Komisijas Regula (EK) Nr. 213/2001 (2001. gada 9. janvāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1255/1999 attiecībā uz piena un piena produktu analīžu un kvalitātes vērtēšanas metodēm un groza Regulu (EK) Nr. 2771/1999 un Regulu (EK) Nr. 2799/1999



Oficiālais Vēstnesis L 037 , 07/02/2001 Lpp. 0001 - 0099

CS.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

ET.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

HU.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

LT.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

LV.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

MT.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

PL.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

SK.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338

SL.ES Nodaļa 3 Sējums 31 Lpp. 240 - 338



Komisijas Regula (EK) Nr. 213/2001 (2001. gada 9. janvāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1255/1999 attiecībā uz piena un piena produktu analīžu un kvalitātes vērtēšanas metodēm un groza Regulu (EK) Nr. 2771/1999 un Regulu (EK) Nr. 2799/1999 EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1255/1999 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju [1], un jo īpaši tās 10. un 15. pantu, 26. panta 3. punktu, 29. panta 1. punktu un 31. panta 14. punktu, tā kā: (1) Ar Komisijas Regulām (EEK) Nr. 1216/68, (EEK) Nr. 3942/92, (EK) Nr. 86/94, (EK) Nr. 2721/95, (EK) Nr. 1080/96, (EK) Nr. 1081/96, (EK) Nr. 1082/96, (EK) Nr. 1854/96, (EK) Nr. 880/98 un (EK) Nr. 1459/98, kuru pilnas atsauces sniegtas šīs regulas XXVI pielikumā, ir noteiktas references metodes un rutīnas metodes piena un piena produktu analīzēm un kvalitātes novērtēšanai, kā arī ir noteikta joma un noteikumi šo metožu piemērošanai. Skaidrības labad un lai nodrošinātu nozarē nodarbinātos ar vienu metožu kopumu un to piemērošanas noteikumiem, iepriekšminētās regulas būtu jāpārstrādā un jāapkopo vienotā dokumentā. Šajā pašā nolūkā Komisijas 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 2771/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1255/1999 piemērošanai attiecībā uz intervenci sviesta un krējuma tirgū [2], un Padomes 1999. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 2799/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1255/1999 piemērošanai attiecībā uz atbalsta piešķiršanu par dzīvnieku barībai paredzēto vājpienu un sauso vājpienu un attiecībā uz šāda sausā vājpiena pārdošanu [3], būtu jāgroza tā, lai minēto regulu pielikumus par analīzes metodēm varētu iekļaut šajā regulā. (2) Jāpārbauda piena un piena produktu sastāva un kvalitātes prasības, kas noteiktas saistībā ar Regulā (EK) Nr. 1255/1999 paredzēto režīmu, lai nodrošinātu, ka šīs kvalitātes prasības tiek stingri ievērotas. (3) Šādu pārbaužu references metodes bieži publicē tādas starptautiskas organizācijas kā CEN, IDF, ISO un AOAC International, un šīs organizācijas minētās metodes regulāri atjaunina. Dažos gadījumos Kopienas references metode ir noteikta, tomēr citos gadījumos Kopienas noteikumos references metode nav precizēta. Lai nodrošinātu, ka references metodes tiek piemērotas vienādi, katru gadu būtu jāsastāda references metožu saraksts, un jāpiemēro tikai sarakstā ietvertās metodes. (4) Nevajadzētu izslēgt rutīnas metožu izmantojums. Tādēļ jāprecizē to izmantošanas nosacījumi. (5) Būtu jāizveido kopējas metodes, lai nodrošinātu vienādu praksi analīžu rezultātu vērtēšanā, attiecīgā produkta sensorajā vērtēšanā un apstrīdēto rezultātu pārskatīšanā. (6) Attiecībā uz dažām analīzēm pašlaik nepastāv starptautiski atzītas references metodes, kas ir apstiprinātas, un tādēļ nav pieejama informācija par analītisko rezultātu atšķirībām dažādās laboratorijās. Tādēļ būtu jānosaka Kopienas metodes, kas apstiprinātas saskaņā ar starptautiski izstrādātiem noteikumiem un ko piemērotu kā references metodes. (7) Komisijas 1997. gada 15. decembra Regulā (EK) Nr. 2571/97 par sviesta pārdošanu par pazeminātām cenām un atbalsta piešķiršanu par krējumu, sviestu un iebiezinātu sviestu, ko paredzēts izmantot mīklas izstrādājumu, saldējuma un citu pārtikas produktu ražošanā [4], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 635/2000 [5], paredzēts noteiktos apstākļos iezīmēt krējumu, sviestu un iebiezinātu sviestu, lai nodrošinātu pareizu šo produktu galīgo izmantojumu. Tā kā iezīmēšana ir svarīga, lai sistēma darbotos pareizi un lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret personām, kas tajā piedalās, būtu jāizstrādā kopējas metodes, ar ko noteikt dažus attiecīgos marķierus. (8) Saskaņā ar Komisijas 1985. gada 11. novembra Regulu (EEK) Nr. 3143/85 par iebiezinātasviesta veidā tiešam patēriņam paredzēta intervences sviesta pārdošanu par pazeminātām cenām [6], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 101/1999 [7], Komisijas 1990. gada 20. februāra Regulu (EEK) Nr. 429/90 par atbalsta piešķiršanu uzaicinājuma uz konkursu veidā par iebiezinātu sviestu, kas paredzēts tiešam patēriņam Kopienā [8], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 124/1999 [9], pie iebiezināta sviestu, attiecībā uz kuru veic uzraudzību, jābūt pievienotiem marķieriem. Atbilstība iezīmēšanas prasībām attiecībā uz iebiezinātu sviestu ir stingri jāīsteno, lai nodrošinātu, ka produkti netiek novirzīti citur. Tādēļ būtu jāparedz kopēja metode šādu marķieru klātbūtnes noteikšanai. (9) Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1255/1999 9. pantu par sieriem, kas gatavoti no aitas piena, var piešķirt privātās uzglabāšanas atbalstu. Īpašu kompensāciju par šiem pašiem produktiem var piešķirt saskaņā ar minētās regulas 31. pantu. Sierus, kas gatavoti no aitas piena, kazas piena, bifeļmātes piena un aitas, kazas un bifeļmātes piena maisījumiem, no konkrētām trešām valstīm var importēt Kopienā saskaņā ar labvēlības režīmu. Ņemot vērā iepriekšminētos noteikumus, ir vajadzīgas atbilstīgas pārbaudes, lai nodrošinātu, ka attiecīgajiem produktiem netiek piejaukts govs piens. Tādēļ, neskarot rutīnas metožu izmantošanu un ar nosacījumu, ka tās atbilst noteiktiem kritērijiem, jāparedz Kopienas references metode govs piena klātbūtnes noteikšanai. (10) Ievērojot Komisijas 1990. gada 10. oktobra Regulu (EEK) Nr. 2921/90 par atbalsta piešķiršanu par sauso vājpienu, ko izmanto kazeīna un kazeinātu ražošanai [10], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2654/1999 [11], jānosaka, vai produkti nesatur kolibaktērijas. Starptautiski pieņemta references metode kolibaktēriju klātbūtnes noteikšanai pienā un piena produktos ir Starptautiskais Standarts IDF 73A:1985. Tomēr minētais standarts kolibaktēriju klātbūtnes noteikšanai konkrētā produkta daudzumā ir piemērojams tikai modificētā veidā. Tādēļ, pamatojoties uz iepriekšminēto standartu, jānosaka Kopienas references metode kolibaktēriju klātbūtnes noteikšanai. (11) Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopīgo muitas tarifu [12], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 254/2000 [13], paredzētas dažādas muitas nodokļa likmes par kombinēto lopbarību, uz ko attiecas muitas tarifu pozīcija Nr. 2309, atkarībā no piena produktu satura tajā. Lai nodrošinātu minēto noteikumu vienotu piemērošanu, visās dalībvalstīs kā obligāti piemērojama būtu jānosaka vispāratzīta metode laktozes satura analīzei. (12) Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1255/1999 sviestam un sausajam vājpienam, kas paredzēts intervencei, vai sausajam vājpienam, kuru paredzēts izmantot kā dzīvnieku lopbarību, jāatbilst noteiktām kvalitātes prasībām. Būtu jānosaka references metodes, ar ko pārbauda, vai šīs prasības ir ievērotas. (13) Dažām no šīm metodēm, kas pirmoreiz ieviestas ar šo regulu, būs vajadzīgs pielāgošanas periods. Tādēļ šo metožu piemērošana būtu jāatliek. (14) Piena un piena produktu pārvaldības komiteja tās priekšsēdētāja noteiktajā termiņā nav sniegusi atzinumu, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. I NODAĻA Vispārīgi noteikumi 1. pants Piemērošanas joma un nozare Šajā regulā izklāstīti noteikumi par to, kā attiecībā uz pienu un piena produktiem piemērojamas ķīmisko, fizikālo un mikrobioloģisko analīžu metodes un sensorā vērtēšana, kas jāizmanto saskaņā režīmu, kurš paredzēts piena un piena produktu tirgus kopīgai organizācijai, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 1255/1999. Tā nosaka arī dažas attiecīgās metodes. 2. pants Metožu saraksts 1. Šīs regulas I pielikumā ietverts to references metožu saraksts, kas piemērojamas analīzēm, kā minēts 1. pantā. 2. Komisija atjauno šo sarakstu vismaz vienreiz gadā saskaņā ar kārtību, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1255/1999 42. pantā. 3. pants Rutīnas metodes Rutīnas metodes var izmantot analīzēm, kas paredzētas Kopienas noteikumos, ar noteikumu, ka šīs metodes pienācīgi kalibrētas un regulāri pārbaudītas, salīdzinot ar references metodēm. Procedūru, kas aprakstīta II pielikumā, var piemērot, lai pārbaudītu rezultātus, kas iegūti ar rutīnas metodēm un kas ir tuvu robežām, kuras precizētas attiecīgajās regulās. Strīdu gadījumos izšķirīgie ir rezultāti, kas iegūti ar references metodi. 4. pants References metožu apstiprināšana 1. References metodes apstiprina, ja tās atbilst iepriekšnoteiktiem precizitātes kritērijiem attiecībā uz atkārtojamības un sakritības robežu. 2. Ja attiecīgajās regulās noteikto references metodi neapstiprina, tad dalībvalstis nosaka provizorisku sakritības robežu. Minēto robežu nosaka saskaņā ar III pielikuma b) iedaļā aprakstīto procedūru. Tomēr pirmajos 18 mēnešos pēc šīs regulas stāšanās spēkā dalībvalstis var izmantot līdzvērtīgu procedūru. Atbilstību minētajai robežai pārbauda vismaz vienreiz gadā. 3. Ja ar apstiprinātām references metodēm vai ar provizoriskas precizitātes parametru metodēm iegūtie rezultāti rāda, ka robeža ir pārsniegta, tad analīžu rezultātus var novērtēt ar IV pielikumā aprakstīto metodi, lai noteiktu kritisko starpību ar attiecīgo robežu. 5. pants Analīžu rezultātu pieņemamība 1. Analīzes veic laboratorijās, kas izmanto iekšējo kvalitātes kontroles procedūru saskaņā ar V pielikuma a) iedaļā aprakstīto vai līdzvērtīga standarta procedūru. Piemērotās procedūras sīki izklāstītam aprakstam konsultatīviem nolūkiem jābūt pieejamam laboratorijā. 2. Laboratorijas visām metodēm nosaka savas iekšējās precizitātes normas attiecībā uz analīžu sēriju, ievērojot: a) procedūru, kas aprakstīta V pielikuma b) iedaļā, vai b) publicētu, apstiprinātu procedūru ar noteiktu atkārtojamību. Atbilstība sakritības robežai jāpārbauda vismaz vienreiz gadā, izmantojot III pielikuma a) iedaļā aprakstīto procedūru. Otro daļu neattiecina uz laboratorijām, kas gada laikā piedalījušās kvalifikācijas testu programmā. 3. Laboratorijas ziņojumos par analīžu rezultātiem jāietver pietiekama informācija par rezultātu novērtējumu, kas jāveic saskaņā ar IV un VIII pielikumu. 4. Analīžu rezultātus uzskata par pieņemamiem, ja tie iegūti saskaņā ar pieņemamības kritērijiem, kas aprakstīti 1. punktā minētajā iekšējā kvalitātes kontroles procedūrā, un saskaņā ar 2. punktā minētajām iekšējām precizitātes normām. 6. pants Sensorā vērtēšana 1. Lai pārbaudītu vērtētāju sniegumu un rezultātu ticamību, attiecībā uz sviestu piemēro VI pielikumā aprakstītās procedūras. Procedūru, kas aprakstīta VII pielikumā, piemēro kā sensorās vērtēšanas references metodi. 2. Attiecībā uz pienu un piena produktiem, izņemot sviestu, dalībvalstu piemērotā references metode ir vai nu IDF standarts 99C/1997, vai citas salīdzināmas metodes, ko dalībvalstis paziņo Komisijai. Lai pārbaudītu vērtētāju darbu un rezultātu ticamību, var izmantot VI pielikumā aprakstītās procedūras. 7. pants Paraugu ņemšana un strīdi par analīžu rezultātiem 1. Lai veiktu analīzes, kas paredzētas Kopienas noteikumos, jāņem dubultparaugi. 2. Procedūru, kas aprakstīta VIII pielikumā, izmanto gadījumos, kad attiecīgais tirgus dalībnieks nepieņem analīžu rezultātus. II NODAĻA ANALĪZES METODES 8. pants Ūdens/beztauku sausnas/tauku saturs sviestā 1. Lai noteiktu ūdens saturu sviestā, kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta IX pielikumā. 2. Lai noteiktu beztauku sausnas saturu sviestā, kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta X pielikumā. 3. Lai noteiktu tauku saturu sviestā, kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta XI pielikumā. 9. pants Marķieri 1. Lai noteiktu vanilīnu iebiezinātā sviestā, sviestā un krējumā, kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta XII pielikumā. 2. Lai noteiktu beta-apo-8’ karotēnskābes etilestera saturu iebiezinātā sviestā un sviestā kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta XIII pielikumā. 3. Lai noteiktu β-sitosterina vai stigmasterīna saturu sviestā un iebiezinātā sviestā, kā references metodi izmanto analīzes metodi, kas aprakstīta XIV pielikumā. 4. Iebiezinātais sviests, sviests un krējums ir iezīmēts atbilstīgi attiecīgiem Kopienas noteikumiem, ja iegūtie rezultāti ir saskaņā ar 1., 2. un 3. punktā minēto pielikumu 8. iedaļas specifikācijām. 10. pants Govs piena kazeīna klātbūtnes noteikšana 1. Analīžu references metodi, kas aprakstīta XV pielikumā, izmanto, lai nodrošinātu, ka siers, kam jābūt gatavotam tikai no aitas, kazas vai bifeļmātes piena, faktiski nesatur govs piena kazeīnu. Uzskata, ka govs piena kazeīna klātbūtne ir noteikta, ja govs piena kazeīna saturs analizējamā paraugā ir vienāds ar saturu references paraugā, kas satur 1 % govs piena, kā aprakstīts XV pielikumā, vai lielāks par to. 2. Lai noteiktu govs piena kazeīnu sieros, kā minēts 1. punktā, rutīnas metodes var izmantot ar noteikumu, ka: a) noteikšanas robeža ir 0,5 % vai zemāka; b) nevar iegūt pozitīvus rezultātus kļūdas pēc; c) govs piena kazeīns ir nosakāms ar vajadzīgo precizitāti pat pēc ilgstošas nogatavināšanas, kas var gadīties parastos tirdzniecības apstākļos. Ja b) apakšpunktā noteiktās prasības nav ievērotas, jāveic analīzes visiem pozitīvajiem paraugiem ar references metodi. Ja c) apakšpunktā noteiktās prasības nav ievērotas attiecībā uz vienu no siera veidiem, kas minēti 1. punktā, jāveic analīzes minētajam sieram ar references metodi. 11. pants Kolibaktēriju klātbūtnes noteikšana 1. Analīžu references metodes, kas aprakstītas XVI pielikumā, izmanto, lai noteiktu kolibaktēriju klātbūtni sviestā, sausajā vājpienā, kazeīnā un kazeinātos. 2. Lai noteiktu kolibaktēriju klātbūtni, var izmantot rutīnas metodes ar noteikumu, ka iegūtie rezultāti ir salīdzināmi ar rezultātiem, kas iegūti ar minētajā pielikumā aprakstīto references metodi. Rutīnas metodēm jābūt jo īpaši ar atbilstīgu klātbūtnes noteikšanas robežu. Nedrīkst iegūt pozitīvus rezultātus kļūdas pēc. Ja nevar izslēgt to, ka pozitīvu rezultātu iegūst kļūdas pēc, tad katrs pozitīvais rezultāts jāapstiprina ar references metodi. 12. pants Laktozes saturs Metode, ar ko nosaka laktozes saturu produktiem, uz kuriem attiecas KN kods 2309, aprakstīta XVII pielikumā. 13. pants Siera sūkalu klātbūtnes noteikšana 1. Metode siera sūkalu klātbūtnes noteikšanai sausajā vājpienā, kas paredzēts intervences krājumiem, ir aprakstīta XVIII pielikumā. 2. Metode siera sūkalu klātbūtnes noteikšanai dzīvnieku lopbarībai paredzētajā sausajā vājpienā un maisījumos ir aprakstīta XIX pielikumā. 14. pants Paniņu klātbūtnes noteikšana Metode paniņu klātbūtnes noteikšanai sausajā vājpienā aprakstīta XX pielikumā. 15. pants Inhibitoru atliekas Metode antibiotiku un sulfonamīdu/dapsona atlieku noteikšanai sausajā vājpienā ir aprakstīta XXI pielikumā. 16. pants Sausā vājpiena saturs Metode sausā vājpiena satura noteikšanai lopbarības maisījumos ir aprakstīta XXII pielikumā. 17. pants Cietes noteikšana Metode cietes klātbūtnes noteikšanai sausajā vājpienā, denaturētā sausajā pienā un lopbarības maisījumos ir aprakstīta XXIII pielikumā. 18. pants Mitruma saturs skābkrējuma sausajās paniņās Metode mitruma satura noteikšanai skābkrējuma sausajās paniņās, ko paredzēts izmantot dzīvnieku barībai, ir aprakstīta XXIV pielikumā. 19. pants Svešas izcelsmes tauku klātbūtnes noteikšana Metode svešas izcelsmes tauku klātbūtnes noteikšanai piena taukos ir aprakstīta XXV pielikumā. III nodaļa NOBEIGUMA NOTEIKUMI 20. pants Grozījumi Regulā (EK) Nr. 2771/1999 Regulu (EK) Nr. 2771/1999 groza šādi. 1. Ar šādu tekstu aizstāj 4. panta 1. punkta pirmo teikumu: "Kompetentas iestādes pārbauda sviesta kvalitāti ar metodēm, kas aprakstītas I pielikumā, ņemot paraugus saskaņā ar IV pielikumā izklāstītajiem noteikumiem." 2. Regulas I pielikumā 2. zemsvītras piezīmi aizstāj ar šādu: "Skat. Regulas (EK) Nr. 213/2001 I pielikumu." 3. Svītro II un III pielikumu. 4. Regulas IV. pielikuma 2. iedaļas pēdējā teikumā vārdus "ar III pielikumu" aizstāj ar vārdiem "ar Regulas (EK) Nr. 213/2001 VII pielikumu". 21. pants Grozījumi Regulā (EK) Nr. 2799/1999 Regulu (EK) Nr. 2799/1999 groza šādi. 1. Regulas 20. panta 1., 2., 3. un 4. punktu aizstāj ar šādu tekstu: "1. Sausā vājpiena saturu maisījumos un kombinētajā lopbarībā nosaka, vismaz divreiz veicot katra parauga testu ar analīzes metodi, kas aprakstīta Regulas (EK) Nr. 231/2001 XXII pielikumā, papildus veicot pārbaudes, kas paredzētas šīs regulas 17. panta 3. punktā. Ja šajās pārbaudēs iegūtie rezultāti ir atšķirīgi, tad par izšķirīgo uzskata rezultātu, kas iegūts, veicot inspekciju uz vietas. 2. Siera sūkalu neesamību pārbauda ar metodi, kas aprakstīta Regulas (EK) Nr. 213/2001 XIX pielikumā. 3. Cietes saturu kombinētajā lopbarībā nosaka, veicot šīs regulas 17. panta 3. punktā paredzētās pārbaudes, kas jāpapildina ar analīzēm, kuru metode aprakstīta Regulas (EK) Nr. 213/2001 XXIII pielikumā. 4. Mitruma saturu skābkrējuma sausajās paniņās nosaka ar analīzes metodi, kas aprakstīta Regulas (EK) Nr. 213/2001 XXIV pielikumā." 2. Svītro III, IV, V un VI pielikumu. 22. pants Atcelšanas Atceļ Regulas (EEK) Nr. 1216/68, (EEK) Nr. 3942/92, (EK) Nr. 86/94, (EK) Nr. 2721/95, (EK) Nr. 1854/96, (EK) Nr. 1080/96, (EK) Nr. 1081/96, (EK) Nr. 1082/96, (EK) Nr. 880/98 un (EK) Nr. 1459/98. Atsauces uz atceltajām regulām uzskata par atsaucēm uz šo regulu. 23. pants Stāšanās spēkā Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. Tomēr III pielikumā, IV pielikuma 4. iedaļā, V, VI un VIII pielikumā aprakstītās metodes piemēro 18 mēnešus pēc šīs regulas stāšanās spēkā. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 2001. gada 9. janvārī Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Franz Fischler [1] OV L 160, 26.6.1999., 48 lpp. [2] OV L 333, 24.12.1999., 11 lpp. [3] OV L 340, 31.12.1999., 3 lpp. [4] OV L 350, 20.12.1997., 3 lpp. [5] OV L 76, 25.3.2000., 9 lpp. [6] OV L 298, 12.11.1985., 9 lpp. [7] OV L 11, 16.1.1999., 14 lpp. [8] OV L 45, 21.2.1990., 8 lpp. [9] OV L 16, 21.1.1999., 19 lpp. [10] OV L 279, 11.10.1990., 22 lpp. [11] OV L 325, 17.12.1999., 10 lpp. [12] OV L 256, 7.9.1987., 1 lpp. [13] OV L 28, 3.2.2000., 16 lpp. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS (2. pants) REFERENCES METOŽU SARAKSTS Indekss. min. = minimums maks. = maksimums, pielikums = citētās regulas pielikums BS = beztauku sausna BTS = brīvās taukskābes PV = peroksīda vērtība I = izskats G/S = garša vai smarža, K = konsistence, KBS = kopējais baktēriju skaits, term. = termofilo baktēriju skaits, DV = dalībvalsts, IDF = Starptautiskā piensaimniecības federācija, ISO = Starptautiskā standartu organizācija, IUPAC = Starptautiskā tīrās un lietišķās ķīmijas savienība, ADPI = Amerikas Piena produktu institūts, SIP = saldināts iebiezināts piens, IPK = iztvaicēts piens vai krējums, PBS = piena beztauku sausna 1. piezīme : Piena tauku izolēšana, kā aprakstīts IDF Standartā 6B:1989 (aizsardzība no gaismas). 2. piezīme : References metode nav noteikta. 3. piezīme : Paraugs jāsagatavo saskaņā ar IDF Standartu 122C:1996 vai IDF Standartu 73A:1985. 4. piezīme : Inkubācija notiek 48 stundas 55 °C temperatūrā, nepieļaujot barotnes izžūšanu. 5. piezīme : BS % = sausnas % - tauku %. 6. piezīme : Sviestam jāatbilst dalībvalsts produkcijas kvalitātes šķirai, kas minēta Komisijas Regulas (EK) Nr. 2771/1999 V pielikumā. 7. piezīme : Komisijas Direktīva 84/8/EEC. 8. piezīme : Komisijas Regula (EK) Nr. 1758/94 (OV L 183, 19.7.1994., 14. lpp.). 9. piezīme : Komisijas Direktīva 78/633/EEC. A DAĻA Komisijas Regula | produkts | parametrs | robeža | references metode | piezīme | Regula (EK) Nr. 2771/1999 Intervences krājumi (OV L 333, 24.12.1999., 110. lpp.) | nesālīts sviests | piena tauki | min. 82 % | XI pielikums | | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | BS | līdz 2 % | X pielikums | | BTS (maks.) | 1,2 mmol/100 g tauku | IDF Standarts 6B:1989 | | PV (maks.) | 0,3 mekv. skābeklis/1000 g tauki | IDF Standarts 74A:1991 (angļu valodas redakcija) | 1. piezīme | kolibaktērijas | klātbūtne nav nosakāma 1 g | XVII pielikums | 3. piezīme | tauki, kas nav piena tauki | klātbūtne nav nosakāma ar triglicerīdu analīzi | XXVI pielikums | | sterīna marķieri | klātbūtne nav nosakāma | XIV pielikums | | citi marķieri: | | | | —vanilīns | klātbūtne nav nosakāma | XII pielikums | | —karotēnskābes etilesteris | klātbūtne nav nosakāma | XIII pielikums | | —enānskābes triglicerīdi | klātbūtne nav nosakāma | IUPAC 2.301 sub 5 | | organoleptiskās īpašības | attiecībā uz A,G un C – vismaz 4 no 5 punktiem | VII pielikums | | ūdens dispersija | vismaz 4 punkti | IDF Standarts 112A:1989 | | Regula (EK) Nr. 2771/1999 Privātā uzglabāšana | nesālīts sviests | piena tauki | min. 82 % | XI pielikums | 6. piezīme | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | Regula (EK) Nr. 2771/1999 Privātā uzglabāšana | sālīts sviests | piena tauki | min. 80 % | XI pielikums | 6. piezīme | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | sāls | līdz 2 % | IDF Standarts 12B:1988 | | Regula (EK) Nr. 2571/97 (OV L 350, 20.12.1997., 3. lpp.) | nesālīts sviests | piena tauki | min. 80 % | XI pielikums | | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | marķieri: | | | | —sterīni | | XIV pielikums | | —vanilīns | | XII pielikums | | —karotēnskābes etilesteris | | XIII pielikums | | —enānskābes triglicerīdi | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Regula (EK) Nr. 2571/97 | sālīts sviests | piena tauki | min. 80 % | XI pielikums | | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | sāls | līdz 2 % | IDF Standarts 12B:1988 | | marķieri: | | | | sterīni | | XIV pielikums | | vanilīns | | XII pielikums | | karotēnskābes etilesteris | | XIII pielikums | | enānskābes triglicerīdi | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Regula (EK) Nr. 2571/97 | iebiezināts sviests | piena tauki | min. 99,8 % | IDF Standarts 24:1964 | | mitrums un PBS | līdz 0,2 % | IDF Standarts 23A:1988 (mitrums) IDF Standarts 24:1964 (PBS) | | BTS | līdz 0,35 % (oleīnskābe) | IDF Standarts 6B:1989 | | PV (maks.) | 0,5 mekv. skābekļa/1000 g tauku | IDF Standarts 74A:1991 (angļu valodas redakcija) | 1. piezīme | tauki, kas nav piena tauki | nav | XXV pielikums | | garša | tīra | | | smarža | nav svešas izcelsmes aromātu | | | citi | nesatur neitralizējošas vielas, antioksidantus un konservantus | | | marķieri: | | | | —sterīni | | XIV pielikums | | —vanilīns | | XII pielikums | | —karotēnskābes etilesteris | | XIII pielikums | | —enānskābes triglicerīdi | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Regula (EK) Nr. 2571/97 | krējums | tauki | 35% | IDF Standarts 16C:1987 | | marķieri: | | | | —sterīni | | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | —vanilīns | | XII pielikums | | —karotēnskābes etilesteris | | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | —enānskābes triglicerīdi | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Regula (EEK) Nr. 429/90 (OV L 45, 21.2.1990., 8. lpp.) | iebiezināts sviests | piena tauki | min. 96 % | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | BS | līdz 2 % | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | marķieri: | | | | —stigmasterīns (95%) | 15 g/100 kg iebiezināta sviesta | XIV pielikums | | —stigmasterīns (85%) | 17 g/100 kg iebiezināta sviesta | XIV pielikums | | —enānskābes triglicerīdi | 1,1 kg/100 kg iebiezināta sviesta | IUPAC 2.301 sub 5 | | —sviestskābes etilesteris un stigmasterīns | skat. pielikumu, 1.c punktu | XIV pielikums | 2. piezīme | —lecitīns (E 322) | līdz 0,5 % | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | NaCl | līdz 0,75 % | IDF Standarts 12B:1988 | | BTS | līdz 0,35 % (oleīnskābe) | IDF Standarts 6B:1989 | | PV (maks.) | Līdz 0,5 mekv. skābekļa/1000 g tauku | IDF Standarts 74A:1991 (angļu valodas redakcija) | 1. piezīme | Garša | Tīra | | | smarža | nav svešas izcelsmes aromātu | | | citi | nesatur neitralizējošas vielas, antioksidantus un konservantus | | | Regula (EK) Nr. 2191/81 (OV L 213, 1.8.1981., 20. lpp.) | nesālīts sviests | piena tauki | min. 82 % | XI pielikums | | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | Regula (EEK) Nr. 2191/81 | sālīts sviests | piena tauki | min. 80 % | XI pielikums | | ūdens | līdz 16 % | IX pielikums | | sāls | līdz 2 % | IDF Standarts 12B:1988 | | Regulas (EK) Nr. 1255/1999 9. pants un II sadaļa | no aitas un/vai kazas piena gatavots siers | govs piens | < 1 % | XV pielikums | | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | I pielikums – Skābais kazeīns | ūdens | līdz 12,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | tauki | līdz 1,75 % | IDF Standarts 127A:1988 | | brīvas skābes | līdz 0,30 % (pienskābes) | IDF Standarts 91:1979 | | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | I pielikums – Siera fermenta kazeīns | ūdens | līdz 12,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | tauki | līdz 1,00 % | IDF Standarts 127A:1988 | | pelni | min. 7,50 % | IDF Standarts 90:1979 | | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | I pielikums – Kazeināti | ūdens | līdz 6,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | piena olbaltumvielas | min. 88,00 % | IDF Standarts 92:1979 | | tauki un pelni | līdz 6,00 % | IDF Standarts 127A:1988 IDF Standarts 89:1979 vai IDF Standarts 90:1979 | | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | II pielikums – Skābais kazeīns | ūdens | līdz 10,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | tauki | līdz 1,50 % | IDF Standarts 127A:1988 | | brīvas skābes | līdz 0,20 % (pienskābes) | IDF Standarts 91:1979 | | KBS (maks.) | 30000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. piezīme | kolibaktērijas | nav 0,1 g | XVI pielikums | 3. piezīme | term. (maks.) | 5000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. un 4. piezīme | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | II pielikums – Siera fermenta kazeīns | ūdens | līdz 8,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | tauki | līdz 1,00 % | IDF Standarts 127A:1988 | | pelni | min. 7,50 % | IDF Standarts 90:1979 | | KBS (maks.) | 30000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. piezīme | kolibaktērijas | nav 0,1 g | XVI pielikums | 3. piezīme | term. (maks.) | 5000 /g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. un 4. piezīme | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | II pielikums – Kazeināti | ūdens | līdz 6,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | piena olbaltumvielas | min. 88,00 % | IDF Standarts 92:1979 | | tauki un pelni | līdz 6,00 % | IDF Standarts 127A:1988 IDF Standarts 89:1979 vai 90:1979 | | KBS (maks.) | 30000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. piezīme | kolibaktērijas | nav 0,1 g | XVI pielikums | 3. piezīme | term. (maks.) | 5000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. un 4. piezīme | Regula (EEK) Nr. 2921/90 | III pielikums – Kazeināti | ūdens | līdz 6,00 % | IDF Standarts 78C:1991 | | piena olbaltumvielas | min. 85,00 % | IDF Standarts 92:1979 | | tauki | līdz 1,50 % | IDF Standarts 127A:1988 | | laktoze | līdz 1,00 % | IDF Standarts 106:1982 | | pelni | līdz 6,50 % | IDF Standarts 89:1979 vai 90:1979 | | KBS (maks.) | 30000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. piezīme | kolibaktērijas | nav 0,1 g | XVI pielikums | 3. piezīme | term. (maks.) | 5000 l/g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. un 4. piezīme | Regula (EK) Nr. 2799/1999 (OV L 340, 31.12.1999., 3. lpp.) | kombinētā lopbarība un sausais vājpiens (SV) (izmantošanai lopbarībā) | ūdens (skābkrējuma sausās paniņas) | līdz 5 % | | | olbaltumvielas | 31,4% (min.) no beztauku sausnas | IDF Standarts 20B:1993 | | ūdens (SV) | līdz 5 % | IDF Standarts 26A:1993 | | tauki (SV) | līdz 11 % | IDF Standarts 9C:1987 | | siera sūkalas (SV) | nav | XIX pielikums | 7. piezīme | ciete (SV) | nav | XXIII pielikums | | ūdens (maisījumi) | līdz 5 % no beztauku sausnas | IDF Standarts 26A:1993 | | tauki (maisījumi) | — | Komisijas Direktīva 84/4/EEC (OV L 15, 18.1.1984., 28. lpp.) | | siera sūkalas (maisījumi) | nav | XIX pielikums | | SV saturs (galaproduktā) | min. 50 % | XXII pielikums | 7. piezīme | tauki (galaproduktā) | min. 2,5 % vai 5 % | Komisijas Direktīva 84/4/EEC | 8. piezīme | ciete (galaproduktā) | min. 2 % | XXIII pielikums | 9. piezīme | varš (galaproduktā) | 25 ppm | Komisijas Direktīva 78/633/EEC (OV L 206, 26.7.1987., 43. lpp.) | | Regula (EK) Nr. 322/96 (OV L 45, 23.2.96., 5. lpp.) | SV (strūkla) | tauki | līdz 1 % | IDF Standarts 9C:1987 | | olbaltumvielas | 31,4% (min.) no beztauku sausnas | IDF Standarts 20B:1993 | | ūdens | līdz 3,5 % | IDF Standarts 26A:1993 | | skābums (n/10 NaOH) | līdz 19,5 ml | IDF Standarts 86:1981 | | laktāti | līdz 150 mg/100 g | IDF Standarts 69B:1987 | | Fosfāts | negatīvs | ISO Standarts 3356:1975 | | Šķīdība | līdz 0,5 ml 24° C temperatūrā | IDF Standarts 129A:1988 | | Piedegušās daļiņas | B disks min. (15,0 mg) | ADPI: 1990 | | KBS | 40000/1 g | IDF Standarts 100B:1991 | 3. piezīme | kolibaktērijas | negatīvs/0,1 g | XVI pielikums | 3. piezīme | paniņas | negatīvs | XX pielikums | | siera sūkalas | negatīvs | XVIII pielikums | | skābās sūkalas | negatīvs | kompetentās iestādes apstiprināta metode | 2. piezīme | inhibitori | | XXI pielikums | | B DAĻA B daļā uzskaitītās references metodes var izmantot, lai veiktu analīzes produktiem, uz ko attiecas kāda no 1. ailē uzskaitītajām Regulām Komisijas Regula | produkts | KN kods | parametrs | robeža | references metode | piezīme | Regula (EEK) Nr. 2658/87 (OV L 256, 7.9.1987., 1. lpp.) Regula (EK) Nr. 2414/98 (OV L 299, 10.11.1998., 7. lpp.) Regula (EK) Nr. 1347/98 (OV L 185, 30.6.1998., 21. lpp.) Regula (EK) Nr. 2508/97 (OV L 345, 16.12.1997., 31. lpp.) Regula (EK) Nr. 174/1999 (OV L 20, 27.1.1999., 8. lpp.) | piens un krējums, kas nav iebiezināts un kam nav pievienots cukurs vai cits saldinātājs | 0401 | tauki (≤ 6 %) | izmanto robežas, kas noteiktas KN koda aprakstā konkrētajam produktam, attiecīgā gadījumā tās turpmāk precizētas Komisijas Regulā (EEK) Nr. 3846/87 (OV L 366, 24.12.1987., 1. lpp.), | IDF Standarts 1D:1996 | | tauki (> 6 %) | IDF Standarts 16C:1987 | | piens un krējums, kas iebiezināts vai kam pievienots cukurs vai cits saldinātājs | 0402 | tauki (šķidrā veidā) | IDF Standarts 13C:1987 | | tauki (cietā veidā) | IDF Standarts 9C:1987 | | olbaltumvielas | IDF Standarts 20B:1993 | | saharoze (normāls saturs) | IDF Standarts 35A:1992 | | saharoze (zems saturs) | Kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | sausna (SIP) | IDF Standarts 15B:1991 | | sausna (IPK) | IDF Standarts 21B:1987 | | ūdens (sausais piens un krējums) | IDF Standarts 26A:1993 | | paniņas, fermentēts piens vai piens un krējums ar paaugstinātu skābumu, kas ir vai nav iebiezināts un kam pievienots cukurs vai citi saldinātāji | 0403 | tauki | IDF standarti – 1D:1996, 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987, 126A:1988 | | olbaltumvielas | IDF Standarts 20B:1993 | | saharoze (normāls saturs) | IDF Standarts 35A:1992 | | saharoze (zems saturs) | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | ūdens (skābkrējuma sausās paniņas) | XXIV pielikums | | ūdens (saldkrējuma sausās paniņas) | IDF Standarts 26A:1993 | | sausna (citi produkti) | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | | sūkalas, kas ir vai nav iebiezinātas vai kam ir pievienots cukurs vai cits saldinātājs; produkti, kuru sastāvā ir dabīgas piena sastāvdaļas | 0404 | tauki | IDF standarti – 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987 | | olbaltumvielas | IDF Standarts 20B:1993 | | saharoze (normāls saturs) | IDF Standarts 35A:1992 | | saharoze (zems saturs) | kompetentās iestādes apstiprinātas metodes | 2. piezīme | 040490 | olbaltumvielas | IDF Standarts 20B:1993 | | ūdens | IDF Standarts 26A:1993 | | sausna | IDF Standarts 15B:1991 | | (iebiezināti/koncentrēti produkti) | IDF Standarts 21B:1987 | | sviests un svešas izcelsmes tauki, kas iegūti no piena; ziežamie piena pārstrādes produkti | 0405 | tauki | XI pielikums | | ūdens | IX pielikums | | sviests | BS | X pielikums | | NaCl | IDF Standarts 12B:1998 | | sviesta eļļa | tauki | IDF Standarts 24:1964 | | ūdens (ja tauki < 99 %) | IDF Standarts 23A:1988 | | siers un rūgušpiena biezmasa | 0406 | tauki | IDF Standarts 5B:1986 | | sausna | IDF Standarts 4A:1982 | | sausna (Ricotta) | IDF Standarts 58:1970 | | NaCl | IDF Standarts 88A:1988 | | laktoze | IDF Standarts 79B:1991 | | Regula (EEK) Nr. 2658/87 | kombinētā lopbarība | 2309 | laktoze | | XVII pielikums | | -------------------------------------------------- II PIELIKUMS (3. pants) REGULĀS PAR SASTĀVA UN KVALITĀTES PRASĪBĀM PRECIZĒTO AR RUTĪNAS METODĒM IEGŪTO ROBEŽĀM TUVO REZULTĀTU PĀRBAUDE Ja mo ir to sastāva un kvalitātes prasību robeža, kuras noteiktas kādā regulā, tad šķīrējpunkts (L) ir L = m o ja RRout/RRef ≤ 1 RRout : rutīnas metodes sakritības robeža RRef : references metodes sakritības robeža Ja mo ir apakšējā robeža un RRout/RRef > 1, tad šo šķīrējpunktu iegūst, izmantojot šādu formulu: L = m - R /R . CrD 95 Ja ar tādiem pašiem nosacījumiem mo ir apakšējā robeža, tad šķīrējpunktu iegūst, izmantojot šādu formulu: L = m + R /R . CrD 95 kur CrD95 ir references metodes kritiskā starpība (skat. IV pielikumu). Ja mo ir apakšējā robeža, tad galarezultāts, kas pārsniedz šķīrējpunktu, kurš iegūts ar rutīnas metodi, jāaizstāj ar galarezultātu, kas iegūts ar references metodi. Šim galarezultātam jābalstās uz vismaz tādu pašu analīžu/paraugu skaitu kā galarezultātam, kas iegūts ar rutīnas metodi. Ja mo ir apakšējā robeža, tad šī pati procedūra jāievēro arī attiecībā uz galarezultātu, kurš iegūts ar rutīnas metodi un nepārsniedz šķīrējpunktu. Piezīme Turpmāk aprakstītā procedūra jāievēro, ja matricas efekti nav nosakāmi. Matricas efektus var noteikt šādi: katram kalibrēšanā izmantotajam paraugam nosaka ar references metodi un rutīnas metodi iegūto rezultātu starpību (wi). Standartnovirzi aprēķina, izmantojot šādu formulu: s = ∑ w i2/2m m : kalibrēšanai izmantoto paraugu skaitu salīdzina ar references metodes un rutīnas metodes atkārtojamības standartnovirzes vidējo aritmētisko lielumu: s = s + s rrout2/2 Matricas efektu nevar izslēgt, ja +++++ TIFF +++++ kur f = m (f: brīvības pakāpes skaitlis) α = kļūdas iespējamība; α = 0,05. Šajā gadījumā, iekams var noteikt šķīrējpunktu, vajadzīgi turpmāki pētījumi. -------------------------------------------------- III PIELIKUMS (4. un 5. pants) a) Procedūra, kādā nosaka atbilstību noteiktajai sakritības robežai (ķīmiskās analīzes). Atbilstību sakritības robežai pārbauda, salīdzinot laboratorijas rezultātus ar rezultātiem, kas iegūti, laboratorijā ar pieredzi [1] veicot identiska parauga analīzi. Abās laboratorijās veic dubultu noteikšanu, un rezultātus novērtē, izmantojot formulu: CrD y - y = r 2 kur CrD 95 : kritiskā starpība (P = 0,95) y —1 : 1. laboratorijā iegūto rezultātu vidējais aritmētiskais lielums, y —2 : 2. laboratorijā iegūto rezultātu vidējais aritmētiskais lielums, R : sakritības robeža: jānosaka ar interpolāciju, r : atkārtojamības robeža: ja precizitāte mainās atkarībā no daudzuma. Ja kritiskā starpība ir pārsniegta, nākamo divu mēnešu laikā jāveic cits eksperiments. Ja otrā eksperimenta rezultāti neatbilst sakritības robežai, tad kompetentajām iestādēm jāveic vajadzīgie pasākumi. b) Procedūra, kādā iegūst provizorisku sakritības robežu (ķīmiskās analīzes) Provizorisku sakritības robežu (Rprov) iegūst, izmantojot šādu vienādojumu: R = y + r22 kur y —1 : 1. laboratorijā iegūto divu rezultātu vidējais aritmētiskais lielums, y —2 : 2. laboratorijā iegūto divu rezultātu vidējais aritmētiskais lielums (skat. III.a pielikumu), r : sakritības robeža vai provizoriska sakritības robeža. Piezīmes 1. Rprov var izmantot, lai aprēķinātu kritisko starpību (skat. VI pielikumu). 2. Rprov ir noteikta kā 2r, ja Rprov aprēķinātais lielums ir mazāks par 2r. 3. RSNR c [2], ja Rprov ir nepieņemami liels un to nevar izmantot, lai aprēķinātu kritisko starpību. 4. Rprov būtu jānosaka vismaz vienreiz gadā, pamatojoties uz rezultātiem, kas iegūti divās laboratorijās (skat. IV pielikumu). 5. Rprov vidējais aritmētiskais lielums jāizmanto kritiskās starpības aprēķināšanai. Noteikumus, kas paredzēti 2. un 3. punktā, piemēro attiecībā uz Rprov vidējo aritmētisko lielumu. Sakritības robežu (lielumu R) no aprēķinātā lieluma RSNR iegūst šādi: R = 0.0283 RSN R x — : iegūto rezultātu vidējais aritmētiskais lielums. Daži aprēķinātie lielumi RSNR (piemēri) koncentrācija | RSNR (%) | 1 g/100 g | 4 | 0,01 g/100 g | 8 | 1 mg/1000 g | 16 | Ja analizējamā viela ir 1 g/100 g koncentrācijā, tad R = 0.0283 * 1 * 4 = 0.11 g/100 g. [1] Laboratorija ar pieredzi parasti ir laboratorija, kas ar panākumiem piedalījusies vai nu testa metodes apstiprināšanā, vai kvalifikācijas testā. [2] koncentrācija, kas izteikta kā daļskaitlis (piemērs: 10 g/100 g = 0,1).Norāde:Peeler, J.T., Horwitz, W. and Albert, R.J.Ass. Off. Anal. Chem.72(5), 784-806 (1989). -------------------------------------------------- IV PIELIKUMS (4. pants) AR APSTIPRINĀTĀM METODĒM IEGŪTO ANALĪŽU REZULTĀTU VĒRTĒŠANA Ja analīžu rezultāti rāda, ka robeža ir pārsniegta, tad aprēķina divu vai vairāku rezultātu vidējo aritmētisko lielumu. Jāievēro šāda procedūra. 1. Gadījumos, kad analīzes rezultāts pārstāv vienu rezultātu, ar atkārtojamības nosacījumiem jāveic otra analīze. Ja ar atkārtojamības nosacījumiem nevar veikt divas analīzes, tad ar atkārtojamības nosacījumiem veic atkārtotu analīzi un izmanto tās rezultātus, lai novērtētu kritiskās starpības atbilstību. 2. Ar atkārtojamības nosacījumiem iegūto rezultātu vidējā aritmētiskā lieluma un robežas starpības absolūtais lielums ir noteikts. Ja starpības absolūtais lielums pārsniedz kritisko starpību, tas nozīmē, ka analizētais paraugs neatbilst prasībām. Kritisko starpību nosaka, izmantojot šādu formulu: CrD y - m = 2 n kur: y — : iegūto rezultātu vidējais aritmētiskais lielums, m0 : robeža, n : analīžu/paraugu skaits. Ja precizitāte mainās atkarībā no daudzuma, var būt nepieciešams noteikt r un R, izmantojot interpolāciju. Parasti galarezultātiem, kas paziņoti par paraugu, jāparāda, ka robeža ir ievērota. Galarezultāti - starp m un m + CrD , ja robeža ir maksimālā, - starp m un m + CrD , ja robeža ir minimālā, tādējādi iegūstami vienīgi izņēmuma kārtā. Galarezultāti minētajos intervālos pieņemami tikai tad, ja tie negadās biežāk kā vienreiz starp katriem pieciem paraugiem, ko analizē no sūtījuma. Ja no sūtījuma analizē mazāk nekā piecus paraugus, tad ir pieņemams, ja minētajam intervālam atbilst viens rezultāts. Tomēr, ja ražotājs atkārtoti piedāvā sūtījumus, jāievēro noteikums par to, ka no pieciem analizētajiem paraugiem tikai viens rezultāts atbilst minētajam intervālam. 3. Ja galarezultātu x aprēķina, izmantojot formulu x = y1 ± y2 (piemēram, ūdens + sviesta beztauku sausna, lai aprēķinātu tauku saturu), kur y1 un y2 ir viena veida analīžu galarezultāti, tad galarezultātu kopējo atkārtojamības robežu rx un kopējo sakritības robežu Rx aprēķina kā r = 2r12+ r22 R = 2R12+ R22 kur r1 un r2 ir atkārtojamības robežas un R1 un R2 attiecīgi y1 un y2 sakritības robežas. Lielumu x salīdzina ar robežu mo, ievērojot noteikumus, kas paredzēti 1. un 2. punktā. Kritisko starpību nosaka, izmantojot šādu formulu: CrD x - m = 2 n kur x ir iegūto x1 rezultātu vidējais aritmētiskais lielums. 4. Ja galarezultātu aprēķina, izmantojot formulu x = y y 2 (piemēram, tauki siera sausnā), kur y1 un y2 ir viena veida analīžu galarezultāti, tad kopējo atkārtojamības robežu rx un sakritības robežu Rx var aprēķināt kā: r = μ x2r*12+ r*22 R = μ x2R*12+ R*22 μ = μ | μ 2 μ 1 : y1 robeža jeb mērķa lielums (piemēram, tauki) μ 2 : y2 robeža jeb mērķa lielums (piemēram, sausna); r = r μ ≤ 0.15 r = r μ ≤ 0.15 kur r 1 : atkārtojamības robeža y1 r 2 : atkārtojamības robeža y2; R = R μ ≤ 0.15 R = R μ ≤ 0.15 kur R1 : sakritības robeža, y1, R2 : sakritības robeža, y2. Procedūra rx un Rx aprēķināšanai ir piemērojama tikai tad, ja relatīvās atkārtojamības un sakritības robežas (r*1, r*2; R*1; R*2) ir mazākas par 0,15 vai vienādas ar 0,15. Lielumu x salīdzina ar robežu μx, ievērojot noteikumus, kas precizēti 1. un 2. punktā. Kritisko starpību nosaka, izmantojot šādu formulu: CrD x - μ = 2 n kur ir hronoloģiskā secībā iegūto x rezultātu vidējais aritmētiskais lielums [1]. [1] Piezīme.Piemēram, ja ir iegūti rezultāti y11, y12, y21 un y22, tad jāaprēķina y11/y21 un y12/y22 vidējais aritmētiskais lielums. -------------------------------------------------- V PIELIKUMS IEKŠĒJĀ KONTROLE (5. pants) a) Iekšējās kvalitātes kontroles (IKK) procedūra (ķīmiskās analīzes) Kontroles materiāla definīcija Uz materiālu, ko izmanto IKK mērķiem, attiecina to pašu procedūru vai daļēji to pašu procedūru, kuru attiecina uz materiāliem, kuriem veic testus. Kontroles materiāls var būt: - sertificēts references materiāls, - iekšējais references materiāls, - materiāls, kas apstiprināts starplaboratoriju testā, - bagātināts materiāls. Procedūra IKK izveidei Laboratorijai būtu jāievieš IKK, ievērojot procedūru, kas aprakstīta IUPAC dokumentā "Saskaņotas vadlīnijas par iekšējo kvalitātes kontroli analītiskās laboratorijās" [1]. IKK ietver kontroles materiālu analīžu secību vai testa parauga atkārtotas analīzes. Kontroles materiālu ķīmiskajam sastāvam jābūt līdzīgam testa paraugu ķīmiskajam sastāvam un pienācīgi stabilam attiecīgajā laikā. Jāpierāda, ka to var piemēroti sadalīt identiskās analīžu porcijās un ka analizējamās vielas koncentrācija tajā atbilst attiecīgajam diapazonam. Katrā analīžu sērijā vismaz vienreiz jāveic kontroles materiāla analīze un iegūtais lielums jāatzīmē kontroles diagrammā, lai izmērītu ilgtermiņa kļūdas. Turklāt laboratorijai periodiski katrā sērijā būtu jāpierāda atbilstība atkārtojamības nosacījumiem. To var izdarīt ar kontroles un/vai testa materiālu atkārtotām analīzēm. Šo analīžu rezultāti jāsalīdzina ar visām publicētajām atkārtojamības robežām un esošajiem datiem par iekšējo precizitāti. Ja izmanto kontroles materiālus, tad iegūtos lielumus kontroles materiāla starpsēriju analīzēm jāatzīmē Ševharta [Shewhart] diagrammā (ISO 8258 (1991)) ar attiecīgām kontroles robežām. Rīcības robežas jānosaka šādi: x ± 3s , kur st ir kopējā standartnovirze, brīdinājuma robežas x ± 2s t Kopējā standartnovirze: s = 2sb2 + sw2/n kur sb : starpsēriju standartnovirze, sw : sērijas standartnovirze, n : noteikšanas reižu skaits. Gadījumos, kad neizmanto kontroles materiālus (piemēram, tādēļ, ka nav stabilitātes), vismaz viens no testa materiāliem katrā sērijā jāanalizē divreiz. Absolūto starpību, kas iegūta atkārtotās analīzēs vienā sērijā (skat. III pielikumu) jāatzīmē diagrammā. Viduslīnija ir 1,128 sw, apakšējā robeža ir 0, augšējā robeža (rīcības robeža) ir 3,686 sw, ja sw ir sērijas standartnovirze. Ja koncentrācijas diapazons ir plašs, tad kontrole būtu jāattiecina uz materiāliem, kuros analizējamās vielas daudzums ir liels un kuros - mazs. Ja testa materiāli aptver plašu analizējamo vielu koncentrācijas diapazonu, tad laboratorijai jānosaka precizitātes un daudzuma attiecība. Ja precizitāte ir proporcionāla daudzumam, tad turpmākai kontrolei būtu jābalstās uz relatīvu precizitāti (t.i., absolūto starpību procentos no vidējā aritmētiskā lieluma). Analīžu sistēmas uzticamības zudums norāda, ka noticis kaut kas no turpmāk uzskaitītā: A. kārtējais noteiktais rezultāta lielums grafikā ir ārpus rīcības robežām, B. kārtējais noteiktais lielums un iepriekšējais noteiktais lielums ir ārpus brīdinājuma robežām, tomēr iekšpus rīcības robežām, C. ja izmanto kontroles materiālu, tad viduslīnijas vienā pusē atrodas deviņi secīgi lielumi. Laboratorijai būtu jāreaģē uz analīžu sistēmas uzticamības zudumu: A. pārtraucot analīžu veikšanu, līdz tiek veikti diagnosticējoši testi un pasākumi stāvokļa izlabošanai, un B. noraidot attiecīgās sērijas rezultātus un veicot atkārtotu testa materiālu analīzi. b) Procedūra iekšējās kontroles materiālu atlasei un "iekšējo" precizitātes robežu noteikšanai (ķīmiskās analīzes) Datus par laboratorijas iekšējo precizitāti var iegūt, veicot kontroles materiālu atkārtotas analīzes un/vai atkārtotas testa paraugu analīzes. Laboratorijām būtu jāievēro šāda procedūra, lai noteiktu precizitātes parametrus sērijas un starpsēriju variācijām turpmākam izmantojumam, sastādot kontroles diagrammas. Laboratorijas var pieņemt alternatīvu procedūru ar noteikumu, ka tās var atbilstīgi pierādīt, ka iespējams iegūt uzticamus precizitātes datus. 1. Kontroles materiālu atlase Ja laboratorijai ir pieņemami izmantot kontroles materiālu, tad vispirms jāsavāc dati, lai noteiktu robežas. Ja iespējams, būtu jāizmanto apstiprināti references materiāli (ASM). Iespējamie kontroles materiāli būtu jāanalizē vienā analīžu sērijā ar atkārtojamības nosacījumiem, ietverot piemērotus ASM ar replikāciju un randomizāciju. Ja šī pieeja nav iespējama, tad laboratorijām būtu jāmeklē iespēja piedalīties kvalifikācijas testos un noteikt standartlielumus (piešķirtos lielumus), ko var uzskatīt par patiesu standartlielumu ar lielām novirzēm. Patieso lielumu piešķiršanu ar formulas izteiksmi un krājumos esošo kontroles materiālu izmantojumu ietver citas procedūras. Turklāt, ja laboratorija regulāri veic šādas analīzes un ir jau izveidojusi statistisko kontroli, tad visiem jaunajiem kontroles materiāliem (piemēram, kad krājumi ir izsīkuši) jābūt iegūtiem pret analīzēm, ko, izmantojot esošos materiālus, veic saistībā ar kontroli. 2. Robežu piešķiršana Kad ir atlasīts kontroles materiāls, laboratorijai tas būtu jāizmanto, lai noteiktu analīžu sēriju un starpsēriju precizitāti skaitļos. Obligāta prasība, lai noteiktu starpsēriju precizitāti, ir tāda, ka kontroles materiāls būtu jāanalizē atkārtoti 12 gadījumos. Atkārtotas analīzes jāveic ar atkārtojamības nosacījumiem, t.i., to veic tas pats laborants, izmanto tos pašus reaģentus utt. Analīžu sērijā jāveic kontroles materiāla atkārtoto analīžu randomizācija. Katra atkārtotā analīze būtu jāveic atsevišķā dienā laika posmā tā, lai atspoguļotu pieņemamas atšķirības starp sērijām, ņemot vērā parastās atšķirības, piemēram, reaģentus, instrumentu atkārtotu kalibrēšanu un vajadzības gadījumā dažādus analītiķus. Piezīme: Ja izmantos datus, kas attiecībā uz atšķirībām starp sērijām nav pilnībā reprezentatīvi, var notikt nevajadzīga analīžu replikācija, jo ir noteiktas pārāk tuvas robežas. Pretēji tam - ja laboratorija piedāvā precizitātes datus, kas ir pārāk neprecīzi, tad iesējams, ka tā nespēs ievērot noteiktās robežas references metodēs un salīdzinājumā ar līdzīgām laboratorijām tās sniegums būs vājš, un tā nesniegs datus, kas ir noderīgi paredzētajam mērķim. 2.1. Precizitātes noteikšana analīžu sērijā 2.1.1. Analīžu sērijas precizitāte, ja ir pieejams kontroles materiāls Attiecībā uz atkārtotiem datiem (vismaz 12 atkārtojumu) vispirms veic Kohrana [Cochran] maksimālās dispersijas testu. Tas ietver dubultanalīžu maksimumu kvadrātu salīdzināšanu ar intervāla kvadrātu summu. c = d max ∑ d i2 kur di = atšķirība starp atkārtojumiem. Kohrana kritērija lielumu C salīdzina ar tabulā norādītajiem lielumiem (ISO 5725 (1994)). Ja lielumu var klasificēt kā novirzi vai izteiktu novirzi, tad rezultāts būtu jāiesniedz izpētei, lai gūtu izskaidrojumu, piemēram, tehniska kļūme, kļūda aprēķinos, kļūme, veicot testu, nepareiza parauga analīze. Ja tehniskās kļūmes izskaidrojums ir tāds, ka izrādās neiespējami aizstāt apšaubāmo rezultātu, tas jāatmet kā pilnīga novirze. Ja kādu novirzi vai izteiktu novirzi nevar izskaidrot, tad novirzi saglabā kā pareizu, bet statistiskās izteiktās novirzes atmet. Laboratorijai būtu jācenšas iegūt aizstājējlielumus. Ja laboratorija ir nodrošinājusi, ka iegūtajos datos nav noviržu, tad sērijas standartnovirzi sw iegūst šādi: katram atkārtoto p datu pārim xi1, xi2, atkārtojumu summu s = x + x i2 un atkārtojumu starpību d = x - x i1 aprēķina un summē: A = ∑i = 1psi B = ∑i = 1pdi2 C = ∑i = 1psi2 Sērijas standartnovirzes vērtējums ir s = 2B2p Iekšējā precizitātes robeža ir 2,8 sw. Ja izmanto references metodi, tad iekšējā precizitātes robeža jāsalīdzina ar publicēto atkārtojamības robežu. Laboratorijai būtu jāievēro references metodes prasība. Neatbilstība šai prasībai jāizmeklē. Noteiktās robežas būtu jāuzskata par provizoriskām un var tikt pārskatītas. 2.1.2. Analīžu sērijas precizitāte, ja nav pieejams kontroles materiāls Laboratorija var izvēlēties noteikt iekšējās precizitātes robežu ar reprezentatīvu testa paraugu atkārtotām analīzēm (vismaz 12 atkārtotas analīzes). Gadījumos, kad nav iespējams izmantot kontroles materiālus, piemēram, nestabilitātes dēļ, ar šo metodi jāuzkrāj atkārtoti dati. Piezīme: Pieņem, ka analīzes aptver relatīvi šauru lielumu diapazonu un tādēļ vienu lielumu var attiecināt uz visiem paraugiem. Gadījumos, kas rezultātu diapazons ir plašāks, piemēram, pārsniedz paredzēto lielumu, un precizitāte ir atkarīga no daudzuma, laboratorijām būtu jāizpēta relatīvo standartnoviržu izmantojums. Attiecībā uz datiem būtu jāveic Kohrana tests tāpat, kā noteikts 2.1.1. iedaļā. Ja laboratorija ir droša par to, ka datos nav noviržu, tad sērijas standartnovirzi un iekšējo precizitātes robežu var iegūt tāpat, kā noteikts 2.1.1. iedaļā. Iekšējo sērijas standartnovirzi sw var izmantot, lai konstruētu kontroles diagrammas (skat. II pielikumu). Noteiktās robežas būt jāuzskata par provizoriskām un var tikt pārskatītas. 2.2. Sērijas iekšējās precizitātes noteikšana Aprēķina vidējo lielumu (s1/2) katram pārim un veic tiem Grabsa testu (ISO 5725 (1994)). Noviržu vai izteiktu noviržu noraidīšanas/pieņemšanas kritēriji ir aprakstīti 2.1.1. iedaļā. Laboratorijai būtu jācenšas iegūt aizstājošu lielumu katram noraidītajam rezultātam. Ja laboratorija ir pārliecināta, ka iegūtajos datos nav noviržu, tad aprēķina starpsēriju standartnovirzi sb. s = 1 C - B - A 2p vai 0, ja izteiksme zem kvadrātsaknes ir negatīva. Kopējo standartnovirzi st izmanto, lai konstruētu kontroles diagrammas n vidējā aritmētiskā lieluma noteikšanai (skat. II pielikumu). Noteiktās robežas būtu jāuzskata par provizoriskām un var tikt pārskatītas. 3. Sākotnējo robežu pārskatīšana Kontroles robežas, kas noteiktas, kā aprakstīts iepriekš, jāuzskata par sākotnējām aplēsēm. Lai atjauninātu robežas, kas noteiktas, balstoties uz pieņemamu sērijas iekšējo precizitāti (2.1.2. iedaļa), jāsavāc turpmāki atkārtoti testa paraugu dati. Starplaiks līdz pārskatīšanai būs atkarīgs no analīžu biežuma. Kā noteikts, dati jāpārskata pēc tam, kad iegūti turpmākie 10 atkārtojumi. Tad attiecībā uz visiem datiem jāveic Kohrana tests un atkal jānosaka robežas, pamatojoties uz jauno standartnovirzes aprēķinu. Turpmākus lēmumus par kontroles robežu derīgumu pieņem, ņemot vērā papildu datus. Sākotnējo starpsēriju precizitātei iegūto datu pārskatīšana arī atkarīga no analīžu veikšanas biežuma. Kā noteikts, pēc tam, kad no kontroles materiāla analīzēm iegūti desmit papildu datu punkti, ar biežumu viena analīze uz partiju būtu jāpārskata sākotnējie pieņēmumi, ko uzskata par standartnovirzi, un vidējais lielums. Attiecībā uz visiem datiem būtu jāveic Grabsa tests, lai konstatētu izteiktas novirzes. Vidējā un standartnovirze būtu jāpārrēķina, pamatojoties uz jaunajiem datiem. Turklāt šajā posmā laboratorijai būtu jāizmanto kumulatīvās summas diagramma (BS S700: (1984) un grozījumi 5480 (1987)), lai izpētītu visas problēmas, kas var būt saistītas, piemēram, ar reaģentu novecošanu. Jāizpēta jebkurš atsevišķs rezultāts, kas ir ārpus kumulētās summas "V-maskas" robežām. Jaunajām robežām (vidējā un standartnovirze) jāveic regulāras pārbaudes ar kumulētās summas metodi. Visas norādes par to, ka kontroles materiāla derīgums ir apšaubāms, ir rūpīgi izmeklējamas. 4. Precizitātes datu paziņošana Laboratorijām jānosūta valsts kompetentajai iestādei šāda informācija: - izmantotā metode, - sērijas iekšējā standartnovirze sw un iekšējā precizitātes robeža, - starpsēriju standartnovirze sb, - kopējā standartnovirze s1, - ar precizitātes datu iegūšanu saistīto analīžu skaits. [1] M. Thompson and R. Wood: "Pure and Applied Chemistry" 67 (4), 649-666 (1995). -------------------------------------------------- VI PIELIKUMS (6. pants) VĒRTĒTĀJU NOVĒRTĒŠANA UN SENSORO ANALĪŽU REZULTĀTU UZTICAMĪBA Ja izmanto punktu piešķiršanas metodes (IDF Standard 99C/1997), tad piemērojama šāda procedūra. a) "Atkārtojamības indeksa" noteikšana Eksperts 12 mēnešu laikā analizē vismaz desmit paraugus kā aklos dubultparaugus. Parasti tas notiks vairākās sesijās. Atsevišķa produkta īpašību rezultātus novērtē, izmantojot šādu formulu: w = ∑ n kur: w 1 : atkārtojamības indekss, x i1 : punktu skaits parauga xi pirmajā novērtēšanā, x i2 : punktu skaits parauga xi otrajā novērtēšanā, n : paraugu skaits. Vērtējamajiem paraugiem būtu jāatspoguļo plašs kvalitātes diapazons. Lielumam wI nevajadzētu pārsniegt 1,5 (5 punktu skalā). b) "Novirzes indeksa" noteikšana Minētais indekss būtu jāizmanto, lai pārbaudītu, vai vērtētājs vērtēšanai izmanto to pašu skalu, ko pieredzējusi vērtētāju grupa. Vērtētāja iegūtos punktus salīdzina ar vidējo punktu skaitu, ko ieguvusi vērtētāju grupa. Lai novērtētu rezultātus, izmanto šādu formulu: D = 1+ ∑ x -x x - x —i222n kur: xi1; xi2 : skat. a) iedaļu, ; x —i2 : vidējais vērtētāju grupas noteiktais punktu skaits attiecīgi parauga xi pirmajā un otrajā novērtēšanā, n : paraugu skaits (vismaz desmit 12 mēnešos). Vērtējamajiem paraugiem būtu jāatspoguļo plašs kvalitātes diapazons. DI nedrīkst pārsniegt 1,5 (5 punktu skalā). Dalībvalstīm jāpaziņo visas grūtības, kas radušās, piemērojot šo procedūru. c) Dažādos dalībvalsts reģionos un dažādās dalībvalstīs iegūto rezultātu salīdzināšana Ja iespējams, tests jāorganizē vismaz vienreiz gadā, lai salīdzinātu rezultātus, ko vērtētāji ieguvuši dažādos reģionos. Ja novērotas ievērojamas atšķirības, tad būtu jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai noteiktu atšķirību iemeslus un iegūtu salīdzināmus rezultātus. Dalībvalstis var organizēt testus, lai salīdzinātu rezultātus, ko ieguvuši šīs dalībvalsts vērtētāji un vērtētāji no kaimiņu dalībvalsts. Ja konstatētas ievērojamas atšķirības, tad būtu jāveic padziļināta izpēte, lai iegūtu salīdzināmus rezultātus. Dalībvalstīm šādas salīdzināšanas rezultāti būtu jāziņo Komisijai. -------------------------------------------------- VII PIELIKUMS (6. pants) SVIESTA SENSORĀ VĒRTĒŠANA 1. Joma Sviesta sensorās vērtēšanas procedūras mērķis ir nodrošināt vienotu metodiku, ko piemēro visās dalībvalstīs. 2. Definīcijas Sensorā vērtēšana (novērtēšana) nozīmē produktu īpašību pārbaudi ar maņu orgāniem. Vērtētāju grupa nozīmē atlasītu vērtētāju grupa, kas novērtēšanas laikā strādā, savstarpēji nesazinoties un savstarpēji neietekmējoties. Punktu piešķiršana nozīmē sensoro vērtēšanu, ko veic vērtētāju grupa, izmantojot skaitļu skalu. Jāizmanto defektu nomenklatūra. Ranžēšana nozīmē klasificēšanu pēc kvalitātes, ko veic, balstoties uz piešķirtajiem punktiem. Kontroles dokumenti: dokumenti, kas izmantoti, lai pierakstītu individuāli piešķirtos punktus par katru īpašību un produkta galīgo šķiru. (Šo dokumentu var izmantot arī ķīmiskā sastāva pierakstīšanai). 3. Vērtēšanas telpa 3.1. Lai vērtētājus vērtēšanas telpā neietekmētu ārējie faktori, jāveic piesardzības pasākumi. 3.2. Vērtēšanas telpai jābūt bez svešas izcelsmes aromātiem un viegli tīrāmai. Sienām jābūt gaišā krāsā. 3.3. Vērtēšanas telpai un apgaismojumam tajā jābūt tādām, lai neietekmētu vērtējamā produkta īpašības. Telpai jābūt aprīkotai ar atbilstīgu temperatūras kontroles iekārtu. 4. Vērtētāju atlase Vērtētājam jāpazīst sviesta produkti, un viņam jābūt kompetentam sensorās ranžēšanas veikšanā. Kompetentajai iestādei būtu regulāri (vismaz reizi gadā) jānovērtē viņa kompetence. 5. Prasības attiecībā uz vērtētāju grupu Vērtētāju grupā vajadzētu būt nepāra vērtētāju skaitam, minimālais skaits ir trīs. Vairākumā jābūt kompetentās iestādes darbiniekiem vai pilnvarotām personām, kas nav nodarbinātas piensaimniecības nozarē. Pirms vērtēšanas jāņem vērā virkne faktoru, lai personas optimāli veiktu tām uzticēto uzdevumu: - personas nedrīkst būt slimas ar slimībām, kas var ietekmēt to uzdevuma veikšanu. Tādos gadījumos attiecīgais vērtētājs vērtētāju grupā jāaizstāj ar citu, - lai veiktu novērtēšanu, personām jāierodas laikus un jābūt pārliecinātām, ka viņām ir pietiekami daudz laika vērtēšanai, - personas nedrīkst lietot vielas, kam ir stipra smarža, piemēram, parfīmus, pēcskūšanās losjonus, dezodorantus utt., un tām nevajadzētu būt ēdušām ēdienus ar stipru garšu (piemēram, ļoti vircotus) utt., - pusstundu pirms novērtēšanas personas nedrīkst smēķēt, ēst un nedrīkst neko dzert, izņemot ūdeni. 6. Katras īpašības novērtēšana 6.1. Sensorā vērtēšana jāveic attiecībā uz šādām trim īpašībām: izskats; konsistence; garša/smarža. Izskats ietver šādas īpašības: krāsa, redzamā tīrība, pelējums un ūdens dispersija. Ūdens dispersiju analizē saskaņā ar IDF standartu 112A/1989. Konsistence ietver šādas īpašības: viendabīgums un ziežamība. Sviesta konsistences vērtēšanai var izmantot fizikālās metodes. Komisija paredz šīs metodes nākotnē saskaņot. Garša/smarža ietver šādas īpašības: garša un smarža. Nozīmīga novirze no ieteicamās temperatūras neļauj ticami novērtēt konsistenci un garšu/smaržu. Sevišķi svarīga ir temperatūra. 6.2. Katra īpašība atsevišķi sensori jānovērtē. Punktu piešķiršanu veic saskaņā ar 1. tabulu. 6.3. Pirms vērtēšanas ir vēlams, lai vērtētāji kopā piešķirtu punktus par izskatu, konsistenci un garšu/smaržu vienam vai vairākiem references paraugiem, lai panāktu vienādību. 6.4. Punktu skaits produkta pieņemšanai ir šāds: | maksimālais skaits | vajadzīgais skaits | izskats | 5 | 4 | konsistence | 5 | 4 | garša/smarža | 5 | 4 | Ja nav iegūts vajadzīgais punktu skaits, jāsniedz defekta apraksts. Punktu skaits, ko katrs vērtētājs piešķīris par katru īpašību, jāieraksta kontroles dokumentā. Produktu pieņem vai noraida, pamatojoties uz vairākuma lēmumu. Gadījumiem, kad atšķirības starp individuāliem katras īpašības vērtējumiem pārsniedz blakusesošos punktus, nevajadzētu būt biežiem (ne vairāk kā vienreiz uz 20 paraugiem). Pretējā gadījumā grupas vadītājam būtu jāpārbauda vērtētāju grupas kompetence. 7. Uzraudzība Vērtētāju grupas vadītājam, kuram jābūt oficiālam kompetentās iestādes darbiniekam un kurš var būt vērtētāju grupas loceklis, jābūt atbildīgam par visu procedūru. Viņam kontroles dokumentā jāpieraksta individuāli piešķirtie punkti par katru atsevišķu īpašību un jāapstiprina, vai produkts ir pieņemts vai noraidīts. 8. Paraugu ņemšana un paraugu sagatavošana 8.1. - Vēlams, lai paraugu identitāte novērtēšanas laikā tiktu turēta noslēpumā nolūkā novērst jebkādu ietekmēšanas iespējamību. - To vajadzētu organizēt vērtētāju grupas vadītājam pirms vērtēšanas un bez pārējo vērtētāju grupas locekļu klātbūtnes. 8.2. Ja sensoro vērtēšanu veic saldētavā, paraugu ņem, izmantojot sviesta taustu. Ja sensoro vērtēšanu veic vietā, kas nav saldētava, tad būtu jāņem vismaz 500 g liels paraugs. 8.3. Vērtēšanas laikā sviesta temperatūrai vajadzētu būt 10 līdz 12°C. Noteikti būtu jānovērš lielas novirzes. 9. Nomenklatūra Atsaucas uz pievienoto 2. tabulu. 1. tabula. Punktu piešķiršana sviestam izskats | konsistence | garša un smarža | punkti | nr. [1] | piezīmes | Punkti (kvalitātes šķira) | nr. [1] | piezīmes | Punkti (kvalitātes šķira) | nr. [1] | piezīmes | 5 | | ļoti labs ideāls augstākā kvalitāte (vienmērīgi sauss) | 5 | | ļoti laba ideāls augstākā kvalitāte (labi ziežams) | 5 | | ļoti laba ideāls augstākā kvalitāte (absolūti tīrs lielisks aromāts) | 4 | | labs [2] | 4 | | laba [2] | 4 | | laba [2] | | nav izteiktu defektu | 17 | ciets | | nav izteiktu defektu | | | 18 | mīksts | | | 3 | | vidējs (nelieli defekti) | 3 | | vidēja (nelieli defekti) | 3 | | vidēja (nelieli defekti) | 1 | ūdeņains | 14 | drupans, viegli lūstošs, trausls | 21 | neizteikta garša/smarža | 2 | nav viendabīgs, | 15 | staipīgs, mīklveidīgs, eļļains | 22 | svešas izcelsmes garša/smarža | 3 | divkrāsains | 16 | lipīgs | 25 | skābs | 4 | slāņains | 17 | ciets | 27 | kulinārās apstrādes piegarša, piedeguma piegarša | 5 | raibs, | 18 | mīksts | 33 | lopbarības piegarša | 6 | lāsumains | | | 34 | nepatīkama garša/smarža, rūgts | 7 | plankumains | | | 35 | pārsālīts | 8 | izdalās eļļapārāk krāsotsirdens | | | | | 2 | | slikts (izteikti defekti) | 2 | | slikta (izteikti defekti) | 2 | | slikta (izteikti defekti) | 1 | ūdeņains | 14 | drupans, viegli lūstošs, trausls | 21 | neizteikta | 3 | slāņains | 15 | staipīgs, mīklveidīgs, eļļains | 22 | svešas izcelsmes garša/smarža | 4 | raibs, | 16 | lipīgs | 23 | sastāvējies | 5 | lāsumains | 17 | ciets | 25 | skābs | 6 | plankumains | 18 | mīksts | 32 | oksidēšanās piegarša, metāliska piegarša | 10 | izdalās eļļa | | | 33 | lopbarības piegarša | 11 | ar | | | 34 | nepatīkama garša/smarža, rūgts | 12 | ar neizšķīdušu sāli | | | 35 | pārsālīts | | | | | 36 | appelējis, smakojošs | | | | | 38 | ķimikāliju piegarša | 1 | | ļoti slikts (ļoti izteikti defekti) | 1 | | ļoti slikta (ļoti izteikti defekti) | 1 | | ļoti slikta (ļoti izteikti defekti) | 1 | ūdeņains | 14 | drupans, viegli lūstošs, trausls | 22 | svešas izcelsmes garša/smarža | 3 | slāņains | 15 | staipīgs, mīklveidīgs, eļļains | 24 | siera piegarša, pienskābā siera piegarša | 4 | raibs, | 16 | lipīgs | 25 | skābs | 5 | lāsumains | 17 | ciets | 26 | rauga piegarša | 6 | plankumains | 18 | mīksts | 28 | pelējuma piegarša | 7 | izdalās eļļa | | | 29 | sasmacis | 9 | pārāk krāsots | | | 30 | eļļas piegarša, zivju piegarša | 10 | granulēts | | | 31 | tauku piegarša | 11 | ar piemaisījumiem | | | 32 | oksidēšanās piegarša, metāliska piegarša | 12 | ar neizšķīdušu sāli | | | 34 | nepatīkama garša/smarža, rūgts | | | | | 36 | appelējis, smakojošs | | | | | 37 | iesala piegarša | | | | | 38 | Ķimikāliju piegarša | 2. tabula. Sviesta defektu tabula I. Izskats 1. ūdeņains; 2. neviendabīgs, divkrāsains; 3. slāņains; 4. raibs, lāsumains; 5. plankumains; 6. izdalās eļļa; 7. pārāk krāsots; 8. irdens; 9. graudains; 10. ar piemaisījumiem; 11. pelējis; 12. ar neizšķīdušu sāli. II. Konsistence 14. drupans, trausls; 15. staipīgs, mīklveidīgs, eļļains; 16. lipīgs; 17. ciets; 18. mīksts. III. Garša/smarža, aromāts 20. bez garšas/smaržas; 21. neizteikta garša/smarža [3]; 22. svešas izcelsmes garša/smarža; 23. sastāvējies; 24. siera piegarša, pienskābā siera piegarša; 25. skābs; 26. rauga piegarša; 27. a) kulinārās apstrādes piegarša, b) piedeguma piegarša; 28. pelējuma piegarša; 29. sasmacis; 30. eļļas piegarša, zivju piegarša; 31. tauku piegarša; 32. a) oksidēšanās piegarša, b) metāliska piegarša; 33. lopbarības piegarša; 34. nepatīkama garša smarža, rūgts; 35. pārsālīts; 36. appelējis, smakojošs; 37. iesala; 38. ķimikāliju piegarša. [1] 2. tabula [2] defekti, kas minēti pie vērtējumi "labs", ir tikai ļoti nelielas novirzes no ideāla [3] Šis apzīmējums jāizmanto, cik reti vien iespējams un tikai tad, ja defektu nevar aprakstīt precīzāk -------------------------------------------------- VIII PIELIKUMS (7. pants) ANALĪŽU REZULTĀTU APSTRĪDĒŠANAS GADĪJUMĀ PIEMĒROJAMĀ PROCEDŪRA (ķīmiskās analīzes) 1. Turpmākas analīzes var veikt pēc attiecīgā uzņēmēja pieprasījuma septiņu darba dienu laikā pēc pirmo analīžu rezultātu paziņošanas ar noteikumu, ka pieejami aizzīmogoti produkta paraugu dublikāti un tos attiecīgi uzglabājušas kompetentās iestādes. 2. Kompetentā iestāde nosūta tos otrai laboratorijai pēc uzņēmēja lūguma un uz viņa rēķina. Otrai laboratorijai jābūt atļaujai veikt oficiālas analīzes, un tās kompetencei attiecībā uz minētajām analīzēm jābūt apstiprinātai. Par kompetenci būtu vajadzīgs dokumentārs apliecinājums, t.i., apliecinājums par veiksmīgu piedalīšanos starplaboratoriju kopīgos pētījumos, kvalifikācijas testos vai starplaboratoriju salīdzinājumos. Otrajai laboratorijai jāizmanto references metode. Divu minēto laboratoriju iegūtie rezultāti jāvērtē šādi. a) Ja abas laboratorijas ievēro atkārtojamības prasību un sakritības prasību, tad abu laboratoriju iegūto testa rezultātu vidējo aritmētisko lielumu paziņo kā galarezultātu. Šo galarezultātu novērtē, ņemot vērā kritisko starpību un izmantojot šādu formulu: CrD y - m = 2 1 - 2n - 2n 2 kur y — : visu to rezultātu vidējais aritmētiskais lielums, kurus ieguvušas abas laboratorijas, mo : robeža, R : sakritība, r : atkārtojamība, n1 : 1. laboratorijā iegūto rezultātu skaits, n2 : 2. laboratorijā iegūto rezultātu skaits. Piezīme: Ja galarezultātu aprēķina, izmantojot formulu x = y ± y vai x = y /y (skat. attiecīgi IV pielikuma 3. un 4. iedaļu), tad R2x un r2x jāieliek formulā R2 un r2 vietā. b) Ja abas laboratorijas ievēro atkārtojamības prasību, tomēr neievēro sakritības prasību, gadījumā, kad otrās analīzes apstiprina pirmās, tad analizētais daudzums būtu jānoraida kā neatbilstīgs. Pretējā gadījumā daudzums jāpieņem. c) Ja tikai viena laboratorija ievēro atkārtojamības prasību, tad, lai izlemtu, vai pieņemt analizēto daudzumu, jāizmanto tās laboratorijas iegūtais galarezultāts, kura ievēro atkārtojamības prasību. d) Ja neviena laboratorija neievēro atkārtojamības prasību, tomēr ir ievērota sakritības prasība, tad piemēro a) iedaļu. e) Ja neviena laboratorija neievēro ne atkārtojamības prasību, ne sakritības prasību, tad analizētos daudzumus būtu jāpieņem, ja vienas laboratorijas iegūtie rezultāti ļauj izdarīt šādu secinājumu. f) Ja rezultāti ir iegūti ar neapstiprinātām metodēm, tad analizētos daudzumus būtu jāpieņem, ja vienas laboratorijas iegūtie rezultāti ļauj izdarīt šādu secinājumu. 3. Kompetentajai iestādei, tiklīdz iespējams, otrās analīzes rezultāti jāpaziņo uzņēmējam. Ja analizējamo daudzumu noraida, tad otrās analīzes izmaksas jāsedz uzņēmējam. 4. Ja piecu darba dienu laikā pēc paraugu ņemšanas uzņēmējs var pierādīt, ka paraugu ņemšana nav veikta pareizi, tad – ja vien iespējams – paraugu ņemšana jāatkārto. Ja paraugu ņemšanu nevar atkārtot, tad analizējamais daudzums jāpieņem. -------------------------------------------------- IX PIELIKUMS (8. pants) ŪDENS SATURA NOTEIKŠANA SVIESTĀ 1. Piemērošanas joma un nozare Ar šo references metodi nosaka metodi ūdens satura noteikšanai sviestā. 2. Atsauce IDF standarts 50 C: 1995 – Piens un piena produkti – Paraugu ņemšanas metodes. 3. Definīcija Ūdens saturs sviestā: masas zudums pēc minētajā standartā noteiktā karsēšanas procesa. To izsaka gramos uz 100 gramiem. 4. Princips Ūdens iztvaicēšana no testa porcijas pumeka klātbūtnē 102°C temperatūrā žāvēšanas skapī. 5. Aparatūra un materiāli Parastā laboratorijas aparatūra, un jo īpaši šāda: 5.1. Analītiskie svari ar jutību 1 mg. 5.2. Eksikators, kurā ir mitrumu efektīvi uzsūcoša viela (piemēram, svaigi žāvēts silikagels ar higroskopisku indikatoru). 5.3. Ventilējams ar termostatu regulējams žāvēšanas skapis, kas darbojas 102 ± 2°C temperatūrā visā kopējā darba telpā. 5.4. Stikla, porcelāna vai nerūsējoša metāla šķīvji, kuru augstums 20 mm, diametrs 60 līdz 80 mm. 5.5. Granulēts, mazgāts pumeks ar 0,8-10 mm diametru. 6. Paraugu ņemšana Skat. IDF 50 C: 1995 7. Procedūra 7.1. Testa parauga sagatavošana Laboratorijas paraugu noslēgtā stikla vai piemērotā plastmasas traukā, kam vajadzētu būt līdz pusei vai divām trešdaļām pilnam, uzsilda līdz temperatūrai, kurā paraugs būs pietiekami mīksts, lai atvieglotu tā pilnīgu sajaukšanu līdz viendabīgam stāvoklim (vai nu ar mehānisko kratītāju, vai ar roku). Maisīšanas temperatūrai parasti nevajadzētu pārsniegt 35°C. Paraugu atdzesē līdz telpas temperatūrai. Tiklīdz iespējams, pēc atdzesēšanas atver parauga trauku un pirms svēršanas ātri samaisa (ne ilgāk kā 10 sekundes) ar piemērotu rīku, piemēram, karoti vai lāpstiņu. 7.2. Ūdens satura noteikšana 7.2.1. Šķīvī (5.4. iedaļa) ieliek apmēram 10 g pumeka. 7.2.2. Pumeku, kas ielikts šķīvī, vismaz vienu stundu žāvē žāvēšanas skapī (5.3. iedaļa) 102 ± 2°C temperatūrā. Piezīme: žāvēšanas laiku, kas minēts 7.2.2., 7.2.5. un 7.2.7. iedaļā, sāk skaitīt tad, kad temperatūra žāvēšanas skapī sasniedz 102 ± 2 °C. 7.2.3. Ļauj šķīvim atdzist eksikatorā (5.2. iedaļā) līdz svaru telpas temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 1 mg. 7.2.4. Ar precizitāti līdz 1 mg šķīvī nosver apmēram 5 g testa parauga. 7.2.5. Ieliek šķīvi žāvēšanas skapī 102 ± 2 °C temperatūrā un atstāj uz trim stundām. 7.2.6. Ļauj šķīvim atdzist eksikatorā līdz svaru telpas temperatūrai un sver ar precizitāti līdz 1 mg. 7.2.7. Atkārto žāvēšanas procesu uz papildu laika posmiem līdz vienai stundai, atdzesē un katrreiz nosver, kā noteikts 7.2.6. iedaļā, kamēr iegūta konstanta masa (masas izmaiņas nepārsniedz 1 mg). Ja masa palielinājusies, aprēķiniem izmanto mazāko reģistrēto masu. 8. Rezultātu izteikšana 8.1. Aprēķina metode un formula Aprēķina ūdens saturu W kā masas procentus, izmantojot šādu formulu: W = m - m m - m × 100 kur m0 ir šķīvja ar pumeku masa gramos (7.2.3. iedaļa), m1 ir testa porcijas, šķīvja un pumeka masa gramos pirms žāvēšanas (7.2.4. iedaļa), m2 ir testa porcijas, šķīvja un pumeka masa gramos pēc žāvēšanas (7.2.7. iedaļa). Rezultātu izsaka līdz pirmajai zīmei aiz komata. 8.2. Atkārtojamība Absolūtā starpība starp rezultātiem, kas iegūti, vienam un tam pašam laborantam vienos un tajos pašos apstākļos veicot divas noteikšanas vienlaicīgi vai uzreiz vienu pēc otras identiskiem testa materiāliem ar to pašu aparatūru, nepārsniedz 0,2 %. 8.3. Sakritība Absolūtā starpība starp diviem atsevišķiem un neatkarīgiem rezultātiem, ko ieguvuši divi laboranti, kuri strādā dažādās laboratorijās ar identisku testa materiālu, nepārsniedz 0,3 %. 9. Testa ziņojums Testa ziņojumā norāda izmantotās metodes un iegūtos rezultātus. Tajā norāda arī visus datus par darbu, kas nav norādīti minētajā starptautiskajā standartā vai tiek uzskatīti par neobligātiem, kā arī datus par visiem starpgadījumiem, kas varētu būt ietekmējuši rezultātus. Testa ziņojumā ietver visu informāciju, kas vajadzīga parauga pilnīgai identificēšanai. -------------------------------------------------- X PIELIKUMS (8. pants) SVIESTS: BEZTAUKU SAUSNAS SATURA NOTEIKŠANA 1. Piemērošanas joma un nozare Šajā standartā noteikta metode beztauku sausnas satura noteikšanai sviestā. 2. Atsauces IDF standarts 50 C: 1995 – Piens un piena produkti – Paraugu ņemšanas metodes. 3. Definīcijas Beztauku sausnas saturs sviestā: vielu masas procenti, kā noteikts norādītajā procedūrā. To izsaka gramos uz 100 gramiem. 4. Princips Ūdens iztvaicēšana no zināmas masas sviesta, tauku ekstrahēšana ar petrolēteri un atlikuma nosvēršana. 5. Reaģents Petrolēteris ar vārīšanās intervālu starp 30 un 60 °C. Reaģents neatstāj vairāk kā 1 mg atlikuma pēc 100 ml iztvaicēšanas. 6. Aparatūra un materiāli 6.1. Analītiskie svari ar jutību 1 mg. 6.2. Eksikators, kurā ir mitrumu efektīvi uzsūcoša viela (piemēram, svaigi žāvēts silikagels ar higroskopisku indikatoru). 6.3. Ventilējams, ar termostatu regulējams žāvēšanas skapis, kas darbojas 102 ± 2 °C temperatūrā visā kopējā darba telpā. 6.4. Stikla, porcelāna vai nerūsējoša metāla šķīvji, kuru teknes augstums ir apmēram 20 mm, diametrs 60 līdz 80 mm, ar stikla stienīti maisīšanai. 6.5. Keramiskā stikla filtrtīģelis, kā poras diametrs ir 16 līdz 40 μm, ar sūcējkolbu. 7. Paraugu ņemšana Skat. IDF standartu 50 C: 1995. 8. Procedūra 8.1. Testa parauga sagatavošana Laboratorijas paraugu noslēgtā stikla vai piemērotā plastmasas traukā, kam vajadzētu būt līdz pusei vai divām trešdaļām pilnam, uzsilda līdz temperatūrai, kurā paraugs būs pietiekami mīksts, lai atvieglotu tā pilnīgu sajaukšanu līdz viendabīgam stāvoklim (vai nu ar mehānisko kratītāju, vai ar roku). Maisīšanas temperatūrai parasti nevajadzētu pārsniegt 35 °C. Paraugu atdzesē līdz telpas temperatūrai. Tiklīdz iespējams, pēc atdzesēšanas atver parauga trauku un pirms svēršanas ātri samaisa (ne ilgāk kā 10 sekundes) ar piemērotu rīku, piemēram, karoti vai lāpstiņu. 8.2. Noteikšana 8.2.1. Šķīvi ar stienīti (6.4. iedaļa) un tīģeli (6.5. iedaļa) vienu stundu žāvē žāvēšanas skapī (6.3. iedaļa). Ļauj šiem priekšmetiem atdzist eksikatorā un kopā tos nosver (t.i., šķīvi, stienīti un tīģeli) ar precizitāti līdz 1 mg (m0). Piezīmes: - Parasti ir pietiekami, ja atdzesēšanas laiks ir 45 minūtes. - Ir svarīgi, lai to pašu šķīvja, stienīša un tīģeļa komplektu izmantotu visām testa porcijām, ja no partijas analizē vairāk nekā vienu testa porciju. 8.2.2. Noņem tīģeli, pieraksta šķīvja un stienīša kopējo svaru ar precizitāti līdz 1 mg (m1). 8.2.3. Ar precizitāti līdz 1 mg šķīvī iesver apmēram 5 g testa parauga (8.1. iedaļa) (m2). 8.2.4. Ieliek šķīvi (kurā ir stienītis un sviests) žāvēšanas skapī 102 ± 2 °C temperatūrā un atstāj pa nakti. 8.2.5. Ļauj šķīvim (8.2.3. iedaļa) atdzist līdz istabas temperatūrai. 8.2.6. Šķīvī ielej 15 ml silta (apmēram 25° C) petrolētera un, cik iespējams, ar stikla stienīti atdala pie šķīvja pielipušās nogulsnes. Pārnes šķīdinātāju tīģelī un ļauj tam filtrēties sūcējkolbā. 8.2.7. Darbību, kas minēta 8.2.6. iedaļā veic vēl četras reizes. Ja uz šķīvja virsmas nav tauku pēdu, tad ceturtās mazgāšanas laikā pēc iespējas visas nogulsnes pārnes tīģelī. Citādi atkārto 8.2.6. iedaļā minēto darbību, līdz tauku pēdas ir pilnīgi likvidētas. 8.2.8. Nogulsnes tīģelī nomazgā ar 25 ml silta petrolētera. 8.2.9. Šķīvi, stikla stienīti un tīģeli 30 minūtes kopā žāvē žāvēšanas skapī 102 ± 2 °C temperatūrā. 8.2.10. Ļauj atdzist eksikatorā līdz istabas temperatūrai un nosver ar precizitāti līdz 1 mg. 8.2.11. Atkārto 8.2.9. un 8.2.10. iedaļā minētās darbības, līdz iegūst konstantu šķīvja, stienīša un tīģeļa kopējo masu (masas izmaiņas nepārsniedz 1 mg) (m3). 9. Rezultātu izteikšana 9.1. Beztauku sausnas satura aprēķināšana Aprēķina beztauku sausnas saturu BS kā masas procentus, izmantojot šādu formulu: SNF = m - m m - m × 100 kur m0 ir tukša šķīvja, stikla stienīša un tīģeļa (8.2.1. iedaļa) kopējā masa gramos, m1 ir tukša šķīvja un stikla stienīša kopējā masa gramos (8.2.2. iedaļa), m2 ir testa porcijas, šķīvja un stikla stienīša kopējā masa gramos (8.2.3. iedaļa), m3 ir šķīvja, stikla stienīša un tīģeļa ar nogulsnēm kopējā masa beigās gramos (8.2.11. iedaļa). Rezultātu izsaka līdz pirmajai zīmei aiz komata. 9.2. Atkārtojamība Absolūtā starpība starp rezultātiem, kas iegūti, vienam un tam pašam laborantam vienos un tajos pašos apstākļos veicot divas noteikšanas vienlaicīgi vai uzreiz vienu pēc otras identiskiem testa materiāliem ar to pašu aparatūru, nepārsniedz 0,1 %. 9.3. Sakritība Absolūtā starpība starp diviem atsevišķiem un neatkarīgiem rezultātiem, ko ieguvuši divi laboranti, kuri strādā dažādās laboratorijās ar identisku testa materiālu, nepārsniedz 0,2 %. 10. Testa ziņojums Testa ziņojumā norāda izmantotās metodes un iegūtos rezultātus. Tur norāda arī visus datus par darbu, kas nav norādīti šajā starptautiskajā standartā vai tiek uzskatīti par neobligātiem, kā arī datus par visiem starpgadījumiem, kas var būt ietekmējuši rezultātus. Testa ziņojumā ietver visu informāciju, kas vajadzīga parauga pilnīgai identificēšanai. Piezīme: Ja analīzes veic sālītam sviestam, pievienoto sāli nosaka kā beztauku sausnu. Lai noteiktu piena beztauku sausnas saturu, pievienotā sāls saturu atņem no beztauku sausnas satura. Aprēķinātie precizitātes parametri piena beztauku sausnas satura noteikšanai ir: Atkārtojamība : r = 0,104% Sakritība : R = 0,206%. Var nolemt, ka precizitātes parametri, kas iegūti beztauku sausnas noteikšanai, ir derīgi, lai noteiktu piena beztauku sausnas saturu. -------------------------------------------------- XI PIELIKUMS (8. pants) SVIESTA TAUKU SATURA NOTEIKŠANA Tauku saturu iegūst netieši, nosakot ūdens saturu un beztauku sausnas saturu attiecīgi saskaņā ar IX pielikumu un X pielikumu. Tauku procents pēc masas ir vienāds ar 100 - W + BS kur W : ir ūdens procenti pēc masas, BS : ir beztauku sausnas procenti pēc masas. Aprēķinātie precizitātes parametri tauku satura noteikšanai ir Atkārtojamība: | r = 0,22 % | Sakritība: | R = 0,36 % | -------------------------------------------------- XII PIELIKUMS (9. pants) VANILĪNA SATURA NOTEIKŠANA IEBIEZINĀTĀ SVIESTĀ, SVIESTĀ VAI KRĒJUMĀ AR AUGSTAS IZŠĶIRTSPĒJAS ŠĶIDRUMA HROMATOGRĀFIJU 1. Piemērošanas joma un nozare Ar šo metodi apraksta procedūru vanilīna daudzuma noteikšanai iebiezinātā sviestā, sviestā vai krējumā. 2. Princips Zināma daudzuma parauga ekstrahēšana ar izopropanola/etanola/acetonitrila maisījumu (1:1:2). Lielākās daļas tauku nogulsnēšana ar atdzesēšanu starp - 15 °C un - 20 °C, pēc tam seko centrifugēšana. Pēc atšķaidīšanas ar ūdeni veic vanilīna satura noteikšanu ar augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfiju (HPLC). 3. Aparatūra Parastā laboratorijas aparatūra, un jo īpaši šāda: 3.1. saldējamais skapis, kas darbojas - 15°C līdz - 20°C temperatūras amplitūdā; 3.2. šļirces ar 2 ml ietilpību; 3.3. pret šķīdumu, kurš satur 5 % ekstrakcijas šķīduma (4.4. iedaļa) rezistenti membrānu mikrofiltri ar poras izmēru 0,45 μm; 3.4. šķidruma hromatogrāfijas sistēma, kas sastāv no sūkņa (plūsma 1,0 ml/min.), inžektora (ar automātisko vai manuālo iesmidzināšanu 20 μl), UV detektora (darbojas 306 nm, 0,01 AU pilna skala), pierakstošās iekārtas vai integratora un kolonnas termostata, kas darbojas 25°C temperatūrā; 3.5. analītiskā kolonna (250 mm x 4,6 mm ID) uzpildīta ar LiChrospher RP 18 (Merck, 5 μm) vai līdzvērtīgu pildījumu; 3.6. priekškolonna (ca. 20 mm x 3 mm ID), kas sausi pildīta ar Perisorb RP 18 (30 līdz 40 μm) vai līdzvērtīgu pildījumu. 4. Reaģenti Visiem izmantotajiem reaģentiem jābūt ar atzītu analītisko kvalitāti. 4.1. Izopropanols. 4.2. Etanols, 96 % (V/V). 4.3. Acetonitrils. 4.4. Ekstrakcijas šķīdums. Sajauc izopropanolu (4.1. iedaļa), etanolu (4.2. iedaļa) un acetonitrilu (4.3. iedaļa) attiecībā 1:1:2 (V/V). 4.5. Vanilīns (4-hidroksi-3-metoksibenzaldehīds). 4.5.1. Vanilīna izejas šķīdums (= 500 μg/ml). Ar precizitāti līdz 0,1 mg nosver apmēram 50 mg (CM mg) vanilīna (4.5. iedaļa) mērkolbā ar 100 ml ietilpību, pievieno 25 ml ekstrakcijas šķīduma (4.4. iedaļa) un papildina ar ūdeni. 4.5.2. Vanilīna standartšķīdums (= 10 μg/ml). Ar pipeti pārnes 5 ml vanilīna izejas šķīduma (4.5.1. iedaļa) mērkolbā ar 250 ml ietilpību un papildina ar ūdeni. 4.6. HPLC kvalitātes metanols. 4.7. Ledus etiķskābe. 4.8. HPLC kvalitātes ūdens. 4.9. HPLC kustīgā fāze. Mērkolbā ar 1000 ml ietilpību sajauc 300 ml metanola (4.6. iedaļa) ar apmēram 500 ml ūdens (4.8. iedaļa) un 20 ml etiķskābes (4.7. iedaļa) un papildina ar ūdeni (4.8. iedaļa). Filtrē ar 0,45 μm filtru (3.3. iedaļa). 5. Procedūra 5.1. Testa parauga sagatavošana 5.1.1. Sviests. Karsē paraugu, līdz tas sāk kust. Izvairās no tā, ka paraugs vietām sakarstu virs 40°C. Kad paraugs kļuvis pietiekami plastisks, to homogenizē sakratot. Pirms parauga ņemšanas sviestu maisa 15 s. Mērkolbā ar 100 ml ietilpību ar precizitāti līdz 1 mg iesver apmēram 5 g (SM g) sviesta. 5.1.2. Iebiezināts sviests. Tieši pirms parauga ņemšanas ieliek trauku ar iebiezināto sviestu žāvēšanas skapī 40 līdz 50 °C temperatūrā, līdz tas pilnībā izkusis. Skalinot vai maisot sajauc paraugu, izvairoties no gaisa burbuļu veidošanās pārāk spēcīgas maisīšanas rezultātā. Mērkolbā ar 100 ml ietilpību ar precizitāti līdz 1 mg iesver apmēram 4 g (SM g) iebiezināta sviesta. 5.1.3. Krējums. Karsē paraugu ūdens peldē vai inkubatorā 35 līdz 40 °C temperatūrā. Taukus vienmērīgi sadala skalinot vai vajadzības gadījumā samaisot. Paraugu ātri atdzesē līdz 20 ± 2 °C. Paraugam būtu jāizskatās viendabīgam, pretējā gadījumā procedūra būtu jāatkārto. Mērkolbā ar 100 ml ietilpību ar precizitāti līdz 1 mg iesver apmēram 10 g (SM g) krējuma. 5.2. Testa šķīduma sagatavošana Testa porcijai (5.1.1., 5.1.2. vai 5.1.3. iedaļa ) pievieno apmēram 75 ml ekstrakcijas šķīduma (4.4. iedaļa), maisa vai enerģiski krata apmēram 15 minūtes un papildina ar ekstrakcijas šķīdumu (4.4. iedaļa). Apmēram 10 ml šā ekstrakta pārnes testa mēģenē, kurai ir aizbāznis. Ieliek testa mēģeni saldējamā skapī (3.1. iedaļa) un atstāj tur apmēram 30 minūtes. Auksto ekstraktu centrifugē 5 minūtes ar apmēram 2000 apgr./min. un tūlīt dekantē. Ļauj dekantētajam šķīdumam atdzist līdz istabas temperatūrai. Ar pipeti pārnes 5 ml dekantētā šķīduma mērkolbā ar 100 ml ietilpību un papildina ar ūdeni. Filtrē alikvotu ar membrānas mikrofiltru (3.3. iedaļa). Filtrāts ir gatavs noteikšanai ar HPLC. 5.3. Kalibrēšana Ar pipeti pārnes 5 ml vanilīna standartšķīduma (4.5.2. iedaļa) mērkolbā ar 100 ml ietilpību. Pievieno 5 ml ekstrakcijas šķīduma (4.4. iedaļa) un uzpilda ar ūdeni līdz zīmei. Šis šķīdums satur 0,5 μg/ml vanilīna. 5.4. Noteikšana ar HPLC Ļauj hromatogrāfijas sistēmai stabilizēties apmēram 30 minūtes. Iesmidzina standartšķīdumu (5.3. iedaļa). Atkārto, kamēr starpība starp maksimālajiem laukumiem vai maksimumu augstumiem starp divām secīgām iesmidzināšanām ir mazāks par 2 %. Aprakstītajos apstākļos vanilīna aiztures laiks ir apmēram 9 minūtes. Analizē standartšķīdumu (5.3. iedaļa) divas reizes, iesmidzinot 20 μl. Iesmidzina 20 μl testa sķīdumu (5.2. iedaļa). Nosaka iegūto vanilīna maksimuma laukumu vai maksimālo augstumu. Atkārto divkāršo standartšķīduma (5.3. iedaļa) iesmidzināšanu, 10 reizes iesmidzinot testa paraugus (5.2. iedaļa). 6. Rezultātu aprēķināšana Aprēķina vanilīna vidējo maksimuma laukumu (vai augstumu) (AC) saistībā ar grupētajām iesmidzināšanas reizēm katrai testa šķīdumu partijai (kopā četri laukumi vai augstumi). Aprēķina atbilstības koeficientu (R): R = AC/CM, kur CM ir vanilīna masa mg (4.5.1. iedaļa). Vanilīna (C) saturu (mg/kg) analizējamā paraugā izsaka ar šādu formulu: C = AS × 20 × 0,96SM × R kur AS = ir testa parauga vanilīna maksimuma laukums, SM = testa parauga masa gramos (5.1.1., 5.1.2. vai 5.1.3. iedaļa). Ja veic krējuma analīzes, lai noteiktu vanilīna saturu, marķiera koncentrācija jāizsaka kā mg marķiera/kg piena tauku. To dara, reizinot C ar 100/f, kur f ir procentos izteikts krējuma tauku saturs (m/m). 20 = ir koeficients, kurā ņemts vērā standarta un testa parauga atšķaidījums, 0,96 = korekcijas koeficients tauku saturam pirmajā testa parauga atšķaidījumā. Piezīme: Maksimuma laukuma vietā var izmantot maksimumu augstumus (skat. 8.3. iedaļu). 7. Metodes precizitāte 7.1. Atkārtojamība (r). Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, pēc iespējas īsā laikā vienam laborantam divreiz veicot noteikšanu identiskiem testa materiāliem ar to pašu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 16 mg/kg. 7.2. Sakritība (R). Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, laborantiem dažādās laboratorijās veicot divas noteikšanas identiskiem testa materiāliem ar dažādu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 27 mg/kg. 8. Pielaides robežas 8.1. Lai pārbaudītu viendabību, no iezīmētā produkta jāņem trīs paraugi. 8.2. Marķieris, kas iegūts vai nu no vaniļas, vai no sintētiskā vanilīna. 8.2.1. Inkorporācijas līmenis 4-hidroksi-3metoksibenzaldehīdam ir 250 g uz tonnu iebiezināta sviesta vai sviesta. Ja krējums ir iezīmēts, tad inkorporācijas līmenis ir 250 g uz tonnu piena tauku. 8.2.2. Lai pārbaudītu marķiera inkorporācijas līmeni un viendabīgumu, izmanto produkta analīzēs iegūtos triju paraugu rezultātus, un mazāko rezultātu salīdzina ar šādām robežām (ņemta vērā kritiskā starpība 95 % varbūtības līmenim (DCr95)): - 221,0 mg/kg (95 % no minimālā inkorporācijas līmeņa), - 159,0 mg/kg (70 % no minimālā inkorporācijas līmeņa). Marķiera koncentrāciju paraugā, no kā iegūts vismazākais rezultāts, izmanto saistībā ar interpolāciju starp 221,0 mg/kg un 159,0 mg/kg. 8.3. Marķieris, kas iegūts tikai no vaniļas pupām vai to apvienota ekstrakta. 8.3.1. Inkorporācijas līmenis 4-hidroksi-3-metoksibenzaldehīdam ir 100 g uz tonnu iebiezināta sviesta vai sviesta. Ja krējums ir iezīmēts, tad inkorporācijas līmenis ir 100 g uz tonnu piena tauku. 8.3.2. Lai pārbaudītu marķiera inkorporācijas līmeni un viendabīgumu, izmanto produkta analīzēs iegūtos triju paraugu rezultātus, un mazāko rezultātu salīdzina ar šādām robežām (ņemta vērā kritiskā starpība 95 % varbūtības līmenim (DCr95)): - 79,0 mg/kg (95 % no minimālā inkorporācijas līmeņa), - 54,0 mg/kg (70 % no minimālā inkorporācijas līmeņa). Marķiera koncentrāciju paraugā, no kā iegūts vismazākais rezultāts, izmanto saistībā ar interpolāciju starp 79,0 mg/kg un 54,0 mg/kg. 9. Piezīmes 9.1. Atkārtojamība r ir lielums, zem kura noteiktās iespējamības robežās var atrasties absolūtā starpība starp diviem atsevišķiem testa rezultātiem, kas iegūti no identiska testa materiāla ar to pašu metodi un tādos pašos apstākļos (tā pati aparatūra, tā pati laboratorija un īss starplaiks); ja nav citu norāžu, varbūtība ir 95 %. 9.2. Sakritība R ir lielums, zem kura noteiktās iespējamības robežās var atrasties absolūtā starpība starp diviem atsevišķiem testa rezultātiem, kas iegūti no identiska testa materiāla ar to pašu metodi dažādos apstākļos (dažādi laboranti, dažāda aparatūra, dažādas laboratorijas un/vai dažāds laiks); ja nav citu norāžu, varbūtība ir 95 %. 9.3. Pievienotā vanilīna reģenerācija 250 mg/kg sviesta eļļas līmenī mainās no 97,0 līdz 103,8. Vidējais konstatētais saturs bija 99,9 % ar 2,7 % standartnovirzi. 9.4. Standartšķīdums satur 5 % ekstrakcijas šķīduma, lai kompensētu maksimuma paplašināšanos, ko izraisa 5 % ekstrakcijas šķīduma testa paraugos. Tas nodrošina kvantifikāciju ar maksimuma augstumu. 9.5. Analīzes pamatā ir lineārās kalibrēšanas līnija bez pārrāvuma. Izmantojot attiecīgus standartšķīduma (4.5.2. iedaļa) atšķaidījumus, linearitāte būtu jāpārbauda, kad analīzes veic pirmo reizi un tad ar regulāriem intervāliem un pēc HPLC aprīkojuma nomaiņas vai labošanas. -------------------------------------------------- XIII PIELIKUMS (9. pants) BETA-APO-8’ KAROTĒNSKĀBES ETILESTERA NOTEIKŠANA IEBIEZINĀTĀ SVIESTĀ UN SVIESTĀ AR SPEKTROMETRIJU 1. Piemērošanas joma un nozare Ar šo metodi apraksta procedūru beta-apo-8’ karotēnskābes etilestera (apokarotēnesteris) daudzuma noteikšanai iebiezinātā sviestā un sviestā. Apokarotēnesteris ir visu to vielu summa paraugu ekstraktā, kuras iegūts apstākļos, kas aprakstīti metodē ar 440 nm gaismas absorbciju. 2. Princips Sviesta taukus izšķīdina petrolēterī un mēra absorbciju pie 440 nm. Apokarotēnestera saturu nosaka pret ārēju standartu. 3. Aparatūra 3.1. Mērpipetes ar 0,25, 0,50, 0,75 un 1,0 ml ietilpību. 3.2. Spektrofotometrs, kas piemērots izmantošanai pie 440 nm (un 447-449 nm) un aprīkots ar kivetēm, kuru optiskais mērceļš ir 1 cm. 3.3. Mērkolbas ar ietilpību 20 ml un 100 ml. 3.4. Analītiskie svari ar jutīgumu 0,1 mg. 4. Reaģenti Visiem reaģentiem jābūt ar atzītu analītisko kvalitāti. 4.1. Apokarotēnestera suspensija (apmēram 20 %). 4.1.1. Suspensijas saturu nosaka šādi. Mērkolbā (100 ml) iesver 400 mg, izšķīdina tajā 20 ml hloroforma (4.4. iedaļa) un uzpilda ar cikloheksānu (4.5. iedaļa). Atšķaida 5 ml šā šķīduma līdz 100 ml ar cikloheksānu (šķīdums A). Atšķaida 5 ml šķīduma A līdz 100 ml ar cikloheksānu. Absorbciju mēra pie 447-449 nm (mēra maksimumu pret cikloheksānu kā tukšo analīzi, izmantojot kivetes ar 1 cm garu optisko mērceļu). Apokarotēnestera saturs = A maks · 40000A · 2550 Amaks = mērīšanas šķīduma absorbcija maksimuma punktā, A = parauga masa (g), 2550 = A references (1 %, 1 cm) lielums. Suspensijas tīrība ir P ( %). Piezīme: Apokarotēnestera suspensija ir jutīga pret gaisu, karstumu un gaismu. Neatvērtā oriģināltraukā (noslēgts ar slāpekli) un vēsā vietā to var uzglabāt apmēram 12 mēnešus. Pēc atvēršanas saturs īsā laikā būtu jāizmanto. 4.1.2. Apokarotēnestera standartšķīdums, apm. 0,2 mg/ml. Ar precizitāti līdz 0,1 mg nosver apmēram 0,100 g apokarotēnestera suspensijas (4.1.1. iedaļa) (Wg), izšķīdina petrolspirtā (4.2. iedaļa), pēc iespējas visu šķīdumu pārnes mērkolbā ar 100 ml ietilpību un līdz zīmei piepilda ar petrolspirtu. Šis šķīdums satur (W.P)/10 mg/ml apokarotēnestera. Piezīme: Šķīdums jāuzglabā tumšā vēsā vietā. Pēc viena mēneša šķīdums vairs nav izmantojams. 4.2. Petrolspirts (40 - 60 °C). 4.3. Bezūdens granulēts nātrija sulfāts, kas iepriekš divas stundas žāvēts 102 °C temperatūrā. 4.4. Hloroforms. 4.5. Cikloheksāns. 5. Procedūra 5.1. Testa parauga sagatavošana 5.1.1. Iebiezināts sviests. Paraugu kausē žāvēšanas skapī apmēram 45 °C temperatūrā. 5.1.2. Sviests. Paraugu kausē žāvēšanas skapī apmēram 45 °C temperatūrā un reprezentatīvu daļu filtrē ar filtru, kas satur apmēram 10 gramus bezūdens nātrija sulfāta (4.3. iedaļa), vidē, kas aizsargāta no spēcīgas dabīgas vai mākslīgas gaismas un kas uzturēta 45 °C temperatūrā. Savāc pietiekamu daudzumu sviesta tauku. 5.2. Noteikšana Ar precizitāti līdz 1 mg nosver apmēram 1 g iebiezināta sviesta (vai ekstrahētu sviesta tauku (5.1.2. iedaļa)), (Mg). Izmantojot petrolspirtu (4.2. iedaļa), pēc iespējas visu nosvērto masu pārnes uz mērkolbu ar 20 ml ietilpību (Vml), uzpilda līdz zīmei un rūpīgi sajauc. Pārnes alikvotu uz 1 cm kiveti un mēra absorbciju pie 440 nm pret petrolspirta tukšo analīzi. Pamatojoties uz kalibrēšanas grafiku (C?/ml), iegūst apokarotēnestera koncentrāciju šķīdumā. 5.3. Kalibrēšanas grafiks Ar pipeti pārnes 0; 0,25; 0,5; 0,75 un 1,0 ml apokarotēnestera standartšķīduma (4.1.2. iedaļa) piecās mērkolbās ar 100 ml ietilpību. Atšķaida līdz attiecīgajam tilpumam ar petrolspirtu (4.2. iedaļa) un samaisa. Šķīdumu aptuvenās koncentrācijas sarindo no 0 līdz 2 μg/ml un precīzi tās aprēķina, pamatojoties uz standartšķīduma koncentrāciju (4.1.2. iedaļa) (W.P)/10 mg/ml. Absorbciju mēra pie 440 nm pret petrolspirta (4.2. iedaļa) tukšo mērījumu. Atliek absorbcijas lielumus uz y ass pret apokarotēnestera koncentrāciju uz x ass. 6. Rezultātu aprēķināšana 6.1. Apokarotēnestera saturu, kas izteikts mg/kg produkta aprēķina šādi. Iebiezināts sviests: (C.V)/M. Sviests: 0,82 (C.V)M, kur C = apokarotēnestera saturs, μg/ml, nolasīts no kalibrēšanas grafika (5.3. iedaļa). V = testa šķīduma (5.2. iedaļa) tilpums (ml). M = testa porcijas (5.2. iedaļa) masa (g). 0,82 = korekcijas koeficients sviesta tauku saturam sviestā. 7. Metodes precizitāte 7.1. Atkārtojamība 7.1.1. Sviesta analīze. Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, pēc iespējas īsā laikā vienam laborantam divreiz veicot noteikšanu identiskiem testa materiāliem ar to pašu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 1,4 mg/kg. 7.1.2. Iebiezināta sviesta analīze. Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, pēc iespējas īsā laikā vienam laborantam divreiz veicot noteikšanu identiskiem testa materiāliem ar to pašu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 1,6 mg/kg. 7.2. Sakritība 7.2.1. Sviesta analīze. Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, laborantiem dažādās laboratorijās divreiz veicot noteikšanu identiskiem testa materiāliem ar dažādu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 4,7 mg/kg. 7.2.2. Iebiezināta sviesta analīze. Starpība starp rezultātiem, kas iegūti, laborantiem dažādās laboratorijās divreiz veicot noteikšanu identiskiem testa materiāliem ar dažādu aparatūru, nedrīkst pārsniegt 5,3 mg/kg. 7.3. Precizitātes datu avots Precizitātes datus noteica eksperimentā, ko veica 1995. gadā, aptverot 11 laboratorijas un 12 iezīmētus paraugus (sešas aklās dubultanalīzes) sviestam un 12 iezīmētus paraugus (sešas aklās dubultanalīzes) iebiezinātam sviestam. 8. Pielaides robežas 8.1. Lai pārbaudītu, vai produkts iezīmēts pareizi, no iezīmētā produkta jāņem trīs paraugi. 8.2. Sviests 8.2.1. Inkorporācijas līmenis sviestam, ņemot vērā fona absorbciju, ir 22 mg/kg. 8.2.2. Lai pārbaudītu marķiera inkorporācijas līmeni un viendabīgumu, izmanto produkta analīzēs iegūtos triju paraugu rezultātus, un mazāko rezultātu salīdzina ar šādām robežām (ņemta vērā kritiskā starpība 95 % varbūtības līmenim (DCr95)): - 18,0 mg/kg (95 % no minimālā inkorporācijas līmeņa), - 13,0 mg/kg (70 % no minimālā inkorporācijas līmeņa). Marķiera koncentrāciju paraugā, no kā iegūts vismazākais rezultāts, izmanto saistībā ar interpolāciju starp 18,0 mg/kg un 13,0 mg/kg. 8.3. Iebiezināts sviests 8.3.1. Inkorporācijas līmenis iebiezinātam sviestam, ņemot vērā fona absorbciju, ir 24 mg/kg. 8.3.2. Lai pārbaudītu marķiera inkorporācijas līmeni un viendabīgumu, izmanto produkta analīzēs iegūtos triju paraugu rezultātus, un mazāko rezultātu salīdzina ar šādām robežām (ņemta vērā kritiskā starpība 95 % varbūtības līmenim (DCr95)): - 20,0 mg/kg (95 % no minimālā inkorporācijas līmeņa), - 14,0 mg/kg (70 % no minimālā inkorporācijas līmeņa). Marķiera koncentrāciju paraugā, no kā iegūts vismazākais rezultāts, izmanto saistībā ar interpolāciju starp 20,0 mg/kg un 14,0 mg/kg. -------------------------------------------------- XIV PIELIKUMS (9. pants) SITOSTERĪNA UN STIGMASTERĪNA NOTEIKŠANA SVIESTĀ UN IEBIEZINĀTĀ SVIESTĀ AR KAPILĀRO-KOLONNAS GĀZU HROMATOGRĀFIJU 1. PIEMĒROŠANAS JOMA UN NOZARE Ar šo metodi apraksta procedūru sitosterīna vai stigmasterīna daudzuma noteikšanai sviestā, sviestā un iebiezinātā sviestā. Sitosterīns jāaprēķina kā β-sitosterīna un 22 dihidro-β- sitosterīna summa, citus sitosterīnus uzskata par nenozīmīgiem. 2. PRINCIPS Sviestu vai iebiezinātu sviestu pārziepjo ar kālija hidroksīdu etanola šķīdumā, un nepārziepjojamo vielu ekstrahē ar dietilēteri. Sterīnus pārveido trimetilsililēteros un analizē ar kapilāro kolonnas gāzu hromatogrāfiju pret iekšējo standartu/betulīnu. 3. APARATŪRA 3.1. Pārziepjošanas kolba, kā ietilpība ir 150 ml, ar pieslīpētu savienojumu un atteces dzesinātāju. 3.2. Šķirpiltuves ar 500 ml ietilpību. 3.3. Kolbas ar 250 ml ietilpību. 3.4. Spiedienu izlīdzinošās piltuves ar 250 ml vai līdzīgu ietilpību dietilētera palieku savākšanai. 3.5. Stikla kolonna, 350 mm x 20 mm, ar keramiskā stikla aizbāzni. 3.6. Ūdens vanna vai sildapvalks. 3.7. Reakcijas kolbas ar 2 ml ietilpību. 3.8. Gāzu hromatogrāfs, kas piemērots izmantošanai ar kapilāro kolonnu un kas aprīkots ar sadales sistēmu, un kā sastāvdaļas ir šādas: 3.8.1. kamera ar regulējamu temperatūru vēlamās temperatūras uzturēšanai kolonnās ar precizitāti līdz ± 1 °C; 3.8.2. smidzinātājs ar pielāgojamu temperatūru; 3.8.3. liesmas jonizācijas detektors un pārveidotājs/pastiprinātājs; 3.8.4. reģistrējošā iekārta/integrators, kas piemērots darbam ar pārveidotāju/pastiprinātāju (3.8.3. iedaļa). 3.9. Kvarca kapilārā kolonna viscaur vienmērīgā 0,25 μm biezumā pārklāta ar BP1 vai līdzvērtīgu pārklājumu; kolonnai jāspēj izšķirt lanosterīna un sitosterīna trimetilsilila atvasinājumus. Piemērots ir BP1 ar garumu 12 m un iekšējo diametru 0,2 mm. 3.10. Gāzu hromatogrāfijas 1 μl mikrošļirce ar rūdītu adatu. 4. REAĢENTI Visiem reaģentiem jābūt ar atzītu analītisko kvalitāti. Jāizmanto destilēts ūdens vai ūdens ar vismaz līdzvērtīgu tīrību. 4.1. Etanols ar vismaz 95 % tīrību. 4.2. Kālija hidroksīda 60 % šķīdums, izšķīdina 600 g kālija hidroksīda (minimums 85 %) ūdenī un papildina ar ūdeni līdz vienam litram. 4.3. Betulīns ar vismaz 99 % tīrību. 4.3.1. Betulīna šķīdumi dietilēterī (4.4. iedaļa). 4.3.1.1. Sitosterīna noteikšanai izmantotā betulīna šķīduma koncentrācijai jābūt 1,0 mg/ml. 4.3.1.2. Stigmasterīna noteikšanai izmantotā betulīna šķīduma koncentrācijai jābūt 0,4 mg/ml. 4.4. Analītiski tīrs dietilēteris (bez peroksīdiem vai nogulsnēm). 4.5. Bezūdens granulēts nātrija sulfāts, kas iepriekš divas stundas žāvēts 102 °C temperatūrā. 4.6. Sililējošs reaģents, piemēram TRI-SIL (pieejams no Pierce Chemical Co, kat. Nr. 49001) vai līdzvērtīgs. (Svarīgi: TRI-SIL ir viegli uzliesmojoša, toksiska, kodīga un, iespējams, kancerogēna viela. Laboratorijas personālam jāzina drošības informācija par TRI-SIL un jāveic attiecīgi piesardzības pasākumi.) 4.7. Lanosterīns. 4.8. Sitosterīns ar zināmu tīrību, kas nav mazāka par 90 % (P). 1. piezīme: Kalibrēšanai izmantoto standartmateriālu tīrība jānosaka ar normalizācijas metodi. Pieņem, ka visi paraugā esošie sterīni ir atspoguļoti hromatogrammā, ka kopējais maksimumu laukums atspoguļo 100 % sterīna sastāvdaļu un ka ar detektoru noteiktie dati par sterīniem ir tādi paši. Sistēmas linearitāte jāapstiprina visos attiecīgajos koncentrācijas diapazonos. 4.8.1. Sitosterīna standartšķīdums – ar precizitāti līdz 0,001 mg/ml sagatavo šķīdumu, kas satur apmēram 0,5 mg/ml (W1) sitosterīna (4.8. iedaļa) dietilēterī (4.4. iedaļa). 4.9. Stigmasterīns ar zināmu tīrību, kas nav mazāka par 90 % (P). 4.9.1. Stigmasterīna standartšķīdums – ar precizitāti līdz 0,001 mg/ml sagatavo šķīdumu, kas satur apmēram 0,2 mg/ml (W1) stigmasterīna (4.9. iedaļa) dietilēterī (4.4. iedaļa). 4.10. Izšķirtspējas testa maisījums. Sagatavo šķīdumu, kas satur 0,05 mg/ml lanosterīna (4.7. iedaļa) un 0,5 mg/ml sitosterīna (4.8. iedaļa) dietilēterī (4.4. iedaļa). 5. METODE 5.1. Hromatogrāfijas standartšķīdumu sagatavošana. Vienlaicīgi ar pievienošanu pārziepjojamajam paraugam (skat. 5.2.2. iedaļu) iekšējais standartšķīdums (4.3.1. iedaļa) jāpievieno attiecīgajam sterīna standartšķīdumam. 5.1.1. Sitosterīna standarta hromatogrāfijas šķīdums: pārnes 1 ml sitosterīna standartšķīduma (4.8.1. iedaļa) abās divās reakcijas kolbās (3.7. iedaļa) un ar slāpekļa plūsmu aizvada dietilēteri. Pievieno 1 ml iekšējā šķīduma (4.3.1.1. iedaļa) un ar slāpekļa plūsmu aizvada dietilēteri. 5.1.2. Stigmasterīna standarta hromatogrāfijas šķīdums: pārnes 1 ml stigmasterīna standartšķīduma (4.9.1. iedaļa) abās divās reakcijas kolbās (3.7. iedaļa) un ar slāpekļa plūsmu aizvada dietilēteri. Pievieno 1 ml iekšējā šķīduma (4.3.1.2. iedaļa) un ar slāpekļa plūsmu aizvada dietilēteri. 5.2. Nepārziepjojamās vielas pagatavošana 5.2.1. Kausē sviesta paraugu temperatūrā, kas nepārsniedz 35 °C, maisot pamatīgi sajauc paraugu. Ar precizitāti līdz 1 mg kolbā ar ietilpību150 ml (3.1. iedaļa) iesver apmēram 1 g sviesta (W2) vai iebiezināta sviesta (W2). Pievieno 50 ml etanola (4.1. iedaļa) un 10 ml kālija hidroksīda šķīduma (4.2. iedaļa). Pieliek atteces dzesinātāju un 30 minūtes karsē apmēram 75 °C temperatūrā. Atvieno kondensatoru un atdzesē kolbu apmēram līdz telpas temperatūrai. 5.2.2. Ja jānosaka sitosterīns, kolbā ielej 1,0 ml iekšējā standartšķīduma (4.3.1.1. iedaļa) vai, ja jānosaka stigmasterīns - 4.3.1.2. iedaļā paredzētā šķīduma. Rūpīgi sajauc. Pēc iespējas visu kolbas saturu pārnes šķirpiltuvē ar 500 ml ietilpību (3.2. iedaļa), grozot mazgājot kolbu ar 50 ml ūdens un 250 ml dietilētera (4.4. iedaļa). Divas minūtes šķirpiltuvi enerģiski krata, un ļauj atdalīties fāzēm. Notecina apakšējo ūdens slāni un ar četriem secīgiem 100 ml ūdens alikvotiem kratot nomazgā ētera slāni. 2. piezīme Lai neveidotos emulsija, kolba pirmās divas reizes ar ūdeni jāmazgā viegli (10 apgriezieni). Kolbu mazgājot trešo reizi, to var darīt enerģiski, kratot 30 sekundes. Ja izveidojusies emulsija, to var likvidēt, pievienojot 5–10 ml etanola. Ja pievienots etanols, kolba nākamās divas reizes ar ūdeni jāmazgā enerģiski. 5.2.3. Tīro, no ziepēm brīvo ētera slāni laiž caur stikla kolonnu (3.5. iedaļa), kas satur 30 g bezūdens nātrija sulfāta (4.5. iedaļa). Ēteri savāc kolbā ar 250 ml ietilpību (3.3. iedaļa). Pievieno vienu viršanas ķermenīšu granulu un tvaicē gandrīz sausu ūdens peldē vai sildapvalkā, raugoties, lai tiktu savākts šķīdinātāja pārpalikumus. 3. piezīme: Ja parauga ekstrakti ir ņemti pilnīgā sausumā pārāk augstā temperatūrā, ir iespējami sterīna zudumi. 5.3. Trimetilsililēteru sagatavošana 5.3.1. Kolbā palikušo ētera šķīdumu ar 2 ml ētera pārnes uz reakcijas kolbu ar ietilpību 2 ml (3.7. iedaļa), un ar slāpekļa plūsmu aizvada ēteri. Kolbu mazgā ar divām secīgām 2 ml dietilētera alikvotiem, katrreiz pārnesot uz reakcijas kolbu un aizvadot ēteri ar slāpekli. 5.3.2. Sililē paraugu, pievienojot 1 ml TRI-SIL (4.6. iedaļa). Noslēdz reakcijas kolbu un enerģiski krata, lai izšķīdinātu paraugu. Ja paraugs pilnīgi neizšķīst, to silda līdz 65-70 °C. Pirms iesmidzināšanas gāzu hromatogrāfā ļauj nostāvēties vismaz piecas minūtes. Tāpat kā paraugus sililē standartus. Izšķirtspējas testa maisījumu (4.10. iedaļa) sililē tāpat kā paraugus. 4. piezīme: Sililēšana jāveic no ūdens brīvā vidē. Uz nepilnīgu betulīna sililēšanu norāda betulīna maksimumam tuvu esošs otrs maksimums. Etanola klātbūtne sililēšanas posmā traucēs sililēšanu. To var izraisīt neatbilstīga mazgāšana ekstrakcijas posmā. Ja pastāv šāda problēma, ekstrakcijas posmā var ieviest piekto mazgāšanu, enerģiski kratot 30 sekundes. 5.4. Gāzu hromatogrāfijas analīze 5.4.1. Darba apstākļu izvēle. Saskaņā ar ražotāja instrukcijām uzstāda gāzu hromatogrāfu. Norādījumi par darba apstākļiem ir šādi: - kolonnas temperatūra: 265 °C; - inžektora temperatūra: 265 °C; - detektora temperatūra: 300 °C; - nesējgāzes plūsmas ātrums: 0,6 ml/min; - ūdeņraža spiediens: 84 kPa; - gaisa sp