ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Jo īpaši visām dalībvalstīm būtu jāīsteno Ieteikuma (ES) 2020/1475 19. līdz 21. punkts par vienotu sistēmu iespējamiem pasākumiem attiecībā uz ceļotājiem no augsta riska teritorijām. Dalībvalstīm, ņemot vērā piesardzības principu, būtu jāaicina atturēties no jebkādas nebūtiskas ceļošanas uz Apvienoto Karalisti un no tās līdz turpmākam paziņojumam. However, in line with Council Recommendation 2020/1475, the following groups should be exempted from further temporary restriction, provided that they undergo a RT-PCR test or, alternatively, a rapid antigen test within 72 hours prior to departure, or respect 10 days of quarantine and undergo a RT-PCR test on day 10 with a negative result: a) Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē un trešo valstu valstspiederīgie, kuriem saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un minētajām trešām valstīm, no otras puses, ir tādas pašas tiesības brīvi pārvietoties kā Savienības pilsoņiem un kuri ceļo uz savu valstspiederības dalībvalsti vai valsti; b) Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē, trešo valstu valstspiederīgie, kuri saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un minētajām trešām valstīm, no otras puses, ir tādas pašas tiesības brīvi pārvietoties kā Savienības pilsoņiem, un Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri ceļo uz savu dzīvesvietas dalībvalsti vai valsti; c) trešo valstu valstspiederīgie, kas ir pastāvīgie iedzīvotāji saskaņā ar Ilgtermiņa uzturēšanās direktīvu, personas, kuru uzturēšanās tiesības izriet no citām ES direktīvām, valstu tiesību aktiem vai kurām ir valstu ilgtermiņa vīzas, un kuri ceļo uz savu dzīvesvietas dalībvalsti vai valsti; d) a) līdz c) apakšpunktā minēto personu ģimenes locekļi.
(20)

Lai veicinātu ekonomikas atveseļošanu, būs svarīgi pasteidzināt labā sagatavotības stadijā esošo publisko investīciju projektu īstenošanu un veicināt privātās investīcijas. Publiskās un privātās investīcijas 2019. gadā ievērojami pieauga, taču atpalika no vajadzīgo investīciju apjoma. Publiskās investīcijas nesasniedz aizvietojuma rādītāju pašvaldību līmenī, kur neveikto investīciju apjoms ir samazinājies, bet vēl aizvien ir liels (4,0 % no IKP), un šīs investīcijas joprojām kavē jaudas un plānošanas ierobežojumi. Jau plānotās investīcijas zaļajās tehnoloģijās un enerģētikas jomā var tikt veiktas agrāk, piemēram, ēku renovācijas un atjaunojamo energoresursu projektos. Neraugoties uz nesenajām iniciatīvām, problēmas joprojām rada īstermiņa un vidējā termiņa dekarbonizācijas mērķu sasniegšana, kā arī klimatneitralitātes mērķa sasniegšana līdz 2050. gadam. Tas pats attiecas arī uz vides aizsardzības un energoefektivitātes mērķiem, jo cenu stimuli (it īpaši laikā, kad pašreizējās Covid-19 krīzes dēļ naftas cenas ir zemas) attur no klimatam un videi draudzīgas rīcības. Lai Vācija varētu pāriet uz klimatneitrālu ekonomiku, ilgtermiņā būs vajadzīgas ievērojamas privātās un publiskās investīcijas, tostarp atjaunojamos energoresursos, elektroenerģijas infrastruktūrā, energoefektivitātē, aprites ekonomikā un ilgtspējīgā transportā. Turklāt Vācijas Federālais revīzijas birojs (Bundesrechnungshof) kritizēja to pasākumu izmaksu lietderību, kuri saistīti ar pāreju uz zaļo enerģiju. Ir vajadzīgi lielāki centieni un ilgtspējīgas investīcijas enerģētikas tīklos, lai gūtu labumu no pilnībā integrētas, ilgtspējīgas energosistēmas ar konsekventiem cenu signāliem. Tīru mobilitāti var veicināt, īstenojot atbilstošus regulatīvos pasākumus un veicot lielākas un straujākas investīcijas ilgtspējīgā transporta infrastruktūrā un tīras mobilitātes risinājumos. Papildu investīcijas pētniecībā un izstrādē ir ļoti svarīgas, lai veicinātu atveseļošanu virzībā uz ilgtspējīgāku un konkurētspējīgāku ekonomiku. Izdevumi izglītības un pētniecības jomā mazliet palielinājās no 9,2 % no IKP 2017. gadā līdz 9,31 % no IKP 2018. gadā, nesasniedzot iepriekšējo valsts izvirzīto mērķi, proti, 10 % no IKP. Privātās investīcijas pētniecībā un izstrādē arvien vairāk bija koncentrētas uz lieliem uzņēmumiem. Neraugoties uz veiktajiem politikas pasākumiem, mājokļu piedāvājums joprojām bija krietni mazāks par periodā no 2017.–2021. gadam noteikto mērķi, proti, 375 000 jaunu dzīvokļu būvniecība gadā. Politika, kas veicina investīcijas jaunos mājokļos, novērstu šo nelīdzsvarotību un uzlabotu mājokļu pieejamību. Laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam paredzēto līdzekļu plānošana Taisnīgas pārkārtošanās fondam, kas aplūkots Komisijas priekšlikumā, varētu palīdzēt Vācijai risināt dažas no problēmām, ko rada pārkārtošanās uz klimatneitrālu ekonomiku, jo īpaši teritorijās, kas ietvertas 2020. gada ziņojuma par valsti D pielikumā. Tas ļautu Vācijai optimāli izmantot minēto fondu.
(13)

Reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – un atbilstoši saskaņotai Savienības mēroga pieejai –, Zviedrija ir laikus noteikusi budžeta pasākumus, lai palielinātu savas veselības aprūpes sistēmas kapacitāti, ierobežotu pandēmiju un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Saskaņā ar 2020. gada konverģences programmu minētie budžeta pasākumi sasniedz 2,4 % no IKP. Pasākumi cita starpā ietver veselības aprūpes pakalpojumu nostiprināšanu (0,1 % no IKP), ārkārtas palīdzību grūtībās nonākušām nozarēm (1,6 % no IKP) un darba tirgus un sociālās politikas pasākumus (0,2 % no IKP). Turklāt Zviedrija ir paziņojusi par pasākumiem, kuri, neradot tiešu ietekmi uz budžetu, palīdzēs nodrošināt likviditātes atbalstu uzņēmumiem. Saskaņā ar 2020. gada konverģences programmu minētie pasākumi jo īpaši ietver nodokļu maksājumu atlikšanu līdz pat 6,9 % apmērā no IKP, kā arī dažādu veidu aizdevumu garantijas un paplašinātas kredītiespējas aptuveni 4,7 % apmērā no IKP. Kopumā Zviedrijas veiktie pasākumi atbilst pamatnostādnēm, kas sniegtas Komisijas 2020. gada 13. marta paziņojumā. Minēto ārkārtas pasākumu un fiskālo atbalsta pasākumu pilnīga īstenošana, kam sekotu fiskālās politikas pārorientēšana uz piesardzīga vidēja termiņa fiskālā stāvokļa sasniegšanu, kad to ļaus ekonomikas apstākļi, palīdzēs saglabāt fiskālo stabilitāti vidējā termiņā.
5.

Ja trešai valstij turpina piemērot pagaidu ceļošanas ierobežojumus, no ceļošanas ierobežojumiem neatkarīgi no viņu ceļojuma mērķa būtu jāatbrīvo šādas personu kategorijas: a) Savienības pilsoņi LESD 20. panta 1. punkta nozīmē un trešo valstu valstspiederīgie, kuriem saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un attiecīgajām trešām valstīm, no otras puses, ir dotas tiesības brīvi pārvietoties, kas ir pielīdzināmas Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām (15), b) trešo valstu valstspiederīgie, kuri ir pastāvīgie iedzīvotāji saskaņā ar Ilgtermiņa uzturēšanās direktīvu (16), un personas, kurām ir tiesības uzturēties saskaņā ar citām ES direktīvām vai valsts tiesību aktiem vai kurām ir attiecīgās valsts ilgtermiņa vīzas, kā arī viņu ģimenes locekļi. Tomēr dalībvalstis var veikt attiecīgus pasākumus, piemēram, pieprasīt šādām personām pašizolēties vai veikt līdzīgus pasākumus, atgriežoties no trešās valsts, kurai tiek saglabāts pagaidu ceļošanas ierobežojums, ar nosacījumu, ka tādas pašas prasības tās piemēro saviem valstspiederīgajiem. Turklāt būtiski ceļojumi būtu jāatļauj īpašām II pielikumā minētajām ceļotāju kategorijām, kas veic būtiskas funkcijas vai kam ir būtiskas vajadzības (17). Dalībvalstis minētajiem ceļotājiem var ieviest papildu drošības pasākumus, it īpaši tad, ja viņi ceļo no augsta riska reģiona. Īpašu II pielikumā minēto ceļotāju kategoriju, kuras veic būtiskas funkcijas vai kurām ir būtiskas vajadzības, sarakstu Padome var pārskatīt, rūpīgi konsultējoties ar Komisiju, atkarībā no sociāliem un ekonomiskiem apsvērumiem, kā arī vispārējā novērtējuma par epidemioloģiskās situācijas attīstību, kas balstās uz iepriekš minēto metodoloģiju, kritērijiem un informāciju.
(12)

Valdība savā 2019.–2020. gada konverģences programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies, proti, deficīts palielināsies no 2,2 % no IKP 2019.–2020. gadā līdz 2,5 % no IKP 2020.–2021. gadā. Tiek prognozēts, ka deficīts 2021.–2022. gadā palielināsies līdz 3,1 % no IKP un līdz 2024.–2025. gadam samazināsies līdz 2,4 % no IKP. Pēc vispārējās valdības parāda attiecības pret IKP 2019.–2020. gadā samazināšanās līdz aplēstiem 83,2 % no IKP saskaņā ar 2019.–2020. gada konverģences programmu ir gaidāms, ka 2020.–2021. gadā tā samazināsies līdz 82,9 %. Tomēr makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, vairs nešķiet reālistisks, jo tajā nav ņemta vērā Covid-19 pandēmijas ekonomiskā ietekme. Programmas prognozēs nav ņemti vērā arī pasākumi, par kuriem Apvienotā Karaliste paziņojusi, reaģējot uz Covid-19 pandēmiju. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.
(6)

Apvienotā Karaliste pašlaik ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu līdz 2019.–2020. gadam. Valdība savā 2018.–2019. gada konverģences programmā paredz, ka nominālais deficīts palielināsies no 1,2 % no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018.–2019. gadā līdz 1,4 % no IKP 2019.–2020. gadā un samazināsies līdz 1,1 % no IKP 2020.–2021. gadā. Konverģences programmā nav iekļauts vidēja termiņa budžeta mērķis. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 85,5 % no IKP 2018.–2019. gadā līdz 83,3 % no IKP 2019.–2020. gadā un līdz 82,9 % no IKP 2020.–2021. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Lai gan pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos budžeta deficīta mērķus, kopumā ir sīki precizēti, pieaugošais spiediens uz valdības izdevumiem (5) vairākās jomās apdraud paredzētā budžeta deficīta plāna sasniegšanu.
(6)

Slovākija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība 2019. gada stabilitātes programmā prognozē, ka nominālā bilance, kas 2018. gadā bija 0,7 % no iekšējā kopprodukta (IKP), uzlabosies un 2019. gadā budžets būs līdzsvarots un paliks nemainīgs līdz 2022. gadam. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), tiek plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, kas ir mainīts no strukturālā deficīta 0,5 % no IKP apmērā 2019. gadā uz 1 % no IKP, sākot no 2020. gada, tiks sasniegts 2020. gadā. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP no 47,5 % 2019. gadā pakāpeniski samazināsies līdz 44,4 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot no 2019. gada, nav pilnībā konkretizēti. Budžetā ir iekļautas neprecizētas izdevumu kategorijas – budžeta rezerves – (kopā 0,7 % no IKP), kas samazina budžeta īstenošanas prognozējamību.
(5)

Ungārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno, ka nominālais deficīts, kas 2018. gadā bija 2,2 % no iekšzemes kopprodukta (IKP), 2019. gadā uzlabosies līdz 1,8 % no IKP. Ir plānots, ka pēc tam deficīts turpinās pakāpeniski uzlaboties līdz 1,2 % 2021. gadā un 2023. gadā sasniegs līdzsvarotu budžeta stāvokli. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), tiek plānots, ka Ungārija 2022. gadā būs tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, kas ir mainīts no strukturālā deficīta 1,5 % apmērā no IKP 2019. gadā uz 1,0 % no IKP, sākot ar 2020. gadu, un sasniegs to gadu vēlāk. Saskaņā ar konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2022. gada beigām pakāpeniski samazināsies līdz līmenim, kas ir mazāks par 60 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams attiecībā uz 2019. gadu un izteikti labvēlīgs attiecībā uz laiku, sākot ar 2020. gadu, un tas apdraud budžeta deficīta mērķu īstenošanu. Tajā pašā laikā pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot ar 2020. gadu, nav pietiekami konkretizēti.
7.

Saistības Nr. 3: Iesaistītajām dalībvalstīm savos valsts īstenošanas plānos būtu jāsniedz detalizēta informācija par to, kā un ar kādiem līdzekļiem tās centīsies palielināt kopēju un sadarbībā balstītu stratēģisko aizsardzības spēju projektu skaitu, apjomu un ietekmi, norādot arī budžeta skaitļus un konkrētos projektus, kuri saņem vai ir saņēmuši Savienības finansiālo palīdzību. Šajā sakarā iesaistītajām dalībvalstīm katrai būtu jānorāda precīzi finanšu dati par to, kā tās plāno sniegt ieguldījumu, lai reālā izteiksmē sasniegtu sadarbībā balstīta Eiropas aprīkojuma iepirkuma kolektīvo rādītāju – 35 % no kopējiem aprīkojuma izdevumiem – un sadarbībā balstītas Eiropas aizsardzības pētniecības un tehnoloģiju kolektīvo rādītāju – 20 % no kopējiem izdevumiem aizsardzības pētniecībai un tehnoloģijām. Tām dalībvalstīm, kuru izdevumi jau ir sasnieguši minētos līmeņus, būtu jānorāda, vai tās plāno šos izdevumu līmeņus saglabāt vai mainīt.
(5)

Malta šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā plāno laikposmā no 2018. gada līdz 2021. gadam saglabāt budžeta pārpalikumu nominālā izteiksmē. Vidējā termiņa budžeta mērķis – IKP izteiksmē līdzsvarots budžeta stāvoklis – joprojām ar pozitīvu rezervi tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP saglabāsies mazāka par Līgumā noteikto atsauces vērtību, kura ir 60 % no IKP, un pakāpeniski samazināsies no 50,8 % no IKP 2017. gadā līdz aptuveni 36 % no IKP 2021. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams attiecībā uz 2018.–2019. gadu un labvēlīgs attiecībā uz 2020.–2021. gadu. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,6 % apmērā no IKP 2018. gadā un 1,1 % apmērā no IKP 2019. gadā, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Kopumā Padome uzskata – ir paredzams, ka Malta 2018. un 2019. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tajā pašā laikā būtu rūpīgi jāuzrauga izdevumi īstermiņā un vidējā termiņā, jo īpaši, ņemot vērā iespējamos apdraudējumus ieņēmumu stabilitātei nākotnē.
(11)

Sabiedrības veselības aprūpes izdevumi pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (7 % salīdzinājumā ar 6,8 % no IKP 2016. gadā), un paredzams, ka to pieaugums būs lielāks nekā vidēji Savienībā (1,3 % salīdzinājumā ar 0,9 % no IKP), kā rezultātā sabiedrības veselības aprūpes izdevumi līdz 2070. gadam palielinātos līdz 8,3 % no IKP. Tiek prognozēts, ka ilgtermiņa aprūpes izdevumi līdz 2070. gadam divkāršosies – no 1,9 % līdz 3,8 % no IKP. Ar 2017. gada Finanšu izlīdzināšanas likumu ieviešot izdevumu maksimālo apjomu, veicot reformu, ar ko pastiprina primāro veselības aprūpi, un mazinot atkarību no slimnīcu nozares, Austrija ir sākusi risināt ilgtspējas problēmu. Joprojām lielais veselības apdrošināšanas aģentūru skaits liecina par iespēju turpmāk ietaupīt pārvaldības un administratīvās izmaksas. Turklāt efektīvāks publiskais iepirkums (piemēram, Savienības mēroga konkursi, ar cenu nesaistītu kritēriju izmantošana līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai un piedāvājumu apkopošana pāri reģioniem) palīdzētu uzlabot kvalitāti un izmaksu efektivitāti. Ilgtermiņa aprūpes jomā ir sagaidāms, ka nesenie politikas pasākumi, piemēram, lēmums atteikties no iedzīvotāju privāto līdzekļu izmantošanas stacionārās ilgtermiņa aprūpes finansēšanai, palielinās, nevis ierobežos, izdevumus.
4.

Būtiska māceklības daļa, proti, vismaz puse no tās laika, būtu jāīsteno darbavietā, paredzot iespēju daļu no pieredzes darbavietā iegūt ārzemēs, ja tas ir iespējams. Ņemot vērā valstu shēmu daudzveidību, mērķis ir pakāpeniski virzīties uz to, lai mācīšanās darbavietā veidotu minēto būtisko māceklības daļu.
(14)

Saskaņā ar horizontālo pieeju, kas ir pamatā Direktīvas 2000/31/EK 14. pantā noteiktajam atbrīvojumam no atbildības, šis ieteikums būtu jāpiemēro visu veidu saturam, kas neatbilst Savienības tiesību aktiem vai dalībvalstu tiesību aktiem, neatkarīgi no precīzā priekšmeta vai minēto tiesību aktu būtības. Ir pietiekami, ja tiek ņemti vērā to dalībvalstu tiesību akti, ko skar attiecīgo pakalpojumu sniegšana, jo īpaši to dalībvalstu tiesību akti, kuru teritorijā mitināšanas pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts vai tiek sniegti pakalpojumi. Turklāt šā ieteikuma īstenošanā būtu pienācīgi jāņem vērā nelikumīgā satura radītā iespējamā kaitējuma smagums un visi šā kaitējuma veidi, kas var būt cieši saistīts ar jebkādas veiktās rīcības ātrumu un ko var pamatoti sagaidīt no mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem, vajadzības gadījumā ņemot vērā tehnoloģiju attīstības līmeni un to iespējamo izmantošanu. Būtu arī pienācīgi jāņem vērā konkrētās atšķirības, kas varētu pastāvēt starp dažāda veida nelikumīgu saturu un rīcību, kura jāveic cīņā pret šādu saturu.
(6)

Igaunija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā vidēja termiņa budžeta mērķi pazemināja no strukturālās bilances līdz deficītam 0,5 % apmērā no IKP. Valdība plāno, ka notiks pāreja no vispārējās valdības budžeta pārpalikuma, kas 2016. gadā bija 0,3 % no IKP, uz deficītu 0,5 % apmērā no IKP 2017. gadā un 0,8 % apmērā no IKP 2018. gadā. 2017. gada stabilitātes programmas aplēses liecina, ka tas atbilst strukturālam pārpalikumam 0,2 % no IKP 2017. gadā un deficītam 0,5 % no IKP 2018. gadā un saskan ar vidēja termiņa budžeta mērķi. Tomēr, pamatojoties uz pārrēķināto (5) strukturālo bilanci, prognozēts, ka deficīts sasniegs 0,1 % no IKP 2017. gadā un 0,9 % no IKP 2018. gadā, kas nozīmē, ka netiks sasniegts jaunais vidēja termiņa budžeta mērķis. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2017. un 2018. gadā saglabāsies mazāka par 10 % no IKP. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams 2017. un 2018. gadam, bet tas ir labvēlīgs turpmākajiem programmas gadiem. Tomēr ar pieņēmumiem par to, kādus ieņēmumus radīs dažādie jaunie nodokļu pasākumi, kas stāsies spēkā 2018. gadā, ir saistīti riski.
(5)

Polija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā plāno pakāpenisku nominālās bilances uzlabojumu no deficīta, kas bija 2,4 % no IKP 2016. gadā, līdz 1,2 % no IKP 2020. gadā. Nav sagaidāms, ka programmas darbības laikā, proti, līdz 2020. gadam, tiks sasniegts vidējā termiņa budžeta mērķis, proti, strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2017. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP palielināsies no 54,4 % no IKP 2016. gadā līdz 55,3 % no IKP 2017. gadā un līdz 2020. gadam samazināsies līdz 52,1 % no IKP. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir labvēlīgs.
(6)

Uz Somiju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Komisija 2016. gada 18. maijā saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu publiskoja ziņojumu, jo 2015. gadā Somijas vispārējās valdības parāds pārsniedza atsauces rādītāju (60 % no IKP). Analīzē tika secināts, ka ir uzskatāms, ka parāda kritērijs ir ievērots. Valdība savā 2016. gada stabilitātes programmā plāno nominālās budžeta bilances uzlabojumu līdz -2,5 % no IKP (2016. gadā) un pēc tam līdz pat -1,3 % (2020. gadā). Valdība plāno līdz 2019. gadam sasniegt savu vidēja termiņa budžeta mērķi – deficītu 0,5 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā sasniegs maksimālo apmēru – 67,4 % no IKP, bet 2020. gadā samazināsies līdz 67,2 %. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Pasākumi, kas vajadzīgi, lai līdz 2019. gadam sasniegtu vidēja termiņa budžeta mērķi, vēl nav pietiekamā mērā precizēti. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, pastāv risks nedaudz novirzīties no ieteiktās korekcijas 2016. gadā. Secinājums attiecībā uz 2016. gadu nemainītos, ja ārkārtējā bēgļu pieplūduma ietekme uz budžetu tiktu izslēgta no novērtējuma. Ja politika netiks mainīta, pastāv risks, ka 2017. gadā notiks nozīmīga novirze no ieteiktās korekcijas. Tiek prognozēts, ka parāda attiecība pret IKP turpinās attīstīties pa augšupēju līkni, 2017. gadā sasniedzot 66,9 %. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Somija neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tādēļ, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami papildu pasākumi.
(5)

Savā 2016. gada stabilitātes programmā Latvija ir pieprasījusi 2017. gadā atļaut īslaicīgu novirzi 0,5 % apmērā no IKP no nepieciešamajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, lai ņemtu vērā būtiskas strukturālās reformas ar pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā, jo īpaši veselības aprūpes sektora notiekošo reformu, kuras pamatā ir Veselības aprūpes stratēģija 2014.–2020. gadam. Sīkāka informācija par reformu ir apkopota stabilitātes programmā. Reformas mērķis ir līdz 2020. gadam palielināt publisko finansējumu veselības aprūpes sektoram līdz 4 % no IKP, salīdzinot ar 3 % no IKP 2015. gadā. Prognozēts, ka, pilnībā īstenojot reformu, nodarbinātība palielināsies par 0,6 % un IKP līmenis – par 2,2 % līdz 2023. gadam, kas radīs pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtspēju ilgtermiņā. Pozitīvā ietekme uz izaugsmi un publisko finanšu ilgtspēja ilgtermiņā ir atzīta par ticamu. Latvijai pašlaik var atļaut prasīto īslaicīgo novirzi 2017. gadā, ja tā pienācīgi īstenos saskaņotās reformas, ko uzraudzīs saskaņā ar Eiropas pusgadu. Tomēr atļautās īslaicīgās novirzes apmērs būs atkarīgs no tā, vai tiek ievērota minimālā robežvērtība (t. i., strukturālais deficīts 1,7 % apmērā no IKP). Tā rezultātā Komisijas 2016. gada pavasara prognozē ir norādīta iespēja papildu īslaicīgai novirzei 0,1 % apmērā no IKP 2017. gadā.
(23)

Kopš 2015. gada sākuma Grieķijai – vai nu tieši Grieķijas iestādēm, vai arī ar Savienības aģentūru un Grieķijā darbojošos starptautisko organizāciju starpniecību – kā ārkārtas palīdzība kopumā tika piešķirti EUR 262 miljoni no iekšlietām paredzētajiem līdzekļiem (Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonds (AMIF) un Iekšējās drošības fonds (ISF)), no kuriem aptuveni EUR 81 miljons tika piešķirts 2016. gada maijā. Kā ārkārtas finansējums 2016. gada 20. maijā tika piešķirti kopumā EUR 56 miljoni, no kuriem Grieķijas iestādēm piešķīra EUR 13 miljonus, IOM – EUR 13 miljonus un UNHCR – EUR 30 miljonus, lai palielinātu Grieķijas iestāžu kapacitāti migrantu reģistrēšanā un viņu patvēruma pieteikumu apstrādē, radītu labākus apstākļus neaizsargātiem migrantiem, pastiprinātu reģistrācijas un patvēruma procesu ar papildu cilvēkresursiem, nodrošinātu labāku IT infrastruktūru un palielinātu tulku pieejamību, kā arī nodrošinātu labāku piekļuvi informācijai. Komisija 2016. gada 24. maijā kā ārkārtas finansējumu (AMIF) piešķīra EASO EUR 25 miljonus, lai palielinātu tā spējas sniegt atbalstu Grieķijas iestādēm. Šis finansējums sekmēs ārkārtas reaģēšanas plāna īstenošanu, kuru kopīgi izstrādāja Komisija, Grieķijas iestādes un attiecīgās ieinteresētās personas ar mērķi pievērsties pašreizējās humanitārās situācijas risināšanai uz vietas un ES un Turcijas 18. marta paziņojuma īstenošanai.