3.74.

Šajā pozīcijā ietver turpmāk uzskaitītos finanšu pakalpojumus. Katrā no tām notiek līdzekļu pārdale. a) Nedzīvības apdrošināšana. Pārdodot nedzīvības apdrošināšanas polisi, apdrošināšanas sabiedrība pieņem no klienta prēmiju un glabā to, līdz tiek iesniegta atlīdzības prasība vai beidzas apdrošināšanas periods. Apdrošināšanas sabiedrība iegulda prēmiju, un iegūtais īpašuma ienākums ir papildu līdzekļu avots. Īpašuma ienākums ir ienākums, kuru pārņem klients, un to uzskata par netiešu faktiskās prēmijas papildinājumu. Apdrošināšanas sabiedrība nosaka faktisko prēmiju līmeni, lai tas būtu tāds, ka prēmiju summa plus uz tām nopelnītais īpašuma ienākums mīnus paredzamās atlīdzības prasības būtu ar rezervi, kuru apdrošināšanas sabiedrība patur kā apdrošināšanas sabiedrības izlaidi. Nedzīvības apdrošināšanas izlaidi aprēķina šādi: kopējās nopelnītās prēmijas plus netiešie prēmiju papildinājumi (vienādi ar īpašuma ienākumiem, kas nopelnīti ar tehniskajām rezervēm) mīnus koriģētās atlīdzības prasības. Apdrošināšanas sabiedrību rīcībā ir rezerves, ko veido nenopelnītās prēmijas (faktiskās prēmijas, kas attiecas uz nākamo uzskaites periodu) un nenokārtotās atlīdzības prasības. Nenokārtotās atlīdzības prasības ir atlīdzības prasības, kas vēl nav pieteiktas, kas ir pieteiktas, bet vēl nav nokārtotas, vai kas ir pieteiktas un nokārtotas, bet vēl nav izmaksātas. Šīs rezerves sauc par tehniskajām rezervēm, un tās izmanto ieguldījumu ienākuma veidošanai. Turēšanas guvumi un zaudējumi nav ienākumi no apdrošināšanas tehnisko rezervju ieguldījumiem. Apdrošināšanas tehniskās rezerves var ieguldīt apdrošināšanas sabiedrības sekundārās darbībās, piemēram, mājokļu vai biroju izīrēšanā. Neto pamatdarbības pārpalikums no tādām sekundārām darbībām ir ienākums no apdrošināšanas tehnisko rezervju ieguldīšanas. Piemērotu atlīdzības prasību līmeni, ko izmanto izlaides aprēķināšanai, dēvē par koriģētajām atlīdzības prasībām, un to var noteikt divējādi. Ar pirmo (gaidāmā rezultāta) metodi aplēš koriģēto atlīdzības prasību līmeni, balstoties uz modeli, kura pamatā ir sabiedrības iepriekšējās maksājamās atlīdzības prasības. Otrās metodes gadījumā izmanto uzskaites informāciju: koriģētās atlīdzības prasības iegūst ex post kā faktiskās radušās prasības plus izlīdzināšanas rezervju pārmaiņas, t. i., līdzekļi, kas rezervēti, lai tos izmantotu neparedzēti lielu prasību izpildei. Ja izlīdzināšanas rezerves ir nepietiekamas, lai atjaunotu koriģētās atlīdzības prasības normālā līmenī, koriģēto atlīdzības prasību mēram tiek pievienotas iemaksas no pašu līdzekļiem. Abu metožu galvenā pazīme ir tāda, ka negaidīti lielu atlīdzības prasību gadījumā neiegūst svārstīgas un negatīvas izlaides aplēses. Reaģējot uz pārmaiņām finanšu regulējumā, pārmaiņas tehniskajās rezervēs un izlīdzināšanas rezervēs ieraksta kā citas pārmaiņas aktīvu apjomā; tās ir nebūtiskas izlaides aprēķinam. Ja informācijas trūkuma dēļ nevar piemērot abas metodes koriģēto atlīdzības prasību aplēšanai, var būt nepieciešams tā vietā aplēst izlaidi pēc izmaksu summas, iekļaujot arī pieļautu normālas peļņas summu. Apdrošināšanas ar peļņu gadījumā, lai iegūtu izlaidi, atskaita apdrošināšanai ar peļņu izveidoto rezervju pārmaiņas. b) Dzīvības apdrošināšanas polise ir uzkrājumu shēmas veids. Vairākus gadus polises turētājs maksā prēmijas apdrošināšanas sabiedrībai, saņemot solījumu par pabalstiem kādā brīdī nākotnē. Šos labumus var izteikt kā formulu, kura saistīta ar maksātajām prēmijām, vai var būt atkarīga no apdrošināšanas sabiedrības veiksmes līdzekļu ieguldīšanā. Dzīvības apdrošināšanas izlaides aprēķināšanas metodei spēkā ir tie paši pamatprincipi, kādi ir spēkā, aprēķinot nedzīvības apdrošināšanas izlaidi. Tomēr, tā kā starp prēmiju saņemšanas un pabalstu izmaksas brīdi pastāv laika intervāls, ir jānosaka īpaši pieļautas summas pārmaiņām tehniskajās rezervēs. Dzīvības apdrošināšanas izlaidi aprēķina šādi: nopelnītās prēmijas plus prēmiju papildinājumi mīnus maksājamie pabalsti mīnus dzīvības apdrošināšanas tehnisko rezervju palielinājumi (plus samazinājumi). Dzīvības un nedzīvības apdrošināšanas prēmijas definē pilnīgi vienādi. Prēmiju papildinājumi dzīvības apdrošināšanā ir daudz svarīgāki nekā nedzīvības apdrošināšanā. Labumus ieraksta, kad tie ir piešķirti vai izmaksāti. Dzīvības apdrošināšanas gadījumā nav nepieciešams atvasināt koriģētu labumu aplēsi, jo dzīvības polišu maksājumiem nepastāv negaidīts svārstīgums. Dzīvības apdrošināšanas tehniskās rezerves katru gadu pieaug, jo tiek maksātas jaunas prēmijas un tiek piešķirt jauni ieguldījumu ienākumi polišu turētājiem (bet tie tos neatskaita), un samazinās, jo tiek izmaksāti pabalsti. Tādējādi dzīvības apdrošināšanas izlaides līmeni ir iespējams izteikt kā starpību starp kopējiem ieguldījumu ienākumiem, kas nopelnīti ar dzīvības apdrošināšanas tehniskajām rezervēm mīnus šā ieguldījuma ienākuma daļa, kas reāli iedalīta polišu turētājiem un pievienota apdrošināšanas tehniskajām rezervēm. Ja šī metode nav iespējama datu īpašību dēļ, vai ar to nevar iegūt nozīmīgus rezultātus, dzīvības apdrošināšanas izlaidi arī aprēķina kā ražošanas izmaksu summu plus pieļautu “normālās peļņas” summu. c) Pārapdrošināšanas izlaide jānosaka tieši tādā pašā veidā kā nedzīvības apdrošināšanā, neatkarīgi no tā, vai pārapdrošina dzīvības vai nedzīvības apdrošināšanas polises. d) Sociālās apdrošināšanas shēmas darbības izlaide ir atkarīga no veida, kā to organizē. Turpmāk minētie ir piemēri tam, kā šādas shēmas organizē. 1) Sociālās nodrošināšanas shēmas ir sociālās apdrošināšanas shēmas, kas aptver sabiedrību kopumā, un tās piemēro un kontrolē valdība. To mērķis ir nodrošināt pabalstus pilsoņiem, vecuma, invaliditātes vai nāves, slimības, negadījuma darbā, bezdarba, ģimenes, veselības aprūpes u. tml. jomās. Ja izdala atsevišķas vienības, to izlaidi nosaka tādā pašā veidā kā visai ārpustirgus izlaidei, t. i., kā izmaksu summu. Ja atsevišķas vienības neizdala, sociālās nodrošināšanas izlaidi iekļauj tā līmeņa valdības izlaidē, kurā tā darbojas. 2) Ja darba devējam ir pašam sava sociālās apdrošināšanas shēma, izlaides vērtību nosaka kā izmaksu summu, ietverot aplēsi par atlīdzību pamatkapitālam, ko izmanto shēmas darbībai. Ja darba devējs izveido atsevišķu pensiju fondu shēmas pārvaldībai, izlaides vērtību mēra tādā pašā veidā. 3) Ja darba devējs izmanto apdrošināšanas sabiedrību, lai tā viņa vietā pārvaldītu shēmu, izlaides vērtība ir apdrošināšanas sabiedrības noteiktā maksa. 4) Vairāku darba devēju shēmai izlaides vērtību mēra tāpat kā dzīvības apdrošināšanas polisēm; tā ir ieguldījumu ienākums, ko saņem shēmās, mīnus summas, ko pievieno rezervēm. e) Standartizētu aizdevumu garantiju shēmu izlaides mērīšana ir atkarīga no iesaistītā ražotāja veida. Ja standartizētā aizdevumu garantiju shēma darbojas kā tirgus ražotājs, izlaides vērtību aprēķina tāpat kā nedzīvības apdrošināšanai. Ja shēma darbojas kā ārpustirgus ražotājs, izlaides vērtību aprēķina kā izmaksu summu.