ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(6)

Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot ar 2022. gada 17. janvāri, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu, īpašās pārvaldes apgabalu un citu administratīvi teritoriālo vienību iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas I pielikumā Padomes ieteikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.
(6)

Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 8. oktobri, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu, īpašās pārvaldes apgabalu un citu administratīvi teritoriālo vienību iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas I pielikumā Padomes ieteikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.
Saskaņā ar 2021. gada stabilitātes programmas vidēja termiņa budžeta plāniem tiek prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts no 1,3 % no IKP 2023. gadā samazināsies līdz 0,3 % no IKP 2024. gadā. Balstoties uz 2021. gada stabilitātes programmu, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja – ietverot no valsts un Savienības budžeta, jo īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu – 2023. un 2024. gadā būs vidēji +1,4 % no IKP. Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem Savienības fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme 2023. un 2024. gadā samazināsies par vidēji 0,3 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,1 procentpunktam no IKP (8). Plānots, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 1 procentpunktam no IKP. Pašreizējā 10 gadu vidējās nominālās potenciālās izaugsmes aplēse ir 4,75 % (9). Tomēr šajā aplēsē nav iekļauta to strukturālo reformu ietekme, kas paredzētas Atveseļošanas un noturības plānā un tādējādi varētu paātrināt Latvijas potenciālo ekonomisko izaugsmi.
(6)

Robežkontrole ir ne tikai tās dalībvalsts interesēs, pie kuras ārējām robežām to veic, bet arī visu to dalībvalstu interesēs, kuras ir atcēlušas iekšējo robežkontroli. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pie ārējām robežām veiktie pasākumi tiek koordinēti, lai nodrošinātu labu Šengenas zonas darbību. Šajā nolūkā dalībvalstīm, sākot ar 2021. gada 9. septembri, būtu koordinētā veidā jāturpina atcelt pagaidu ierobežojumu nebūtiskiem ceļojumiem uz ES attiecībā uz to trešo valstu, īpašās pārvaldes apgabalu un citu administratīvi teritoriālo vienību iedzīvotājiem, kuras uzskaitītas I pielikumā Padomes ieteikumā, kas grozīts ar šo ieteikumu.
(14)

Saskaņā ar 2021. gada konverģences programmas vidēja termiņa budžeta plāniem tiek prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts no 4,4 % no IKP 2023. gadā samazināsies līdz 2,9 % no IKP 2024. gadā. Plānots, ka vispārējās valdības budžeta deficīts 2024. gadā vairs nepārsniegs Līgumā noteikto atsauces vērtību, kas ir 3 % no IKP. Balstoties uz 2021. gada konverģences programmu, tiek lēsts, ka vispārējā fiskālā nostāja – ietverot arī no valsts un Savienības budžeta, jo īpaši Atveseļošanas un noturības mehānisma, finansēto investīciju ietekmi uz kopējo pieprasījumu – 2023. un 2024. gadā būs vidēji 0,6 % no IKP. Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem Savienības fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme palielināsies par 0,2 procentpunktiem no IKP. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,1 procentpunktam no IKP (9). Tiek prognozēts, ka valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būs bremzējoša ietekme, kas atbilst 0,8 procentpunktiem no IKP. Pašreizējā 10 gadu vidējās nominālās potenciālās izaugsmes aplēse ir 5,75 % (10). Tomēr šajā aplēsē nav iekļauta to reformu ietekme, kas paredzētas atveseļošanas un noturības plānā un tādējādi varētu paātrināt Rumānijas potenciālo izaugsmi.
(12)

Valdība 2021. gada stabilitātes programmā plāno, ka vispārējās valdības budžeta deficīts palielināsies no 4,3 % no IKP 2020. gadā līdz 5,9 % no IKP 2021. gadā un parāda attiecība 2021. gadā, paredzams, palielināsies līdz 58,6 % no IKP. Saskaņā ar 2021. gada stabilitātes programmu izmaiņas budžeta primārajā bilancē, salīdzinot ar pirmskrīzes līmeni (2019. gadu), 2021. gadā tiek paredzētas 8,2 % apmērā no IKP, kas atspoguļo ekonomikas atbalstam paredzētos diskrecionāros budžeta pasākumus 1,9 % apmērā no IKP un automātisko stabilizatoru iedarbību. Komisija savā 2021. gada pavasara prognozē paredz, ka vispārējās valdības budžeta deficīts palielināsies līdz 5,0 % no IKP 2021. gadā un parāda attiecība 2021. gadā, paredzams, palielināsies līdz 57,9 % no IKP. Komisijas 2021. gada pavasara prognoze ir balstīta uz izpildes datiem, kas liecina par stabilākiem ieņēmumiem 2020. gadā, un paredzams, ka 2021. gadā tie saglabāsies līdzīgi. Mazāks aplēstais deficīts rada mazāku parāda līmeni.
(15)

Šis ieteikums ir daļa no Komisijas pieņemtajiem pasākumiem pret Covid-19, kas izziņoti tās 2021. gada 17. marta paziņojumā “Kopīgs ceļš uz drošu un ilgtspējīgu atkalatvēršanu” (A common path to safe and sustained re-opening). Darbības, uz ko tiek mudināts šajā ieteikumā, jāinterpretē plašākas Savienības iniciatīvas kontekstā, un balstīsies uz paraugpraksi, ko īsteno dalībvalstis un citas pasaules valstis. Tās arī balstās uz konstatējumiem, kas izdarīti Komisijas īstenotajā notekūdeņu uzraudzības projektā (9), un rezultātiem, kas gūti PVO rīkotajā apspriešanā par sabiedrības veselības vajadzībām saistībā ar SARS-CoV-2 uzraudzību notekūdeņos (10).
(15)

Elektronisko sakaru tīklu izvēršanas atļauju kļūst aizvien vairāk un tās galvenokārt ir vietēja mēroga, tādējādi maksa par inženiertehnisko darbu atļaujām dažādās dalībvalstīs un to iekšienē var ievērojami atšķirties. Šī maksa var arī veidot nozīmīgu daļu no izvēršanas izmaksām, jo īpaši lauku apvidos un attālos apgabalos, kur izvēršanas izmaksas uz vienu lietotāju ir vislielākās. Tādēļ būtu ļoti lietderīgi dalībvalstīm apmainīties viedokļiem un vienoties par veidiem, kā atļauju piešķiršanas izmaksas saglabāt līmenī, kas nekavētu investīcijas, ņemot vērā to, ka bieži vien tiek prasītas daudz un dažādas atļaujas.
(28)

Atbalsta pasākumus var finansēt no Savienības līdzekļiem. Jaunatnes nodarbinātības iniciatīva 2014.–2020. gadam (kurā Savienība iegulda gandrīz 9 miljardus EUR) kopā ar Eiropas Sociālā fonda (ESF) papildu ieguldījumiem ir bijusi viens no galvenajiem Savienības finanšu resursiem Garantijas jauniešiem īstenošanas atbalstam. Eiropas atveseļošanas plāna un instrumenta Next Generation EU ietvaros Atveseļošanas un noturības mehānisms un Atveseļošanas palīdzība kohēzijai un Eiropas teritorijām (REACT-EU) nodrošinās papildu Savienības finansējumu jaunatnes nodarbinātības pasākumiem. Minētos centienus 2021.–2027. gada finansēšanas periodā papildinās Eiropas Sociālais fonds Plus (ESF+), kas atbalstīs visu pastiprinātās Garantijas jauniešiem nodarbinātības, izglītības un apmācības pasākumu klāstu,
(13)

Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies, proti, deficīts palielināsies no 1,3 % no IKP 2019. gadā līdz 8,4 % no IKP 2020. gadā. Tiek prognozēts, ka deficīts samazināsies līdz 4,9 % no IKP 2021. gadā, līdz 3,7 % no IKP 2022. gadā un sasniegs 2,9 % no IKP 2023. gadā. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 48 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu 2020. gadā tā palielināsies līdz 61,2 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.
(11)

Valdība savā 2020. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no pārpalikuma 0,5 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 7,5 % apmērā no IKP 2020. gadā. Paredzams, ka 2021. gadā deficīts samazināsies līdz 3,6 % no IKP. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 43,1 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu 2020. gadā tā palielināsies līdz 54,5 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.
20.

Vēlamajam rezultātam būtu jāietver: 1) anonīmu un agregētu mobilitātes datu pienācīga izmantošana vīrusa paredzamās izplatības modelēšanā un krīzes ekonomiskās ietekmes modelēšanā; 2) publisko iestāžu konsultēšana par to, kā lūgt datu sniedzējiem informāciju par datu anonimizācijai izmantoto metodiku, un par to, kā veikt izmantotās metodikas ticamības pārbaudi; (3) aizsardzības pasākumi, kas jāievieš, lai novērstu anonimitātes zudumu un izvairītos no personu atkārtotas identifikācijas (t. sk. garantijas par datu un IT pienācīgu drošības līmeni), un novērtējums, kādi ir atkārtotas identifikācijas riski, kad anonimizētos datus korelē ar citiem datiem; (4) visu nejauši apstrādāto datu, pamatojoties uz kuriem iespējams identificēt personas, tūlītēja un neatgriezeniska dzēšana, un datu sniedzēju, kā arī kompetento iestāžu informēšana par šādu nejaušu apstrādi un dzēšanu; (5) principā datu dzēšana pēc 90 dienām vai jebkurā gadījumā ne vēlāk kā tad, kad tiek paziņots, ka pandēmija tiek kontrolēta; (6) datu apstrādes ierobežošana, attiecinot to tikai uz iepriekš minētajiem mērķiem, un nepieļaušana, ka notiek datu apmaiņa ar jebkuru trešo personu.
(12)

Valdība savā 2020. gada konverģences programmā plāno, ka nominālā bilance pasliktināsies no pārpalikuma 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā uz deficītu 6,8 % apmērā no IKP 2020. gadā, savukārt 2021. gadā tā uzlabosies, panākot deficītu 2,4 % apmērā no IKP. Vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā bija samazinājusies līdz 73,2 % no IKP, bet saskaņā ar 2020. gada konverģences programmu 2020. gadā tā sasniegs 86,7 %. Covid-19 pandēmijas dēļ makroekonomisko un fiskālo perspektīvu ietekmē liela nenoteiktība.
(6)

Uz Īriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un noteikums par parādu. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā paredz nominālās bilances uzlabojumu līdz 0,2 % no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā un pēc tam turpmāku pakāpenisku uzlabošanos līdz 1,3 % no IKP 2023. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), plānots, ka līdz 2020. gadam tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis, kas ir noteikts kā strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā samazināsies līdz 61,1 % un turpinās samazināsies līdz 51,6 % 2023. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot no 2020. gada, nav pietiekami konkretizēti.
(9)

Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada rudens prognozi, tiek prognozēts, ka 2019. gadā Rumānijas strukturālā bilance pasliktināsies par 0,8 % no IKP un 2020. gadā – vēl par 0,8 % no IKP. Tā rezultātā tiek lēsts, ka strukturālais deficīts būs 2,5 % no IKP un 3,4 % no IKP –, novirzoties no strukturālā deficīta vidēja termiņa budžeta mērķi, proti, 1,0 % no IKP, attiecīgi 2019. gadā un 2020. gadā.
(5)

Čehija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā paredz, ka budžeta pārpalikums 0,3 % apmērā no iekšējā kopprodukta (IKP) 2019. gadā mainīsies uz deficītu 0,2 % apmērā 2020. gadā, kas saskaņā ar prognozēm līdz 2022. gadam pakāpeniski palielināsies līdz 0,5 %. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis, kas ir mainīts no strukturālā deficīta 1 % apmērā 2019. gadā līdz 0,75 % no IKP, sākot no 2020. gada, visā programmas periodā joprojām tiek pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies līdz 29,7 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, kopumā šķiet līdzsvaroti, un ir sagaidāms publiskā sektora algu un sociālo pārvedumu turpmāks pieaugums, kas kontrastē ar kopējo ieņēmumu kā daļas no IKP nelielu samazinājumu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2019. gadā pasliktināsies līdz aptuveni –0,1 % no IKP un 2020. gadā – līdz –0,4 % no IKP, kas joprojām pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Čehija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(6)

Portugāle šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Savā 2019. gada stabilitātes programmā Portugāle plāno 2019. gadā sasniegt nominālo deficītu 0,2 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP), 2020. gadā – pārpalikumu 0,3 % apmērā no IKP un līdz 2022. gadam panākt turpmākus uzlabojumus līdz pārpalikumam 0,7 % apmērā no IKP. Minētajos plānos tikai daļēji ņemts vērā, ka banku atbalsta pasākumu dēļ no 2020. gada, iespējams, palielināsies deficīts. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, vidēja termiņa budžeta mērķi, kas ir mainīts no strukturālā pārpalikuma 0,25 % apmērā no IKP 2019. gadā uz līdzsvarotu budžeta stāvokli strukturālā izteiksmē, sākot no 2020. gada, plānots sasniegt 2020. gadā. 2019. gada stabilitātes programmā ir prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā sasniegs 118,6 % un 2020. gadā – 115,2 %, un tad 2022. gadā tā būtu 103,7 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams attiecībā uz 2019. un 2020. gadu un optimistisks attiecībā uz turpmākajiem gadiem. Tajā pašā laikā pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus, sākot no 2019. gada, nav pietiekami konkretizēti.
(8)

Rumānijas strukturālais deficīts ir pakāpeniski audzis no 0,1 % no IKP 2015. gadā līdz 1,7 % no IKP 2016. gadā, 2,9 % no IKP 2017. gadā un 3 % no IKP 2018. gadā. Līdztekus minimālajai korekcijas prasībai būtu vajadzīgs pastāvīgs papildu pasākums, kas labotu kumulatīvo novirzi un nodrošinātu, ka pēc pastāvīgajām novirzēm, kuru rezultāti krājas no 2016. gada, Rumānija atkal uzņem pienācīgu korekcijas gaitu. Piemērots šķiet papildu pasākums 0,5 % no IKP 2019. gadā un 0,25 % no IKP 2020. gadā, ņemot vērā, cik liela ir novērotā būtiskā novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai ieteiktajām korekcijām. Tāds pasākums saskanētu ar Padomes 2018. gada 4. decembrī ieteikto 2019. gada korekciju. Tas paātrinās atpakaļvērstās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.
(12)

Integrētie enerģētikas un klimata plāni ir iespēja saskaņoti definēt ilgtermiņa rīcībpolitikas un pasākumus, ņemot vērā izrietošās savstarpējās saiknes starp dimensijām potenciālo sinerģiju un risku aspektā. Lai gan plāna projektā aprakstītajās rīcībpolitikās un pasākumos dažas savstarpējās saiknes šķietami ir ņemtas vērā, plāna galīgajā redakcijā būtu jāpilnveido to novērtējums pa visām piecām dimensijām. Analīzē varētu ietvert kvantitatīvas aplēses, un tajā būtu jāpievēršas arī iespējamai negatīvai mijiedarbībai starp rīcībpolitikām un pasākumiem un jāapraksta, kā Bulgārija šīs problēmas plāno risināt. Proti, sīkāk jāpievēršas sinerģijām starp dekarbonizācijas, enerģētiskās drošības un iekšējā tirgus dimensijām un principam “energoefektivitāte pirmajā vietā”. Tāpat būtu jāturpina pētīt energoefektivitātes lomu enerģētiskās nabadzības novēršanā. Svarīgs elements, kas sīkāk jānovērtē plāna galīgajā redakcijā, tostarp no izmaksu un konkurētspējas viedokļa, ir mijiedarbība starp plānu turpināt ražot elektroenerģiju no oglēm un lielāku gāzes izmantojumu, ko paredz dekarbonizācijas dimensija. Jāizvērtē arī tāds elements kā biomasas izmantojuma ietekme uz uzskaitītajiem piesaistījumiem zemes izmantošanas un mežsaimniecības nozarē. Inovācijas un konkurētspējas dimensijā būtu jāapskata saikne starp elektroenerģijas ražošanu un mazoglekļa tehnoloģiju izvēršanu.
Atgriešana.

Dalībvalstis var prasīt, lai priekšmetam, kuru sūta atpakaļ pēc remonta, ir iepriekšēja atļauja sākotnējai nosūtīšanai. Dalībvalstis izvēlas vienu no šiem variantiem ar aizsardzību saistīta ražojuma atpakaļsūtīšanai pēc remonta vai tehniskās apkopes: a) atbrīvo no iepriekšējās atļaujas prasības saskaņā ar Direktīvas 2009/43/EK 4. panta 2. punkta e) apakšpunktu; b) publicē tādu īpašu vispārīgo sūtījumu licenci ar aizsardzību saistītu ražojumu atpakaļsūtīšanai pēc remonta vai tehniskās apkopes, kurā ietverti vismaz tie paši atļautie ar aizsardzību saistītie ražojumi; c) atpakaļsūtīšanu iekļauj vispārīgo sūtījumu licencē, kura paredzēta sūtījumiem remonta un tehniskās apkopes veikšanai.
(6)

Luksemburga šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā plāno samazināt nominālo pārpalikumu no 1,5 % no IKP 2017. gadā līdz 1,1 % no IKP 2018. gadā, kam pēc tam sekos visai konstants pieaugums līdz pārpalikumam 2,4 % apmērā no IKP 2022. gadā. Vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP, joprojām ar rezervi tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka valsts parāda attiecība pret IKP joprojām būs krietni mazāka par Līgumā noteikto atsauces vērtību, kas ir 60 % no IKP. Šo budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs periodā līdz 2020. gadam ir optimistisks un pēc tam – ticams. Balstoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, strukturālā bilance 2018. gadā būs ar pārpalikumu 0,8 % apmērā no IKP un 2019. gadā 0,3 % apmērā no IKP – šie skaitļi, īpaši attiecībā uz 2019. gadu, ir zemāki nekā 2018. gada stabilitātes programmā, taču vēl arvien pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Luksemburga 2018. un 2019. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(8)

Ņemot vērā Ungārijas vispārējās valdības parāda attiecību virs 60 % no IKP un prognozēto izlaides starpību 2,3 % apmērā, valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam 2019. gadā nebūtu jāpārsniedz 3,9 %, ievērojot strukturālo korekciju 0,75 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās korekcijas matricas prasībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, pastāv risks būtiski novirzīties no minētās prasības 2019. gadā. Kopumā Padome uzskata, ka no 2018. gada būs nepieciešami turpmāki būtiski pasākumi, lai panāktu atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, ņemot vērā to, ka fiskālās perspektīvas aizvien pasliktinās, saskaņā ar Ungārijai 2018. gada 22. jūnijā adresēto ieteikumu ar mērķi koriģēt būtisko novēroto novirzi no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai.
(7)

Tiek lēsts, ka Ungārijas strukturālā bilance 2017. gadā par 1,6 % no IKP novirzījās no tās vidējā termiņa strukturālā deficīta budžeta mērķa –1,5 % no IKP. Balstoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozēm par starpību starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu, Ungārijā 2018. gadā valda ekonomiskais uzplaukums. Ungārijas vispārējās valdības parāda attiecība pārsniedz robežvērtību 60 % no IKP. Minimālie nepieciešamie strukturālie pasākumi, kuri noteikti Regulā (EK) Nr. 1466/97 un vispārpieņemtajā korekciju matricā saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, kas ņem vērā dominējošos ekonomikas apstākļus un iespējamos ilgtspējas apsvērumus, veido vismaz 1 % no IKP 2018. gadā. Komisijas 2018. gada pavasara prognozē paredzēts, ka strukturālā bilance 2018. gadā pasliktināsies vēl par 0,5 % no IKP. Tāpēc minimāls strukturālais uzlabojums par 1 % no IKP 2018. gadā rada nepieciešamību pieņemt pasākumus, kuru kopējais ienesīgums būtu 1,5 % no IKP salīdzinājumā ar pašreizējo bāzes scenāriju, kas minēts Komisijas 2018. gada pavasara prognozē. Ņemot vērā vajadzīgo strukturālās konsolidācijas pasākumu ievērojamo apjomu, kas izriet no korekciju minimuma prasības, ir lietderīgi neprasīt papildu vajadzīgās korekcijas virs minimālās prasības par 1 % no IKP.
(5)

Uz Bulgāriju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Valdība 2018. gada konverģences programmā, sākot no nominālā pārpalikuma 0,9 % apmērā no IKP 2017. gadā, tiecas uz līdzsvarotu budžetu 2018. gadā un uz pārpalikumu 0,3 % apmērā no IKP 2019. gadā, 0,5 % – 2020. gadā un 0,2 % – 2021. gadā. Tiek plānots visā plānošanas periodā joprojām ar rezervi sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālu deficītu 1 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2018. gada konverģences programmu ir gaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 25,4 % no IKP 2017. gadā līdz 19,4 % no IKP 2021. gadā. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, ir prognozējams, ka strukturālajā bilancē joprojām būs pārpalikums, taču tas samazināsies no 0,9 % no IKP 2017. gadā līdz 0,5 % no IKP 2018. gadā un paliks nemainīgs 2019. gadā. Tādējādi tiek prognozēts, ka abos gados strukturālā bilance saglabāsies virs vidēja termiņa budžeta mērķa. Kopumā Padome uzskata, ka ir sagaidāms, ka Bulgārija 2018. un 2019. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.
38.

Tādējādi Komisija savā ieteikumā pauž uzskatu, ka ir būtiski pasliktinājusies situācija, kurā pastāv sistēmisks drauds tiesiskumam Polijā, kā konstatēts Komisijas 2016. gada 27. jūlija un 21. decembra un 2017. gada 26. jūlija ieteikumā. Likums par Valsts tiesnešu padomi un Likums par Augstāko tiesu, arī apvienojumā ar Likumu par Valsts tiesnešu skolu un Likumu par parasto tiesu organizāciju ievērojami palielina sistēmisko draudu tiesiskumam, kā norādīts iepriekšējos ieteikumos. Proti: 1) pašreizējo Augstākās tiesas tiesnešu ievērojama skaita obligāta pensionēšanās apvienojumā ar iespēju pagarināt viņu pilnvaru termiņu, kā arī jaunā disciplinārlietu kārtība attiecībā uz Augstākās tiesas tiesnešiem strukturāli vājina Augstākās tiesas tiesnešu neatkarību, un tiesu varas neatkarība ir tiesiskuma būtiska sastāvdaļa; 2) pašreizējo Augstākās tiesas tiesnešu ievērojama skaita obligāta pensionēšanās ļauj arī vērienīgi un nekavējoties nomainīt Augstākās tiesas sastāvu. Šī iespēja rada bažas attiecībā uz varas dalīšanu, it īpaši apvienojumā ar vienlaicīgām Valsts tiesu padomes reformām. Konkrētāk, visus jaunos tiesnešus amatā iecels valsts prezidents pēc jaunizveidotās Valsts tiesu padomes ieteikuma, kurā lielā mērā dominēs politiski ieceltas personas. Tā rezultātā pašreizējais parlamenta vairākums varēs vismaz netieši noteikt turpmāko Augstākās tiesas sastāvu daudz lielākā mērā, nekā tas būtu iespējams tādā sistēmā, kurā spēkā esošie noteikumi par tiesu pilnvaru termiņu darbojas normāli – neatkarīgi no termiņa un no tā, kurai valsts struktūrai ir pilnvaras lemt par tiesnešu iecelšanu amatos; 3) jaunā ārkārtas pārsūdzības procedūra rada bažas attiecībā uz juridisko noteiktību un, skatot to apvienojumā ar iespēju vērienīgi un nekavējoties nomainīt Augstākās tiesas sastāvu, – attiecībā uz varas dalīšanu; 4) nopietnas bažas rada arī visu tiesnešu–Valsts tiesu padomes locekļu pilnvaru izbeigšana, kā arī tiesnešu–padomes locekļu atkārtota iecelšana saskaņā ar procesu, kas ļauj īstenot augsta līmeņa politisko ietekmi; 5) jaunie likumi rada būtiskas bažas par to saderību ar Polijas Konstitūciju, kā uzsvērts vairākos paziņojumos, jo īpaši tajos, ko sniegusi Augstākā tiesa, Valsts tiesu padome un Polijas ombuds. Tomēr, kā paskaidrots 2017. gada 26. jūlija ieteikumā par tiesiskumu, minēto likumu efektīva konstitucionāla pārskatīšana vairs nav iespējama.