi provizorisku Savienības ražotāju izlasi. Komisija izveidoja izlasi, balstoties uz lielāko reprezentatīvo ražošanas apjomu, ko noteiktajā termiņā būtu iespējams izmeklēt.

(19) Provizoriskajā izlasē bija trīs Savienības ražotāji, un tā nodrošināja plašu ģeogrāfisko pārklājumu. Atlasīto Savienības ražotāju ražošanas apjoms veidoja 19 % no Savienības ražošanas nozares kopējā ražošanas apjoma. Komisija aicināja ieinteresētās personas sniegt piezīmes par pagaidu izlasi.

(20) Komisija saņēma pamatotas piezīmes par pagaidu izlasi no CARBIO, Greenergy Fuels Limited un no sūdzības iesniedzēja. Šo piezīmju sīkāka analīze atrodama 310.–313. apsvērumā.

(21) Tā rezultātā Komisija pagaidu izlasē aizstāja vienu Savienības ražotāju ar citu. Galīgajā izlasē bija trīs Savienības ražotāji, kas atrodas trīs dažādās dalībvalstīs. Tie saražo vairāk nekā 23 % no Savienības ražošanas apjoma.

1.5.2. Importētāju atlase

(22) Lai lemtu par to, vai ir jāveic atlase, un vajadzības gadījumā veidotu izlasi, Komisija lūdza nesaistītus importētājus sniegt informāciju, kas norādīta paziņojumā par procedūras sākšanu.

(23) Divi nesaistīti importētāji sniedza pieprasīto informāciju un piekrita, ka tos iekļauj izlasē. Ņemot vērā nesaistīto importētāju nelielo skaitu, Komisija nolēma, ka atlase nav nepieciešama.

1.5.3. Argentīnas ražotāju eksportētāju atlase

(24) Lai izlemtu, vai ir nepieciešama atlase, un attiecīgā gadījumā izveidotu izlasi, Komisija aicināja visus Argentīnas ražotājus eksportētājus sniegt paziņojumā par procedūras sākšanu norādīto informāciju. Turklāt Komisija lūdza Argentīnas iestādēm apzināt citus ražotājus eksportētājus, kas varētu būt ieinteresēti piedalīties izmeklēšanā, ja tādi ir, un/vai sazināties ar tiem.

(25) Deviņi ražotāji no attiecīgās valsts sniedza pieprasīto informāciju un piekrita, ka tos iekļauj izlasē. Komisija izslēdza vienu uzņēmumu no izlases, jo tas izmeklēšanas periodā uz Savienību biodīzeļdegvielu neeksportēja. Pārējie astoņi uzņēmumi vai uzņēmumu grupas izmeklēšanas periodā veidoja 100 % no eksporta uz Savienību. Saskaņā ar pamatregulas 27. panta 1. punkta b) apakšpunktu Komisija izveidoja trīs šādu ražotāju eksportētāju grupu izlasi, pamatojoties uz lielāko reprezentatīvo eksporta apjomu uz Savienību, kuru noteiktajā termiņā būtu iespējams izmeklēt: — Group Renova (Molinos Agro SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Vicentin SAIC), Argentīna, — Group T6 (Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA), Argentīna, — Louis Dreyfus Commodities (“LDC”) Argentina SA, Argentīna.

(26) Atlasītās ražotāju eksportētāju grupas veidoja 84 % no kopējā attiecīgā ražojuma eksporta uz Savienību izmeklēšanas periodā.

(27) Saskaņā ar pamatregulas 27. panta 2. punktu Komisija par izlases veidošanu apspriedās ar visiem zināmajiem attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem un AV. Komisija nesaņēma nekādas piezīmes par ierosināto izlasi.

1.5.4. Individuāla pārbaude

(28) Neviens atlasītais ražotājs eksportētājs nepieprasīja individuālu pārbaudi saskaņā ar pamatregulas 27. panta 3. punktu.

1.6. Atbildes uz anketas jautājumiem un pārbaudes apmeklējumi

(29) Komisija nosūtīja anketas AV, trim atlasītajām ražotāju eksportētāju grupām, trim atlasītajiem Savienības ražotājiem un diviem nesaistītajiem importētājiem, kas bija pieteikušies.

(30) Komisija saņēma atbildes uz anketas jautājumiem no AV, visām atlasītajām ražotāju eksportētāju grupām, visiem atlasītajiem Savienības ražotājiem, bet tikai no viena no diviem atlasītajiem nesaistītajiem importētājiem.

(31) Komisija pieprasīja un pārbaudīja visu informāciju, ko tā uzskatīja par vajadzīgu, lai noteiktu subsidēšanu, no tā izrietošus kaitējuma draudus un Savienības intereses. Pārbaudes apmeklējumi notika Argentīnas Agrorūpniecības, Ārlietu un Ražošanas un nodokļu ministriju telpās, un tajos piedalījās arī citu attiecīgo ministriju ierēdņi. Pārbaudes apmeklējumi notika arī Banco de Córdoba, Banco de la Provincia de Buenos Aires, Banco de la Ciudad de Buenos Aires, Banco Central de la República Argentina un Banco de la Nación Argentina telpās.

(32) Pārbaudes apmeklējumi saskaņā ar pamatregulas 26. pantu tika veikti EBB un šādu uzņēmumu telpās. Ražotāji Savienībā: — Masol Iberia Biofuel, S.L.U., El Grao (Castellón) un Barcelona, Spānija, — Saipol, Grand-Couronne, Francija, — Verbio Vereinigte BioEnergie AG, Leipzig, Vācija. Atlasītie Argentīnas ražotāji eksportētāji: — Group Renova: — Molinos Agro SA, Buenos Aires, — Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Buenos Aires, — Vicentin SAIC, Buenos Aires; — Group T6: — Aceitera General Deheza SA, Buenos Aires, — Bunge Argentina SA, Buenos Aires, — LDC Argentina SA, Buenos Aires.

1.7. Pagaidu pasākumu nenoteikšana un turpmākā procedūra

(33) Tā kā Komisija uzskatīja par nepieciešamu vākt papildu informāciju par notikumu attīstību pēc izmeklēšanas perioda, kas varētu vēl vairāk apstiprināt Komisijas sākotnējos konstatējumus un viest lielāku skaidrību par Savienības interesēm, Komisija nolēma nenoteikt pagaidu pasākumus šajā lietā.

(34) Komisija 2018. gada 21. septembrī ar informācijas dokumentu, kurā bija aprakstīti sākotnējie konstatējumi, informēja visas ieinteresētās personas, ka Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam Savienībā netiks noteikti pagaidu kompensācijas maksājumi. Sešas dalībvalstis (Francija, Spānija, Bulgārija, Polija, Portugāle un Rumānija) 2018. gada 8. oktobrī pieprasīja Komisijai šajā lietā noteikt pagaidu kompensācijas pasākumus. Komisija 2018. gada 10. oktobra vēstulē apstiprināja, ka izmeklēšana turpinās un ka tiks ņemti vērā arī citi fakti (jo īpaši norises tūlīt pēc izmeklēšanas perioda beigām).

(35) Vairākas ieinteresētās personas iesniedza rakstiskus izklāstus par informācijas dokumentu. Personām, kas to pieprasīja, tika dota iespēja tikt uzklausītām, tostarp pie uzklausīšanas amatpersonas.

(36) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas tika saņemtas piezīmes no AV, CARBIO, visām atlasītajām ražotāju eksportētāju grupām un EBP.

(37) Komisija turpināja apkopot un pārbaudīt visu informāciju, ko tā uzskatīja par vajadzīgu galīgo konstatējumu izdarīšanai. Informācija jo īpaši ietvēra turpmāk minēto, taču ar to neaprobežojās: papildu atbildes uz anketas jautājumiem, kas tika saņemtas no EBP un atlasītajiem Savienības ražotājiem, par norisēm pēc izmeklēšanas perioda, datus par biodīzeļdegvielas importu Savienībā pēc izmeklēšanas perioda un datus, ko pēc informācijas dokumenta izpaušanas sniedza ieinteresētās personas.

(38) Komisija 2018. gada 3. decembrī visām personām izpauda būtiskos faktus un apsvērumus, pamatojoties uz kuriem tā plānoja noteikt galīgo kompensācijas maksājumu attiecīgā ražojuma importam Savienībā. Visām personām tika atvēlēts termiņš, kurā tās varēja sniegt piezīmes saistībā ar informācijas galīgo izpaušanu.

(39) Pēc informācijas galīgās izpaušanas EBP, Copa (Profesionālo lauksaimniecības organizāciju komiteja), Cogeca (ES Lauksaimniecības kooperatīvu vispārējā konfederācija) un Eiropas Eļļas augu alianses pārstāvji atzinīgi novērtēja Komisijas nodomu noteikt galīgo kompensācijas maksājumu attiecīgā ražojuma importam Savienībā.

2. ATTIECĪGAIS RAŽOJUMS UN LĪDZĪGAIS RAŽOJUMS

2.1. Attiecīgais ražojums

(40) Attiecīgais ražojums ir Argentīnas izcelsmes nefosilas izcelsmes taukskābju monoalkilesteru un/vai parafīna gāzeļļas, kas iegūtas sintēzes un/vai destilācijas procesā, parasti dēvētas par “biodīzeļdegvielu”, tīrā veidā vai maisījumā (“attiecīgais ražojums”).

(41) Izmeklēšanā tika konstatēts, ka Argentīnā ražotā biodīzeļdegviela ir tikai sojas pupu metilesteris (“SME”), kas iegūts no sojas pupu eļļas, savukārt Savienībā ražotā biodīzeļdegviela galvenokārt ir rapša metilesteris (“RME”), bet tiek ražota arī no citām izejvielām, tostarp no atkritumeļļām un neapstrādātām eļļām.

(42) Gan SME, gan RME pieder pie taukskābju metilesteru (FAME) kategorijas. Termina daļa “esteris” attiecas uz augu eļļu pāresterifikāciju, proti, eļļas sajaukšanu ar spirtu, kā rezultātā tiek iegūta biodīzeļdegviela un blakusprodukts glicerīns. Termina daļa “metil-” attiecas uz metanolu – šajā procesā visbiežāk izmantoto spirtu.

(43) SME biodīzeļdegvielu var izmantot tīrā veidā, bet, pirms tā tiek izmantota Savienībā, parasti to sajauc. Sajaukšanas iemesls ir tāds, ka SME tīrā veidā neatbilst Eiropas standartam EN 14214 attiecībā uz jodskaitli un cetānskaitli. Iemels, kāpēc tiek sajaukts SME ar RME, ir tāds, ka SME ir augstāka zemākā filtrējamības temperatūra (“CFPP”) nekā RME, tādēļ ziemas mēnešos Eiropas Savienības aukstajos reģionos tie izmantošanai tīrā veidā nav piemēroti.

(44) Biodīzeļdegvielas un minerāldīzeļdegvielas maisījumus galu galā izmanto transporta nozarē par degvielu tādu autotransporta līdzekļu kā vieglo automobiļu, kravas automobiļu un autobusu, kā arī vilcienu dīzeļdzinējos. Biodīzeļdegvielu tīrā veidā vai maisījumos ar minerāldīzeļdegvielām var izmantot arī par kurināmo mājsaimniecību, komerciālajos vai rūpnieciskajos apkures katlos un par kurināmo elektrības ģeneratoros. Notiek izmēģinājumi, kuru mērķis ir ieviest biodīzeļdegvielu gaisa transportā, lai samazinātu CO2 emisijas, ko rada gaisa satiksme.

(45) Attiecīgo ražojumu patlaban klasificē ar KN kodiem ex 1516 20 98 (Taric kodi 1516209821, 1516209829 un 1516209830), ex 1518 00 91 (Taric kodi 1518009121, 1518009129 un 1518009130), ex 1518 00 95 (Taric kodi 1518009510), ex 1518 00 99 (Taric kodi 1518009921, 1518009929 un 1518009930), ex 2710 19 43 (Taric kodi 2710194321, 2710194329 un 2710194330), ex 2710 19 46 (Taric kodi 2710194621, 2710194629 un 2710194630), ex 2710 19 47 (Taric kodi 2710194721, 2710194729 un 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 99 92 (Taric kodi 3824999210, 3824999212 un 3824999220), 3826 00 10 un ex 3826 00 90 (Taric kodi 3826009011, 3826009019 un 3826009030).

2.2. Līdzīgais ražojums

(46) Izmeklēšanā konstatēts, ka visiem turpmāk minētajiem ražojumiem ir vienas un tās pašas fizikālās, ķīmiskās un tehniskās pamatīpašības un vieni un tie paši lietojumi: a) attiecīgais ražojums; b) Argentīnā ražotais un tās iekšzemes tirgū pārdotais ražojums; c) Savienības ražošanas nozares Savienībā ražotais un pārdotais ražojums.

(47) Tādēļ Komisija nolēma, ka minētie ražojumi ir līdzīgi ražojumi pamatregulas 2. panta c) punkta nozīmē.

2.3. Apgalvojumi par ražojuma tvērumu

(48) Komisija nesaņēma nekādus apgalvojumus par ražojuma tvērumu.

3. SUBSIDĒŠANA

3.1. Subsīdijas un subsīdiju programmas šīs izmeklēšanas tvērumā

(49) Pamatojoties uz pieejamo informāciju, tostarp informāciju, kas ietverta sūdzībā, paziņojumā par procedūras sākšanu un atbildēs uz Komisijas anketas jautājumiem, Komisija izmeklēja iespējamo AV veikto subsidēšanu ar šādām subsīdiju programmām: 1) valdības atbalsts biodīzeļdegvielas nozarei, tostarp nodrošinot sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību (“LTAR”); 2) valdības noteikta biodīzeļdegvielas iegāde par neatbilstoši augstu atlīdzību (“biodīzeļdegvielas piegādes nolīgums”); 3) Argentīnas Valsts bankas (Banco de la Nación Argentina, “BNA”) aizdevumu un eksporta finansējuma nodrošināšana ar preferenciāliem noteikumiem un preferenciāli aizdevumi; 4) nesaņemti vai neiekasēti valdības ieņēmumi, piemēram, paātrināta amortizācija biodīzeļdegvielas ražotājiem saskaņā ar 2006. gada Biodegvielas likumu, atbrīvojums no minimālā paredzētā ienākuma nodokļa un tā atlikšana biodīzeļdegvielas ražotājiem saskaņā ar 2006. gada Biodegvielas likumu, un 5) šādi provinču un pašvaldību nodokļu atbrīvojumi: a) provinces nodokļu atbrīvojumi, ko piešķīrusi Cordoba province; b) provinces nodokļu atbrīvojumi, ko piešķīrusi Buenos Aires province; c) Santjago del Estero provinces veicināšanas un rūpniecības attīstības sistēma (PSPID) – Provinces likums Nr. 6.750 d) vienošanās par pašvaldības nodokļiem starp Louis Dreyfus Argentina un General Lagos pašvaldību, e) Nodokļu likmes samazinājums atbilstīgi “Pacto Fiscal” (Dekrēts 14/1994); f) Nekustamā īpašuma atbrīvojums atbilstīgi Santa Fe Rūpniecības likumam: atbrīvojums no nekustamā īpašuma nodokļa maksāšanas atbilstīgi Provinces likumam Nr. 8.478/1979 (4. pants) par rūpniecības veicināšanu; g) provinces nodokļu atbrīvojumi, ko piešķīrusi Santa Fe province; h) 183.29. pants – Santa Fe piešķirts atbrīvojums no zīmognodevas; i) 127. pants – Santa Fe piešķirts atbrīvojums no apgrozījuma nodokļa eksporta pārdošanai.

3.2. Valdības atbalsts biodīzeļdegvielas nozarei, tostarp nodrošinot sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību

3.2.1. Pamatregulas 28. panta 1. punkta noteikumu piemērojums

(50) Komisija informēja AV, ka tai, pārbaudot biodīzeļdegvielas nozarei piešķirtā iespējamā atbalsta, tostarp nodrošinot sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību, esību un apmēru, iespējams, būs jāizmanto pieejamie fakti saskaņā ar pamatregulas 28. panta 1. punktu.

(51) Uzsākot procedūru, Komisija lūdza AV sniegt kontaktinformāciju (nosaukumus, adreses un e-pasta adreses) par visiem uzņēmumiem, kas piegādā galvenās izejvielas (sojas pupas) attiecīgā ražojuma ražošanai. AV šo kontaktinformāciju nesniedza.

(52) Tā kā atbilde uz šo jautājumu netika saņemta, 2018. gada 17. aprīlī AV tika nosūtīts papildu informācijas pieprasījums attiecībā uz informāciju par lielākajiem sojas pupu ražotājiem/piegādātājiem, kuri piegādājuši izejvielas Argentīnas biodīzeļdegvielas ražotājiem.

(53) Ņemot vērā lielo skaitu uzņēmumu, kas nodrošina attiecīgā ražojuma galvenās izejvielas, Komisija labas sadarbības nolūkos un ar mērķi savākt vismaz dažus attiecīgos izmeklēšanas datus ierobežoja savu pieprasījumu sniegt datus, attiecinot to tikai uz desmit svarīgākajiem sojas pupu ražotājiem/piegādātājiem.

(54) Komisija nesaņēma pilnīgu informāciju par lielāko daļu šo ražotāju/piegādātāju, kuri nodrošina izejvielas attiecīgā ražojuma ražošanai. Faktiski Komisija saņēma tikai informāciju no biodīzeļdegvielas ražotājiem, kuri paši ražoja sojas eļļu (nevis sojas pupas). Netika saņemta nekāda informācija no desmit lielākajiem sojas pupu ražotājiem, kas bija prasīta. Tā kā šādas informācijas nebija, Komisija uzskatīja, ka tā nav saņēmusi būtisku informāciju, kas attiecas uz šo izmeklēšanas aspektu.

(55) Komisija arī pieprasīja jebkādu iepriekšējā apsvērumā minēto pieejamo informāciju par 2014., 2015. un 2016. gadu un izmeklēšanas periodu par sojas pupu nodrošinātājiem, kuros AV nav līdzdalības vai kuros tā nav lielākais akcionārs. Šī informācija bija nepieciešama, lai novērtētu, vai sojas pupu piegādātājs un biodīzeļdegvielas ražotājs ir nesaistīti, saistīti vai vienas un tās pašas struktūras daļa. Komisija pieprasīja AV pierādīt, ka tā ir mēģinājusi sazināties ar šiem piegādātājiem, vai arī norādīt Komisijai, kā šādu informāciju varētu iegūt (piemēram, ar attiecīgo apvienību starpniecību). AV savā atbildē neietvēra ne prasīto informāciju, ne arī pierādījumus AV mēģinājumiem pat sazināties ar šiem piegādātājiem.

(56) AV 2018. gada 15. februāra atbildē bija norādīts, ka Komisijas pieprasītos datus par sojas pupu audzētājiem varētu sniegt četras organizācijas, no kurām divas ir ACSOJA (Asociación de la Cadena de la Soja Argentina) un CARBIO. Komisijas dienesti pārbaudes apmeklējuma laikā Argentīnā tikās ar abu organizāciju pārstāvjiem, bet nesaņēma datus par sojas pupu piegādātājiem. Pārējās divas organizācijas (7) netika pārbaudītas, ņemot vērā ierobežoto pieejamo laiku. ACSOJA un CARBIO tika izvēlētas pārbaudei, jo tika uzskatīts, ka tās, visticamāk, spēs palīdzēt izmeklēšanā.

(57) Tiekoties ar ACSOJA, Komisijas pārstāvji uzdeva vairākus jautājumus par sojas pupu tirgus stāvokli Argentīnā, par šīs organizācijas piegādes attiecībām ar biodīzeļdegvielas ražotājiem un par izvedmuitas nodokļa ietekmi uz tās darbību. ACSOJA pārstāvis nesniedza nekādu nozīmīgu atbildi uz šiem jautājumiem un nesniedza konkrētus datus un pierādījumus, kas varētu noderēt izmeklēšanā. Bija skaidrs, ka ACSOJA vienkārši pārstāv citas reprezentatīvas organizācijas sojas pupu vērtības ķēdē un nevar atbildēt uz detalizētiem jautājumiem vai sniegt Komisijas dienestiem anketā pieprasīto informāciju par sojas pupu ražošanu.

(58) Tāpat ACSOJA pārbaudes apmeklējuma laikā apņēmās nosūtīt paziņojumus presei par sojas pupu izvedmuitas nodokli un lejupējo ražošanu. Komisija šos paziņojumus presei tā arī nesaņēma.

(59) Tā kā CARBIO ir biodīzeļdegvielas ražotāju apvienība, tā nevarēja sniegt Komisijai pieprasīto detalizēto informāciju par sojas pupu ražotājiem.

(60) Līdz ar to attiecībā uz iespējamību, ka valdība ir nodrošinājusi sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību, AV nesniedza vajadzīgo informāciju un pierādījumus, ko Komisija pieprasīja savā anketā, 2018. gada 17. aprīļa vēstulē un pārbaudes apmeklējuma laikā.

(61) Pietiekamas sadarbības trūkums neļāva Komisijai savākt visu informāciju, ko tā uzskata par būtisku konstatējumiem šajā izmeklēšanā. Konkrētāk, Komisija nevarēja iegūt informāciju un datus par tirgu, kurā darbojas sojas pupu ražotāji, par valdības pasākumu (piemēram, sojas pupu izvedmuitas nodokļa) ietekmi uz to rīcību, kā arī par sojas pupu piegādi biodīzeļdegvielas ražotājiem.

(62) Šī informācija ietvēra ziņas par sojas pupu ražotāju rīcību un lēmumiem pirms un pēc izvedmuitas nodokļu un citu līdzīgu ierobežojošu pasākumu ieviešanas un to dažādajām izmaiņām, to ražošanas stratēģijām un iespēju pāriet uz alternatīviem kultūraugiem, aramzemes pieejamību un piekļuvi tai, tirgus iezīmēm un dinamiku saistībā ar diferenciāciju starp lieliem uzņēmumiem un MVU, pārdošanas un tirdzniecības kanāliem un stratēģijām iekšzemes un eksporta tirgos, cenām un cenu politiku iekšzemes un eksporta tirgos, starptautiskās cenas ietekmi uz minēto ražotāju cenu politiku, konkurences situāciju iekšzemes tirgū un eksporta tirgos, rentabilitāti gadu gaitā, iespējamā jaudas pārpalikuma ietekmi un krājumu veidošanas stratēģijām, galveno pircēju importu un eksportu iekšzemes tirgū un eksporta tirgos, ietverot sojas pupu eļļas spiešanas nozares lomu un eļļas spiešanas nozares radīto pievienoto vērtību, kā arī konkurences stāvokli eļļas spiešanas nozarē Argentīnā un starptautiskajos tirgos.

(63) Turklāt pretēji tam, ko AV bija norādījusi savā atbildē uz anketas jautājumiem, pārbaudes apmeklējuma laikā Komisijas dienesti atklāja, ka AV pieder viens sojas pupu nodrošinātājs biodīzeļdegvielas nozarei, proti, YPF (8). Tomēr, tā kā YPF ir tikai viens no simtiem sojas pupu piegādātāju biodīzeļdegvielas nozarei, informācija, ko iesniedza šis nodrošinātājs, nebija pietiekama, lai noteiktu to, kā rīkojas atlikušie sojas pupu piegādātāji biodīzeļdegvielas nozarei. YPF neaudzē sojas pupas, bet pieņem tās kā maksājumu par tās mēslojumu un degvielu un pēc tam pārdod sojas pupas Argentīnas iekšzemes tirgū. Tāpēc tas nav reprezentatīvs attiecībā uz sojas pupu audzētājiem, kuri apgādā biodīzeļdegvielas nozari.

(64) Tā kā no AV nebija informācijas par pretējo, Komisija saskaņā ar pamatregulas 28. pantu savos konstatējumos attiecībā uz šiem izmeklēšanas aspektiem daļēji balstījās uz pieejamajiem faktiem.

(65) Pēc informācijas dokumenta nodošanas atklātībā AV vēlreiz apstrīdēja to, ka tā pilnībā nesadarbojās attiecībā uz informāciju, kas tika pieprasīta no sojas pupu lauksaimniekiem, un atsaucās uz savu 2018. gada 20. jūlija vēstuli. Arī CARBIO apgalvoja – Komisija ir nepareizi norādījusi to, ka AV nesadarbojās.

(66) Komisija atkārtoti uzsvēra, ka AV nav sniegusi sojas pupu audzētāju kontaktinformāciju un ir sniegusi tikai daļēju informāciju par sojas pupu eļļas ražotājiem. ACSOJA un CARBIO nesniedza informāciju, ko Komisija bija pieprasījusi, ne anketā, ne arī sanāksmēs ar šīm organizācijām. Turklāt šo sanāksmju laikā kļuva skaidrs, ka ACSOJA pārstāvis nespēj atbildēt uz detalizētiem tehniskiem jautājumiem un ka CARBIO ir biodīzeļdegvielas ražotāju, nevis sojas pupu ražotāju apvienība.

(67) Komisija secināja, ka attiecībā uz iespējamo AV atbalstu biodīzeļdegvielas nozarei, jo īpaši ar dažādiem pasākumiem, kuri ietver sojas pupu nodrošināšanu par neatbilstoši zemu atlīdzību, AV nesniedza vajadzīgo informāciju un pierādījumus, ko Komisija pieprasīja savā anketā, 2018. gada 17. aprīļa vēstulē un pārbaudes apmeklējuma laikā. Tādējādi Komisijai par šo izmeklēšanas aspektu bija jābalstās uz pieejamajiem faktiem.

(68) Tā kā AV nesniedza datus par sojas pupu audzētāju pārdošanas apjomu Argentīnā, Komisija izmantoja atlasīto ražotāju eksportētāju sniegtos datus par sojas pupu iekšzemes cenu. Turklāt Komisija balstījās uz publiski pieejamo informāciju par to, ka AV ir norīkojusi sojas pupu audzētājus vai tiem uzticējusi pārdot sojas pupas iekšzemes tirgū par neatbilstoši zemu atlīdzību, un par AV nodomu atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari ar šo un citiem saistītiem pasākumiem.

(69) Pēc informācijas galīgās izpaušanas AV un CARBIO vēlreiz norādīja, ka nepiekrīt tam, ka Komisija saskaņā ar pamatregulas 28. pantu izmantoja pieejamos faktus. Tās apgalvoja, ka pieejamo faktu izmantošana ir pamatota tikai tad, ja kāda ieinteresētā persona nesniedz “nepieciešamo informāciju”, kas ir obligāti vajadzīga, lai izdarītu konkrētu konstatējumu. AV un CARBIO apgalvoja, ka Komisija nekad nav pierādījusi, kādēļ pieprasītā informācija bija obligāti vajadzīga, lai šajā lietā izdarītu konkrētu konstatējumu, un ka tā ignorēja faktu, ka pieprasītā informācija AV vai nu nav pieejama, vai arī uz to stingri attiecas nodokļu slepenības likums.

(70) Komisija saziņā ar AV plaši paskaidroja iemeslus, kāpēc tai nepieciešama sīkāka informācija par sojas pupu audzētājiem un sojas pupu eļļas ražotājiem. AV un CARBIO apgalvojums, ka AV nevarēja sniegt šo informāciju, nebija pamatots ar pierādījumiem, kas apliecinātu, ka tas tā ir vai ka Komisijai bija pieejamas citas samērīgas iespējas iegūt šo informāciju. Pieprasītā informācija bija tāda, ka Komisija varēja pieņemt, ka tā ir AV un/vai CARBIO rīcībā vai vismaz ka AV īsteno reglamentējošu kontroli pār sojas pupu audzētājiem un sojas pupu eļļas ražotājiem un var pieprasīt šo informāciju. Komisija arī sagaidīja, ka sojas pupu audzētāji un sojas pupu eļļas ražotāji būtu sadarbojušies labāk, ja AV ar tiem būtu sazinājusies tieši un/vai ciešā sadarbībā ar Komisiju.

3.2.2. Analīze

(71) Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka AV atbalsta biodīzeļdegvielas nozari ar dažādiem pasākumiem. Konkrētāk, sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka AV ir īstenojusi tādu politiku, ar kuru nosaka augstus izvedmuitas nodokļus un citus noteikumus attiecībā uz sojas pupām un sojas pupu eļļu, kas ir galvenā izejviela biodīzeļdegvielas ražošanai Argentīnā. Sūdzības iesniedzējs uzskata – tādējādi AV nodrošināja, ka biodīzeļdegvielas ražošanas izejvielu cenas saglabājās ievērojami zemākas par pasaules cenām.

(72) Kā norādīts Komisijas memorandā par pierādījumu pietiekamību (9), Komisija uzskatīja, ka izvedmuitas nodokļi ir viens no rīkiem, ko AV izstrādājusi, lai norīkotu sojas pupu audzētājus un sojas pupu eļļas ražotājus palīdzēt Argentīnas biodīzeļdegvielas nozarei. Šajā izmeklēšanā Komisija ir izskatījusi pasākumu kopumu, ko AV ir pieņēmusi, lai mākslīgi atbalstītu Argentīnas biodīzeļdegvielas nozari.

(73) Lai konstatētu kompensējamu subsīdiju, ir jābūt trim šādiem elementiem: a) finansiāls ieguldījums vai ienākumu/cenu atbalsts, b) ieguvums un c) īpašais raksturs (pamatregulas 3. pants) (10).

(74) Lai nonāktu pie secinājuma par pirmo elementu, Komisija analizēja, vai AV pieņemto pasākumu kopums rada finansiālu ieguldījumu saskaņā ar pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nodrošinot sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību Argentīnas biodīzeļdegvielas ražotājiem eksportētājiem, un/vai to, vai AV pieņemtie pasākumi ietilpst biodīzeļdegvielas nozares ienākumu/cenu atbalsta kategorijā saskaņā ar pamatregulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

3.2.2.1. Finansiāls ieguldījums

(75) Sākumā Komisija konstatēja, ka visi atlasītie uzņēmumi iepirka sojas pupas iekšzemē gan no saistītiem, gan no nesaistītiem uzņēmumiem, lai tās pārstrādātu sojas pupu eļļā un pēc tam biodīzeļdegvielā. Atlasītie ražotāji eksportētāji neiepirka sojas eļļu, lai to pārstrādātu biodīzeļdegvielā, jo tie paši spieda sojas pupu eļļu – tas bija viens no soļiem biodīzeļdegvielas ražošanā. Tāpēc turpmākajās apakšiedaļās veiktā analīze koncentrējas uz to, vai AV par neatbilstoši zemu atlīdzību nodrošināja sojas pupas (nevis sojas pupu eļļu).

(76) Pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta otrajā ievilkumā noteikts, ka finansiāls ieguldījums pastāv, ja valdība “uztic privātai organizācijai vai norīko privātu organizāciju pildīt vienu vai vairākas funkcijas, kas minētas i), ii) un iii) punktā, kam parasti vajadzētu atrasties valdības kompetencē, un minētā darbība pēc būtības neatšķiras no darbības, ko parasti veic valdības”. Pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā aprakstītās funkcijas rodas, ja “valdība piegādā preces vai pakalpojumus, kas nav daļa no vispārējās infrastruktūras, vai pērk preces”. Minētie noteikumi atspoguļo SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punkta iii) un iv) apakšpunktu, un tie būtu jāinterpretē un jāpiemēro, ņemot vērā attiecīgo PTO judikatūru.

(77) PTO ekspertu grupa lietā US – Export Restraints lēma, ka abu vārdu “uzticēt” (entrust) un “norīkot” (direct) parastās nozīmes SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punkta iv) apakšpunktā paredz, ka valdības rīcībai ir jāietver deleģēšanas jēdziens (uzticēšanas gadījumā) vai pavēles jēdziens (norīkošanas gadījumā) (11). Tā noraidīja ASV “cēloņu un seku argumentu” un prasīja nepārprotamu un apstiprinošu rīcību deleģējuma vai pavēles veidā (12).

(78) Tomēr vēlākā lietā Apelācijas institūcija lēma, ka standartā aizstāt vārdus “uzticēšana” un “norīkošana” ar vārdiem “deleģēšana” un “pavēle” būtu pārāk stingri (13). Apelācijas institūcija uzskatīja, ka “uzticēšana” notiek, kad valdība nodod atbildību privātai organizācijai, un “norīkošana” attiecas uz situācijām, kad valdība īsteno savu varu pār privātu organizāciju (14).

(79) Abos gadījumos valdība izmanto privātu organizāciju par starpnieci finansiāla ieguldījuma veikšanai, un “lielākoties ir paredzams, ka uzticēšana privātai organizācijai vai privātas organizācijas norīkošana būs saistīta ar kāda veida draudiem vai piespiešanu” (15). Tajā pašā laikā SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punkta iv) apakšpunkts neļauj dalībniekiem piemērot kompensācijas pasākumus ražojumiem, “ja valdība tikai īsteno savas vispārējās regulatīvās pilnvaras” (16) vai ja valdības iejaukšanās “var dot vai nedot konkrētu rezultātu, vienkārši pamatojoties uz konkrētajiem faktiskajiem apstākļiem un tirgus dalībnieku brīvu izvēli šajā tirgū” (17). Uzticēšana un norīkošana drīzāk nozīmē “aktīvāku valdības rīcību, nevis tikai veicināšanas pasākumus” (18).

(80) Turklāt PTO neuzskatīja, ka “rīcības brīvības atstāšana privātai organizācijai noteikti būtu pretrunā uzticēšanai šai privātajai organizācijai vai tās norīkošanai [..]. Lai gan var būt gadījumi, kad privātajai organizācijai atstātā rīcības brīvības ir tik plaša, ka nav iespējams pienācīgi secināt, ka šai privātajai organizācijai ir uzticēts vai ir tā ir norīkota (veikt konkrētu uzdevumu), tas ir faktu/pierādījumu jautājums, kas risināms, skatot katru gadījumu atsevišķi.” (19)

(81) Saskaņā ar minētajiem PTO nolēmumiem ne visi valdības pasākumi, kas var piešķirt ieguvumu, atbilst finansiālam ieguldījumam pamatregulas 3. panta un SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas nozīmē. Nepieciešami pierādījumi, ka valdībai ir politika vai programma, kura veicina izmeklējamo nozari (šajā konkrētajā gadījumā – biodīzeļdegvielas/biodegvielu nozari), īstenojot varu pār valsts vai privātām organizācijām (šajā gadījumā – sojas pupu audzētājiem) vai nododot tām atbildību biodīzeļdegvielas nozarei nodrošināt sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību.

(82) Īsumā, attiecīgie PTO nolēmumi paredz, ka: i) nosakot, vai pastāv “finansiāls ieguldījums” saskaņā ar SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punktu, būtu jākoncentrējas uz valdības darbības veidu, nevis uz valdības darbības sekām vai rezultātiem (20). Citiem vārdiem sakot, tiek plaši atzīts, ka valdības darbojas tirgū kā regulatori un, to darot, tās izraisa sekas tirgū un attiecībā uz tā dalībniekiem. Šajā ziņā, piemēram, valdība var likumīgi uzlikt izvedmuitas nodokļus, lai radītu ieņēmumus, ja kāda prece ir ļoti konkurētspējīga starptautiskajos tirgos. Turpretim eksporta ierobežojumu noteikšana nav likumīga, ja kļūst skaidrs, ka šāda instrumenta izmantošana kopā ar citiem mehānismiem, lai iekšzemes tirgū saglabātu preces un liktu piegādātājiem pārdot par cenu, kas ir zemāka par tirgus cenām, ir daļa no plašākas shēmas, kuru valdība izveidojusi nolūkā atbalstīt kādu konkrētu nozari vai nozaru kopu ar mērķi palielināt to konkurētspēju. Tādējādi valdības darbības veids, tostarp tās konteksts, objekts un mērķis, ir būtisks, izvērtējot “finansiāla ieguldījuma” elementu; ii) “uzticēšana” vai “norīkošana” ietver nepārprotamu un apstiprinošu rīcību, kas vērsta uz konkrētu personu saistībā ar konkrētu uzdevumu vai pienākumu, un tas ļoti atšķiras no situācijas, kurā valdība kādā veidā iejaucas tirgū, kas var dot vai nedot konkrētu rezultātu, ņemot vērā faktiskos apstākļus un tirgus dalībnieku brīvu izvēli šajā tirgū. Visbeidzot, ļoti svarīgs jautājums aiz uzticēšanas vai norīkošanas jēdzieniem ir tāds, vai attiecīgā rīcība, t. i., finansiālais ieguldījums, kas tiek veikts, nodrošinot preces par neatbilstoši zemu atlīdzību, var tikt attiecināta uz valdību vai vēl joprojām ir privāto uzņēmēju brīva izvēle, ņemot vērā tirgus apsvērumus, piemēram, regulatīvus ierobežojumus (21); iii) SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punkta iv) apakšpunkts būtībā ir noteikumu apiešanas novēršanas noteikums, un tādējādi uzticēšanas vai norīkošanas konstatējumam ir nepieciešams, ka valdība nodod atbildību privātai organizācijai vai īsteno varu pār privātu organizāciju, lai veiktu finansiālu ieguldījumu. Vairumā gadījumu būtu sagaidāms, ka uzticēšana privātai organizācijai vai tās norīkošana ir saistīta ar kāda veida draudiem vai piespiešanu, kas savukārt varētu kalpot par uzticēšanas vai norīkošanas pierādījumu (22). Tomēr valdībām, visticamāk, būs citi līdzekļi, ar kuriem īstenot varu pār privātu organizāciju un no kuriem daži var būt “neuzkrītošāki” kā pavēle un, iespējams, neietver tādu pašu piespiešanas pakāpi (23); iv) starp valdības rīcību un privātās organizācijas rīcību jābūt “pierādāmai saiknei” (24). Nav iemesla, kāpēc valdības veikta uzticēšana vai norīkošana nebūtu balstāma netiešos pierādījumos (piemēram, netieša un neformāla uzticēšanas vai norīkošanas rīcība), ja tie ir pierādoši un pārliecinoši (25). Šajā sakarā pierādījumi par valdības nodomu atbalstīt lejupējo nozari (piemēram, ar publiski izziņotu politiku vai valdības lēmumiem vai ar citādu valdības rīcību) vai par citiem valdības pasākumiem, kuri nodrošina konkrētu rezultātu tirgū (piemēram, eksporta ierobežojums kopā ar valdības pasākumu, kas liedz uzņēmējiem, uz kuriem attiecas minētie ierobežojumi, uzkrāt savu produkciju), var būt svarīgi, lai noteiktu “finansiāla ieguldījuma” esību saskaņā ar SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 1. punkta iv) apakšpunktu (konkrētāk tas ir netiešs veids, kādā valdība nodrošina preces, kā paredzēts iii) apakšpunktā). Dažos gadījumos valdības “vadlīnijas”var būt norīkojums (26). Īpašas sekas tirgū (piemēram, cenu samazināšanās) arī var būt faktors, kas jāņem vērā kopā ar visiem pārējiem pieejamajiem pierādījumiem, tostarp iespēju paredzēt šīs sekas konkrētā kontekstā. Visbeidzot, atkarībā no apstākļiem privāta organizācija var lemt neveikt funkciju, kura tai uzticēta vai kuras veikšanai tā norīkota, neraugoties uz iespējamām negatīvām sekām, kas varētu rasties. Tomēr tas pats par sevi neliecina, ka privātajai organizācijai attiecīgais nav bijis uzticēts vai tā nav tikusi norīkota (27).

(83) Tādēļ saskaņā ar šo judikatūru Komisija ļoti rūpīgi izvērtēja AV iejaukšanās veidu (vai AV iejaukšanās ietver uzticēšanu sojas pupu audzētājiem vai sojas pupu audzētāju norīkošanu?), organizāciju, kurām uzticētas attiecīgās funkcijas, veidu (vai sojas pupu audzētāji ir privātas organizācijas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē?) un to organizāciju rīcību, kurām uzticētas attiecīgās funkcijas vai kuras norīkotas veikt attiecīgās funkcijas (vai sojas pupu audzētāji, kam uzticētas attiecīgās funkcijas vai kas norīkoti veikt attiecīgās funkcijas, nodrošina sojas pupas Argentīnas biodīzeļdegvielas nozarei par neatbilstoši zemu atlīdzību un tādējādi kalpo par AV starpniekiem?). Turklāt Komisija pārbaudīja, vai attiecīgā funkcija parasti būtu valdības kompetencē (vai sojas pupu nodrošināšana par neatbilstoši zemu atlīdzību sojas pupu eļļas ražotājuzņēmumiem Argentīnā ir parasta valdības darbība?) un vai šāda funkcija pēc būtības atšķiras no funkcijas, ko parasti veic valdības (vai tas, ka patiesībā sojas pupas nodrošina audzētāji, pēc būtības atšķiras no tā, ko parasti darītu pati valdība?).

3.2.2.2. Argentīnas valdības veikta uzticēšana sojas pupu audzētājiem vai to norīkošana

(84) Ņemot vērā 77.–82. apsvērumā minēto PTO judikatūru, Komisija vispirms analizēja, vai AV atbalsts Argentīnas biodīzeļdegvielas nozarei faktiski ir valdības politikas mērķis, nevis tikai vispārīgo regulatīvo pilnvaru īstenošanas blakusefekts. Izmeklēšanā jo īpaši tika izvērtēts, vai konstatētie cenu izkropļojumi ir daļa no valdības mērķiem vai arī zemākas sojas pupu cenas drīzāk ir vispārējā valdības regulējuma “netīšs” blakusefekts. Saskaņā ar 64. apsvērumā izdarītajiem secinājumiem Komisija nolēma daļēji izmantot pieejamos faktus, lai noteiktu, vai AV ir veikusi uzticēšanu sojas pupu audzētājiem vai tos norīkojusi.

(85) Vairāki dokumenti liecina, ka atbalsts biodīzeļdegvielas nozarei un tās attīstība ir skaidri noteikts AV politikas mērķis, jo īpaši cenšoties samazināt izejvielu (sojas pupu) iekšzemes cenu un tādējādi sniedzot finansiālu ieguldījumu biodīzeļdegvielas ražošanā.

(86) Šis atbalsts tiek panākts, izmantojot vairākus pasākumus, kas attiecināmi uz AV (tostarp sojas pupu izvedmuitas nodokļus, subsīdijas sojas pupu ražotājiem, lai tie turpinātu iekšzemē ražot un pārdot sojas pupas biodīzeļdegvielas ražotājiem, pretpasākumus citu graudu ražošanai, piemēram, nosakot eksporta kvotas, un publiskus paziņojumus, kuros mudina sojas pupu ražotājus neapturēt ražošanu, bet turpināt pārdošanu iekšzemē) (28). Šie pasākumi, kaut arī kopš to ieviešanas 1994. gadā vairākkārt pārveidoti (29), ir tikuši pastāvīgi piemēroti, lai, kā tiesību aktos norādījusi pati AV (sk. 89.–100. apsvērumu), samazinātu sojas pupu iekšzemes cenu, ņemot vērā pieaugošās cenas pasaulē, un veicinātu pievienotās vērtības ķēdes attīstību Argentīnā, cita starpā ietverot arī biodīzeļdegvielas nozari.

(87) Sojas pupu izvedmuitas nodokļi ir nozīmīgs instruments, ko AV izmanto, lai atbalstītu biodīzeļdegvielas nozari. Saskaņā ar ESAO datiem, izmantojot jo īpaši izvedmuitas nodokļa režīmu, AV uzliek “augstākas likmes izejvielām vai izejvielu ražotājiem, savukārt zemākas likmes – gataviem produktiem. [..] Iekšzemes lejupējām nozarēm sniegtās cenu priekšrocības var izkropļot un mazināt konkurenci gan iekšzemes, gan ārvalstu tirgos” (30). Turklāt Starptautiskā Atjaunojamo energoresursu aģentūra (IRENA) ziņojumā par Argentīnu norādīja: “Diferencēti izvedmuitas nodokļi biodegvielai salīdzinājumā ar citiem produktiem, kas iegūti no vienas un tās pašas izejvielas, veicināja biodegvielu, īpaši biodīzeļdegvielas, eksportu” (31). Pasaules Banka norādīja, ka AV iekasē augstus izvedmuitas nodokļus, kā sekas ir “izejvielu izmaksu samazināšanās iekšzemē un biodīzeļdegvielas eksporta veicināšana” (32).

(88) AV apgalvoja – nevienā no ESAO, IRENA un Pasaules Bankas publikācijām nav minēts, ka nepārprotams AV mērķis būtu atbalstīt Argentīnas biodīzeļdegvielas nozari. Tomēr AV neiebilda pret Komisijas sniegto citātu pareizību. Atšķirībā no AV Komisija uzskatīja – šajās publikācijās veiktā analīze pamato tās konstatējumu, ka AV nepārprotami atbalsta Argentīnas biodīzeļdegvielas nozari.

(89) Argentīnā kopš 1994. gada pastāv sojas pupu izvedmuitas nodoklis 3,5 % apmērā. Kā apliecina visas izmaiņas tiesību aktos, kas aprakstītas 91.–100. apsvērumā, pasākumi, kuri izmantoti, lai koriģētu izvedmuitas nodokli pēc sākotnējās likmes, parāda AV nepārprotamo mērķi samazināt iekšzemes cenas pasaules tirgus cenu celšanās kontekstā. Izmeklēšanas laikā AV apgalvoja, ka sojas pupu un sojas pupu eļļas izvedmuitas nodoklis pastāv ieņēmumu palielināšanas nolūkā. Neraugoties uz vairākkārtējiem Komisijas lūgumiem iesniegt dokumentus, kas pamatotu šo apgalvojumu, AV tos neiesniedza.

(90) Turklāt kopš 2002. gada nevienā tiesību aktā, kas attiecas uz sojas pupu, sojas pupu eļļas vai biodīzeļdegvielas izvedmuitas nodokļa korekciju, ieņēmumu palielināšana nav norādīta par iemeslu izvedmuitas nodokļa līmenim. Gluži pretēji, kā paskaidrots 91.–100. apsvērumā, minētajos tiesību aktos ir noteikts, ka izvedmuitas nodokļa mērķis ir piespiest sojas pupu piegādātājus turpināt tās pārdot iekšzemē par cenu, kas ir zemāka par starptautiskajām cenām. Tādējādi AV izmanto sojas pupu izvedmuitas nodokļus par instrumentu, lai atbalstītu iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares attīstību, nevis par nodokļu ieņēmumu pasākumu.

(91) Pēc ārkārtas situācijas izziņošanas (33) ar Rezolūciju 11/2002 (34) izvedmuitas nodoklis 2002. gadā pieauga no 3,5 % līdz 13,5 %. Rezolūcijā bija šāds paziņojums: “ņem vērā arī sekas, kādas ir lauksaimniecības produktu starptautisko cenu iespējamām būtiskām izmaiņām” (izcēlums mūsu), apliecinot, ka šis pasākums tika veikts, lai ietekmētu sojas pupu iekšzemes tirgus cenu salīdzinājumā ar pasaules tirgus cenu.

(92) Šī likme tajā pašā gadā tika turpmāk palielināta no 13,5 % līdz 23,5 % ar Rezolūciju 35/2002 (35), kurā noteikts, ka “Likums Nr. 22415 atļauj aplikt ar nodokli patēriņa preču importu, lai stabilizētu iekšzemes cenas, līdz tās sasniedz pienācīgu līmeni un tiek panākts tāds krājumu līmenis, kas atbilst iekšzemes tirgus vajadzībām”. Saskaņā ar juridisko tekstu šiem pasākumiem bija pārejas raksturs un tie bija pagaidu pasākumi, kamēr pastāv tābrīža vispārējie ekonomiskie apstākļi. Tomēr šie izvedmuitas nodokļi joprojām ir spēkā līdzīgā līmenī kā ārkārtas situācijā, kamēr citiem graudiem izvedmuitas nodoklis ir noteikts 0 % apmērā (36).

(93) Argentīnā pirmie biodīzeļdegvielas liela apjoma ražotāji sāka darboties 2007. gadā. Minētajā gadā AV publicēja divas rezolūcijas, ar kurām sojas pupu izvedmuitas nodokļa palielināja no 23,5 % līdz 27,5 % (37) un vēlāk līdz 35 % (38). Abās rezolūcijās par iemeslu papildu izvedmuitas nodoklim tika norādīts, ka papildus šo produktu iekšzemes un starptautiskā pieprasījuma pieaugumam produkti, uz kuriem attiecas šīs rezolūcijas (galvenokārt ar sojas pupām saistīti produkti), tiek izmantoti jauniem ražošanas mērķiem, par piemēru nepārprotami norādot biodegvielas.

(94) Turklāt Rezolūcijā 10/2007 (39) ir skaidri noteikts, ka “graudu starptautiskās cenas ir ievērojami pieaugušas [..], par piemērotu tiek uzskatīta papildu izvedmuitas nodokļu noteikšana vairākām iepriekš minētajām precēm” (izcēlums mūsu).

(95) Rezolūcijā 369/2007 (40) arī skaidri norādīts, ka izvedmuitas nodokļa palielinājums ir vajadzīgs, “lai samazinātu iekšzemes cenas, konsolidētu uzlabojumus attiecībā uz ienākumu sadali un stimulētu pievienoto vērtību” (izcēlums mūsu).

(96) AV 2008. gadā ar Rezolūciju 125/2008 (41) noteica formulu, uz kuras pamata aprēķināt fiksētu izvedmuitas nodokļa apjomu atkarībā no valdības (Lauksaimniecības uzņēmējdarbības ministrijas) katru dienu noteiktās oficiālās FOB cenas līmeņa.

(97) Rezolūcijā 125/2008 ir noteikta šāda politika: “ Labības graudu un eļļas augu starptautiskās cenas pēdējos gados ir būtiski paaugstinājušās, un šo cenu svārstības gadu no gada ir ievērojamas. Šādam scenārijam turpinoties, varētu būt negatīvas sekas ekonomikai kopumā, piemēram, augstākas iekšzemes cenas , mazāk taisnīgs bagātības sadalījums un pieaugoša nenoteiktība attiecībā uz lēmumiem par ieguldījumiem lauksaimniecības un lopkopības nozarē. Ierosinātais grozījums izvedmuitas nodokļu shēmā, ko piemēro nozīmīgai labības graudu un eļļas augu apakšgrupai, ir piemērots instruments minēto problēmu atrisināšanai.” (Izcēlums mūsu.)

(98) Tāpat 2008. gadā ar Rezolūciju 64/2008 (42) AV grozīja izvedmuitas nodokļa aprēķināšanas formulu un nepārprotami atkārtoti apstiprināja savu politikas mērķi: “Mainīgo izvedmuitas nodokļu shēmas mērķis ir mazināt graudu un eļļas augu un to blakusproduktu starptautisko cenu pieauguma ietekmi uz iekšzemes cenām, sekmējot ienākumu sadales uzlabošanos .” (Izcēlums mūsu.)

(99) AV 2012. gadā publicēja kopīgu rezolūciju, kurā paziņoja, ka Argentīna ir pieņēmusi vairākas publiskās politikas, lai stiprinātu valsts biodīzeļdegvielas nozari, jo īpaši pēc Likuma Nr. 26.093 stāšanās spēkā. Turklāt kopīgajā rezolūcijā tika norādīts, ka izvedmuitas nodokļi biodīzeļdegvielai un tās maisījumiem atbilst izvedmuitas nodokļiem, ko piemēro citiem blakusproduktiem eļļas augu nozarē, ņemot vērā atšķirīgās ražošanas izmaksas un saglabājot atšķirības tā, ka biodīzeļdegvielas faktiskā likme ir zemāka nekā tās galvenajai izejvielai, tādējādi veicinot vērtības pievienošanu Argentīnā un ar to palīdzot veicināt biodīzeļdegvielas nozares attīstību (43).

(100) Lai gan 2015. gada beigās jaunievēlētā AV atcēla izvedmuitas nodokli citām labības kultūrām, sojas pupu izvedmuitas nodoklis joprojām bija augsts. Dekrēts Nr. 133/2015 (44), ar ko nosaka izvedmuitas nodokļa atcelšanu kviešiem un koriģē sojas pupu izvedmuitas nodokli līdz 30 %, noteica šādu politikas mērķi: “Sojas pupu un to blakusproduktu gadījumā apstādāmās platības pieaugums un iepriekšējās sezonas rekordaugstā raža nav kavējusi konkurētspējas un rentabilitātes samazināšanos visā ar to saistītajā vērtības ķēdē” (izcēlums mūsu). Vērtības ķēde šajā gadījumā cita starpā attiecas uz biodīzeļdegvielas nozari.

(101) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV un CARBIO atkārtoja apgalvojumu, ka jebkādas sojas pupām piemēroto izvedmuitas nodokļu sekas biodīzeļdegvielas ražošanā, ja šādas sekas vispār ir, labākajā gadījumā, bez šaubām, ir ieņēmumu iekasēšanas pasākuma blakusefekts.

(102) Komisija šim paziņojumam nepiekrita. Dekrētus, kas norādīti 91.–100. apsvērumā, nevar uzskatīt vienīgi par “tikai politiskiem paziņojumiem”. Šie tiesību akti atkārtoti apliecina AV nodomu atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari, bet pretēji tam, ko uzskata AV, dekrētos nav norādīts, ka sojas pupu izvedmuitas nodokļa mērķis būtu valsts ieņēmumu iekasēšana. Nevienā no tiesību aktiem, ko AV norādīja savā izklāstā, nebija norādīts, ka sojas pupu izvedmuitas nodoklim būtu ieņēmumu palielināšanas funkcija.

(103) Nosakot sojas pupu izvedmuitas nodokļus, AV nostāda Argentīnas sojas pupu audzētājus ekonomiski neracionālā stāvoklī, kas piespiež tos iekšzemes tirgū pārdot savas preces par zemāku cenu, nekā viņi varētu iegūt bez šiem izvedmuitas nodokļiem. Tāpēc viņiem ir liegta racionāla izvēle, un viņi tiek piespiesti ievērot politikas mērķi, kas ir izvedmuitas nodokļa pamatā.

(104) Šo neracionālo stāvokli vēl vairāk pastiprināja citi eksporta ierobežojumi, piemēram, eksporta kvotas lauksaimniecības produktiem, kas nav sojas pupas, no 2006. līdz 2015. gadam, kuri attur no citu kultūru eksporta un norīko audzētājus turpināt sojas pupu ražošanu (pretstatā citiem graudiem) un vēl vairāk samazina iekšzemes cenu. Sojas pupu audzētāji arī turpināja ražot un pārdot savu produkciju iekšzemes tirgū, jo krājumu veidošana šim lauksaimniecības produktam nav piemērota un vidēju un ilgu laiku to nevar saglabāt.

(105) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV apgalvoja, ka jau 10 gadus nav eksporta kvotu kukurūzai un kviešiem. Tomēr Komisija secināja, ka šis apgalvojums ir no faktu viedokļa nepareizs. Ar Rezolūciju 543/2008 (45) tika skaidri reglamentēta, cita starpā, kviešu un kukurūzas maksimālā eksporta apjoma noteikšana. Šis pasākums bija spēkā līdz 2015. gada beigām (46).

(106) Turklāt 2009. gadā AV noteica sojas pupu pagaidu importa aizliegumu, norādot, ka būtu jādod priekšroka iekšzemes, nevis ievesto izejvielu izmantošanai, tādējādi pievienojot vērtību Argentīnas ražojumam starptautiskajā tirgū, un ka pašu ražotu izejvielu pagaidu imports kropļo šo mērķi (47). AV 2012. gadā izveidoja “Atļauju saņēmušo sojas nozares uzņēmēju reģistru”, atceļot importa aizliegumu (48). Tomēr līdz turpmākiem šā reģistra grozījumiem 2016. gadā importēt sojas pupas Argentīnā joprojām bija ļoti apgrūtinoši (49). Importa aizliegums kopā ar izvedmuitas nodokli sojas pupām apstiprina AV politikas mērķi veicināt pilnībā iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares attīstību, ietverot piegādes ķēdes iekšzemes saturu. Tas rada mākslīgu, valdības virzītu sojas pupu produkciju Argentīnā iekšzemes patēriņam, nodrošinot, ka iekšzemes pieprasījums pēc sojas pupām tiek apmierināts, pamatojoties uz iekšzemes piedāvājumu, kas vērsts uz noteikto politikas mērķu sasniegšanu.

(107) Turklāt citu kultūru eksporta ierobežojumu ilgums ir novedis pie ievērojama sojas pupu ražošanas pieauguma – tā sauktā “sojaización” Argentīnas lauksaimniecībā (50). Pat pēc eksporta kvotu atcelšanas 2015. gadā (51) sojas pupu ražošana salīdzinājumā ar citām kultūrām ievērojami nesamazinājās, un tā ir saglabājusies diezgan stabila – sk. 1. grafiku. 1. grafiks Argentīnas sojas pupu, kukurūzas un kviešu produkcija pa ražas gadiem Soja Kukurūza Kvieši Raž. apjoms miljonost t 2000/01 2001/02 2002/03 2003/04 2004/05 2005/06 2006/07 2007/08 2008/09 2009/10 2010/11 2011/12 2012/13 2013/14 2014/15 2015/16 2016/17 2017/18 Avots: http://datosestimaciones.magyp.gob.ar/

(108) Turklāt AV 2017. gadā publicēja rezolūciju, kurā tika izklāstīts stimulēšanas režīms sojas pupu audzētājiem (52), kas ir daļa no Belgrano plāna (53). Belgrano plāns tika izveidots 2016. gadā kā infrastruktūras un nozares attīstības plāns desmit Argentīnas ziemeļu provincēs, kas vēsturiski ir mazāk attīstītas nekā pārējā valsts. Šī rezolūcija nodrošināja finansiālu stimulu sojas pupu audzētājiem desmit vismazāk attīstītajās provincēs Argentīnā (54) no 2017. gada 1. marta līdz 31. augustam un tādējādi turpināja norīkot audzētājus ražot sojas pupas un palielināt sojas pupu iekšzemes piegādi par labu biodīzeļdegvielas nozares attīstībai.

(109) Komisija uzskatīja, ka, ņemot vērā pieejamos pierādījumus, AV rīkojās “aktīvāk nekā vienkārši veicināja”, kā to noteikusi Apelācijas institūcija (55). AV veiktie pasākumi ierobežo sojas pupu audzētāju rīcības brīvību, praksē ierobežojot to darījumdarbības lēmumus attiecībā uz to, par kādu cenu pārdot savu ražojumu un kur to darīt.

(110) Viņi nevar gūt maksimālus ienākumus, ko viņi varētu gūt, ja nebūtu sojas pupu izvedmuitas nodokļa vai citu līdzīgi ierobežojošu pasākumu (piemēram, eksportējot savu produkciju, lai saņemtu ieguvumu no augstākām cenām, vai palielinot iekšzemes cenas).

(111) Minēto atbalsta arī Dekrēts 133/2015 un Dekrēts 640/2016, ar kuriem AV pieņem īpašus pasākumus, lai palīdzētu sojas pupu nozarei un ar to saistītajai vērtības ķēdei apvērst piedzīvoto visas saistītās vērtības ķēdes konkurētspējas un rentabilitātes kritumu. Tādējādi AV mudina vai norīko sojas pupu audzētājus saglabāt ražošanu, lai apgādātu iekšzemes tirgu, lai gan situācijā, kurā eksports netiek stimulēts, racionāls piegādātājs pielāgotu savu produkcijas apjomu un cenas.

(112) Tādēļ ar šiem pasākumiem AV piespiež sojas audzētājus saglabāt sojas pupas Argentīnā, jo viņi tās nevar pārdot par labākām cenām, kas Argentīnā dominētu, ja nebūtu šo pasākumu.

(113) Šajā ziņā izejvielu ražotājiem AV ir “uzticējusi” vai tos “norīkojusi” nodrošināt preces sojas pupu iekšzemes lietotājiem, t. i., biodīzeļdegvielas ražotājiem, par neatbilstoši zemu atlīdzību. Sojas pupu audzētājiem ir uzlikts pienākums Argentīnā izveidot mākslīgu un fragmentētu iekšzemes tirgu ar zemām cenām.

(114) Citiem vārdiem – AV, piemērojot aprakstīto pasākumu kopumu, apzinās, kā sojas audzētāji reaģēs uz pasākumiem un kādas būs to sekas. Lai gan sojas audzētāji var nedaudz samazināt iekšzemes ražošanu, lai reaģētu uz izvedmuitas nodokļiem un citiem ierobežojošiem pasākumiem, pierādījumi liecina, ka ražošana neapstājās un tā arī ievērojami nesamazinājās (sk. 1. tabulu zemāk un paskaidrojumus 139. apsvērumā). Komisija secināja, ka šis ir rezultāts tam, ka AV uztic sojas pupu audzētājiem un norīko tos turpināt ražošanu un eksportu.

(115) Kā paskaidrots, sojas pupu audzēšanas nozarē ražošanas apjoma pielāgošana paliks mērena, tādēļ iekšzemes cenas būs zemākas. Šajā ziņā sekas tiek mērītas ex-ante, nevis ex-post, tādēļ tās nav “netīšas”. Pastāv skaidra “pierādāma saikne” starp politiku un to iesaistīto privāto organizāciju rīcību, kuras darbojas kā AV starpnieki, īstenojot tās politiku un nodrošinot biodīzeļdegvielas nozari ar sojas pupām par neatbilstoši zemu atlīdzību.

(116) AV pati ir atzinusi, ka tās pasākumu kopums veiksmīgi sasniedz noteikto politikas mērķi – atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari. Turpmāk minētajā kopīgajā rezolūcijā, ko AV publicēja 2012. gadā, tā norādīja, ka pieņemtajās publiskajās politikās ir iekļauti vairāki mehānismi, lai veicinātu biodīzeļdegvielas nozares attīstību. Tā arī norādīja, ka tas izskaidro šīs ražošanas nozares veiksmīgo darbību, kurā bruto peļņa par tās galveno izejvielu pārstrādes posmā pārsniedz 25 % (56). Šķiet, ka šo peļņu lielā mērā rada atšķirības starp biodīzeļdegvielas un sojas pupu izvedmuitas nodokļiem.

(117) Noslēgumā Komisija konstatēja, ka AV ir sojas pupu audzētājiem uzticējusi vai tos norīkojusi īstenot tās politiku – izveidot fragmentētu iekšzemes tirgu un piegādāt iekšzemes biodīzeļdegvielas nozarei sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību.

(118) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV apgalvoja, ka Komisija ir paplašinājusi uzticēšanas vai norīkošanas tvērumu, uzsverot piespiešanas un vadlīniju jēdzienu, kamēr PTO prasības nozīmē, ka atbildības nodošana ir nepārprotama un apstiprinoša rīcība, kas adresēta konkrētai personai un kā mērķis ir konkrēts uzdevums vai pienākums. Tikai politiski valdības paziņojumi nevar būt pavēle, un apgalvotā pavēle vai uzticēšana nevar būt netīša vai tikai valdības regulējuma blakusprodukts.

(119) Komisija tam nepiekrita. Kā minēts 117. apsvērumā, ņemot vērā 93. apsvērumā minēto PTO judikatūru, Komisija konstatēja būtiskus pierādījumus, lai secinātu, ka AV ir veikusi nepārprotamu un apstiprinošu rīcību, lai uzticētu sojas pupu audzētājiem vai norīkotu tos pārdot savas sojas pupas biodīzeļdegvielas nozarei par neatbilstoši zemu atlīdzību. Pastāv “pierādāma saikne” starp valdības rīcību un sojas pupu lauksaimnieku rīcību, lai to darbības varētu attiecināt uz AV. AV nepamatoja savu apgalvojumu, ka Komisijas konstatētos pierādījumus var uzskatīt tikai par politiskiem AV paziņojumiem. Jo īpaši AV neapstrīdēja norādīto politikas mērķu pastāvēšanu, kā tie izriet no šiem paziņojumiem; tā arī nenoliedza paziņojumus, kuros tā pauda gandarījumu, ka ierobežojošie pasākumi veiksmīgi sasniedz politikas mērķus, kas ir atbalstīt Argentīnas biodīzeļdegvielas nozari. Tāpēc minētais apgalvojums tika noraidīts.

(120) AV arī apgalvoja – Komisijas secinājums, ka rīcības veida noteikšanai ir svarīga dažādu mehānismu pastāvēšana plašākā shēmā, kuru AV izveidojusi, lai atbalstītu konkrētu nozari, ir acīmredzami nepareizs, jo izvedmuitas nodokļi nav iekļauti pamatregulas 3. panta i) līdz iii) punktā (un SKP nolīgumā) un neietilpst pamatregulas 3. panta iv) punkta darbības jomā.

(121) Tikai tas, ka izvedmuitas nodokļi kā tādi nav skaidri minēti pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā, neizslēdz to, ka tie ir iespējams finansiāla ieguldījuma veids, un tāpēc tie ietilpst subsīdijas definīcijā saskaņā ar pamatregulu un SKP nolīgumu. Komisija sniedza plašus pierādījumus tam, ka sojas pupu izvedmuitas nodoklis kopā ar citiem instrumentiem tika izmantots, lai piespiestu sojas audzētājus ievērot noteiktos politikas mērķus tādā veidā, kas atbilst kompensējamai subsīdijai, kā tā noteikta pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Tā kā AV nepamatoja apgalvojumu par to, kāpēc sojas pupu izvedmuitas nodokli nevar uzskatīt par kompensējamu subsīdiju, Komisija šo apgalvojumu noraidīja.

(122) Pēc informācijas galīgās izpaušanas AV nepiekrita Komisijas konstatējumam 121. apsvērumā, ka AV nebija pamatojusi savu apgalvojumu par to, kāpēc sojas pupu izvedmuitas nodokli nevar uzskatīt par kompensējamu subsīdiju.

(123) Lai gan visā izmeklēšanā AV apgalvoja, ka viens no izvedmuitas nodokļu uzlikšanas mērķiem ir ieņēmumu radīšana, AV neiesniedza pierādījumus, kas pamatotu šo apgalvojumu, saistībā ar jebkuru no leģislatīvajiem aktiem, ar kuriem piemēro vai maina sojas pupu izvedmuitas nodokļa līmeni. Pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem, Komisija uzskatīja, ka eksporta nodokļi ir viens no instrumentiem, ko AV izmanto, lai atbalstītu biodīzeļdegvielas ražošanas nozares attīstību. Tāpēc Komisija nonāca pie citāda secinājuma, kas izskaidrots iepriekš 89. un 90. apsvērumā, un noraidīja AV sākotnējo apgalvojumu.

(124) CARBIO apgalvoja, ka Komisija nav ņēmusi vērā augsto standartu, kas nepieciešams, lai pierādītu uzticēšanu vai norīkošanu. Sojas pupu audzētāji var brīvi izlemt, vai ražot, pārdot un eksportēt savas sojas pupas. Nekādi izvedmuitas nodokļa elementi neuztic sojas pupu ražotājiem un tos nenorīko pieņemt kādu no šiem lēmumiem.

(125) Komisija nepiekrita tam, ka šajā gadījumā nav izpildīti uzticēšanas vai norīkošanas nosacījumi, kā tie izklāstīti 82. apsvērumā. Turklāt CARBIO apgalvojums, ka sojas pupu audzētāji var brīvi noteikt sojas pupu cenu, ir nepareizs. Pārbaudes apmeklējuma laikā AV paskaidroja, kā valdība nosaka eksportam paredzēto sojas pupu FOB cenu. Tā kā gan sojas pupu eksporta cena, gan to iekšzemes cena ievērojami atpaliek no pasaules tirgus cenas, sojas pupu audzētāju brīvība noteikt savu cenu ir ierobežota. Visbeidzot, CARBIO neņem vērā to, ka izvedmuitas nodoklis nav vienīgais AV izstrādātais instruments, ar kuru norīkot sojas pupu audzētājus. Tādēļ šis apgalvojums tika noraidīts.

(126) Tāpat, atsaucoties uz Iekšējās tirdzniecības komisijas pētījumu, kurā norādīts, ka sojas pupu izvedmuitas nodokļa atcelšana palielinātu sojas pupu iekšzemes cenas tikai par 1,2 % (57), CARBIO apstrīdēja Komisijas konstatējumu 112. apsvērumā, ka sojas pupu audzētāji nevar veikt pārdošanu par labākām cenām, kas dominētu Argentīnā, ja šo pasākumu nebūtu.

(127) Tomēr Komisija norādīja, ka saskaņā ar pētījumu, kas publicēts American Journal of Agricultural Economics (58), sojas pupu iekšzemes cena bez izvedmuitas nodokļa var būt daudz augstāka – pat par 26,0 % augstāka. Turklāt CARBIO minētajā pētījumā tika arī norādīts, ka sojas pupu izvedmuitas nodokļa atcelšana izraisītu sojas pupu pasaules tirgus cenas samazināšanos par 18 %. Tas nozīmē, ka, teorētiski atceļot izvedmuitas nodokli 23,5 % apmērā, starpība starp Argentīnas cenu un pasaules tirgus cenu tiktu gandrīz likvidēta.

(128) Tāpēc Komisija atkārtoti uzsvēra secinājumu, ka sojas pupu audzētāji tiek piespiesti turpināt sojas pupu audzēšanu un pārdošanu Argentīnā, neļaujot tiem veikt pārdošanu par labākām cenām, kas Argentīnā dominētu, ja šo pasākumu nebūtu.

(129) Pēc informācijas galīgās izpaušanas AV un CARBIO atkārtoja šādus savus apgalvojumus: — nav pasākumu kopuma, kas mudinātu iekšzemes sojas pupu audzētājus pārdot sojas pupas uz vietas par neatbilstoši zemu atlīdzību, — sojas pupu audzētāji var brīvi noteikt savu sojas pupu cenu, — nav finansiāla ieguldījuma sojas pupu izvedmuitas nodokļu veidā; biodīzeļdegvielas ražošanā izmantotajām sojas pupām piemēroto izvedmuitas nodokļu sekas nav nekas vairāk kā ieņēmumu gūšanas pasākuma blakusparādība, — sojas pupu izvedmuitas nodokļu raksturs un nolūks (ieņēmumu gūšana) nekādi nav saistīts ar iespējamo uzticēšanu vai norīkošanu un — tādējādi ieguvums netiek piešķirts.

(130) AV un CARBIO arī nepiekrita tam, kā Komisija juridiski interpretē jēdzienus “uzticēt” un “norīkot”. AV apgalvoja, ka Komisijas veiktais finansiāla ieguldījuma novērtējums ļoti līdzinās tā sauktajai “uz sekām balstītai pieejai”, kura ir tieši un kategoriski noraidīta PTO judikatūrā.

(131) Tāpat CARBIO apgalvoja, ka sojas pupu pašreizējā pasaules tirgus cena neatspoguļo to, kāda būtu sojas pupu iekšzemes cena Argentīnā, ja nebūtu izvedmuitas nodokļa.

(132) Tā kā gan AV, gan CARBIO vienīgi atkārtoja jau iepriekš izteiktos argumentus, bet nepamatoja nevienu no šiem apgalvojumiem, Komisija tos noraidīja.

3.2.2.3. Uzticēšana privātām organizācijām vai to norīkošana pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē

(133) Pēc tam Komisija novērtēja, vai Argentīnas sojas pupu audzētāji ir privātas organizācijas, kam AV veikusi uzticēšanu vai ko norīkojusi pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē.

(134) Atlasītie Argentīnas ražotāji eksportētāji iepirka visas sojas pupas, ko izmanto biodīzeļdegvielas ražošanā, no iekšzemes avotiem. Tās tika pirktas no privātām sojas pupu saimniecībām, izņemot nelielus daudzumus sojas pupu, kas tika iegūti no valstij piederošā uzņēmuma YPF.

(135) Tāpēc Komisija, pamatojoties uz pieejamo informāciju, uzskatīja, ka visi sojas pupu audzētāji ir privātas organizācijas, kurām AV pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punkta nozīmē ir uzticējusi nodrošināt sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību.

3.2.2.4. Sojas pupu nodrošināšana par neatbilstoši zemu atlīdzību, ko veic sojas pupu audzētāji

(136) Nākamajā posmā Komisija pārbaudīja, vai sojas pupu audzētāji faktiski īsteno Argentīnas valdības politiku, lai nodrošinātu sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību. Tam bija nepieciešama detalizēta analīze par tirgus attīstību Argentīnā iepretim piemērotam etalonam. Saskaņā ar 64. apsvērumā izdarītajiem secinājumiem Komisija nolēma daļēji izmantot pieejamos faktus, lai noteiktu, vai sojas pupu audzētāji ir nodrošinājuši sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību.

(137) Ar 84.–116. apsvērumā aprakstīto pasākumu kopumu AV piespieda sojas pupu audzētājus pārdot sojas pupas iekšzemē par zemākām cenām, nekā tas būtu citādos apstākļos (proti, ja nebūtu šo pasākumu, sojas pupu audzētāji būtu eksportējuši sojas pupas par daudz augstāko pasaules tirgus cenu vai būtu vienkārši pielāgojuši savu piedāvājumu tirgus ierobežojumiem). Sojas pupu audzētāji to nedarīja tāpēc, ka AV politika veicina lejupējās biodīzeļdegvielas nozares attīstību.

(138) Kā parādīts 1. tabulā, gandrīz viss sojas pupu iekšzemes patēriņš tiek ar spiešanu tālāk pārstrādāts sojas pupu eļļā. Dati par sojas pupu ražošanu, eksportu, importu un iekšzemes spiešanu gadu gaitā ir šādi: 1. tabula Argentīnas sojas pupu, sojas pupu eļļas un biodīzeļdegvielas ražošana Sojas pupu ražošana (t) Sojas pupu eksports (t) Sojas pupu imports (t) Sojas pupu spiešana (t) Sojas pupu eļļas ražošana (t) Sojas pupu eļļas iekšzemes patēriņš (t) Biodīzeļdegvielas ražošana (t) 2007 47 482 787 11 843 248 2 245 391 36 268 044 6 962 206 474 078 2008 46 238 890 11 733 588 2 891 771 31 709 219 6 024 101 1 078 022 711 864 2009 30 989 474 4 292 321 823 924 30 285 623 5 772 026 1 348 922 1 179 103 2010 52 676 218 13 616 012 189 36 824 921 7 000 075 2 118 336 1 820 385 2011 48 878 774 10 420 216 12 862 37 339 854 7 113 681 2 996 512 2 429 964 2012 40 100 197 6 158 407 1 428 33 333 313 6 353 359 2 841 121 2 456 578 2013 49 306 202 7 784 236 1 615 34 040 869 6 432 942 2 448 560 1 997 809 2014 53 397 720 7 360 901 2 227 37 936 186 7 096 392 3 184 146 2 584 290 2015 61 446 556 11 509 272 566 40 940 319 7 895 905 2 407 954 1 810 659 2016 58 799 258 8 910 323 853 849 44 482 510 8 670 493 3 137 953 2 659 275 2017 54 971 626 7 369 126 1 897 833 41 824 091 8 065 602 3 264 784 2 871 435 Avots: AV izklāsts ar datiem no dažādām publiski pieejamām Argentīnas datubāzēm.

(139) Kā redzams 1. tabulā, sojas pupu ražošana palielinājās no 26,7 miljoniem tonnu 2001. gadā līdz 40,5 miljoniem tonnu 2006. gadā (59). Sojas pupu izvedmuitas nodokļa palielināšana neizraisīja sojas pupu ražošanas apjoma samazināšanos, bet gan no ekonomiskā viedokļa neracionālu pieaugumu. Ja nebūtu ar dažādajiem AV pasākumiem radītās piespiešanas, piegādātāji, uz kuriem attiecas eksporta ierobežojumi, pielāgotos tirgus apstākļiem. Tomēr šajā gadījumā sojas pupu audzētāji nevis samazināja ražošanu, bet saņēma arī ieguvumu no politikas mērķa veicināt un attīstīt konkurētspējīgu biodīzeļdegvielas nozari, kas savukārt prasīja, lai biodīzeļdegvielas ražotājiem būtu pieejams sojas pupu daudzums par tādām cenām, kuras ir zemākas par starptautiskajām cenām.

(140) Šī tendence ir attēlota 2. grafikā (t). 2. grafiks Sojas pupu pārstrāde Argentīnā Sojas pupu spiešana Sojas pupu imports Sojas pupu eksports Sojas pupu ražošana 2017 2016 2015 2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 Avots: dati no tabulas 138. apsvērumā.

(141) 1. tabula un 2. grafiks liecina, ka praktiski visa sojas pupu produkcija, kas tika patērēta iekšzemē, nonāca spiestuvēs un iegūtā sojas pupu eļļa tika galvenokārt izmantota biodīzeļdegvielas ražošanai iekšzemē.

(142) Pēc informācijas galīgās izpaušanas CARBIO norādīja – Komisija apgalvo, ka visas iekšzemes tirgū pārdotās sojas pupas tika izmantotas tikai biodīzeļdegvielas ražošanai. Komisija precizēja, ka tas tā nav. Kā izklāstīts 141. apsvērumā, sojas pupas tiek iekšzemē pārdotas, lai no tām iegūtu sojas pupu eļļu un sojas pupu miltus. Iegūtā sojas pupu eļļa tiek izmantota biodīzeļdegvielas ražošanai, jo Argentīnā nav nozīmīga sojas pupu eļļas iekšzemes tirgus. Zināms daudzums sojas pupu eļļas un sojas pupu miltu tiek eksportēts.

(143) Turklāt sojas pupu eksports notika tikai tad, kad bija pilnībā apmierināts iekšzemes patēriņš sojas pupu spiešanai un biodīzeļdegvielas ražošanai. 1. tabulā un 2. grafikā ir arī redzams, ka eksporta ierobežojumu piemērošanas gados sojas pupu importa nav bijis nemaz vai tas ir bijis ļoti ierobežots. To apstiprina arī atlasīto ražotāju eksportētāju darījumdarbības modelis. Neviens no tiem neimportēja sojas pupas biodīzeļdegvielas ražošanai. Toties tie importēja sojas pupas vienīgi tādēļ, lai tās izmantotu spiešanas iekārtās, un pēc tam eksportēja visu no šīm sojas pupām iegūto eļļu un miltus ārpus Argentīnas.

(144) Tādējādi ir sasniegts AV pasākumu galvenais mērķis: iekšzemē ražotas sojas pupas pilnībā apmierina iekšzemes pieprasījumu pēc izejvielām iekšzemes biodīzeļdegvielas ražošanā uz sojas pupu ražotāju rēķina, kuri drīzāk optimizētu savu peļņu un vai nu eksportētu visu savu produkciju, vai pārdotu to iekšzemes tirgū par augstākām cenām, ja nebūtu eksporta ierobežojumu.

(145) Saskaņā ar attiecīgo PTO judikatūru, kā paskaidrots jo īpaši 78. apsvērumā, lielākajā daļā gadījumu vajadzētu būt zināmiem draudiem vai stimulam no valdības puses attiecībā uz izejvielu piegādātājiem, lai iegūtu pierādījumus par uzticēšanu un norīkošanu. Rīcības brīvības atstāšana šo konstatējumu automātiski neizslēdz. Šī analīze katrā atsevišķā gadījumā ir balstīta uz pierādījumiem. Šajā gadījumā tas, ka Argentīna ir viena no lielākajām sojas pupu ražotājvalstīm pasaulē, taču eksports ļoti starptautiskā preču tirgū ir diezgan ierobežots, ir atzīmēšanas vērts, jo īpaši ņemot vērā, ka cena starptautiskajos tirgos ir ievērojami augstāka par iekšzemes cenu Argentīnā (sk. 3. grafiku 158. apsvērumā).

(146) Argentīnas tiesību aktos rodamie pierādījumi (sk. 91.–99. apsvērumu) liecina, ka AV politikas mērķis ir attīstīt augstākas pievienotās vērtības lejupējās ražošanas nozares, tostarp biodīzeļdegvielas nozari, dodot tām priekšroku. Turklāt AV ir skaidri paziņojusi, ka tās mērķis ir pasargāt lejupējās nozares no starptautisko cenu pieauguma.

(147) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas CARBIO apgalvoja, ka Komisija nav sniegusi nekādus pierādījumus apgalvojumam, ka sojas pupu ražotāji vēlētos optimizēt savu peļņu.

(148) Tā kā Komisija nav saņēmusi tiešu informāciju no sojas audzētājiem, kā paskaidrots 61.–64. apsvērumā, Komisija pieņēma, ka sojas pupu audzētāji ir racionāli ekonomikas dalībnieki tirgus ekonomikā, kas pēc iespējas optimizētu savus ieguvumus. Tāpēc tiek uzskatīts par neracionālu lēmumu palielināt sojas pupu ražošanu, ja augstāka izvedmuitas nodokļa dēļ cenas tiek samazinātas. Tas, ka sojas pupu audzētāji turpina piegādāt sojas pupas, neraugoties uz AV pieņemtajiem dažādajiem ierobežojošajiem pasākumiem, ir rezultāts AV darbībām ar mērķi piespiest sojas pupu audzētājus kā struktūras, kas īsteno noteiktos politikas mērķus, atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari. Tāpēc šis apgalvojums tika noraidīts.

(149) AV apgalvoja, ka nav pierādīts, ka sakarā ar sojas pupu izvedmuitas nodokļiem sojas pupu pārstrāde Argentīnā jebkādā veidā būtu mainījusies.

(150) Komisija tam nepiekrita. Vispirms Komisija atgādina, ka AV nepalīdzēja Komisijai iegūt nepieciešamo informāciju no sojas pupu audzētājiem, lai varētu labāk novērtēt to rīcību. Tādējādi Komisija uzskatīja, ka, pamatojoties uz pieejamo informāciju, AV pasākumi (tostarp izvedmuitas nodoklis) maina sojas pupu audzētāju rīcību, lai panāktu AV gaidītās sekas. Kā redzams 1. tabulā, neraugoties uz sojas pupu izvedmuitas nodokļa pieaugumu 2007. gadā, proti, biodīzeļdegvielas lielapjoma ražošanas sākumā, sojas pupu ražošanas apjoms ievērojami palielinājās. Turklāt tajā pašā laikposmā sojas pupu eļļas eksports tika lielā mērā aizstāts ar biodīzeļdegvielas eksportu, kas liecina, ka AV pasākumi ir stimulējuši strukturālas izmaiņas, lai uzlabotu biodīzeļdegvielas nozares konkurētspēju. Tādējādi apgalvojums tika noraidīts.

(151) Ir skaidrs arī tas, ka neskaitāmi mazie sojas pupu lauksaimnieki (aptuveni 64 000), lai gan AV tiem oficiāli neliedz eksportēt savus produktus, ar šo politiku tiek piespiesti pārdot gandrīz visu savu produkciju iekšzemes tirgū par zemākām cenām, nekā tie citādi būtu ieguvuši starptautiskajos tirgos. Nav pierādījumu tam, ka AV kādā veidā mēģinātu veicināt un/vai aktīvi tieši vai netieši atbalstīt eksporta pieaugumu un tādējādi sojas pupu lauksaimnieku peļņas palielināšanos, neraugoties uz zināmajām mazo lauksaimnieku grūtībām atrast klientus ārvalstīs, sazināties svešvalodā un organizēt visas apgrūtinošās eksporta administratīvās formalitātes.

(152) Tā kā nav citu pierādījumu par pretējo un ņemot vērā to, ka AV nav pietiekami sadarbojusies, lai šajā saistībā sniegtu attiecīgus pierādījumus un informāciju, Komisija secināja, ka šie pierādījumi liecina par to, ka sojas pupu audzētāji tiek piespiesti pārdot savu produkciju iekšzemes tirgū, nodrošinot ieguvumu lejupējām nozarēm (tostarp biodīzeļdegvielas ražotājiem), nevis ļaujot tiem palielināt savu peļņu citos veidos, piemēram, ar ražošanas apjoma pielāgošanu vai pat pāreju uz cita veida ražošanu (piemēram, citiem graudiem).

(153) Tas, ka vismaz oficiāli sojas pupu audzētājiem ir zināma rīcības brīvība pārdot ārvalstīs un ka eksports ļoti ierobežotā apjomā ir noticis, nav pretrunā galvenajam secinājumam par uzticēšanas vai norīkošanas esību saskaņā ar PTO judikatūru DRAMS lietā (60).

(154) Komisija arī analizēja, kā sojas pupu piegāde sakarā ar AV pasākumiem ietekmētu sojas pupu iekšzemes cenu Argentīnā, ja šāda ietekme vispār būtu.

(155) Komisija izmantoja sojas pupu vidējo iekšzemes cenu Argentīnā, kuras pamatā ir mēneša dati no Buenos Aires Grain Exchange for Rosario, Bahia Blanca un Quequen, ko Lauksaimniecības uzņēmējdarbības ministrija sniedza valsts līmenī.

(156) Atlasītie ražotāji eksportētāji patiešām importēja nedaudz sojas pupu. Lai gan uzņēmumi neizmantoja šo importu biodīzeļdegvielas ražošanai (tas tika izmantots, lai izgatavotu sojas pupu eļļu, ko pēc tam eksportēja), šā importa cenu varēja uzskatīt par reprezentatīvu, jo sojas pupas tika importētas eļļas spiešanai un reeksportēšanai sojas pupu eļļas veidā un to cena atspoguļoja sojas pupu pasaules tirgus cenu.

(157) Iekšzemes cena tika salīdzināta ar to sojas pupu ikmēneša vidējo FOB importa cenu, kuras importēja atlasītie ražotāji eksportētāji.

(158) Turpmāk 3. grafikā ir parādītas cenu svārstības attiecīgajā periodā un cenu atšķirība procentos starp Argentīnas iekšzemes cenu un pasaules tirgus cenu. 3. grafiks Argentīnas iekšzemes cena pret pasaules tirgus cenu Cenu atšķirība (%) Pasaules tirgus cena (ARS/t) Argentīnas iekšzemes cena (ARS/t) 2017M11 2017M09 2017M07 2017M05 2017M03 2017M01 2016M11 2016M09 2016M07 2016M05 2016M03 2016M01 2015M11 2015M09 2015M07 2015M05 2015M03 2015M01 Avots: Bloomberg un AV izklāsts, kas pamatojas uz publiski pieejamiem datiem.

(159) 3. grafikā norādīta cenu atšķirība starp Argentīnas iekšzemes cenu un pasaules tirgus cenu, galvenokārt šo starpību var izskaidrot ar sojas pupu izvedmuitas nodokli. AV norīkojošā politika neļauj sojas pupu audzētājiem gūt peļņu no pasaules tirgus cenām. Sojas pupu audzētājiem faktiski ir liegta racionāla izvēle pārdot starptautiskos tirgos par daudz augstākām cenām.

(160) Tā vietā tie gūst salīdzināmu peļņu gan iekšzemes, gan starptautiskajā tirgū uz tā rēķina, ka iekšzemes cenas tiek samazinātas par izvedmuitas nodokļa apjomu. Tādējādi AV nospiež uz leju iekšzemes cenas par labu iekšzemes pārstrādes nozarei.

(161) AV veic norīkošanu, nedodot sojas pupu audzētājiem racionālu izvēli. Turklāt, kā redzams grafikā, cenu atšķirība starp iekšzemes cenām un starptautiskajām cenām ir ne tikai saglabājusies ievērojama, bet arī pasargājusi biodīzeļdegvielas nozari un visas citas lejupējās nozares (piemēram, eļļas spiedējus, kas galvenokārt ir integrēti ar biodīzeļdegvielas ražotājiem) no lielākajiem cenas pieaugumiem starptautiskajā tirgū.

(162) Tāpēc AV pasākumu kopums ir sasniedzis savu iepriekš noteikto mērķi, proti, samazināt iekšzemes cenas pieaugošu starptautisko cenu situācijā par labu iekšzemes pievienotās vērtības nozarei, tostarp biodīzeļdegvielas nozarei.

(163) Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secināja, ka sojas pupu audzētājiem Argentīnā ir uzticēts vai tie ir norīkoti nodrošināt sojas pupas iekšzemes biodīzeļdegvielas nozarei par neatbilstoši zemu atlīdzību.

3.2.2.5. Funkcija, kam parasti vajadzētu atrasties valdības kompetencē, un darbība, kura pēc būtības neatšķiras no darbības, ko parasti veic valdības

(164) Attiecībā uz “parastas atrašanās kompetencē” kritēriju, kas ekspertu grupā (61) vēl nav sīkāk precizēts, Komisija uzskatīja, ka valstī esošu izejvielu nodrošināšana šīs valsts uzņēmumiem ir funkcija, kas parasti atrodas valdības kompetencē. Saskaņā ar vispārīgajiem starptautiskajiem tiesību aktiem valstīm ir suverēnas tiesības uz dabas resursiem. Lai gan valstīm lielā mērā ir rīcības brīvība organizēt savu dabas resursu izmantošanu, to suverenitāte parasti tiek īstenota ar valdības regulatīvajām pilnvarām šādi rīkoties. Attiecībā uz to nav svarīgi, vai valdība parasti iesaistās šīs funkcijas izpildē (62). Tāpēc Komisija konstatēja, ka Argentīnā esošu sojas pupu nodrošināšana Argentīnas biodīzeļdegvielas nozarei ir funkcija, kas parasti atrodas valdības kompetencē.

(165) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas CARBIO iebilda pret Komisijas lēmumu, ka valstij jābūt atbildīgai par lēmumiem, kurus pieņem privātīpašumā esoši šajā valstī audzētu sojas pupu piegādātāji. CARBIO apgalvoja – lai izpildītu “parastas atrašanās kompetencē” kritēriju, visi lēmumi par sojas pupām ir jāpieņem sabiedriska mērķa labā. Tomēr, kā CARBIO norādīja savā izklāstā, “valsts var izvēlēties rīkoties saistībā ar saviem dabas resursiem”. Tas apliecina Komisijas nostāju, ka šāda suverenitāte parasti tiek īstenota ar valdības regulatīvajām pilnvarām organizēt valsts dabas resursu izmantošanu. Tādēļ, lai izpildītu “parastas atrašanās kompetencē” kritēriju, nav nepieciešams, lai visi lēmumi par sojas pupām tiktu pieņemti sabiedriska mērķa labā. Citādi šādas struktūras varētu uzskatīt par “publiskām organizācijām” un attiecināt to darbības uz valsti, kā tas nav uzticēšanas vai norīkošanas gadījumā. Pēdējā gadījumā nav nepieciešams, lai visas privāto organizāciju darbības būtu attiecināmas uz valsti, bet gan tikai konkrētā izskatāmā darbība (t. i., izejvielu nodrošināšana par neatbilstoši zemu atlīdzību). Līdz ar to Komisija noraidīja šo apgalvojumu un secināja, ka tādu izejvielu kā sojas pupas nodrošināšana sabiedrisku mērķu (piemēram, biodīzeļdegvielas nozares attīstības) sasniegšanā ir funkcija, kas parasti atrodas valdības kompetencē.

(166) Attiecībā uz kritēriju “pēc būtības neatšķiras” Komisija norādīja, ka šā formulējuma izcelsme ir Strīdu izšķiršanas padomes 1960. gada ziņojums par pārskatīšanu saskaņā ar XVI panta 5. punktu, kur līdzīgs formulējums tika izmantots attiecībā uz ražotāju maksātām nodevām, kas, kā tika uzskatīts, pēc būtības neatšķiras no valdības veiktas nodokļu uzlikšanas un subsidēšanas darbības (63). Ņemot to vērā, šim kritērijam nepieciešams apstiprinošs konstatējums par to, ka preču nodrošināšana, kas uzticēta privātai organizācijai, pēc būtības neatšķiras no pieņēmuma, ka valdība pati ir nodrošinājusi šīs preces. Komisija uzskata, ka tas tā ir. Tā vietā, lai nodrošinātu izejvielas tieši biodīzeļdegvielas nozarei ar mērķi sasniegt AV publiskās politikas mērķus veicināt biodīzeļdegvielas nozares attīstību, tostarp tās eksporta potenciālu, AV ar pasākumu kopumu piespiež privātas struktūras to darīt AV vārdā.

(167) Pēc informācijas galīgās izpaušanas AV un CARBIO apgalvoja, ka Komisija nav sniegusi nekādus pierādījumus tam, ka privātā sektora piegādātāju lēmumi par tādu sojas pupu ražošanu un pārdošanu, kuras tiek audzētas uz privātīpašumā esošas zemes Argentīnā, atspoguļo funkciju, kas parasti atrodas AV kompetencē.

(168) Kā Komisija ir izklāstījusi 164. apsvērumā, tā uzskatīja, ka valstī esošu izejvielu nodrošināšana šīs valsts uzņēmumiem ir funkcija, kas parasti atrodas valdības kompetencē. Ne AV, ne CARBIO nesniedza nekādus būtiskus argumentus vai pierādījumus, kas atspēkotu šo secinājumu, tāpēc šis apgalvojums tika noraidīts. AV izmanto sojas pupu audzētājus, lai sasniegtu konkrētu politikas mērķi, un tas neatšķiras no situācijas, kad tieši AV pati būtu sojas pupu audzētāja.

3.2.2.6. Secinājums

(169) Ar pasākumu kopumu, tostarp izvedmuitas nodokļiem, kvantitatīviem ierobežojumiem, subsīdijām iekšzemes ražotājiem un publiskās politikas paziņojumiem, AV piespieda sojas pupu iekšzemes audzētājus pārdot sojas pupas un “uzticēja” tiem vai tos “norīkoja” nodrošināt šo izejvielu Argentīnā par neatbilstoši zemu atlīdzību. Minētajiem pasākumiem bija vēlamās sekas, proti, tie izkropļoja sojas pupu iekšzemes tirgu Argentīnā un nospieda cenu līdz mākslīgi zemam līmenim par labu lejupējai biodīzeļdegvielas nozarei. Funkcija, kuras mērķis ir nodrošināt sojas pupas par neatbilstoši zemu atlīdzību, parasti atrodas valdības kompetencē, ņemot vērā sabiedrisko mērķi atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari, un tas, ka to veic sojas pupu audzētāju uzņēmumi, pēc būtības neatšķiras no darbības, ko parasti veic valdības, īstenojot līdzīgus politikas mērķus ar citiem atbalsta veidiem (piemēram, dotācijām vai negūtiem ieņēmumiem).

(170) Tāpēc Komisija secināja, ka AV sniedza netiešu finansiālu ieguldījumu pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) un iv) punkta nozīmē, kā to interpretē un piemēro saskaņā ar attiecīgo PTO standartu atbilstīgi SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas iii) un iv) apakšpunktam.

3.2.2.7. Cenu vai ienākumu atbalsts

(171) Komisija uzskata, ka “finansiāla ieguldījuma” / ien“ākumu vai cenu atbalsta” kategorijas viena otru neizslēdz. Apelācijas institūcija ir apstiprinājusi, ka “tādu valdības pasākumu klāstu, ar kuriem var sniegt subsīdijas [“finansiāla ieguldījuma” ietvaros], vēl vairāk paplašina jēdziens “ienākumu vai cenu atbalsts” 1.1. panta a) iedaļas 2. punktā” (64). Šī interpretācija atbilst arī SKP nolīguma priekšmetam un mērķim, proti, “plašāk un labāk izmantot GATT kārtību attiecībā uz subsīdiju un kompensācijas pasākumu izmantošanu” (65).

(172) GATT 1994 XVI pants aptver “jebkuru subsīdiju, tostarp jebkāda veida ienākumu vai cenu atbalstu, kas tieši vai netieši darbojas, lai palielinātu jebkura ražojuma eksportu no tā teritorijas vai samazinātu šā ražojuma importu minētajā teritorijā”.

(173) Termins “jebkāda veida” norāda šīs kategorijas plašo tvērumu tādā nozīmē, ka tas ietver visu, ar ko tieši vai netieši nodrošina ienākumu vai cenu atbalstu. Šajā nozīmē jēdziens “veids” [angļu valodā “form”] vārdnīcā tiek skaidrots šādi: “one of the different modes in which a thing exists or manifests itself; a species, kind, or variety”, kā arī “manner, method, way” (66). Tādējādi “jebkāda veida” ietver jebkuru veidu vai formu, kādā valdība kādam nodrošina ienākumu vai cenu atbalstu.

(174) “Atbalsts” [angļu valodā “support”] vārdnīcā tiek skaidrots šādi: “the action of contributing to the success or maintaining the value of something” (67). Terminu “atbalsts” bieži izmanto saistībā ar lauksaimniecību, atsaucoties uz valdības atbalsta programmām (68). Šajā gadījumā termina “atbalsts” nozīme SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 2. punktā attiecas uz valdības darbību, kas veicina panākumus vai saglabā cenu vai kāda saņemto ienākumu vērtību.

(175) Visbeidzot, atsauce “GATT 1994 XVI panta izpratnē” ietver visus ienākumu vai cenu atbalsta veidus, ar ko tieši vai netieši palielina “jebkura ražojuma” eksportu no kāda PTO dalībnieka teritorijas vai samazina šā ražojuma importu tā teritorijā. Šīs potenciālās vai faktiskās sekas ir skaidri aprakstītas GATT 1994 XVI panta 1. punktā: “[..] tostarp jebkāda veida ienākumu vai cenu atbalstu, kas tieši vai netieši darbojas, lai palielinātu jebkāda veida ražojuma eksportu no savas teritorijas vai samazinātu šā ražojuma importu minētajā teritorijā”.

(176) Rezumējot, pamatregulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts aptver valdības jebkāda veida pasākumus, kas kādam tieši vai netieši sniedz ienākumu vai cenu atbalstu un kam ir tādas potenciālas vai faktiskas sekas (69), ka tiek palielināts jebkura ražojuma eksports no kāda PTO dalībnieka teritorijas vai samazināts šā ražojuma imports tā teritorijā. Šī interpretācija atbilst arī SKP nolīguma priekšmetam un mērķim, proti, “plašāk un labāk izmantot GATT kārtību attiecībā uz subsīdiju un kompensācijas pasākumu izmantošanu” (70).

(177) Saskaņā ar šo interpretāciju papildus pārbaudei, vai AV pieņemto pasākumu kopumu varētu raksturot kā “finansiālu ieguldījumu” preču nodrošināšanas veidā par neatbilstoši zemu atlīdzību, Komisija arī analizēja, vai AV pasākumu kopumu var raksturot kā ienākumu vai cenu atbalstu, uz ko attiecas pamatregulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Šajā procesā Komisija vispirms pārbaudīja, vai AV plāno atbalstīt biodīzeļdegvielas nozares izveidi un attīstību; otrkārt, kādus pasākumus AV ir pieņēmusi, lai atbalstītu biodīzeļdegvielas nozari; un treškārt, vai šie pasākumi ir kvalificējami kā “jebkāda veida ienākumu/cenu atbalsts”GATT 1994 XVI panta nozīmē.

(178) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV un CARBIO apgalvoja, ka Komisija ir balstījusies uz pamatregulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā lietoto terminu “jebkāds (jebkāda veida) ienākumu vai cenu atbalsts” nepieļaujami plašu interpretāciju, apgalvojot, ka tas ietver “visus veidus, ar ko tieši vai netieši nodrošina ienākumu vai cenu atbalstu” un “jebkuru veidu vai formu, kādā valdība kādam nodrošina ienākumu vai cenu atbalstu”.

(179) Komisija šo apgalvojumu noraidīja. Tā savu konstatējumu veidoja saskaņā ar PTO judikatūru un “ienākumu vai cenu atbalsta” interpretāciju. Kā sīkāk paskaidrots 186.–195. apsvērumā turpmāk, Komisija ne tikai izvērtēja AV veikto pasākumu sekas, bet arī rūpīgi analizēja AV veikto pasākumu politikas mērķus, kā arī to veidu un koncepciju, secinot, ka biodīzeļdegvielas un sojas pupu cena Argentīnas iekšzemes tirgū “ietver valdības tiešu iejaukšanos tirgū ar nolūku noteikt preces cenu noteiktā līmenī” (71). Sakarā ar AV nospraustajiem politikas mērķiem biodīzeļdegvielas iekšzemes cenas, salīdzinot ar eksportētās biodīzeļdegvielas cenu, ir noteiktas mākslīgi augstā līmenī, atbalstot iekšzemes biodīzeļdegvielas nozari (sk. 189. un 195. apsvērumu). Tajā pašā laikā sojas pupu cena ir noteikta mākslīgi zemā līmenī, izmantojot sojas pupu izvedmuitas nodokli, tādējādi arī atbalstot iekšzemes biodīzeļdegvielas nozari.

(180) Pēc informācijas galīgās izpaušanas AV nepiekrita Komisijas interpretācijai, ka “finansiāla ieguldījuma” un “ienākumu vai cenu atbalsta” kategorijas nav savstarpēji izslēdzošas sakarā ar saikli “vai” SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 2. punktā.

(181) Komisija 171. apsvērumā paskaidroja, kāpēc tā neuzskatīja šīs kategorijas par savstarpēji izslēdzošām. Vienkāršs lingvistisks skaidrojums par saikli “vai” SKP nolīguma tekstā nemainīja Komisijas argumentāciju, tāpēc apgalvojums tika noraidīts.

(182) AV atkārtoti apgalvoja, ka Komisijai nevajadzēja balstīt savus konstatējumus uz SKP nolīguma 1.1. panta a) iedaļas 2. punktā izmantoto terminu “jebkāda veida ienākumu vai cenu atbalsts” nepieļaujami plašu interpretāciju un ka Komisija ar mērķi pakļaut izvedmuitas nodokļa režīmu 1.1. panta a) iedaļas 2. punkta noteikumiem piemēro “uz sekām balstītu pieeju”, kas ir pretrunā PTO judikatūrai.

(183) Tā kā AV neiesniedza jaunus apstiprinošus pierādījumus, kas atspēkotu Komisijas secinājumus, Komisija noraidīja šos apgalvojumus.

(184) Pēc informācijas galīgās izpaušanas CARBIO arī apstrīdēja Komisijas konstatējumus par ienākumu un cenu atbalstu, par pamatojumu atkal citējot ekspertu grupas ziņojumu lietā China – GOES (72). CARBIO uzskata, ka ienākumu un cenu atbalsts neaptver situācijas, kad “cenu izmaiņas ir valdības cita veida iejaukšanās netiešas sekas” (73).

(185) Komisija uzskatīja, ka CARBIO atsauce uz China – GOES judikatūru nav piemērota šajā gadījumā, kad secinājumi par ienākumu/cenu atbalstu nav balstīti uz netiešām sekām attiecībā uz cenām, bet gan uz darbībām, kas ir attiecināmas uz AV un kas ir veidotas ar mērķi panākt tādas sekas attiecībā uz cenām, kura atbalsta biodīzeļdegvielas ražošanas nozari. Tāpēc šis apgalvojums tiek noraidīts.

3.2.2.8. AV nodoms atbalstīt iekšzemes biodīzeļdegvielas nozari

(186) Tiesību akti, kas minēti 89.–100. apsvērumā, liecina, ka AV ir nepārprotama politika atbalstīt iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares izveidi un attīstību. Konkrētāk, 2006. gada 12. maija Likumā 26.093 (74) AV noteica režīmu, kas paredzēts, lai veicinātu biodegvielu, tostarp biodīzeļdegvielas, iekšzemes ražošanu un izmantošanu. Ar šo likumu tika izveidota izpildiestāde, kuras uzdevums ir veicināt un kontrolēt ilgtspējīgu biodegvielas ražošanu un izmantošanu (75). Turklāt minētajā likumā ir paredzēts, ka Lauksaimniecības, lopkopības, zivsaimniecības un pārtikas departaments veicina tādas kultūras, kas ir paredzētas biodegvielu ražošanai un veicina ražošanas dažādošanu lauksaimniecības nozarē, Mazo un vidējo uzņēmumu departaments veicina to, ka mazie un vidējie uzņēmumi, kuri ražo biodegvielu, iegūst pamatlīdzekļus, un Zinātnes, tehnoloģiju un produktīvas inovācijas departaments veicina izpēti, sadarbību un tehnoloģiju nodošanu starp maziem un vidējiem uzņēmumiem un valsts zinātnes, tehnoloģiju un inovācijas sistēmas attiecīgajām iestādēm (76).

(187) AV ir sniegusi nepārprotamu atbalstu kopš 2001. gada, kad stājās spēkā Dekrēts 1396 (77). Ar šo dekrētu tika izveidots Biodīzeļdegvielas konkurētspējas plāns, atbrīvojot ražotājus no nodokļiem, “lai veicinātu biodīzeļdegvielas nozares attīstību”, un tajā tika norādīts, ka “šķidrā kurināmā un dabasgāzes nodokļa komponente ir būtisks instruments, lai sūtītu ekonomiskus signālus” (izcēlums mūsu). Degvielas nozares ministra vietnieks 2001. gadā atbalstīja minēto plānu – viņš apliecināja biodīzeļdegvielas ražošanas projektu virzītājiem, ka biodīzeļdegvielai arī turpmāk netiks piemērots nodoklis, un apstiprināja AV lomu, apsolot stabila tiesiskā regulējuma izveidi un paziņojot, ka biodīzeļdegvielas projekti saņems ieguvumu no rūpniecības veicināšanas režīma un kredītiem. Viņš arī paziņoja, ka biodīzeļdegvielas nozares attīstībā lauksaimniecības produktu ražotājiem ir jābūt galvenajiem dalībniekiem (78).

(188) Iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares veicināšana tika konsolidēta 2004. gadā ar Rezolūciju 1156, izveidojot Nacionālo biodegvielu programmu (79), kas paredzēja, ka Ekonomikas un ražošanas ministrija veicina iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares tehnoloģisko attīstību (80). AV nepārprotami uzskatīja, ka iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares veicināšana ir daļa no Argentīnas makroekonomikas modeļa (81).

(189) Centro de Economía Internacional 2011. gadā paziņoja (82), ka iekšzemes biodīzeļdegvielas nozares attīstības mērķis ir maksimāli palielināt sojas pievienoto vērtību, nevis samazināt fosilā kurināmā izmantošanu. Šīs pētniecības iestādes sniegtie biodīzeļdegvielas nozares attīstības iemesli cita starpā bija arvien lielāka iespēja apmierināt ārējo tirgu vajadzības un izvedmuitas nodokļu atšķirības, kas veicinātu ražošanu ar lielāku pievienoto vērtību iepretim tādu pamatproduktu kā sojas pupas ražošanai (83).

(190) Turklāt valsts struktūras – Valsts lauksaimniecības tehnoloģiju institūta (Instituto Nacional de Tecnología Agropecuaria, INTA) – 2011. gadā veiktā pētījumā (84) tika secināts, ka “biodīzeļdegvielas tirgū bieži vērojams, ka to dažādu iemeslu dēļ stimulē valsts, izmantojot dažādas politikas”, “[..] citiem vārdiem, iespējams, ka tirgus tiek mākslīgi stimulēts un bez valsts klātbūtnes tas zaudē ekonomisku nozīmi”, un ka “acīmredzamais secinājums ir tāds, ka biodīzeļdegviela neveicina sojas pupu ražošanu, bet gan šī cēloņsakarība ir vērsta pretējā virzienā”.

(191) Šis atbalsts turpinājās arī vēl pēc izmeklēšanas perioda beigām, jo 2018. gada februārī enerģētikas ministrs, Santa Fe gubernators un CARBIO vienojās izveidot kopīgu darba grupu, lai labāk izstrādātu un uzlabotu valsts stratēģiju biodīzeļdegvielas jomā (85).

(192) AV 2010. gadā iekšzemes tirgum noteica sajaukšanas uzdevumu, pieprasot degvielas uzņēmumiem Argentīnā iegādāties biodīzeļdegvielu un to pirms pārdošanas sajaukt ar minerālo dīzeļdegvielu (86). Šis sajaukšanas uzdevums tika izstrādāts kopā ar biodīzeļdegvielas piegādes nolīgumiem starp AV un biodīzeļdegvielas ražotājiem no 2010. līdz 2015. gadam. Minētie piegādes līgumi tika izstrādāti “sakarā ar to, cik svarīgi ir iekļaut biodegvielas valsts enerģētikas sistēmā”, un tādēļ “ir jāizstrādā skaidras pamatnostādnes, kas garantētu valsts izpildvaras ierosināto mērķu efektīvu un lietderīgu sasniegšanu” (87), tāpat arī “ņemot vērā valsts mērķus veicināt agrorūpniecisko darbību, kura rada pievienoto vērtību valsts teritorijā ražotām izejvielām” (88).

(193) Kā iztirzāts 265.–267. apsvērumā, AV neparakstīja biodīzeļdegvielas piegādes nolīgumus pēc 2015. gada, bet turpināja piešķirt kvotas un noteica cenu, par kādu sajaukšanas uzņēmumiem jāiegādājas biodīzeļdegviela. Kvotas pamatā bija gaidāmais iekšzemes tirgus pieprasītais daudzums, lai izpildītu sajaukšanas uzdevumu. Pārējo Argentīnas produkciju varēja tikai eksportēt.

(194) Izmeklēšanas periodā biodīzeļdegvielas cena iekšzemes tirgū tika noteikta katru mēnesi, tai atšķiroties lieliem, lieliem neintegrētiem un maziem un vidējiem uzņēmumiem. Biodīzeļdegvielas iekšzemes cenas pamatā bija šāda formula: sojas pupu eļļas izmaksas (kā tās publicējusi Lauksaimniecības ministrija) + metanola izmaksas + darbaspēka izmaksas + citas izmaksas + kapitāla atdeve (noteikta 3 % apmērā) (89)

(195) Neviena no atlasītajām ražotāju eksportētāju grupām izmeklēšanas periodā kvotu nesaņēma un iekšzemes tirgū piegādes neveica. Tomēr vidējās noteiktās cenas iekšzemes tirgū šķiet augstākas par vidējo eksporta cenu – tas īpaši attiecas uz maziem, vidējiem un lieliem neintegrētiem biodīzeļdegvielas ražotājiem. Tāpēc, mākslīgi nosakot iekšzemes biodīzeļdegvielas cenu mākslīgi augstā līmenī, AV politika bija šāda: nodrošināt cenu atbalstu maziem un vidējiem biodīzeļdegvielas ražošanas uzņēmumiem, kuri saražoto pārdod iekšzemes tirgū.

(196) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV apstrīdēja konstatējumu, ka biodīzeļdegvielas iekšzemes cena ir noteikta mākslīgi augstā līmenī.

(197) Komisija tam nepiekrita. Lai novērtētu biodīzeļdegvielas iekšzemes cenu līmeni, Komisija izmantoja AV sniegtos publiskos datus. Šie publiskie dati liecināja, ka iekšzemes cenu nosaka AV un tādējādi tā nav atstāta tirgus spēku ziņā. AV neapstrīdēja to, ka tā nosaka biodīzeļdegvielas iekšzemes cenas. Turklāt publiskie dati liecināja, ka cenas, ko iekšzemes tirgū maksājuši uzņēmumi, kuriem ir piekļuve šim tirgum (t. i., mazie un vidējie uzņēmumi), faktiski bija augstākas nekā eksporta cena. AV neapstrīdēja arī minēto cenu atšķirību. Tāpēc Komisija secināja, ka biodīzeļdegvielas iekšzemes cena ir noteikta mākslīgi augstā līmenī. Tāpēc šis apgalvojums tika noraidīts.

(198) Pēc informācijas dokumenta izpaušanas AV apgalvoja, ka cēloņsakarība starp iespējamo ienākumu vai cenu atbalstu un attiecīgajām sekām – eksporta pieaugumu vai importa samazinājumu – nav apstiprināta un ka lielākie ražotāji tiek kavēti pārdot iekšzemes tirgū.

(199) Komisija šo apgalvojumu noraidīja. Regulējot iekšzemes biodīzeļdegvielas tirgu un piešķirot kvotu tikai mazākiem biodīzeļdegvielas uzņēmumiem, AV izveidoja nozari, kurā lielākie ražotāji tiek kavēti pārdot iekšzemes tirgū un tādējādi ir pilnībā orientēti uz eksportu, ar to veicinot biodīzeļdegvielas nozares eksporta konkurētspēju. Turklāt 2. tabulā 209. apsvērumā ir sniegti dati par Argentīnas biodīzeļdegvielas ražošanu kopš 2008. gada (kad Argentīna sāka ražošanu lielos apjomos) un biodīzeļdegvielas eksportu. Minētajā 2. tabulā parādīts, ka ienākumu atbalsts biodīzeļdegvielas nozarei ir bijis ar pozitīvām sekām attiecībā pret eksportu, jo šī nozare ir izveidota kā uz eksportu orientēta nozare – tas ir spēkā joprojām.

(200) Kā paskaidrots 186.–191. apsvērumā, AV nodoms nepārprotami bija atbalstīt visu iekšzemes biodīzeļdegvielas nozari neatkarīgi no tā, vai tā ir orientēta uz pārdošanu iekšzemē vai eksportu. Tomēr neviens no atlasītajiem ražotājiem eksportētājiem izmeklēšanas periodā neveica pārdošanu iekšzemē vērā ņemamā apjomā. Visi atlasītie ražotāji eksportētāji paskaidroja, ka vietējais pieprasījums tika apmierināts ar to mazo un vidējo uzņēmumu piegādēm, kuriem AV piešķīra kvotas. Tas, ka tika noteikta īpaša cena lieliem uzņēmumiem, nemainīja faktu, ka neviens no lielajiem uzņēmumiem izmeklēšanas periodā iekšzemes tirgū pārdošanu neveica. Tādējādi, atturot biodīzeļdegvielas nozari no pārdošanas iekšzemē, AV sekmēja Argentīnas biodīzeļdegvielas nozares eksporta darbību.

(201) Tāpēc Komisija secināja, ka AV nodoms atbalstīt Argentīnas biodīzeļdegvielas nozares izveidi un attīstību ir nepārprotams.

3.2.2.9. Atbalsta pasākumi biodīzeļdegvielas nozarei

(202) Kā iztirzāts 186.–201. apsvērumā, AV centās atbalstīt biodīzeļdegvielas nozari, pieņemot pasākumu kopumu, tostarp sojas pupu izvedmuitas nodokļus, eksporta kvotas tādu graudu ražošanai, kas nav sojas pupas, sojas pupu importa aizliegumu laikposmā pirms izmeklēšanas perioda un subsīdiju piešķiršanu sojas pupu audzētājiem Argentīnas vismazāk attīstītajās provincēs. Šie pasākumi Argentīnā ir radījuši mākslīgu un sašķeltu sojas pupu iekšzemes tirgu ar zemām cenām par labu iekšzemes biodīzeļdegvielas nozarei. Turklāt ar 2006. gada Biodegvielas likumu (90) AV izveidoja biodīzeļdegvielas ražošanas veicināšanas režīmu. Kā minēts arī 191. apsvērumā, šis atbalsts turpinājās arī pēc izmeklēšanas perioda, kad AV kopā ar citām iestādēm un uzņēmējiem izveidoja kopīgu darba grupu, lai labāk izstrādātu un uzlabotu valsts stratēģiju attiecībā uz biodīzeļdegvielu. Tāpēc Komisija, pamatojoties uz pieejamo informāciju, secina, ka pēdējā desmitgadē AV ir ieviesusi pasākumu kopumu, lai radītu, attīstītu un atbalstītu biodīzeļdegvielas nozari.

3.2.2.10. AV pieņemto pasākumu kopums ir kvalificējams kā “jebkāda veida ienākumu/cenu atbalsts”GATT 1994 XVI panta nozīmē

(203) Ar 186.–201. apsvērumā aprakstīto pasākumu kopumu AV nodrošina ienākumu atbalstu biodīzeļdegvielas nozarei. Pat ja varētu apgalvot, ka AV ieviestie pasākumi attiecībā uz sojas pupu ražotājiem neveido uzticēšanu vai norīkošanu, quod non, Komisija uzskata, ka tie vismaz atbilst reglamentējošiem nosacījumiem, kas mākslīgi ļauj biodīzeļdegvielas ražotājiem iegūt sojas pupas par zemākām cenām nekā starptautiskā mērogā. AV 2012. gada rezolūcijā (91) atzina, ka sakarā ar AV pieņemto pasākumu kopumu biodīzeļdegvielas nozare 2012. gadā guva peļņu līdz 25 % apmērā.

(204) Turklāt AV ir noteikusi obligātas sajaukšanas prasības, lai Argentīnas degvielas uzņēmumi iegādātos biodīzeļdegvielu par mākslīgi augstām AV noteiktām cenām. Kā paskaidrots 3.3. iedaļā, Komisija nekompensē biodīzeļdegvielas piegādes nolīgumus, jo ražotāji eksportētāji izmeklēšanas periodā no šā pasākuma ieguvumu nesaņēma. Tomēr fakts, ka sistēma ir ieviesta, norāda, ka AV arī sniedz cenu atbalstu biodīzeļdegvielas nozarei.

(205) Komisija arī norāda, ka ar 2006. gada Biodegvielas likumu (92) AV izveidoja biodīzeļdegvielas ražošanas veicināšanas režīmu, iekļaujot stimulus, kas atbalstītu šīs nozares attīstību.

(206) Visi šie pasākumi liecina, ka Argentīnas biodīzeļdegvielas nozare tiek atbalstīta un mākslīgi stimulēta. AV to pat ir atzinusi vienā no Valsts lauksaimniecības tehnoloģiju institūta publikācijām, norādot, ka “iespējams, ka tirgus tiek mākslīgi stimulēts un bez valsts klātbūtnes tas zaudē ekonomisku nozīmi” (93), ka “diferencēts izvedmuitas nodoklis ir nepārprotams stimuls biodīzeļdegvielas ražošanai un ka bez valsts palīdzības biodīzeļdegvielas tirgus uzņēmumiem, kas ir atkarīgi no naftas iegādes tirgū, nebūtu ilgtspējīgs, ja tā ir vienīgai