ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(6)

Padome 2018. gada 22. jūnijā saskaņā ar Līguma 121. panta 4. punktu atzina, ka 2017. gadā Rumānijā tika novērota būtiska novirze no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Ņemot vērā konstatēto būtisko novirzi, Padome 2018. gada 22. jūnijā izdeva ieteikumu (6), kurā Rumānijai ieteica veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu (7) nominālā pieauguma temps nepārsniedz 3,3 % 2018. gadā un 5,1 % 2019. gadā, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,8 % apmērā no IKP (katrā no šiem gadiem). Padome 2018. gada 4. decembrī pieņēma Lēmumu (ES) 2018/2020 (8), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies, reaģējot uz Padomes 2018. gada 22. jūnija ieteikumu, un sniedza pārskatītu ieteikumu (9). Padome 2018. gada 4. decembra ieteikumā aicināja Rumāniju veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,5 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 1,0 % apmērā no IKP. Padome 2019. gada 14. jūnijā pieņēma Lēmumu (ES) 2019/1002 (10), ar ko konstatē, ka Rumānija nav efektīvi rīkojusies pēc Padomes 2018. gada 4. decembra ieteikuma. Turklāt, pamatojoties uz 2018. gada budžeta izlietojuma datiem, tika konstatēts, ka Rumānija 2018. gadā ir būtiski novirzījusies no ieteiktās korekcijas. Atbilstoši Līguma 121. panta 4. punktam un Regulas (EK) Nr. 1466/97 10. panta 2. punktam Komisija 2019. gada 5. jūnijā izdeva brīdinājumu Rumānijai par to, ka 2018. gadā tika novērota būtiska novirze no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Padome 2019. gada 14. jūnijā pieņēma sekojošu ieteikumu (11), kurā ir apstiprināts, ka Rumānijai ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniedz 4,5 %, kas atbilst ikgadējai strukturālajai korekcijai 1,0 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka 2019. gadā būs novirze no minētā ieteikuma.
(6)

Malta šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā plāno samazināt nominālo pārpalikumu no 2 % no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā līdz 0,9 % no IKP 2019. gadā, un pēc tam to nedaudz palielināt līdz pārpalikumam 1,1 % apmērā no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē – visā programmas periodā būs pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP saglabāsies mazāka par Līgumā noteikto atsauces vērtību, kura ir 60 % no IKP, un pakāpeniski samazināsies no 46 % no IKP 2018. gadā līdz aptuveni 33 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,6 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,8 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Malta 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem. Vienlaikus būtu uzmanīgi jāseko līdzi izdevumu attīstībai gan īstermiņā, gan vidējā termiņā, jo īpaši, ņemot vērā turpmāk iespējamos riskus, kas saistīti ar ieņēmumu stabilitāti.
(13)

Ņemot vērā plāna projektā kopumā labi izstrādātos nacionālos mērķrādītājus un enerģētikas un klimata rīcībpolitiku, plāna galīgajā redakcijā varētu precizēt nozīmīgāko mijiedarbību starp šiem mērķrādītājiem, proti, gan nacionālo mērķuzdevumu vērienīguma, gan provizorisko, plānoto, papildu un esošo rīcībpolitisko instrumentu ziņā. Ja tiktu rūpīgāk iztirzāta sektoriālā sasaiste un ar to saistītā stimulu struktūra dažādos tautsaimniecības sektoros, tas nodrošinātu rīcībpolitiku un pasākumu visaptverošāku saskanību ar un starp enerģētikas savienības dimensijām. Šajā kontekstā varētu apsvērt iespēju apzināt nepieciešamās investīcijas visās enerģētikas savienības dimensijās, novērst pēkšņu cenu pārmaiņu ietekmi, nodrošinot ilgtermiņā pārredzamu pakāpenisku atteikšanos no enerģijas subsīdijām, un noteikt enerģētiskās nabadzības pasākumus, kas mīkstinātu ietekmi uz neaizsargātiem patērētājiem. Rīcībpolitiku mijiedarbību palīdzētu apskatīt visaptverošs ietekmes novērtējums, kurā būtu, piemēram, kvantificēta enerģētiskiem mērķiem paredzētu ilgtspējīgu biomasas piegāžu ietekme uz uzskaitītajām emisijām un piesaistījumiem, kas rodas zemes izmantošanā, zemes izmantošanas maiņā un mežsaimniecībā, toskait ar klimata pārmaiņām saistītie enerģētiskās drošības riski. Papildu mijiedarbību starp enerģētikas savienības dimensijām veicinātu plāna galīgajā redakcijā iekļauts kvantitatīvs pārskats par dažādu elastīguma avotu attīstīšanu, kas vajadzīgi, lai elektrosistēmā integrētu arvien lielāku atjaunojamās enerģijas daļu. Plānā varētu sniegt visaptverošāku informāciju par to, kā nacionālajās rīcībpolitikās un pasākumos dažādajās enerģētikas savienības dimensijās tiek ņemts vērā princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”.
(13)

Plāna galīgajā redakcijā Igaunijai būtu jāņem vērā savstarpējās saiknes starp plānotajām rīcībpolitikām un pasākumiem, proti, jāizvērtē, principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ietekme uz dekarbonizācijas, enerģētiskās drošības un iekšējā enerģijas tirgus dimensijām. Šajā sakarā, kā arī nolūkā integrēt arvien lielāku atjaunojamo energoresursu īpatsvaru un nodrošināt nākotnes elektrosistēmas ražotspējas pietiekamību, būtiski elementi ir tas, kā energoefektivitāte palīdzēs mazināt atkarību no enerģijas importa un neitralizēt ietekmi, ko radīs mazāki no degslānekļa ražotās elektroenerģijas apjomi. Rūpīgi jāapsver arī klimata pārmaiņu ietekme uz enerģijas piegādi. Igaunijai īpaša uzmanība būtu jāpievērš īstenošanas statusa un rīcībpolitiku un pasākumu ietekmes aprakstīšanai, kā arī būtu jāsniedz siltumnīcefekta gāzu prognozes sadalījumā pa rīcībpolitiskajiem sektoriem (emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, kopīgo centienu sektori un zemes izmantošana, zemes izmantošanas maiņa un mežsaimniecība). Līdzīgā kārtā darbam pie to mērķu sasniegšanas, kas izvirzīti pētniecības, inovācijas un konkurētspējas dimensijas aspektā, ir jāsekmē enerģētikas savienības pārējo dimensiju ietvaros plānoto centienu īstenošana.
(13)

Plāna galīgajā redakcijā Francijai būtu jāņem vērā mijiedarbība starp dimensijām. Piemēram, pasākumi, ar ko uzlabo energoefektivitāti vai palielina elektrotransportlīdzekļu izplatību, pastiprinās piegādes drošību, jo samazināsies vajadzība pēc naftas un gāzes importa. Integrētā nacionālā enerģētikas un klimata plāna projektā atzīts, ka energoefektivitāte ir svarīgākais princips, kas virza centienus ceļā uz enerģētikas pārkārtošanu. Ir konstatēta zināma negatīva mijiedarbība starp rīcībpolitikām un pasākumiem vienā dimensijā un mērķiem citā dimensijā. Ir jāveic rūpīga analīze par maksimumslodzes attīstību periodā no 2021. līdz 2030. gadam, kā arī precīzi jānovērtē enerģētiskā drošība un starpsavienojumi un jānosprauž attiecīgi mērķi. Darbam pie to mērķu sasniegšanas, kas izvirzīti pētniecības, inovācijas un konkurētspējas dimensijas aspektā, ir jāsekmē enerģētikas savienības pārējo dimensiju ietvaros plānoto centienu īstenošana. Plāna galīgajā redakcijā būtu labi iekļaut vairāk informācijas par to, kā energoapgādi varētu ietekmēt klimata pārmaiņu riski.
(4)

Paredzams, ka nākotnē veselības aprūpes vajadzības vēl vairāk palielināsies sabiedrības novecošanās, hronisku slimību aizvien plašākās izplatības un ilgtermiņa aprūpes pieprasījuma pieauguma dēļ. Par to liecina izdevumi veselības aprūpes jomā, kas Savienībā kopumā 2017. gadā ir pieauguši līdz 9,6 % no iekšzemes kopprodukta salīdzinājumā ar 8,8 % 2008. gadā (4). Tāpat no dažādām valstīm iegūti dati liecina, ka līdz pat 20 % no veselības aprūpes izdevumiem ir nelietderīgi; piemēram pacientiem tiek veiktas nevajadzīgas pārbaudes, tie saņem nevajadzīgu ārstēšanu vai tiek hospitalizēti tādos gadījumos, kad tas nav bijis nepieciešams.
(7)

Rumānijas strukturālais deficīts ir palielinājies par 2,1 % no IKP 2016. gadā un par 1,2 % no IKP 2017. gadā. 2017. gadā tas sasniedza 3,4 % no IKP, un Komisijas 2018. gada rudens prognozē tiek prognozēts, ka no 2018. gada tas visumā stabilizēsies. Papildu pasākumam, kas nepieciešams, lai koriģētu kumulatīvo novirzi un panāktu, ka pēc novirzes iepriekšējos gados Rumānija atkal īsteno atbilstīgas korekcijas, būtu jāpapildina strukturālie pasākumi 0,8 % apmērā no IKP, kurus Padome ieteica 2018. gada 22. jūnijā. Papildu pasākumi 0,2 % apmērā no IKP šķiet atbilstīgi, ņemot vērā novēroto būtisko novirzi no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai. Tas paātrinās korekciju virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķi, neapdraudot ekonomikas izaugsmi.
(7)

2018. gada stabilitātes programmā atgādināts, ka palielinājās ar bēgļu ārkārtējo pieplūdumu saistītās izmaksas un to ietekme uz budžetu 2015.–2016. gadā bija ievērojama. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu tika prognozēts, ka izmaksas 2017. gadā samazināsies par 0,15 % no IKP. Šis rādītājs 2018. gada stabilitātes programmā netika apstiprināts, un tādēļ Komisija to nav ņēmusi vērā. Turklāt 2017. gadā Somijai tika piešķirta pagaidu novirze (0,5 % no IKP) no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, kuras nolūks ir ņemt vērā būtiskas strukturālās reformas, jo īpaši 2017. gada pensiju reformu un Konkurētspējas paktu, ar pozitīvu ietekmi uz publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāti. 2017. gadā Somijai tika piešķirta arī pagaidu novirze 0,1 % apmērā no IKP, kuras nolūks ir ņemt vērā izdevumus valsts investīcijām Savienības līdzfinansētos projektos. Attiecībā uz pēdējo minēto novirzi viens no atbilstības kritērijiem ir tas, ka kopējās publiskā sektora investīcijas nesamazinās. Faktiskie dati par 2017. gadu liecina, ka publiskā sektora investīcijas 2017. gadā samazinājās salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu, bet tiek lēsts, ka ar Savienības fondiem saistītās investīcijas ir palikušas stabilā līmenī. Tādēļ Somija vairs netiek uzskatīta par atbilstīgu pagaidu novirzes 0,1 % apmērā no IKP piešķiršanai saistībā ar izdevumiem valsts investīcijām Savienības līdzfinansētos projektos 2017. gadā. Atlikušās pagaidu novirzes no korekcijas gaitas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai tiek pārnestas uz priekšu tā, ka tās aptver trīs gadus. Tādēļ pagaidu novirzes saskaņā ar neierastu apstākļu un strukturālo reformu klauzulām ir 0,67 % no IKP 2018. gadā un 0,5 % no IKP 2019. gadā.
(6)

Lietuva šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā plāno no 2018. līdz 2020. gadam saglabāt nominālo pārpalikumu 0,6 % apmērā no IKP, un tiek prognozēts, ka 2021. gadā tas samazināsies līdz 0,3 % no IKP. Plānots, ka visā programmas periodā tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. 2016. un 2017. gadā Lietuvai tika piešķirta arī īslaicīga novirze saistībā ar sistēmiskās pensiju reformas un strukturālo reformu īstenošanu. Šīs novirzes tiek pārnestas uz trim turpmākajiem gadiem. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 39,7 % no IKP 2017. gadā līdz 35,3 % no IKP 2021. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā nav pietiekami detalizēti norādīti pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānoto mērķi no 2019. gada panākt budžeta pārpalikumu.
(4)

2017. gadā, pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi un Eurostat apstiprinātajiem 2017. gada budžeta izpildes datiem, valdības primāro neto izdevumu izaugsme ievērojami pārsniedza izdevumu kritēriju, norādot uz būtisku novirzi ar lielu starpību (proti, novirze par 3,3 % no IKP). Strukturālā bilance pasliktinājās līdz –3,3 % no IKP (no –2,1 % no IKP 2016. gadā), kas arī norāda uz būtisku novirzi no ieteiktās strukturālās korekcijas ar lielu starpību (proti, novirze par 1,7 % no IKP). Novirzes apmēru, par ko liecina strukturālā bilance, ir negatīvi ietekmējusi iespējamās IKP izaugsmes augstāka (punkta) aplēse salīdzinājumā ar izdevumu kritērija pamatā esošo vidējā termiņa vidējo lielumu, kā arī publisko ieguldījumu kritums, kas ir izlīdzināts izdevumu kritērijā. Neatkarīgi no minētās atšķirības abi rādītāji apstiprina būtisku novirzi no SIP preventīvās daļas prasībām 2017. gadā.
(6)

Ilgtermiņā Čehijas Republikā joprojām pastāv vidējas nozīmības riski fiskālai stabilitātei. Ar novecošanu saistītās izmaksas rada problēmas veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes jomā, un īpaša uzmanība ir jāpievērš pensiju sistēmas izmaiņām. Atjauninātās prognozes par izdevumiem, kas saistīti ar novecošanu, liecina par lielāku pieaugumu nekā norādīts 2015. gada ziņojumā par novecošanu. Sagaidāms, ka pensiju izdevumi pieaugs no 8,2 % no IKP 2016. gadā līdz 10,9 % no IKP 2070. gadā. Šis sagaidāmais pensiju izdevumu lielāks pieaugums galvenokārt atspoguļo to, ka ir paredzēts maksimālais likumā noteiktais pensionēšanās vecums, proti, 65 gadi. Faktiski paredzamā mūža ilguma sasaiste ar likumā noteikto pensionēšanās vecumu nav automātiska, bet gan maksimālais pensionēšanās vecums valdībai ir jāpārskata ik pēc pieciem gadiem, sākot no 2019. gada. Ņemot vērā, ka tas ir atstāts valdības ziņā, pašreizējās prognozēs par pensiju izdevumiem nav ņemta vērā šī pensionēšanās vecuma pārskatīšana. Turklāt pensiju indeksācija tagad ir dāsnāka, jo tajā ņem vērā 50 % no reālo algu pieauguma, nevis 33 % no reālo algu pieauguma, kā tas bija iepriekš. Šo izmaiņu ietekme uz izdevumiem ir 2 procentpunkti no IKP 2070. gadā. Pašlaik tiek apspriestas turpmākas izmaiņas, piemēram, pensijas pamatsummas palielināšana un lielākas pensijas vecākiem pensionāriem, un tas arī pasliktina ilgtspējas rādītājus. Attiecībā uz publiskajiem izdevumiem veselības aprūpei – tiek prognozēts, ka ilgtermiņā tie pieaugs par 1,1 procentpunktu no IKP, kas ir virs aplēstā vidējā pieauguma Savienībā, proti, 0,9 % procentpunktiem. Šajā kontekstā ir pazīmes, kas liecina par resursu neefektīvu izlietojumu pacientu ambulatorajā un stacionārajā aprūpē.
(13)

Iedzīvotāju novecošanas un darbaspēka mazināšanās dēļ izdevumi par pensijām, veselības un ilgtermiņa aprūpi palielināsies no 23 % no IKP 2013. gadā līdz 27 % no IKP 2030. gadā. 2017. gada janvārī stājās spēkā pensiju reforma, ar ko zemākais likumā noteiktais pensionēšanās vecums tiks palielināts no 63 līdz 65 gadiem līdz 2027. gadam un likumā noteiktais pensionēšanās vecums tiks piesaistīts izmaiņām paredzamajā mūža ilgumā. To sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu izmaksas, kurus pašlaik nodrošina pašvaldības, veido 10 % no IKP. Tiek prognozēts, ka, ja sistēma netiks reformēta, šie izdevumi turpmākajos gados pieaugs par 4,4 % gadā nominālā izteiksmē un palielināsies to īpatsvars IKP. Reformu galvenie mērķi ir mazināt valsts finanšu ilgtermiņa stabilitātes nepietiekamības rādītājus, pateicoties labākai izmaksu kontrolei. Tas tiks panākts, pateicoties pakalpojumu integrēšanai, lielāku struktūru iesaistei pakalpojumu sniegšanā un digitalizācijai. Pirmo tiesību aktu priekšlikumu kopumu par sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu reformu parlamentam iesniedza 2017. gada martā. Ar šiem tiesību aktiem noteiks tiesisko regulējumu attiecībā uz 18 jaunajām administratīvi teritoriālajām vienībām, kas, sākot no 2019. gada, no pašvaldībām pārņems atbildību par sociālajiem un veselības aprūpes pakalpojumiem. Tiesību aktu priekšlikumi par pretrunīgākajām reformas daļām, jo īpaši par pacientu brīvību izvēlēties pakalpojumu sniedzēju, tika iesniegti parlamentam 2017. gada maija sākumā, un tie būs jāpieņem, lai tos varētu īstenot, kā plānots, proti, no 2019. gada.
(6)

Padome 2016. gada 12. jūlijā ieteica Horvātijai 2017. gadā panākt gada fiskālo korekciju vismaz 0,6 % apmērā no IKP virzībā uz vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanu. Jaunākie rezultāti, kas liecina par ievērojamu nominālās bilances uzlabošanos 2016. gadā, norāda uz to, ka minētajā gadā Horvātija jau sasniedza vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar Komisijas 2017. gada pavasara prognozi strukturālā bilance 2017. gadā joprojām pārsniegs vidēja termiņa budžeta mērķi, neraugoties uz to, ka tā pasliktināsies no -0,3 % no IKP 2016. gadā līdz -1,7 % no IKP 2017. gadā. Horvātijai tiek ieteikts 2018. gadā turpināt virzību uz vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar Komisijas 2017. gada pavasara prognozi paredzams, ka strukturālā bilance vēl vairāk pasliktināsies, proti, līdz -2,1 % no IKP, un tas norāda uz risku, ka var rasties neliela novirze no vidēja termiņa budžeta mērķa. Tiek prognozēts, ka 2017. un 2018. gadā Horvātija izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka Horvātijai jābūt gatavai 2018. gadā veikt turpmākus pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi.
(5)

Ungārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā plāno nominālā deficīta pasliktināšanos no 1,8 % no IKP 2016. gadā līdz 2,4 % no IKP 2017. un 2018. gadā, kam sekotu pakāpeniska uzlabošanās, 2021. gadā sasniedzot 1,2 %. Ir plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 1,7 % apmērā no IKP līdz 2016. gadam, kas tika pārskatīts un no 2017. gada būs 1,5 % no IKP, – tiks sasniegts līdz 2020. gadam. Tomēr, balstoties uz pārrēķināto (4) strukturālo bilanci, vidēja termiņa budžeta mērķis netiktu sasniegts visā programmas laikā. Kā teikts konverģences programmā, ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2021. gada beigām pakāpeniski samazināsies līdz aptuveni 61 %. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir labvēlīgs, un tas apdraud budžeta deficīta mērķu īstenošanu.
(4)

Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi un 2016. gada izpildes datiem, ko apstiprinājis Eurostat, 2016. gadā strukturālās bilances stāvoklis ir pasliktinājies no – 0,6 % no IKP, t. i., virs vidējā termiņa budžeta mērķa, proti, – 1 % no IKP, līdz – 2,6 % no IKP, kas liecina par ievērojamu novirzi no vidēja termiņa budžeta mērķa (proti, novirzi 1,6 % apmērā no IKP). Valdības izdevumu pieaugums, neieskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējos ieguldījumus, ievērojami pārsniedza izdevumu kritēriju, kas arī liecina par ievērojamu novirzi (proti, novirzi – 2,0 % apmērā no IKP). Atšķirību rādītājos galvenokārt skaidrojama ar dažādām gada nominālā IKP iespējamā pieauguma likmēm, ko izmanto to aprēķināšanai. Neatkarīgi no minētās atšķirības abi rādītāji apstiprina būtisku novirzi no SIP preventīvās daļas prasībām 2016. gadā.
(11)

Joprojām netiek pietiekami izmantots konkrētu grupu, jo īpaši sieviešu un migrantu izcelsmes personu, darba tirgus potenciāls, un joprojām pastāv nodarbinātību – jo īpaši otra pelnītāja nodarbinātību – bremzējoši faktori. Konkrēti nodokļu sistēmas un veselības apdrošināšanas elementi nemudina otru pelnītāju sākt strādāt vai palielināt darba stundu skaitu. Tā rezultātā tikai neliela daļa sieviešu strādā pilnu slodzi, un vidējais stundu skaits, ko nostrādā sievietes, ir viens no zemākajiem Savienībā, lai arī sieviešu nodarbinātības līmenis ir augsts. Lai gan minimālās algas ieviešanas ietekmē ir notikusi neliela pāreja no “minidarbiem” uz standarta nodarbinātību, “minidarbos” joprojām strādā apmēram septiņi miljoni darbinieku (5 miljoniem no tiem “minidarbs” ir vienīgais algotais darbs). Tas, ka “minidarbi” ir atbrīvoti no iedzīvotāju ienākuma nodokļa un daudzos gadījumos arī no visām darbinieka sociālajām iemaksām, var atturēt strādājošos no pārcelšanās uz tādiem darbiem, kur var nopelnīt vairāk par 450 EUR mēnesī, kas ir maksimālā mēnešalga “minidarbā”. Daudzos gadījumos šis bremzējošais faktors ir vēl spēcīgāks tāpēc, ka dzīvesbiedram tiek piemērots kopīgs ienākuma nodoklis. Iespējams, ka augstākas darbinieku sociālās iemaksas lielā mērā mazina to pozitīvo ietekmi, ko uz mājsaimniecību ienākumiem un patēriņu atstāj nelielais vairāku atvieglojumu palielinājums un fiskālo bremžu kompensēšana. Salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās minimālās algas līmenī ir liels, tāpēc algas diapazona lejasdaļā ienākumi ir zemāki. Darbinieku sociālā nodrošinājuma iemaksu vai iedzīvotāju ienākuma nodokļa samazināšana – tostarp ar mērķtiecīgiem atvieglojumiem vai atmaksām – šo nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās mazinātu, un tas savukārt palielinātu zemu atalgoto darbinieku rīcībā esošos tīros ienākumus un tādējādi – patēriņa iespējas.
(5)

Uz Apvienoto Karalisti pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvā daļa. Ja Apvienotā Karaliste 2016.–2017. gadā nodrošinās pārmērīgā budžeta deficīta noturīgu novēršanu, uz to, sākot no 2017.–2018. gada, būs attiecināma pakta preventīvā daļa un pārejas noteikums par parādu. Valdība savā 2015.–2016. gada konverģences programmā norāda, ka tā sagaida, ka nominālais deficīts 2016.–2017. gadā būs zem 3 % no IKP, un prognozē, ka līdz 2017.–2018. gadam tas vēl vairāk samazināsies, proti, līdz 2,0 % no IKP. Pārrēķinātais (4) strukturālais deficīts norāda, ka sagaidāms strukturālās bilances uzlabojums 0,6 procentpunktu apmērā no IKP 2015.–2016. gadā; 0,9 procentpunktu apmērā no IKP 2016.–2017. gadā un 0,7 procentpunktu apmērā no IKP 2017.–2018. gadā. Konverģences programmā nav iekļauts vidēja termiņa budžeta mērķis. Saskaņā ar konverģences programmu tiek prognozēts, ka valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 88,9 % no IKP 2015.–2016. gadā līdz 88,3 % no IKP 2016.–2017. gadā un 2017.–2018. gadā turpinās samazināties līdz 87,1 % no IKP. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Pasākumi, kas ļautu sasniegt 2016.–2017. gadā un 2017.–2018. gadā plānotos deficīta mērķus, ir pietiekami precizēti. Tomēr dažu 2017.–2018. gada pasākumu, kuru ietekme uz budžetu tiek lēsta aptuveni 0,2 % apmērā no IKP, ietekme ir neskaidrāka. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka Apvienotā Karaliste 2015.–2016. gadā būs sasniegusi ieteikto nominālo deficītu 4,1 % apmērā no IKP un īstenojusi ieteiktos fiskālos centienus. Tiek prognozēts, ka Apvienotā Karaliste līdz 2016.–2017. gada termiņam novērsīs savu pārmērīgo deficītu saskaņā ar Padomes ieteikumiem, taču tā nesasniegs ieteikto nominālā deficīta mērķi 2,7 % apmērā no IKP. Paredzams, ka, īstenojot pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, kumulatīvā veidā tiks nodrošināti nedaudz mazāki fiskālie centieni nekā ieteikts. Sagaidāms, ka 2017.–2018. gadā Apvienotā Karaliste nemainīgas politikas apstākļos nodrošinās atbilstību ieteiktajai korekcijai virzībā uz minimālo vidēja termiņa budžeta mērķi. Prognozēts arī, ka Apvienotā Karaliste 2017.–2018. gadā ievēros pārejas noteikumu par parādu. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Apvienotā Karaliste kopumā panāks atbilstību Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
14.

Dalībvalstis tiek mudinātas pēc tāda nolīguma vai līguma projekta noslēgšanas, kas paziņots saskaņā ar 103. pantu, Komisijai darīt zināmu nolīguma vai līguma galīgo tekstu, kā arī visas turpmākas deklarācijas vai nolīgumus, kurus viena no pusēm vai abas puses noslēgušas par nolīguma vai līguma interpretāciju vai īstenošanu, neatkarīgi no to formas.