LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 251/1

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) 2016/1624

(2016. gada 14. septembris)

par Eiropas Robežu un krasta apsardzi un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/399 un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 863/2007, Padomes Regulu (EK) Nr. 2007/2004 un Padomes Lēmumu 2005/267/EK

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2. punkta b) un d) apakšpunktu un 79. panta 2. punkta c) apakšpunktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),

tā kā:

(1) Eiropadome 2015. gada 25. un 26. jūnija sanāksmē aicināja paplašināt centienus rast visaptverošu risinājumu nepieredzētajai migrantu plūsmai Savienības teritorijas virzienā, tostarp pastiprinot robežu pārvaldību, lai labāk pārvaldītu pieaugošās jauktās migrācijas plūsmas. Turklāt valstu vai valdību vadītāji 2015. gada 23. septembrī savā neoficiālajā sanāksmē par migrāciju uzsvēra vajadzību risināt dramatisko situāciju pie ārējām robežām un stiprināt minēto robežu kontroli, jo īpaši sniedzot Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, Eiropas Patvēruma atbalsta birojam (EASO) un Eiropolam papildu resursus cilvēkresursu un dalībvalstu tehniskā ieguldījuma veidā.

(2) Savienības politikas mērķis ārējo robežu pārvaldības jomā ir valstu un Savienības līmenī attīstīt un īstenot Eiropas integrēto robežu pārvaldību, kas neizbēgami izriet no personu brīvas pārvietošanās Savienībā un ir būtiska brīvības, drošības un tiesiskuma telpas sastāvdaļa. Eiropas integrētā robežu pārvaldība ir vitāli svarīga migrācijas pārvaldības uzlabošanā. Mērķis ir efektīvi pārvaldīt ārējo robežu šķērsošanu un risināt migrācijas problēmas, kā arī nākotnē iespējamus apdraudējumus pie šīm robežām, tādējādi palīdzot arī vērsties pret smagiem noziegumiem ar pārrobežu dimensiju un nodrošinot augsta līmeņa iekšējo drošību Savienībā. Tajā pat laikā ir jārīkojas, pilnībā ievērojot pamattiesības un tādā veidā, ka tiek aizsargāta personu brīva pārvietošanās Savienībā.

(3) Eiropas integrētā robežu pārvaldība, kas balstīta uz četru pakāpju piekļuves kontroles modeli, ietver pasākumus trešās valstīs, piemēram, – atbilstīgi kopējai vīzu politikai – pasākumus ar trešām kaimiņvalstīm, robežkontroles pasākumus pie ārējās robežas, riska analīzi un pasākumus Šengenas zonā, un atgriešanu.

(4) Īstenojot Eiropas integrēto robežu pārvaldību, būtu jānodrošina saskaņotība ar citiem politikas mērķiem, tostarp ar mērķi nodrošināt pienācīgu pārrobežu transporta darbību.

(5) Lai nodrošinātu efektīvu Eiropas integrētās robežu pārvaldības īstenošanu, būtu jāizveido Eiropas Robežu un krasta apsardze. Tai būtu jāpiešķir vajadzīgie finanšu resursi, cilvēkresursi un aprīkojums. Eiropas Robežu un krasta apsardzei būtu jāietver Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (“Aģentūra”) un par robežu pārvaldību atbildīgās valstu iestādes, tostarp krasta apsardze, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus. Tādējādi tā balstīsies uz kopīgu informācijas, spēju un sistēmu izmantošanu valstu līmenī un uz Aģentūras atbildes rīcību Savienības līmenī.

(6) Eiropas integrētā robežu pārvaldība būtu jāīsteno un atbildība par to būtu jāuzņemas kopīgi Aģentūrai un par robežu pārvaldību atbildīgajām valstu iestādēm, tostarp krasta apsardzei, ciktāl tā veic jūras robežu uzraudzības operācijas un jebkādus citus robežkontroles uzdevumus. Lai gan dalībvalstis saglabā primāro atbildību par savu ārējo robežu pārvaldību savās un visu dalībvalstu interesēs, Aģentūrai būtu jāatbalsta to Savienības pasākumu piemērošana, kuri attiecas uz ārējo robežu pārvaldību, pastiprinot, novērtējot un koordinējot to dalībvalstu darbības, kuras īsteno minētos pasākumus.

(7) Eiropas integrētā robežu pārvaldība nemaina Komisijas un dalībvalstu attiecīgās kompetences muitas jomā, jo īpaši attiecībā uz kontrolēm, riska pārvaldību un informācijas apmaiņu.

(8) Par politikas un tiesību aktu izstrādi ārējo robežu kontroles un atgriešanas jomā, tostarp Eiropas integrētās robežu pārvaldības stratēģijas izstrādi, aizvien ir atbildīgas Savienības iestādes. Būtu jāgarantē cieša koordinācija starp Aģentūru un minētajām iestādēm.

(9) Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, ko parasti dēvē par Frontex, tika izveidota ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2007/2004 (3). Kopš pienākumu izpildes sākšanas 2005. gada 1. maijā tai ir veiksmīgi izdevies palīdzēt dalībvalstīm īstenot ārējo robežu pārvaldības operatīvos aspektus, veicot kopīgas operācijas un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus, riska analīzi, informācijas apmaiņu, uzturot attiecības ar trešām valstīm un atgriežot atgriežamās personas.

(10) Ir nepieciešams efektīvi uzraudzīt ārējo robežu šķērsošanu, risināt migrācijas problēmas un nākotnē iespējamos apdraudējumus pie ārējām robežām, nodrošināt augstu iekšējās drošības līmeni Savienībā, aizsargāt Šengenas zonas darbību un ievērot vispārēju solidaritātes principu. Ņemot vērā iepriekš teikto, ir nepieciešams pastiprināt ārējo robežu pārvaldību, balstoties uz Frontex darbu un to turpmāk pilnveidojot par aģentūru ar kopīgu atbildību par ārējo robežu pārvaldību.

(11) Tāpēc būtu jāplašina Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām uzdevumi. Lai atspoguļotu minētās izmaiņas, tā būtu jāpārdēvē par Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūru, ko turpinās parasti dēvēt par Frontex. Tai būtu jāpaliek tai pašai juridiskajai personai, pilnībā turpinot visas tās darbības un procedūras. Aģentūras galvenajiem uzdevumiem vajadzētu būt izstrādāt tehnisko un operatīvo stratēģiju integrētas robežu pārvaldības īstenošanai Savienības līmenī, pārraudzīt efektīvu robežkontroles darbību uz ārējām robežām, sniegt dalībvalstīm pastiprinātu tehnisko un operatīvo palīdzību, veicot kopīgas operācijas un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus, nodrošināt pasākumu praktisku veikšanu gadījumos, kad pie ārējām robežām esošā situācija prasa steidzamu rīcību, sniegt tehnisko un operatīvo palīdzību, atbalstot tādu personu meklēšanas un glābšanas operācijas, kuras jūrā atrodas briesmās, un organizēt, koordinēt un veikt atgriešanas operācijas un atgriešanas nodrošināšanas operācijas.

(12) Aģentūrai savi uzdevumi būtu jāveic, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības nodrošināšanu.

(13) Aģentūrai savi uzdevumi būtu jāveic, neskarot dalībvalstu kompetenci attiecībā uz aizsardzību.

(14) Aģentūras paplašinātie uzdevumi un kompetences būtu jālīdzsvaro ar pastiprinātām pamattiesību garantijām un lielāku pārskatatbildību.

(15) Dalībvalstīm būtu jāspēj turpināt sadarbību operatīvā līmenī ar citām dalībvalstīm un/vai trešām valstīm pie ārējām robežām, tostarp militāras operācijas tiesībaizsardzības nolūkā, ciktāl minētā sadarbība ir saderīga ar Aģentūras darbībām.

(16) Lai spētu efektīvi pildīt savus uzdevumus, Aģentūra balstās uz sadarbību ar dalībvalstīm. Šajā ziņā ir svarīgi, lai Aģentūra un dalībvalstis darbotos godprātīgi un lai tās savlaicīgi apmainītos ar precīzu informāciju. Nevienai dalībvalstij nebūtu jāsniedz informācija, kuras izpaušanu tā uzskata par pretēju savas drošības būtiskām interesēm.

(17) Dalībvalstīm savās un citu dalībvalstu interesēs arī būtu jāievada dati Eiropas datubāzēs. Tāpat tām arī būtu jānodrošina, lai dati būtu precīzi, aktuāli un likumīgi iegūti un ievadīti.

(18) Aģentūrai būtu jāsagatavo vispārēja un īpašiem mērķiem paredzēta riska analīze, kas balstīta uz kopīgu integrētu riska analīzes modeli un ko piemēros gan pati Aģentūra, gan dalībvalstis. Aģentūrai, balstoties arī uz dalībvalstu sniegto informāciju, būtu jāsniedz pienācīga informācija, kas aptver visus ar Eiropas integrēto robežu pārvaldību saistītos aspektus, jo īpaši robežkontroli, atgriešanu, trešo valstu valstspiederīgo neatbilstīgu sekundāro kustību Savienībā, pārrobežu noziedzības, tostarp neatļautas robežšķērsošanas, sekmēšanu, cilvēku tirdzniecības, terorisma un hibrīddraudu novēršanu, kā arī situāciju trešās kaimiņvalstīs, lai dotu iespēju veikt atbilstošus pasākumus vai novērst identificētos apdraudējumus un riskus nolūkā uzlabot ārējo robežu integrēto pārvaldību.

(19) Ņemot vērā Aģentūras darbību pie ārējām robežām, tai būtu jāsekmē tādu smagu noziegumu ar pārrobežu dimensiju novēršana un atklāšana kā migrantu kontrabanda, cilvēku tirdzniecība un terorisms, ja tai ir pamats rīkoties un ja tā savā darbībā ir saņēmusi attiecīgu informāciju. Tai sava darbība būtu jāsaskaņo ar Eiropolu, kas ir aģentūra, kura ir atbildīga par atbalstu dalībvalstu rīcībai un to sadarbībai un par šīs rīcības un sadarbības stiprināšanu nolūkā novērst un apkarot smagus noziegumus, kuri skar divas vai vairākas dalībvalstis. Pārrobežu noziegumiem neizbēgami ir pārrobežu dimensija. Šādai pārrobežu dimensijai raksturīgi noziegumi, kas tieši saistīti ar neatļautu ārējās robežas šķērsošanu, tostarp cilvēku tirdzniecība vai migrantu kontrabanda. Neraugoties uz iepriekš minēto, Padomes Direktīvas 2002/90/EK (4) 1. panta 2. punktā dalībvalstīm ir atļauts nepiemērot sankcijas, ja šādu darbību mērķis ir humānās palīdzības sniegšana migrantiem.

(20) Kopīgas atbildības garā Aģentūras uzdevumam vajadzētu būt regulāri uzraudzīt ārējo robežu pārvaldību. Aģentūrai būtu jānodrošina pareiza un efektīva uzraudzība ne tikai ar riska analīzes, informācijas apmaiņas un Eiropas Robežu uzraudzības sistēmas (EUROSUR) starpniecību, bet arī nodrošinot no sava personāla izraudzītu ekspertu klātbūtni dalībvalstīs. Tāpēc Aģentūrai būtu jāspēj uz noteiktu laikposmu izvietot dalībvalstīs sadarbības koordinatorus, kuri šajā laikposmā ziņo izpilddirektoram. Sadarbības koordinatoru ziņojumam būtu jāveido daļa no neaizsargātības novērtējuma.

(21) Aģentūrai, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, būtu jāsagatavo neaizsargātības novērtējums, lai novērtētu dalībvalstu spēju un gatavību risināt problēmas pie savām ārējām robežām. Tajā būtu jāiekļauj novērtējums attiecībā uz dalībvalstu aprīkojumu, infrastruktūru, personālu, budžetu un finanšu resursiem, kā arī to ārkārtas situācijas plāniem, lai risinātu iespējamas krīzes pie ārējām robežām. Dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai novērstu jebkurus minētajā novērtējumā identificētus trūkumus. Izpilddirektoram būtu jāidentificē veicamie pasākumi un jāiesaka tie attiecīgajai dalībvalstij. Izpilddirektoram arī būtu jānosaka termiņš, kurā minētie pasākumi būtu jāveic. Ja nepieciešamie pasākumi netiek veikti noteiktajā termiņā, jautājums būtu jānodod valdei turpmāka lēmuma pieņemšanai.

(22) Ja Aģentūrai netiek ātri sniegta precīza informācija, kas nepieciešama, lai veiktu neaizsargātības novērtējumu, tai būtu jāspēj šo apstākli ņemt vērā, veicot neaizsargātības novērtējumu, ja vien netiek sniegti pienācīgi pamatoti iemesli datu nesniegšanai.

(23) Aģentūrai būtu jāorganizē atbilstoša tehniskā un operatīvā palīdzība dalībvalstīm, lai pastiprinātu dalībvalstu spēju pildīt savus pienākumus attiecībā uz ārējo robežu kontroli un risināt tādas problēmas pie ārējās robežas, kuras izriet no nelegālas imigrācijas vai pārrobežu noziedzības. Šādai palīdzībai nebūtu jāskar dalībvalstu attiecīgo iestāžu kompetence uzsākt kriminālizmeklēšanu. Šajā ziņā Aģentūrai pēc kādas dalībvalsts pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas būtu jāorganizē un jākoordinē vienai vai vairākām dalībvalstīm kopīgas operācijas un jāizvieto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības, kā arī vajadzīgais tehniskais aprīkojums. Tā var arī izvietot ekspertus, kas izraudzīti no tās personāla.

(24) Gadījumos, kad pie ārējām robežām ir konkrēta un nesamērīgi liela problēma, Aģentūrai pēc kādas dalībvalsts pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas būtu jāorganizē un jākoordinē ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumi un jāizvieto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības no ātrās reaģēšanas rezerves, kā arī tehniskais aprīkojums. Ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumiem uz ierobežotu laikposmu būtu jāsniedz pastiprinājums situācijās, kad nepieciešama tūlītēja atbildes rīcība un kad šāda iesaistīšanās nodrošinātu efektīvu atbildes rīcību. Lai nodrošinātu efektīvu šāda pasākuma darbību, dalībvalstīm būtu jādara ātrās reaģēšanas papildrezervei pieejami robežsargi un cits attiecīgs personāls un jāpiešķir vajadzīgais tehniskais aprīkojums. Aģentūrai un attiecīgajai dalībvalstij būtu jāvienojas par operatīvo plānu.

(25) Ja kāda dalībvalsts konkrētās tās ārējo robežu zonās saskaras ar konkrētām un nesamērīgi lielām migrācijas problēmām, kam raksturīgas lielas uz ieceļošanu vērstas jauktas migrācijas plūsmas, dalībvalstīm būtu jāspēj paļauties uz tehnisku un darbības pastiprinājumu. Tas būtu jāsniedz migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām karsto punktu zonās. Minētajās vienībās būtu jāietilpst ekspertiem, kurus no dalībvalstīm izvietojusi Aģentūra un EASO, un no Aģentūras, Eiropola vai citām attiecīgajām Savienības aģentūrām. Aģentūrai būtu jāpalīdz Komisijai koordinēt dažādu aģentūru darbs uz vietas.

(26) Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai iestādēm, kas varētu saņemt starptautiskās aizsardzības pieteikumus, piemēram, policijai, robežsardzei, imigrācijas iestādēm un ieslodzījuma vietu darbiniekiem, būtu vajadzīgā informācija. Tām būtu arī jānodrošina, lai šādu iestāžu darbinieki saņemtu nepieciešamā līmeņa apmācību, kas ir atbilstīga viņu uzdevumiem un atbildībai, un norādījumus informēt pieteikumu iesniedzējus par to, kur un kādā veidā var iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumus.

(27) Karsto punktu zonās dažādām aģentūrām un dalībvalstīm būtu jādarbojas, ievērojot to attiecīgās pilnvaras un kompetenci. Komisijai sadarbībā ar citām iesaistītajām aģentūrām būtu jānodrošina, lai darbība karsto punktu zonās atbilstu attiecīgajam Savienības acquis, tostarp kopējai Eiropas patvēruma sistēmai un pamattiesībām.

(28) Gadījumos, kad ārējās robežas kontrole ir padarīta neefektīva tādā mērā, ka tiek radīts risks apdraudēt Šengenas zonas darbību, vai nu tāpēc, ka dalībvalsts nav veikusi nepieciešamos pasākumus saskaņā ar neaizsargātības novērtējumu, vai tāpēc, ka dalībvalsts, kas saskaras ar konkrētām un nesamērīgi lielām problēmām pie ārējām robežām, nav pieprasījusi Aģentūrai pietiekamu atbalstu vai šo atbalstu neīsteno, būtu jāīsteno vienota, ātra un efektīva atbildes rīcība Savienības līmenī. Lai mazinātu minētos riskus un nodrošinātu labāku koordināciju Savienības līmenī, Komisijai būtu jāiesniedz Padomei priekšlikums lēmumam, kurā identificē pasākumus, kas jāīsteno Aģentūrai, un kurā pieprasa attiecīgajai dalībvalstij sadarboties ar Aģentūru minēto pasākumu īstenošanā. Tā kā pasākumiem, par kuriem jāpieņem lēmums un kuri, iespējams, varētu skart valstu izpildes un kontroles pilnvaras, var būt politiski sensitīvs raksturs, īstenošanas pilnvaras pieņemt šādu lēmumu būtu jāpiešķir Padomei. Aģentūrai tad būtu jānosaka rīcība, kas jāveic, lai praktiski izpildītu Padomes lēmumā noteiktos pasākumus. Tai pēc tam kopā ar attiecīgo dalībvalsti būtu jāizstrādā operatīvais plāns. Ja dalībvalsts neizpilda minēto Padomes lēmumu 30 dienu laikā un nesadarbojas ar Aģentūru minētajā lēmumā iekļauto pasākumu īstenošanā, Komisijai būtu jāspēj ierosināt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/399 (5) 29. pantā paredzētā īpašā procedūra, lai vērstos pret ārkārtējiem apstākļiem, kas rada risku visas “zonas bez iekšējām robežām” darbībai. Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza arī Regula (ES) 2016/399.

(29) Aģentūras rīcībā vajadzētu būt nepieciešamajam aprīkojumam un personālam, ko izvietot kopīgās operācijās vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumos. Tādēļ pēc dalībvalsts pieprasījuma vai situācijā, kurā ir nepieciešama steidzama rīcība, sākot ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus, Aģentūrai būtu jāspēj izvietot dalībvalstīs Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības no ātrās reaģēšanas rezerves, kam vajadzētu būt pastāvīgam korpusam, kuru veido dalībvalstu robežsargi un cits attiecīgais personāls. Rezervē vajadzētu būt vismaz 1 500 robežsargiem un citam attiecīgam personālam. Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību izvietošana no ātrās reaģēšanas rezerves nepieciešamības gadījumā būtu nekavējoties jāpapildina ar papildu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām.

(30) Regulas I pielikumā ir izklāstīts dalībvalstu ieguldījums ātrās reaģēšanas rezervē, kura pamatā ir solījumi, kas izdarīti, ņemot vērā šīs regulas spēkā stāšanās brīdī esošos apstākļus. Ja minētie apstākļi būtiski un strukturāli mainās, tostarp, ja tiek pieņemts lēmums par kontroles atcelšanu uz dalībvalstu iekšējām robežām, ievērojot attiecīgo pievienošanās aktu noteikumus, Komisijai būtu jāierosina atbilstīgi minētā pielikuma grozījumi.

(31) Ņemot vērā to, cik ātri būtu jānotiek aprīkojuma un personāla izvietošanai jo īpaši tajās ārējo robežu zonās, kuras pēkšņi saskaras ar lielu migrācijas plūsmu ieplūdumu, Aģentūrai būtu jāspēj izvietot arī pašai savu tehnisko aprīkojumu, kas tai būtu jāiegādājas savā īpašumā vai kopīpašumā ar kādu dalībvalsti. Dalībvalstij, kurā aprīkojums ir reģistrēts, būtu minētais tehniskais aprīkojums pēc pieprasījuma jādara pieejams Aģentūrai. Aģentūrai būtu arī jāpārvalda tehniskā aprīkojuma rezerve, ko sniegušas dalībvalstis, balstoties uz Aģentūras identificētajām vajadzībām, un kas būtu jānokomplektē ar transportlīdzekļiem un darbības aprīkojumu, kuru dalībvalstis iegādājušās atbilstīgi Iekšējās drošības fonda konkrētajām darbībām.

(32) Eiropadome 2015. gada 15. oktobrī aicināja paplašināt Frontex pilnvaras atgriešanas jomā, lai iekļautu tiesības tai pēc savas iniciatīvas organizēt kopīgas atgriešanas operācijas un pastiprinātu tās lomu attiecībā uz ceļošanas dokumentu ieguvi atgriežamajām personām.

(33) Aģentūrai būtu jāpastiprina sava palīdzība dalībvalstīm trešo valstu valstspiederīgo atgriešanā, ievērojot Savienības politiku atgriešanas jomā un saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/115/EK (6). Jo īpaši tai būtu jākoordinē un jāorganizē atgriešanas operācijas no vienas vai vairākām dalībvalstīm un jāorganizē un jāvada atgriešanas nodrošināšanas operācijas, lai stiprinātu to dalībvalstu atgriešanas sistēmu, kurām nepieciešama pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība, pildot to saistības veikt trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu saskaņā ar minēto direktīvu.

(34) Aģentūrai, pilnībā ievērojot pamattiesības, būtu jāsniedz vajadzīgā palīdzība dalībvalstīm, organizējot atgriežamo personu atgriešanas operācijas un atgriešanas nodrošināšanas operācijas. Tai nebūtu jāizvērtē dalībvalstu izdotie atgriešanas lēmumi pēc būtības. Turklāt Aģentūrai sadarbībā ar attiecīgo trešo valstu iestādēm būtu jāpalīdz dalībvalstīm iegūt atgriešanai nepieciešamos ceļošanas dokumentus.

(35) Palīdzībai dalībvalstīm atgriešanas procedūru veikšanā būtu jāietver tādas praktiskas informācijas sniegšana par atgriešanas trešām valstīm, kas ir būtiska šīs regulas īstenošanai, piemēram, kontaktinformācija vai cita loģistikas informācija, kura nepieciešama sekmīgai atgriešanas operāciju veikšanai. Atgriešanas lēmumu pieņemšanas nolūkā Aģentūrai nebūtu jāiesaistās informācijas sniegšanā dalībvalstīm par atgriešanas trešām valstīm.

(36) Tas, ka kāda dalībvalsts, iespējams, ir panākusi vienošanos ar kādu trešo valsti, neatbrīvo nedz Aģentūru, nedz dalībvalstis no to saistībām, kas tām jāpilda saskaņā ar Savienības vai starptautiskajām tiesībām, jo īpaši saistībā ar neizraidīšanas principa ievērošanu.

(37) Aģentūrai būtu jāizveido tādu piespiedu atgriešanas uzraudzības speciālistu, piespiedu atgriešanas pavadīšanas speciālistu un atgriešanas speciālistu rezerves, kurus dara pieejamus dalībvalstis un kuri būtu jāizvieto atgriešanas operācijās, un kuriem būtu jāietilpst īpaši veidotās Eiropas atgriešanas nodrošināšanas vienībās, ko izvieto atgriešanas nodrošināšanas operācijās. Rezervēs būtu jāiekļauj personāls ar specializētām zināšanām bērnu aizsardzības jomā. Aģentūrai būtu jāsniedz viņiem vajadzīgā apmācība.

(38) Saskaņā ar starptautisko tiesību instrumentiem, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par bērna tiesībām, atbilstīgi šai regulai ikviena persona, kas ir jaunāka par 18 gadiem, uzskatāma par bērnu. Bērna interesēm ir jābūt galvenajam apsvērumam Aģentūras darbībā.

(39) Būtu jāparedz īpaši noteikumi attiecībā uz atgriešanas darbībās iesaistītiem darbiniekiem, lai precizētu viņu uzdevumus, pilnvaras un pienākumus. Būtu jāizdod arī īpaši norādījumi par to kapteiņu pilnvarām, kas atbild par gaisa kuģi, un gaisa kuģa reģistrācijas valsts kriminālās jurisdikcijas paplašināšanu saskaņā ar starptautiskajām aviācijas tiesībām, jo īpaši Tokijas Konvenciju par noziegumiem un dažām citām nelikumīgām darbībām, kas izdarītas gaisa kuģos.

(40) Aģentūrai būtu jāizstrādā specifiski apmācības rīki, tostarp īpaša apmācība bērnu aizsardzības jomā. Tai būtu jāsniedz apmācība Savienības līmenī valstu robežsargu instruktoriem. Tai būtu arī jāpiedāvā papildu apmācības kursi un semināri, tostarp kompetento valsts struktūru amatpersonām, saistībā ar integrētās robežu pārvaldības uzdevumiem. Tai būtu jāietver apmācība par attiecīgajām Savienības un starptautiskajām tiesībām un par pamattiesībām. Būtu jāļauj Aģentūrai organizēt mācību pasākumus sadarbībā ar dalībvalstīm un trešām valstīm to teritorijā.

(41) Aģentūrai būtu jāuzrauga un jādod ieguldījums pētījumos, kas ir būtiski Eiropas integrētajai robežu pārvaldībai. Tai būtu jānodod informācija par šādiem pētījumiem Eiropas Parlamentam, dalībvalstīm un Komisijai.

(42) Lai efektīvi īstenotu integrētu ārējo robežu pārvaldību, ir nepieciešama regulāra, ātra un uzticama informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm. Aģentūrai būtu jāizstrādā un jāpārvalda informācijas sistēmas, kas sekmē šādu apmaiņu saskaņā ar Savienības tiesību aktiem datu aizsardzības jomā. Ir svarīgi, lai dalībvalstis Aģentūrai ātri sniegtu pilnīgu un precīzu informāciju, kas tai nepieciešama, lai tā varētu pildīt savus uzdevumus.

(43) Aģentūra, lai sasniegtu savus mērķus un ciktāl tas nepieciešams tās uzdevumu izpildei, var sadarboties ar Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām, kā arī ar starptautiskām organizācijām jautājumos, ko aptver šī regula, to darba vienošanos satvarā, kuras noslēgtas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un politikas nostādnēm. Komisijai būtu iepriekš jāapstiprina šādas darba vienošanās.

(44) Valstu iestādes, kuras veic krasta apsardzes funkcijas, atbild par plašu uzdevumu klāstu, kas var ietvert kuģošanas drošību, drošumu, meklēšanu un glābšanu, robežkontroli, zivsaimniecības kontroli, muitas kontroli, vispārējo tiesībaizsardzību un vides aizsardzību. Tāpēc Aģentūrai, Eiropas Zivsaimniecības kontroles aģentūrai, kas izveidota ar Padomes Regulu (EK) Nr. 768/2005 (7), un Eiropas Jūras drošības aģentūrai, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1406/2002 (8), būtu jāuzlabo sadarbība savā starpā un ar tām valstu iestādēm, kuras veic krasta apsardzes funkcijas, lai palielinātu jūrlietu situācijas apzināšanos un atbalstītu saskaņotu un izmaksu ziņā efektīvu rīcību. Sinerģijām starp dažādiem ar jūras vidi saistītiem dalībniekiem būtu jāatbilst Eiropas integrētās robežu pārvaldības un jūras drošības stratēģijām.

(45) Šīs regulas īstenošana neietekmē nedz kompetences sadalījumu starp Savienību un dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem, nedz dalībvalstu saistības saskaņā ar starptautiskām konvencijām, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju, Starptautisko konvenciju par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras, Starptautisko konvenciju par meklēšanu un glābšanu jūrā, Starptautisko konvenciju par kuģu izraisīta piesārņojuma novēršanu, Starptautisko konvenciju par jūrnieku sagatavošanas, sertificēšanas un sardzes pildīšanas standartiem un citiem attiecīgiem starptautisko jūras tiesību instrumentiem.

(46) Aģentūrai būtu jāsekmē un jāveicina tehniskā un operatīvā sadarbība dalībvalstu un trešo valstu starpā Savienības ārējo attiecību politikas satvarā. Šajā ziņā tai būtu jākoordinē dalībvalstu un trešo valstu operatīvā sadarbība ārējo robežu pārvaldības jomā, jāizvieto trešās valstīs sadarbības koordinatori un jāsadarbojas ar trešo valstu iestādēm atgriešanas jautājumos, tostarp attiecībā uz ceļošanas dokumentu ieguvi. Aģentūrai un dalībvalstīm, sadarbojoties ar trešām valstīm, būtu vienmēr jāievēro Savienības tiesības, tostarp pamattiesības un neizraidīšanas princips. Tām šādi būtu jārīkojas arī tad, ja sadarbība ar trešām valstīm notiek minēto valstu teritorijā. Lai palielinātu pārredzamību un pārskatatbildību, Aģentūrai gada ziņojumā būtu jāziņo par sadarbību ar trešām valstīm.

(47) Eiropas Robežu un krasta apsardzei, kas ietver Aģentūru un dalībvalstu iestādes, kuras ir atbildīgas par robežu pārvaldību, tostarp krastu apsardzi, ciktāl tā pilda robežkontroles uzdevumus, būtu jāpilda savi uzdevumi, pilnībā ievērojot pamattiesības, jo īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartu (“harta”), Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, attiecīgās starptautiskās tiesības, tostarp Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par bērna tiesībām, Konvenciju par jebkādas sieviešu diskriminācijas izskaušanu, Konvenciju par bēgļu statusu un saistības attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieejamību, jo īpaši neizraidīšanas principu, Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju, Starptautisko konvenciju par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras un Starptautisko konvenciju par meklēšanu un glābšanu uz jūras. Saskaņā ar Savienības tiesībām un minētajiem instrumentiem Aģentūrai būtu jāpalīdz dalībvalstīm veikt meklēšanas un glābšanas operācijas, lai aizsargātu un glābtu cilvēku dzīvības, kur un kad nepieciešams.

(48) Ņemot vērā to, ka Aģentūrai ir aizvien vairāk uzdevumu, tai būtu jāturpina izstrādāt un īstenot stratēģiju, lai uzraudzītu un nodrošinātu pamattiesību aizsardzību. Šādā nolūkā tai būtu jānodrošina tās pamattiesību amatpersonai pienācīgi resursi un personāls atbilstoši tās pilnvarām un darba apjomam. Pamattiesību amatpersonai vajadzētu būt pieejai visai informācijai, kas nepieciešama, lai pildītu tās uzdevumus. Aģentūrai būtu jāizmanto savas funkcijas, lai aktīvi veicinātu Savienības acquis piemērošanu attiecībā uz ārējo robežu pārvaldību, tostarp attiecībā uz pamattiesību un starptautiskās aizsardzības ievērošanu.

(49) Šajā regulā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti Līguma par Eiropas Savienību (LES) 2. un 6. pantā un atspoguļoti hartā. Jo īpaši šī regula cenšas nodrošināt, lai pilnībā tiktu ievērota cilvēka cieņa, tiesības uz dzīvību, tiesības uz brīvību un drošību, tiesības uz personas datu aizsardzību, tiesības uz patvērumu, tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, bērna tiesības, spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegums un cilvēku tirdzniecības aizliegums. Tā arī tiecas veicināt nediskriminēšanas un neizraidīšanas principu piemērošanu.

(50) Ar šo regulu būtu jāizveido sūdzību mehānisms, lai Aģentūra sadarbībā ar pamattiesību amatpersonu aizsargātu pamattiesību ievērošanu visās Aģentūras darbībās. Tam vajadzētu būt administratīvam mehānismam, ar kuru pamattiesību amatpersonai būtu jāatbild par Aģentūras saņemto sūdzību apstrādi saskaņā ar tiesībām uz labu pārvaldību. Pamattiesību amatpersonai būtu jāizskata sūdzības pieņemamība, jāreģistrē pieņemamās sūdzības, jāpārsūta visas reģistrētās sūdzības izpilddirektoram, jāpārsūta sūdzības par vienību dalībniekiem viņu piederības dalībvalstij un jāreģistrē Aģentūras vai minētās dalībvalsts turpmākie pasākumi. Mehānismam vajadzētu būt efektīvam, nodrošinot, lai uz sūdzībām tiktu pienācīgi reaģēts. Sūdzību mehānismam nebūtu jāskar iespēja izmantot administratīvās un tiesiskās aizsardzības līdzekļus, un tas nebūtu jāuzskata par prasību šādu tiesiskās aizsardzības līdzekļu izmantošanai. Kriminālizmeklēšana būtu jāveic dalībvalstīm. Lai uzlabotu pārredzamību un pārskatatbildību, Aģentūrai gada ziņojumā būtu jāziņo par sūdzību mehānismu. Tajā būtu jo īpaši jānorāda saņemto sūdzību skaits, pamattiesību pārkāpumu veidi, attiecīgās operācijas un, ja iespējams, arī Aģentūras un dalībvalstu veiktie turpmākie pasākumi.

(51) Aģentūrai vajadzētu būt neatkarīgai attiecībā uz tehniskajiem un operatīvajiem jautājumiem un juridiski, administratīvi un finansiāli autonomai. Šāda nolūkā ir nepieciešams un lietderīgi, lai tā būtu Savienības struktūra, kurai ir juridiskas personas statuss un kura izmanto īstenošanas pilnvaras, ko tai piešķir ar šo regulu.

(52) Komisijai un dalībvalstīm vajadzētu būt pārstāvētām valdē, lai īstenotu uzraudzību pār Aģentūru. Ja iespējams, valdei būtu jāsastāv no to valsts dienestu operatīvajiem vadītājiem, kas ir atbildīgi par robežsardzes vadību, vai to pārstāvjiem. Valdē pārstāvētajām pusēm būtu jācenšas ierobežot savu pārstāvju mainību, lai nodrošinātu valdes darba nepārtrauktību. Šai valdei būtu jāuztic nepieciešamās pilnvaras, lai izveidotu Aģentūras budžetu, pārbaudītu tā izpildi, pieņemtu atbilstīgus finanšu noteikumus, izveidotu pārredzamas darba procedūras Aģentūras lēmumu pieņemšanai un ieceltu izpilddirektoru un izpilddirektora vietnieku. Aģentūra būtu jāvada un tai būtu jādarbojas, ņemot vērā kopējās pieejas decentralizētajām Savienības aģentūrām principus, ko 2012. gada 19. jūlijā pieņēma Eiropas Parlaments, Padome un Komisija.

(53) Lai nodrošinātu Aģentūras autonomiju, tai būtu jāpiešķir autonoms budžets, kura ieņēmumus lielākoties veido Savienības iemaksa. Attiecībā uz Savienības iemaksu un visām citām subsīdijām, ko piešķir no Savienības vispārējā budžeta, būtu jāpiemēro Savienības budžeta procedūra. Finanšu pārskatu revīzija būtu jāveic Revīzijas palātai.

(54) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (9) būtu bez ierobežojumiem jāpiemēro Aģentūrai, kam būtu jāpievienojas Eiropas Parlamenta, Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Kopienu Komisijas 1999. gada 25. maija Iestāžu nolīgumam par iekšējo izmeklēšanu, kuru veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (10).

(55) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 (11) būtu jāpiemēro Aģentūrai. Aģentūrai būtu jānodrošina pēc iespējas lielāka pārredzamība attiecībā uz tās darbību, neapdraudot tās operāciju mērķa sasniegšanu. Tai būtu jāpublisko informācija par visām tās darbībām. Tai būtu arī jānodrošina, lai sabiedrībai un visām ieinteresētajām pusēm tiktu ātri sniegta informācija par tās darbu.

(56) Aģentūrai arī būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei pēc iespējas pilnīgs ziņojums par savu darbību.

(57) Jebkura personas datu apstrāde, ko veic Aģentūra saistībā ar šo regulu, būtu jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 45/2001 (12).

(58) Jebkura personas datu apstrāde, ko veic dalībvalstis saistībā ar šo regulu, būtu jāveic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (13). Gadījumos, kad datu apstrāde galvenokārt ir nepieciešama, lai nodrošinātu augstu iekšējās drošības līmeni Savienībā, jo īpaši attiecībā uz darbībām, kuras saistītas ar migrācijas plūsmu uzraudzību un riska analīzi, to personas datu apstrādei, kas savākti kopīgo operāciju, pilotprojektu un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu laikā un ko savākušas migrācijas pārvaldības atbalsta vienības, vai kas savākti sadarbībā ar Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem, aģentūrām un starptautiskām organizācijām, piemēro Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (14). Jebkurā personas datu apstrādē būtu jāievēro nepieciešamības un proporcionalitātes principi.

(59) Tā kā šīs regulas mērķus, proti, attīstīt un īstenot integrētas ārējo robežu pārvaldības sistēmu, lai nodrošinātu pareizu Šengenas zonas darbību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, tām rīkojoties nekoordinēti, bet iekšējo robežkontroļu neesamības dēļ un ņemot vērā ievērojamās migrācijas problēmas pie ārējām robežām un vajadzību efektīvi uzraudzīt minēto robežu šķērsošanu un veicināt augstu iekšējās drošības līmeni Savienībā, minētos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar LES 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.

(60) Ārējās robežas, kas minētas šajā regulā, ir robežas, uz kurām attiecas Regulas (ES) 2016/399 II sadaļa un ietver Šengenas zonas dalībvalstu ārējās robežas saskaņā ar LES un Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) pielikumā iekļautā Protokola Nr. 19 par Šengenas acquis, kas integrēts Eiropas Savienības sistēmā, 1. pantu.

(61) Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju – saskaņā ar Nolīgumu, kas noslēgts starp Eiropas Savienības Padomi, Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā (15), piemērošanā un pilnveidošanā, šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK (16) 1. panta A punktā. Vienošanās starp Eiropas Kopienu un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par aspektiem šo valstu dalībai Eiropas Aģentūrā operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (17) paredz noteikumus minēto valstu dalībai aģentūras darbā, tostarp noteikumus par finanšu iemaksām un personālu.

(62) Attiecībā uz Šveici – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana (18), kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK (19) 3. pantu.

(63) Attiecībā uz Lihtenšteinu – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana (20), kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta A punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2011/350/ES (21) 3. pantu.

(64) Nolīgumā starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti, no otras puses, par aspektiem minēto valstu dalībai Eiropas aģentūrā operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (22) ir paredzēti noteikumi minēto valstu dalībai aģentūras darbā, tostarp noteikumi par finanšu iemaksām un personālu.

(65) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Dānija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā un Dānijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro. Tā kā šī regula pilnveido Šengenas acquis, Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo regulu, izlemj, vai tā to ieviesīs savos tiesību aktos.

(66) Šī regula ir to Šengenas acquis ir to noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK (23), tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs regulas pieņemšanā un Apvienotajai Karalistei šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro.

(67) Šī regula ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (24), tādēļ Īrija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā un Īrijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro.

(68) Saskaņā ar noteikumiem, ko valde nosaka katrā atsevišķā gadījumā, Aģentūrai būtu jāveicina to konkrēto darbību organizēšana, kurās dalībvalstis var izmantot speciālās zināšanas un aprīkojumu, ko Īrija un Apvienotā Karaliste varētu būt gatavas piedāvāt. Tālab Īrijas un Apvienotās Karalistes pārstāvji var tikt uzaicināti piedalīties valdes sanāksmēs, lai viņi varētu pilnvērtīgi piedalīties šādu specifisku darbību sagatavošanā.

(69) Pastāv nesaskaņas starp Spānijas Karalisti un Apvienoto Karalisti par Gibraltāra robežu demarkāciju.

(70) Šīs regulas piemērošanas apturēšana attiecībā uz Gibraltāra robežām nenozīmē nekādas izmaiņas iesaistīto valstu attiecīgajās nostājās.

(71) Ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 28. panta 2. punktu, un tas sniedza atzinumu 2016. gada 18. martā (25).

(72) Šīs regulas mērķis ir grozīt un paplašināt Regulas (EK) Nr. 2007/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 863/2007 (26), kā arī Padomes Lēmuma 2005/267/EK (27) noteikumus. Tā kā veicamie grozījumi ir būtiski skaita un rakstura ziņā, minētie akti skaidrības labad būtu jāaizstāj un jāatceļ,

IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

I NODAĻA

Eiropas Robežu un krasta apsardze

1. pants

Priekšmets

Ar šo regulu izveido Eiropas Robežu un krasta apsardzi, lai nodrošinātu Eiropas integrēto robežu pārvaldību pie ārējām robežām nolūkā efektīvi pārvaldīt ārējo robežu šķērsošanu. Tas ietver vēršanos pret migrācijas problēmām un nākotnē iespējamiem apdraudējumiem pie minētajām robežām, tādējādi sniedzot ieguldījumu smagu noziegumu ar pārrobežu dimensiju novēršanā, lai nodrošinātu augstu iekšējās drošības līmeni Savienībā, pilnībā ievērojot pamattiesības un vienlaikus nodrošinot personu brīvu pārvietošanos tajā.

2. pants

Definīcijas

Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

1) “ārējās robežas” ir ārējās robežas, kā definēts Regulas (ES) 2016/399 2. panta 2. punktā un uz kurām attiecas minētās regulas II sadaļa;

2) “robežkontrole” ir robežkontrole, kā definēts Regulas (ES) 2016/399 2. panta 10. punktā;

3) “robežsargs” ir robežsargs, kā definēts Regulas (ES) 2016/399 2. panta 14. punktā;

4) “Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības” ir robežsargu un cita attiecīgā personāla vienības no iesaistītajām dalībvalstīm, tostarp robežsargi un cits attiecīgs personāls, kurus dalībvalstis norīkojušas uz Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūru kā dalībvalstu ekspertus, kas jāizvieto kopīgo operāciju, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu laikā, kā arī saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām;

5) “uzņēmēja dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā notiek vai kurā tiek sākta kopīga operācija vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākums, atgriešanas operācija vai atgriešanas nodrošināšanas operācija, vai kurā ir izvietota migrācijas pārvaldības atbalsta vienība;

6) “piederības dalībvalsts” ir dalībvalsts, kuras robežsargs vai cits attiecīgs darbinieks ir Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību dalībnieks;

7) “iesaistītā dalībvalsts” ir dalībvalsts, kura piedalās kopīgā operācijā, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumā, atgriešanas operācijā, atgriešanas nodrošināšanas operācijā vai migrācijas pārvaldības atbalsta vienības izvietošanā, sniedzot tehnisko aprīkojumu, robežsargus un citu attiecīgu personālu, kas izvietoti kā daļa no Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām, kā arī dalībvalsts, kas piedalās atgriešanas operācijās vai atgriešanas nodrošināšanas operācijās, sniedzot tehnisko aprīkojumu vai personālu, bet kura nav uzņēmēja dalībvalsts;

8) “vienību dalībnieks” ir Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību vai tāda personāla vienību dalībnieks, kas iesaistīts ar atgriešanu saistītu uzdevumu izpildē un piedalās atgriešanas operācijās vai atgriešanas nodrošināšanas operācijās;

9) “migrācijas pārvaldības atbalsta vienība” ir ekspertu vienība, kura sniedz dalībvalstīm tehnisko un operatīvo atbalstu karsto punktu zonās un kuras sastāvā ietilpst eksperti, ko no dalībvalstīm izvietojusi Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra un Eiropas Patvēruma atbalsta birojs, kā arī Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras, Eiropola vai citu attiecīgu Savienības aģentūru eksperti;

10) “karsto punktu zona” ir zona, kurā uzņēmēja dalībvalsts, Komisija, attiecīgās Savienības aģentūras un iesaistītās dalībvalstis sadarbojas, lai pārvaldītu esošu vai iespējamu nesamērīgi lielu migrācijas problēmu, kam raksturīgs būtisks tādu migrantu skaita pieaugums, kuri ierodas pie ārējām robežām;

11) “atgriešana” ir atgriešana, kā definēts Direktīvas 2008/115/EK 3. panta 3. punktā;

12) “atgriešanas lēmums” ir administratīvs vai tiesas lēmums vai akts, kurā noteikts vai paziņots, ka trešās valsts valstspiederīgā uzturēšanās ir nelikumīga, un kurā noteikts vai uzdots pienākums atgriezties, ievērojot Direktīvu 2008/115/EK;

13) “atgriežamā persona” ir trešās valsts valstspiederīgais, kurš uzturas nelikumīgi un uz kuru attiecas dalībvalsts izdots atgriešanas lēmums;

14) “atgriešanas operācija” ir operācija, kuru koordinē Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra un kurā ir iesaistīts vienas vai vairāku dalībvalstu sniegts tehniskais un operatīvais atbalsts, un kuras laikā atgriežamās personas no vienas vai vairākām dalībvalstīm tiek atgrieztas piespiedu kārtā vai brīvprātīgi;

15) “atgriešanas nodrošināšanas operācija” ir Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras darbība, ar kuru dalībvalstīm tiek sniegta pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība, kuru veido Eiropas atgriešanas nodrošināšanas vienību izvietošana dalībvalstīs un atgriešanas operāciju organizēšana;

16) “pārrobežu noziedzība” ir jebkādi smagi noziegumi ar pārrobežu dimensiju, kas izdarīti uz ārējām robežām vai to tuvumā vai kas ir saistīti ar ārējām robežām.

3. pants

Eiropas Robežu un krasta apsardze

1. Eiropas Robežu un krasta apsardzi veido Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (“Aģentūra”) un dalībvalstu iestādes, kas atbild par robežu pārvaldību, tostarp robežsardze, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus.

2. Aģentūra ar valdes lēmumu, kura pamatā ir izpilddirektora priekšlikums, izveido tehnisko un operatīvo stratēģiju Eiropas integrētajai robežu pārvaldībai. Aģentūra pamatotos gadījumos ņem vērā dalībvalstu īpašo situāciju, jo īpaši to ģeogrāfisko novietojumu. Šī stratēģija atbilst 4. pantam. Tā veicina un atbalsta Eiropas integrētās robežu pārvaldības īstenošanu visās dalībvalstīs.

3. Valstu iestādes, kas atbild par robežu pārvaldību, tostarp krasta apsardze, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus, izveido savas valstu stratēģijas integrētai robežu pārvaldībai. Minētās valstu stratēģijas atbilst 4. pantam un šā panta 2. punktā minētajai stratēģijai.

4. pants

Eiropas integrētā robežu pārvaldība

Eiropas integrēto robežu pārvaldību veido šādas sastāvdaļas:

a) robežkontrole, tostarp pasākumi likumīgas robežšķērsošanas atvieglošanai un vajadzības gadījumā pasākumi, kas saistīti ar tādas pārrobežu noziedzības novēršanu un atklāšanu kā migrantu kontrabanda, cilvēku tirdzniecība un terorisms, un pasākumi tādu personu nosūtīšanai, kurām vajadzīga starptautiskā aizsardzība vai kuras vēlas iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu;

b) tādu personu meklēšanas un glābšanas operācijas, kuras jūrā atrodas briesmās, ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 656/2014 (28) un starptautiskajām tiesībām uzsāk un veic situācijās, kādas var rasties jūras robežu uzraudzības laikā;

c) iekšējās drošības risku analīze un to draudu analīze, kas var iespaidot ārējo robežu darbību vai drošību;

d) dalībvalstu sadarbība, ko atbalsta un koordinē Aģentūra;

e) starpaģentūru sadarbība starp tām valsts iestādēm katrā dalībvalstī, kas atbild par robežkontroli vai par citiem uzdevumiem, ko veic pie robežas, un attiecīgajām Savienības iestādēm, struktūrām un birojiem un aģentūrām, tostarp regulāra informācijas apmaiņa, izmantojot esošos informācijas apmaiņas rīkus, piemēram, Eiropas Robežu uzraudzības sistēmu (EUROSUR), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1052/2013 (29);

f) sadarbība ar trešām valstīm jomās, uz kurām attiecas šī regula, jo īpaši koncentrējoties uz kaimiņvalstīm un uz tām trešām valstīm, kuras riska analīzē ir identificētas kā nelegālas imigrācijas izcelsmes un/vai tranzīta valstis;

g) tehniskie un operatīvie pasākumi Šengenas zonā, kas ir saistīti ar robežkontroli un ir paredzēti, lai labāk vērstos pret nelegālu imigrāciju un apkarotu pārrobežu noziedzību;

h) tādu trešās valsts valstspiederīgo atgriešana, uz kuriem attiecas dalībvalsts izdots atgriešanas lēmums;

i) progresīvas tehnoloģijas, tostarp liela mēroga informācijas sistēmu, izmantošana;

j) kvalitātes kontroles mehānisms, jo īpaši Šengenas izvērtēšanas mehānisms un iespējami valstu mehānismi, lai nodrošinātu Savienības tiesību aktu īstenošanu robežu pārvaldības jomā;

k) solidaritātes mehānismi, jo īpaši Savienības finansēšanas instrumenti.

5. pants

Kopīga atbildība

1. Eiropas Robežu un krasta apsardze īsteno Eiropas integrēto robežu pārvaldību kā uzdevumu, par kuru atbildību kopīgi uzņemas Aģentūra un par robežu pārvaldību atbildīgās valstu iestādes, tostarp krasta apsardze, ciktāl tā veic jūras robežu uzraudzības operācijas un jebkādus citus robežkontroles uzdevumus. Dalībvalstis saglabā galveno atbildību par savu ārējo robežu posmu pārvaldību.

2. Dalībvalstis ciešā sadarbībā ar Aģentūru nodrošina savu ārējo robežu pārvaldību savās un visu dalībvalstu kopējās interesēs, pilnībā ievērojot Savienības tiesības un saskaņā ar 3. panta 2. punktā minēto tehnisko un operatīvo stratēģiju.

3. Aģentūra atbalsta tādu Savienības pasākumu piemērošanu, kas saistīti ar ārējo robežu pārvaldību, nostiprinot, novērtējot un koordinējot dalībvalstu rīcību minēto pasākumu īstenošanā un atgriešanas jomā.

II NODAĻA

Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra

1. iedaļa

Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras uzdevumi

6. pants

Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra

1. Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra ir Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 2007/2004, jaunais nosaukums. Tās darbības ir balstītas uz šo regulu.

2. Lai nodrošinātu saskanīgu Eiropas integrēto robežu pārvaldību, Aģentūra sekmē un dara efektīvāku esošo un turpmāko Savienības pasākumu piemērošanu saistībā ar ārējo robežu pārvaldību, jo īpaši ar Regulu (ES) 2016/399 izveidotā Šengenas Robežu kodeksa piemērošanu.

3. Aģentūra sekmē Savienības tiesību, tostarp Savienības acquis, kas attiecas uz pamattiesībām, nepārtrauktu un vienveidīgu piemērošanu pie visām ārējām robežām. Tās ieguldījums ietver apmaiņu ar paraugpraksi.

7. pants

Pārskatatbildība

Aģentūra ir pārskatatbildīga Eiropas Parlamentam un Padomei saskaņā ar šo regulu.

8. pants

Uzdevumi

1. Lai veicinātu efektīvu, augstu un vienveidīgu robežkontroles un atgriešanas līmeni, Aģentūra veic šādus uzdevumus:

a) uzrauga migrācijas plūsmas un veic riska analīzi attiecībā uz visiem integrētas robežu pārvaldības aspektiem;

b) veic neaizsargātības novērtējumu, tostarp novērtējumu par dalībvalstu spējām un gatavību novērst apdraudējumu un risināt problēmas pie ārējām robežām;

c) nodrošina ārējo robežu pārvaldības uzraudzību, izmantojot Aģentūras sadarbības koordinatorus dalībvalstīs;

d) palīdz dalībvalstīm apstākļos, kad nepieciešama pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība pie ārējām robežām, koordinējot un organizējot kopīgas operācijas, ņemot vērā to, ka dažas situācijas var būt saistītas ar ārkārtas humanitāro situāciju un glābšanu jūrā saskaņā ar Savienības un starptautiskajām tiesībām;

e) palīdz dalībvalstīm apstākļos, kad nepieciešama pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība pie ārējām robežām, uzsākot ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus pie to dalībvalstu ārējām robežām, kuras saskaras ar konkrētām un nesamērīgi lielām problēmām, ņemot vērā to, ka dažas situācijas var būt saistītas ar ārkārtas humanitāro situāciju un glābšanu jūrā saskaņā ar Savienības un starptautiskajām tiesībām;

f) saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 656/2014 un starptautiskajām tiesībām sniedz dalībvalstīm un trešām valstīm atbalstu tādās personu, kuras jūrā atrodas briesmās, meklēšanas un glābšanas operācijās, kādas var rasties jūras robežu uzraudzības operāciju laikā;

g) izveido un izvieto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības, tostarp ātrās reaģēšanas rezervi, kuras ir jāizvieto kopīgo operāciju un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu laikā un saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām;

h) izveido tehniskā aprīkojuma rezervi, kas ir jāizvieto kopīgo operāciju, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu laikā un saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām, kā arī atgriešanas operāciju un atgriešanas nodrošināšanas operāciju laikā;

i) saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām karsto punktu zonās: i) izvieto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības un tehnisko aprīkojumu, lai sniegtu palīdzību personu pārbaudē, iztaujāšanā, identificēšanā un pirkstu nospiedumu noņemšanā, ii) sadarbībā ar Eiropas Patvēruma atbalsta biroju (EASO) un dalībvalstu iestādēm izveido nosūtīšanas un sākotnējās informācijas sniegšanas procedūru personām, kurām ir nepieciešama starptautiskā aizsardzība vai kuras vēlas iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu;

j) atbalsta tehnisko standartu izstrādi attiecībā uz aprīkojumu, jo īpaši taktiskā līmeņa komandām, kontrolei un saziņai, kā arī tehniskajai uzraudzībai, lai nodrošinātu sadarbspēju Savienības un valstu līmenī;

k) izvieto vajadzīgo aprīkojumu un robežsargus un citu attiecīgo personālu no ātrās reaģēšanas rezerves, lai praktiski īstenotu pasākumus, kas jāveic situācijā, kurā nepieciešama steidzama rīcība pie ārējām robežām;

l) palīdz dalībvalstīm apstākļos, kad nepieciešama pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība, lai īstenotu pienākumu atgriezt atgriežamās personas, tostarp koordinējot vai organizējot atgriešanas operācijas;

m) atbilstīgi attiecīgo aģentūru konkrētajām pilnvarām sadarbojas ar Eiropolu un Eurojust un sniedz atbalstu dalībvalstīm apstākļos, kuros nepieciešama pastiprināta tehniskā un operatīvā palīdzība pie ārējām robežām, cīnoties pret organizēto pārrobežu noziedzību un terorismu;

n) izveido piespiedu atgriešanas uzraudzības speciālistu, piespiedu atgriešanas pavadīšanas speciālistu un atgriešanas speciālistu rezervi;

o) izveido un izvieto Eiropas atgriešanas nodrošināšanas vienības atgriešanas nodrošināšanas operāciju laikā;

p) palīdz dalībvalstīm apmācīt valstu robežsargus, citu attiecīgu personālu un ekspertus atgriešanas jomā, ieskaitot kopīgu apmācības standartu izveidi;

q) piedalās pētniecības un inovāciju darbību attīstībā un pārvaldībā, kas ir būtiskas ārējo robežu kontrolei un uzraudzībai, ieskaitot progresīvu uzraudzības tehnoloģiju izmantošanu un pilotprojektu izstrādi attiecībā uz jautājumiem, kurus aptver šī regula;

r) saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Pamatlēmumu 2008/977/TI izstrādā un pārvalda informācijas sistēmas, kas dod iespēju veikt ātru un uzticamu informācijas apmaiņu saistībā ar jauniem riskiem ārējo robežu pārvaldībā, nelegālu imigrāciju un atgriešanu, ciešā sadarbībā ar Komisiju, Savienības struktūrām, birojiem un aģentūrām, kā arī Eiropas Migrācijas tīklu, kas izveidots ar Padomes Lēmumu 2008/381/EK (30);

s) sniedz vajadzīgo palīdzību EUROSUR izstrādei un darbībai un – vajadzības gadījumos – vienotas informācijas apmaiņas vides izveidei, tostarp sistēmu sadarbspējas nodrošināšanai, jo īpaši izveidojot, uzturot un koordinējot EUROSUR sistēmu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013;

t) sadarbojas ar Eiropas Zivsaimniecības kontroles aģentūru un Eiropas Jūras drošības aģentūru atbilstīgi to pilnvarām, lai, sniedzot pakalpojumus, informāciju, aprīkojumu un apmācību, kā arī koordinējot vairākmērķu pasākumus, atbalstītu valstu iestādes, kuras veic krasta apsardzes funkcijas, kā izklāstīts 53. pantā;

u) palīdz dalībvalstīm un trešām valstīm saistībā ar to tehnisko un operatīvo sadarbību jomās, uz kurām attiecas šī regula.

2. Dalībvalstis var turpināt sadarbību operatīvā līmenī ar citām dalībvalstīm un/vai trešām valstīm, ja šāda sadarbība ir saderīga ar Aģentūras uzdevumiem. Dalībvalstis atturas veikt darbības, kas varētu traucēt Aģentūras darbību vai tās mērķu sasniegšanu. Dalībvalstis ziņo Aģentūrai par šādu operatīvo sadarbību ar citām dalībvalstīm un/vai trešām valstīm pie ārējām robežām un atgriešanas jomā. Izpilddirektors regulāri un vismaz reizi gadā informē valdi par šiem jautājumiem.

3. Aģentūra pēc savas iniciatīvas veic komunikāciju par jautājumiem, kas ietilpst tās pilnvarās. Tā sniedz sabiedrībai precīzu un izsmeļošu informāciju par savām darbībām.

Komunikācijas darbības negatīvi neietekmē 1. punktā minētos uzdevumus, jo īpaši, izpaužot operatīvo informāciju, kuras publiskošana apdraudētu operāciju mērķa sasniegšanu. Komunikācijas darbības veic, neskarot 50. pantu, saskaņā ar attiecīgajiem komunikācijas un izplatīšanas plāniem, kurus ir pieņēmusi valde.

2. iedaļa

Uzraudzība un krīžu novēršana

9. pants

Godprātīgas sadarbības pienākums

Aģentūrai un valstu iestādēm, kas atbild par robežu pārvaldību un atgriešanu, tostarp krasta apsardzei, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus, ir pienākums godprātīgi sadarboties un pienākums apmainīties ar informāciju.

10. pants

Informācijas apmaiņas pienākums

Lai veiktu uzdevumus, kas šajā regulā ir noteikti turpmāk minētajām iestādēm, un jo īpaši lai Aģentūra varētu uzraudzīt migrācijas plūsmas Savienības virzienā un Savienībā, veikt riska analīzi un sagatavot neaizsargātības novērtējumu, par robežu pārvaldību un atgriešanu atbildīgās dalībvalstu iestādes, tostarp krasta apsardze, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus, un Aģentūra saskaņā ar šo regulu un citām attiecīgām Savienības un dalībvalstu tiesībām attiecībā uz informācijas apmaiņu savlaicīgi un precīzi apmainās ar visu nepieciešamo informāciju.

11. pants

Migrācijas plūsmu uzraudzība un riska analīze

1. Aģentūra uzrauga migrācijas plūsmas Savienības virzienā un Savienībā, tendences un citas iespējamās problēmas, kādas rodas pie Savienības ārējām robežām. Šajā nolūkā Aģentūra ar valdes lēmumu, kura pamatā ir izpilddirektora priekšlikums, izveido kopīgu integrētu riska analīzes modeli, ko piemēro gan Aģentūra, gan dalībvalstis. Tā arī veic neaizsargātības novērtējumu saskaņā ar 13. pantu.

2. Aģentūra sagatavo gan vispārēju riska analīzi, ko iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai saskaņā ar 50. pantu, gan īpašiem mērķiem paredzētu riska analīzi, ko izmanto operatīvās darbībās.

3. Aģentūras sagatavotā riska analīze aptver visus Eiropas integrētai robežu pārvaldībai būtiskos aspektus nolūkā izstrādāt iepriekšējas brīdināšanas mehānismu.

4. Dalībvalstis sniedz Aģentūrai visu nepieciešamo informāciju par situāciju, tendencēm un iespējamiem apdraudējumiem pie ārējām robežām un atgriešanas jomā. Dalībvalstis regulāri vai pēc aģentūras pieprasījuma sniedz tai visu būtisko informāciju, piemēram, statistikas un operatīvos datus, kas apkopoti saistībā ar Šengenas acquis īstenošanu, kā arī informāciju no valsts situācijas attēla, kurš izveidots saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013, analīzes slāņa.

5. Riska analīzes rezultātus savlaicīgi un precīzi iesniedz valdei.

6. Dalībvalstis ņem vērā riska analīzes rezultātus, plānojot savus pasākumus un darbības pie ārējām robežām un savas darbības attiecībā uz atgriešanu.

7. Aģentūra iekļauj kopīgā integrētā riska analīzes modeļa rezultātus robežsargu un personāla, kas iesaistīts atgriešanas uzdevumu izpildē, kopējās apmācības pamatprogrammas izveidē.

12. pants

Sadarbības koordinatori dalībvalstīs

1. Aģentūra nodrošina visu dalībvalstu ārējo robežu pārvaldības regulāru uzraudzību ar Aģentūras sadarbības koordinatoru starpniecību.

Aģentūra var izlemt, ka viens sadarbības koordinators aptver līdz četrām dalībvalstīm, kas ģeogrāfiski atrodas tuvu viena otrai.

2. Izpilddirektors no Aģentūras personāla norīko ekspertus, kurus izvietos kā sadarbības koordinatorus. Izpilddirektors, balstoties uz riska analīzi un pēc apspriešanās ar attiecīgajām dalībvalstīm, izsaka priekšlikumu par izvietošanas raksturu un noteikumiem, dalībvalsti vai reģionu, kurā var izvietot sadarbības koordinatoru, un iespējamiem uzdevumiem, kas nav iekļauti 3. punktā. Izpilddirektora priekšlikumam nepieciešams valdes apstiprinājums. Izpilddirektors informē attiecīgo dalībvalsti par norīkošanu un kopā ar dalībvalsti nosaka izvietošanas atrašanās vietu.

3. Sadarbības koordinatori rīkojas Aģentūras vārdā, un viņu uzdevums ir veicināt sadarbību un dialogu starp Aģentūru un par robežu pārvaldību un atgriešanu atbildīgajām valstu iestādēm, tostarp krasta apsardzi, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus. Sadarbības koordinatori jo īpaši:

a) darbojas kā saskarne starp Aģentūru un par robežu pārvaldību un atgriešanu atbildīgajām valstu iestādēm, tostarp krasta apsardzi, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus;

b) atbalsta tādas informācijas vākšanu, ko Aģentūra pieprasījusi, lai veiktu 11. pantā minēto nelegālās imigrācijas uzraudzību un riska analīzi;

c) atbalsta tās 13. pantā minētās informācijas vākšanu, ko Aģentūra pieprasījusi, lai sagatavotu neaizsargātības novērtējumu;

d) uzrauga pasākumus, ko dalībvalstis veikušas pie robežas daļām, kurām ir piešķirts augsts ietekmes līmenis saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013;

e) sekmē Savienības acquis piemērošanu attiecībā uz ārējo robežu pārvaldību, tostarp attiecībā uz pamattiesību ievērošanu;

f) ja iespējams, palīdz dalībvalstīm sagatavot to ārkārtas situāciju plānus attiecībā uz robežu pārvaldību;

g) sekmē saziņu starp dalībvalsti un Aģentūru, nodod dalībvalstij attiecīgo Aģentūras informāciju, tostarp informāciju par nepabeigtām operācijām;

h) regulāri ziņo izpilddirektoram par situāciju pie ārējām robežām un par attiecīgās dalībvalsts spēju efektīvi risināt situāciju pie ārējām robežām; ziņo arī par atgriešanas operāciju uz attiecīgajām trešām valstīm izpildi;

i) uzrauga pasākumus, ko dalībvalstis veikušas attiecībā uz situāciju, kurā ir nepieciešama steidzama rīcība pie ārējām robežām, kā minēts 19. pantā.

Ja h) apakšpunktā minētajā sadarbības koordinatora ziņojumā ir izteiktas bažas par vienu vai vairākiem aspektiem, kas ir būtiski attiecīgai dalībvalstij, izpilddirektors šo dalībvalsti nekavējoties par to informē.

4. Piemērojot 3. punktu, sadarbības koordinators saskaņā ar valsts un Savienības drošības un datu aizsardzības noteikumiem:

a) saņem informāciju no valsts koordinācijas centra un valsts situācijas attēla, kas izveidots saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013;

b) uztur regulārus kontaktus ar valstu iestādēm, kuras atbild par robežu pārvaldību, tostarp krasta apsardzi, ciktāl tā veic robežkontroles uzdevumus, vienlaikus informējot attiecīgās dalībvalsts nozīmētu kontaktpunktu.

5. Sadarbības koordinatora ziņojums veido daļu no 13. pantā minētā neaizsargātības novērtējuma. Ziņojumu nosūta attiecīgajai dalībvalstij.

6. Veicot savus pienākumus, sadarbības koordinatori pieņem norādījumus tikai no Aģentūras.

13. pants

Neaizsargātības novērtējums

1. Aģentūra ar valdes lēmumu, kura pamatā ir izpilddirektora priekšlikums, izveido kopēju neaizsargātības novērtējuma veikšanas metodoloģiju. Tā ietver objektīvus kritērijus, ar kuru palīdzību Aģentūra veic neaizsargātības novērtējumu, šādu novērtējumu biežumu un to, kā veicami secīgi neaizsargātības novērtējumi.

2. Aģentūra uzrauga un novērtē, vai ir pieejams nepieciešamais tehniskais aprīkojums, sistēmas, spējas, resursi, infrastruktūra, atbilstīgi apmācīts dalībvalstu personāls ar robežkontrolei atbilstīgām prasmēm. Tā veic to kā preventīvu pasākumu, pamatojoties uz riska analīzi, kas sagatavota saskaņā ar 11. panta 3. punktu. Aģentūra veic šādu uzraudzību un novērtējumu vismaz reizi gadā, ja vien izpilddirektors nenolemj citādi, pamatojoties uz riska novērtējumiem vai iepriekšēju neaizsargātības novērtējumu.

3. Dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma sniedz informāciju par valsts līmenī pieejamo tehnisko aprīkojumu, personālu un cik iespējams – par finanšu resursiem robežkontroles veikšanai. Dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma arī sniedz informāciju par saviem ārkārtas situāciju plāniem saistībā ar robežu pārvaldību.

4. Neaizsargātības novērtējuma mērķis ir ļaut Aģentūrai novērtēt dalībvalstu spēju un gatavību risināt iespējamas problēmas, tostarp esošus un turpmāk iespējamus apdraudējumus un problēmas pie ārējām robežām, identificēt – jo īpaši attiecībā uz dalībvalstīm, kuras saskaras ar konkrētām un nesamērīgi lielām problēmām, – iespējamas tūlītējas sekas pie ārējām robežām un turpmākas sekas attiecībā uz Šengenas zonas darbību un novērtēt to spēju dot ieguldījumu 20. panta 5. punktā minētajā ātrās reaģēšanas rezervē. Minētais novērtējums neskar Šengenas izvērtēšanas mehānismu.

Šajā novērtējumā Aģentūra ņem vērā dalībvalstu spēju veikt visus robežu pārvaldības uzdevumus, tostarp to spēju tikt galā ar iespējamu liela skaita personu ierašanos to teritorijā.

5. Neaizsargātības novērtējuma rezultātus iesniedz attiecīgajām dalībvalstīm. Attiecīgā dalībvalsts var sniegt komentārus par minēto novērtējumu.

6. Ja nepieciešams, izpilddirektors, apspriežoties ar attiecīgo dalībvalsti, sniedz ieteikumu, kurā norādīti nepieciešamie pasākumi, kas attiecīgajai dalībvalstij jāveic, un termiņš, kurā šādi pasākumi jāīsteno. Izpilddirektors aicina attiecīgās dalībvalstis īstenot nepieciešamos pasākumus.

7. Izpilddirektors pasākumus, kurus iesaka attiecīgajām dalībvalstīm, pamato ar neaizsargātības novērtējuma rezultātiem, ņemot vērā Aģentūras riska analīzi, attiecīgās dalībvalsts komentārus un Šengenas izvērtēšanas mehānisma rezultātus.

Šiem pasākumiem vajadzētu būt vērstiem uz izvērtējumā konstatētās neaizsargātības novēršanu, lai ļautu dalībvalstīm palielināt to gatavību risināt turpmāk paredzamas problēmas, stiprinot vai uzlabojot to spējas, tehnisko aprīkojumu, sistēmas, resursus un ārkārtas situāciju plānus.

8. Ja dalībvalsts neīsteno ieteikumā norādītos nepieciešamos pasākumus šā panta 6. punktā minētajā termiņā, izpilddirektors nodod jautājumu valdei un paziņo Komisijai. Valde, balstoties uz izpilddirektora priekšlikumu, pieņem lēmumu, kurā izklāsta nepieciešamos pasākumus, kas jāveic attiecīgajai dalībvalstij, un termiņu, kurā šādi pasākumi jāīsteno. Valdes lēmums ir dalībvalstij saistošs. Ja dalībvalsts neīsteno pasākumus minētajā lēmumā paredzētajā termiņā, valde informē Padomi un Komisiju un saskaņā ar 19. pantu var tikt veikti turpmāki pasākumi.

9. Neaizsargātības novērtējuma rezultātus saskaņā ar 50. pantu regulāri un vismaz reizi gadā nosūta Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai.

3. iedaļa

Ārējo robežu pārvaldība

14. pants

Aģentūras rīcība pie ārējām robežām

1. Dalībvalsts var pieprasīt Aģentūrai palīdzību savu pienākumu īstenošanā attiecībā uz ārējo robežu kontroli. Aģentūra veic arī pasākumus saskaņā ar 19. pantu.

2. Aģentūra organizē atbilstošu tehnisko un operatīvo palīdzību uzņēmējai dalībvalstij, un tā saskaņā ar attiecīgajām Savienības un starptautiskajām tiesībām, tostarp neizraidīšanas principu, var veikt vienu vai vairākus šādus pasākumus:

a) koordinēt kopīgas operācijas vienai vai vairākām dalībvalstīm un izvietot Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības;

b) organizēt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus un izvietot Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības no ātrās reaģēšanas rezerves un vajadzības gadījumā papildu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības;

c) koordinēt vienas vai vairāku dalībvalstu un trešo valstu darbības pie ārējām robežām, tostarp kopīgas operācijas ar trešām kaimiņvalstīm;

d) izvietot Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības kā daļu no migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām karsto punktu zonās;

e) saistībā ar šā punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām operācijām un saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 656/2014 un starptautiskajām tiesībām sniegt dalībvalstīm un trešām valstīm tehnisku un operatīvu palīdzību, atbalstot tādas personu, kuras jūrā atrodas briesmās, meklēšanas un glābšanas operācijas, kādas var rasties jūras robežu uzraudzības operāciju laikā;

f) izvietot savus ekspertus, kā arī dalībvalstu uz Aģentūru norīkotos vienību dalībniekus, lai attiecīgajā laikposmā atbalstītu iesaistīto dalībvalstu kompetentās iestādes;

g) izvietot tehnisko aprīkojumu.

3. Aģentūra finansē vai līdzfinansē 2. punktā minētās darbības no sava budžeta saskaņā ar Aģentūrai piemērojamiem finanšu noteikumiem.

4. Ja Aģentūras finansiālās vajadzības būtiski palielinās saistībā ar stāvokli pie ārējām robežām, tā nekavējoties par to informē Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju.

15. pants

Kopīgo operāciju un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu uzsākšana pie ārējām robežām

1. Dalībvalsts var pieprasīt Aģentūrai uzsākt kopīgas operācijas, lai risinātu turpmāk iespējamas problēmas, tostarp nelegālu imigrāciju, esošus vai turpmāk iespējamus apdraudējumus pie tās ārējām robežām vai pārrobežu noziedzību, vai lai sniegtu pastiprinātu tehnisko un operatīvo palīdzību, īstenojot tās pienākumus attiecībā uz ārējo robežu kontroli.

2. Pēc tādas dalībvalsts pieprasījuma, kas saskaras ar īpašu un nesamērīgu problēmu, jo īpaši, ja noteiktās tās ārējo robežu vietās ierodas liels skaits trešo valstu valstspiederīgo, kuri neatļauti mēģina iekļūt minētās dalībvalsts teritorijā, Aģentūra uz ierobežotu laiku var izvietot ātrās reaģēšanas robežapsardzes operāciju minētās uzņēmējas dalībvalsts teritorijā.

3. Izpilddirektors izvērtē, apstiprina un koordinē dalībvalstu priekšlikumus kopīgu operāciju veikšanai. Pirms kopīgām operācijām un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumiem veic rūpīgu, uzticamu un atjauninātu riska analīzi, ar to dodot Aģentūrai iespēju izkārtot prioritārā secībā ierosinātās kopīgās operācijas un ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus, ņemot vērā ietekmes līmeni uz ārējo robežu daļām saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013 un resursu pieejamību.

4. Izpilddirektors, balstoties uz neaizsargātības novērtējuma rezultātiem un ņemot vērā Aģentūras riska analīzi un Eiropas situācijas attēla, kas izveidots saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013, analīzes slāni, iesaka attiecīgajai dalībvalstij uzsākt un veikt kopīgas operācijas vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus. Aģentūra nodod savu tehnisko aprīkojumu uzņēmējas dalībvalsts vai iesaistīto dalībvalstu rīcībā.

5. Kopīgas operācijas vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma mērķus var sasniegt kā daļu no vairākmērķu operācijas. Šādas operācijas var ietvert krasta apsardzes funkcijas un pārrobežu noziedzības novēršanu, tostarp cīņu pret migrantu kontrabandu vai cilvēku tirdzniecību, kā arī migrācijas pārvaldību, tostarp identificēšanu, reģistrēšanu, iztaujāšanu un atgriešanu.

16. pants

Kopīgo operāciju operatīvais plāns

1. Sagatavojot kopīgu operāciju, izpilddirektors sadarbībā ar uzņēmēju dalībvalsti sagatavo vajadzīgā tehniskā aprīkojuma un personāla sarakstu, ņemot vērā pieejamos uzņēmējas dalībvalsts resursus. Uz šo elementu pamata Aģentūra definē operatīvā un tehniskā atbalsta kopumu, kā arī spēju palielināšanas pasākumus, kas jāiekļauj operatīvajā plānā.

2. Izpilddirektors izstrādā operatīvo plānu kopīgajām operācijām pie ārējām robežām. Izpilddirektors un uzņēmēja dalībvalsts, apspriežoties ar iesaistītajām dalībvalstīm, vienojas par operatīvo plānu, kurā ir sīki aprakstīti kopīgās operācijas organizatoriskie un procesuālie aspekti.

3. Operatīvais plāns ir Aģentūrai, uzņēmējai dalībvalstij un iesaistītajām dalībvalstīm saistošs. Tas aptver visus tos aspektus, ko uzskata par nepieciešamiem kopīgās operācijas īstenošanai, tostarp turpmāk minēto:

a) situācijas aprakstu ar modus operandi un izvietošanas mērķiem, tostarp operatīvo mērķi;

b) kopīgās operācijas paredzamo ilgumu;

c) ģeogrāfisko teritoriju, kurā notiks kopīgā operācija;

d) uzdevumu aprakstu, pienākumus, tostarp attiecībā uz pamattiesību ievērošanu, un īpašus norādījumus Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām, tostarp par pieļaujamo piekļuvi datubāzēm un par atļautajiem dienesta ieročiem, munīciju un aprīkojumu uzņēmējā dalībvalstī;

e) Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību sastāvu, kā arī cita attiecīga personāla izvietošanu;

f) pavēlniecības un kontroles noteikumus, tostarp vārdus, uzvārdus un dienesta pakāpes uzņēmējas dalībvalsts robežsargiem, kas ir atbildīgi par sadarbību ar vienību dalībniekiem un Aģentūru, jo īpaši vārdus, uzvārdus un dienesta pakāpes robežsargiem, kas ir atbildīgi par pavēlniecību izvietošanas laikā, un vienību dalībnieku vietu komandķēdē;

g) tehnisko aprīkojumu, ko izvietos kopīgās operācijas laikā, tostarp īpašas prasības, piemēram, izmantošanas nosacījumus, pieprasīto komandas sastāvu, transportu un citus loģistikas faktorus, un finanšu noteikumus;

h) detalizētus noteikumus par kārtību, kādā Aģentūra valdei un attiecīgajām valstu iestādēm nekavējoties ziņo par incidentiem;

i) ziņošanas un novērtējuma sistēmu, kurā norādīti etaloni novērtējuma ziņojumam, tostarp attiecībā uz pamattiesību aizsardzību, un galīgais datums, līdz kuram ir jāiesniedz galīgais novērtējuma ziņojums;

j) par operācijām jūrā norāda konkrētu informāciju attiecībā uz atbilstīgās jurisdikcijas un tiesību aktu piemērošanu ģeogrāfiskajā teritorijā, kurā notiek kopīgā operācija, tostarp atsauces uz valsts, starptautiskajām un Savienības tiesībām, kas attiecas uz pārtveršanu, glābšanu jūrā un izkāpšanu krastā. Šajā ziņā operatīvo plānu izveido saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 656/2014;

k) noteikumus sadarbībai ar trešām valstīm, citām Savienības struktūrām, birojiem un aģentūrām vai starptautiskām organizācijām;

l) procedūras, saskaņā ar kurām personas, kam nepieciešama starptautiskā aizsardzība, cilvēku tirdzniecības upuri, nepilngadīgie bez pavadības un mazaizsargātas personas tiek novirzītas pie kompetentajām valstu iestādēm atbilstošas palīdzības saņemšanai;

m) procedūras, kurās noteikts mehānisms, lai saņemtu un nosūtītu Aģentūrai sūdzību par visām personām, kas piedalās kopīgā operācijā vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumā, tostarp par uzņēmējas dalībvalsts robežsargiem vai citu attiecīgu personālu un Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību dalībniekiem par iespējamiem pamattiesību pārkāpumiem saistībā ar viņu dalību kopīgā operācijā vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumā;

n) loģistikas pasākumus, tostarp informāciju par darba apstākļiem un vispārējiem apstākļiem teritorijās, kurās paredzēts veikt kopīgās operācijas.

4. Aģentūras izpilddirektors un uzņēmēja dalībvalsts pēc apspriešanās ar iesaistītajām dalībvalstīm vienojas par visiem grozījumiem vai pielāgojumiem operatīvajā plānā. Grozītā vai pielāgotā operatīvā plāna kopiju aģentūra nekavējoties nosūta iesaistītajām dalībvalstīm.

17. pants

Ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma sākšanas procedūra

1. Dalībvalsts pieprasījumā sākt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu ietver situācijas, iespējamo mērķu un plānoto vajadzību aprakstu. Vajadzības gadījumā izpilddirektors var nekavējoties nosūtīt Aģentūras ekspertus situācijas novērtēšanai pie attiecīgās dalībvalsts ārējām robežām.

2. Izpilddirektors nekavējoties informē valdi par dalībvalsts pieprasījumu sākt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu.

3. Lemjot par dalībvalsts pieprasījumu, izpilddirektors ņem vērā Aģentūras veiktās riska analīzes konstatējumus un Eiropas situācijas attēla, kas izveidots saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1052/2013, analīzes slāni, kā arī 13. pantā minētā neaizsargātības novērtējuma rezultātus un jebkuru citu būtisku informāciju, ko sniegusi attiecīgā dalībvalsts vai kāda cita dalībvalsts.

4. Izpilddirektors pieņem lēmumu par pieprasījumu sākt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu divās darba dienās pēc pieprasījuma saņemšanas dienas. Izpilddirektors rakstveidā paziņo par lēmumu vienlaicīgi attiecīgajai dalībvalstij un valdei. Lēmumā norāda galvenos apsvērumus, kas ir tā pamatā.

5. Ja izpilddirektors nolemj sākt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu, viņš izvieto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības no ātrās reaģēšanas rezerves saskaņā ar 20. panta 5. punktu un ātrās reaģēšanas aprīkojuma rezervi saskaņā ar 39. panta 7. punktu, un vajadzības gadījumā viņš nolemj par tūlītēju pastiprināšanu ar vienu vai vairākām Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām saskaņā ar 20. panta 8. punktu.

6. Izpilddirektors kopā ar uzņēmēju dalībvalsti nekavējoties un katrā ziņā ne vēlāk kā trīs darba dienās pēc lēmuma pieņemšanas dienas izstrādā operatīvo plānu saskaņā ar 16. panta 3. punktu.

7. Tiklīdz ir panākta vienošanās par operatīvo plānu un tas ir iesniegts dalībvalstīm, izpilddirektors rakstveidā pieprasa dalībvalstīm nekavējoties izvietot robežsargus vai citu attiecīgu personālu, kas veido daļu no ātrās reaģēšanas rezerves. Izpilddirektors no robežsargiem vai cita attiecīga personāla, kas ir identificēti ātrās reaģēšanas rezervē, norāda no katras dalībvalsts pieprasīto robežsargu specializācijas un skaitu.

8. Paralēli 7. punktā minētajai izvietošanai un ja nepieciešams, lai nodrošinātu no ātrās reaģēšanas rezerves izvietoto Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību tūlītēju pastiprināšanu, izpilddirektors informē dalībvalstis par papildus izvietojamo robežsargu vai cita attiecīga personāla pieprasīto skaitu un specializācijām. Šo informāciju iesniedz rakstveidā valstu kontaktpunktiem, un tajā norāda datumu, kad jānotiek izvietošanai. Tiem iesniedz arī operatīvā plāna eksemplāru.

9. Dalībvalstis nodrošina, ka ātrās reaģēšanas rezervē norīkotais skaits robežsargu vai cits attiecīgs personāls tiek nekavējoties darīts pieejams Aģentūrai, lai garantētu pilnīgu izvietošanu saskaņā ar 20. panta 5. un 7. punktu. Dalībvalstis arī dara pieejamus papildu robežsargus vai citu attiecīgu personālu no valstu rezervēm saskaņā ar 20. panta 8. punktu.

10. Ātrās reaģēšanas rezervi izvieto ne vēlāk kā piecās darba dienās pēc dienas, kad izpilddirektors un uzņēmēja dalībvalsts vienojušies par operatīvo plānu. Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību papildu izvietošana vajadzības gadījumā notiek septiņās darba dienās pēc ātrās reaģēšanas rezerves izvietošanas.

11. Ja tiek izvietota ātrās reaģēšanas rezerve, izpilddirektors, apspriežoties ar valdi, nekavējoties izvērtē prioritātes attiecībā uz Aģentūras pašreizējām vai paredzētajām kopīgajām operācijām pie citām ārējām robežām, lai nodrošinātu resursu iespējamu pārdali uz tām ārējo robežu zonām, kur visvairāk nepieciešama pastiprināta izvietošana.

18. pants

Migrācijas pārvaldības atbalsta vienības

1. Ja dalībvalsts konkrētās tās ārējo robežu karsto punktu zonās saskaras ar nesamērīgām migrācijas problēmām, kam raksturīgs liels jauktu migrācijas plūsmu ieplūdums, minētā dalībvalsts var pieprasīt tehnisko un operatīvo pastiprinājumu no migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām. Minētā dalībvalsts iesniedz Aģentūrai un citām attiecīgajām Savienības aģentūrām, jo īpaši EASO un Eiropolam, pastiprinājuma pieprasījumu un savu vajadzību novērtējumu.

2. Izpilddirektors, koordinējot ar citām attiecīgajām Savienības aģentūrām, novērtē dalībvalsts pastiprinājuma pieprasījumu un tās vajadzību novērtējumu nolūkā noteikt visaptverošu pastiprinājuma paketi, ko veido dažādas darbības, kuras koordinē attiecīgās Savienības aģentūras un par ko jāvienojas ar attiecīgo dalībvalsti.

3. Komisija sadarbībā ar uzņēmēju dalībvalsti un attiecīgajām aģentūrām izstrādā noteikumus sadarbībai karsto punktu zonā un ir atbildīga par migrācijas pārvaldības atbalsta vienību darbību koordināciju.

4. Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību, Eiropas atgriešanas nodrošināšanas vienību un Aģentūras personāla ekspertu tehniskais un operatīvais pastiprinājums, ko tie sniedz saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām, var ietvert:

a) pilnībā ievērojot pamattiesības – palīdzības sniegšanu attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kuri ierodas pie ārējām robežām, pārbaudi, tostarp šo trešo valstu valstspiederīgo identificēšanu, reģistrēšanu un iztaujāšanu, un, ja dalībvalsts to pieprasa, trešo valstu valstspiederīgo pirkstu nospiedumu noņemšanu, un informācijas sniegšanu par minēto procedūru mērķi;

b) sākotnējās informācijas sniegšanu personām, kuras vēlas pieteikties uz starptautisku aizsardzību, un to nosūtīšanu pie attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm vai EASO;

c) tehnisko un operatīvo palīdzību atgriešanu jomā, tostarp atgriešanas operāciju sagatavošanu un organizēšanu.

5. Migrācijas pārvaldības atbalsta grupās vajadzības gadījumā iekļauj personālu ar specializētām zināšanām bērnu aizsardzības, cilvēku tirdzniecības, aizsardzības pret vajāšanu dzimuma dēļ un/vai pamattiesību jomā.

19. pants

Situācija pie ārējām robežām, kas prasa steidzamu rīcību

1. Ja ārējās robežas kontrole padarīta neefektīva tādā mērā, ka tiek radīts risks Šengenas zonas darbībai, jo:

a) dalībvalsts neveic nepieciešamos pasākumus saskaņā ar 13. panta 8. punktā minēto valdes lēmumu; vai

b) dalībvalsts, kas saskaras ar konkrētām un nesamērīgi lielām problēmām pie ārējām robežām, vai nu nav pieprasījusi Aģentūrai pietiekamu atbalstu atbilstīgi 15., 17. vai 18. pantam, vai neveic pasākumus, lai īstenotu darbības atbilstīgi minētajiem pantiem,

Padome, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu, var ar īstenošanas aktu nekavējoties pieņemt lēmumu, kurā identificēti Aģentūras īstenojamie pasākumi minēto risku mazināšanai un kurā attiecīgajai dalībvalstij prasa sadarboties ar Aģentūru minēto pasākumu īstenošanā. Komisija pirms priekšlikuma iesniegšanas apspriežas ar Aģentūru.

2. Ja rodas situācija, kas prasa steidzamu rīcību, par minēto situāciju nekavējoties informē Eiropas Parlamentu un to arī informē par visiem turpmākajiem pasākumiem un lēmumiem, kuri pieņemti, veicot atbildes pasākumus.

3. Lai mazinātu risku, ka var tikt apdraudēta Šengenas zona, 1. punktā minētajā Padomes lēmumā nosaka vienu vai vairākus šādus pasākumus, kas Aģentūrai jāveic:

a) organizēt un koordinēt ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumus un izvietot Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības no ātrās reaģēšanas rezerves un pēc vajadzības papildu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības;

b) izvietot Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām karsto punktu zonās;

c) koordinēt vienas vai vairāku dalībvalstu un trešo valstu darbības pie ārējām robežām, tostarp kopīgas operācijas ar trešām kaimiņvalstīm;

d) izvietot tehnisko aprīkojumu;

e) organizēt atgriešanas nodrošināšanas operācijas.

4. Izpilddirektors divu darba dienu laikā pēc 1. punktā minētā Padomes lēmuma pieņemšanas:

a) nosaka darbības, kas jāveic minētajā lēmumā identificēto pasākumu praktiskai izpildei, tostarp tehnisko aprīkojumu un to robežsargu un cita attiecīga personāla skaitu un specializācijas, kas vajadzīgi minētā lēmuma mērķu sasniegšanai;

b) izstrādā operatīvo plānu un iesniedz to attiecīgajām dalībvalstīm.

5. Izpilddirektors un attiecīgā dalībvalsts vienojas par operatīvo plānu trijās darba dienās pēc tā iesniegšanas dienas.

6. Aģentūra nekavējoties un katrā ziņā piecās darba dienās pēc operatīvā plāna izveides izvieto nepieciešamo personālu no 20. panta 5. punktā minētās ātrās reaģēšanas rezerves, lai praktiski izpildītu šā panta 1. punktā minētajā Padomes lēmumā identificētos pasākumus. Papildu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības izvieto pēc vajadzības otrajā posmā un katrā ziņā septiņās darba dienās pēc ātrās reaģēšanas rezerves izvietošanas.

7. Aģentūra nekavējoties un katrā ziņā desmit darba dienās no operatīvā plāna izveides izvieto tehnisko aprīkojumu, kas nepieciešams 1. punktā minētajā Padomes lēmumā identificēto pasākumu praktiskai izpildei.

Papildu tehnisko aprīkojumu izvieto pēc vajadzības otrajā posmā saskaņā ar 39. pantu.

8. Attiecīgā dalībvalsts ievēro 1. punktā minēto Padomes lēmumu. Minētajā nolūkā tā nekavējoties sadarbojas ar Aģentūru un veic nepieciešamās darbības, lai sekmētu minētā lēmuma īstenošanu un minētajā lēmumā un operatīvajā plānā, par kuru ir vienošanās ar izpilddirektoru, noteikto pasākumu praktisku izpildi.

9. Dalībvalstis dara pieejamus robežsargus un citu attiecīgo personālu vai personālu, kas iesaistīts ar atgriešanu saistītu uzdevumu izpildē, kurus noteicis izpilddirektors saskaņā ar šā panta 4. punktu. Dalībvalstis nevar atsaukties uz 20. panta 3. un 8. punktā minēto situāciju.

10. Ja attiecīgā dalībvalsts neievēro 1. punktā minēto Padomes lēmumu 30 dienās un nesadarbojas ar Aģentūru, kā noteikts šā panta 8. punktā, Komisija var iniciēt Regulas (ES) 2016/399 29. pantā noteikto procedūru.

20. pants

Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību sastāvs un izvietošana

1. Aģentūra izvieto robežsargus un citu attiecīgo personālu kā Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību dalībniekus kopīgās operācijās, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumos un saistībā ar migrācijas pārvaldības atbalsta vienībām. Aģentūra var arī izvietot ekspertus no sava personāla.

2. Pēc izpilddirektora priekšlikuma valde ar tās balsstiesīgo locekļu absolūto balsu vairākumu lemj par to robežsargu un cita attiecīgā personāla specializācijām un kopējo skaitu, kāds jādara pieejams Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām. Tādu pašu procedūru piemēro jebkādām turpmākām izmaiņām attiecībā uz specializācijām un kopējo skaitu. Dalībvalstis dod ieguldījumu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību komplektēšanā no valsts rezerves, balstoties uz dažādām noteiktajām specializācijām, un izvirza robežsargus un citu attiecīgo personālu, kas atbilst nepieciešamajām specializācijām.

3. Dalībvalstu robežsargu ieguldījumu konkrētās kopīgās operācijās nākamajam gadam plāno, pamatojoties uz ikgadējām divpusējām sarunām un nolīgumiem starp Aģentūru un dalībvalstīm. Saskaņā ar minētajiem nolīgumiem dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma dara robežsargus pieejamus izvietošanai, ja vien tās nesaskaras ar ārkārtas situāciju, kas būtiski ietekmē valsts uzdevumu izpildi. Šādu pieprasījumu iesniedz vismaz 21 darba dienu pirms paredzētās izvietošanas. Ja dalībvalsts atsaucas uz šādu ārkārtas situāciju, tā Aģentūrai rakstveidā sniedz vispusīgu informāciju par iemesliem un situāciju, un tās, proti, informācijas, saturu iekļauj 12. punktā minētajā ziņojumā.

4. Attiecībā uz ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumiem pēc izpilddirektora priekšlikuma valde ar trīs ceturtdaļu balsu vairākumu lemj par robežsargu vai cita attiecīga personāla specializācijām un minimālo skaitu, kāds jādara pieejams Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību ātrās reaģēšanas rezervei. Tādu pašu procedūru piemēro jebkādām turpmākām izmaiņām attiecībā uz ātrās reaģēšanas rezerves robežsargu vai cita attiecīga personāla specializācijām un kopējo skaitu. Dalībvalstis dod ieguldījumu ātrās reaģēšanas rezerves komplektēšanā no valsts ekspertu rezerves, balstoties uz dažādām noteiktām specializācijām, un izvirza robežsargus vai citu attiecīgo personālu, kas atbilst nepieciešamajām specializācijām.

5. Ātrās reaģēšanas rezerve ir pastāvīgs korpuss, kas nodots tūlītējā Aģentūras rīcībā un kas var tikt izvietots no katras dalībvalsts piecās darba dienās no dienas, kad izpilddirektors un uzņēmēja dalībvalsts ir vienojušies par operatīvo plānu. Šajā nolūkā katra dalībvalsts ik gadu dara pieejamu Aģentūrai zināmu skaitu robežsargu vai cita attiecīgā personāla. To specializācijas nosaka ar valdes lēmumu. Kopīgais personāla skaits, kādu dalībvalstis dara pieejamu, sasniedz vismaz 1 500 robežsargu vai cita attiecīgā personāla. Aģentūra var pārbaudīt, vai dalībvalstu piedāvātie robežsargi atbilst noteiktajām specializācijām. Aģentūra var pieprasīt, lai dalībvalsts izslēdz robežsargu no rezerves neatbilstošas uzvedības vai noteikumu pārkāpuma gadījumā.

6. Katra dalībvalsts ir atbildīga par savu ieguldījumu robežsargu vai cita attiecīgā personāla skaita nodrošināšanā, kā minēts 5. punktā, saskaņā ar I pielikumu.

7. Dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma dara robežsargus un/vai citu attiecīgo personālu no ātrās reaģēšanas rezerves pieejamus izvietošanai. Ja riska analīze un jebkurš pieejams neaizsargātības novērtējums liecina, ka kāda dalībvalsts saskaras ar situāciju, kas būtiski ietekmētu valsts uzdevumu izpildi, tās ieguldījums ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma izvietošanai ir puse no tās ieguldījuma, kas noteikts I pielikumā. Uzņēmēja dalībvalsts, kurā notiek ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākums, neizvieto personālu, kas veido daļu no tai noteiktā ieguldījuma ātrās reaģēšanas rezervē. Ja pietrūkst personāla izvietošanai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumā, valde, pamatojoties uz izpilddirektora priekšlikumu, pieņem lēmumu par to, kā minēto trūkumu aizpildīt.

8. Ja nepieciešams, Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību izvietošanu no ātrās reaģēšanas rezerves nekavējoties papildina ar papildu Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām. Minētajā nolūkā dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma nekavējoties paziņo to savas valsts rezerves robežsargu un cita attiecīgā personāla skaitu, uzvārdus un specializācijas, kurus tās var darīt pieejamus septiņās darba dienās pēc ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma sākšanas. Dalībvalstis pēc Aģentūras pieprasījuma dara robežsargus un citu attiecīgo personālu pieejamus izvietošanai, ja vien tās nesaskaras ar ārkārtas situāciju, kas būtiski ietekmē valsts uzdevumu izpildi. Ja dalībvalsts atsaucas uz šādu ārkārtas situāciju, tā Aģentūrai rakstveidā sniedz vispusīgu informāciju par iemesliem un situāciju, un tās, proti, informācijas, saturu iekļauj 12. punktā minētajā ziņojumā.

9. Ja rodas situācija, kurā vajag vairāk robežsargu, nekā noteikts saskaņā ar 5. un 8. punktu, izpilddirektors nekavējoties informē Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju. Viņš aicina Padomi censties panākt, lai dalībvalstis apņemas aizpildīt trūkumu.

10. Dalībvalstis nodrošina, lai robežsargi un cits attiecīgais personāls, kas ir to ieguldījums, atbilstu valdes nolemtajām specializācijām un skaitam. Izvietošanas ilgumu nosaka piederības dalībvalsts, bet katrā ziņā tas nav mazāks par 30 dienām, izņemot gadījumu, kad operācija, kuras daļa ir izvietošana, ir īsāka par 30 dienām.

11. Aģentūra nodrošina Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienības ar kompetentiem robežsargiem vai citu attiecīgo personālu, ko dalībvalstis norīkojušas uz Aģentūru kā valstu ekspertus. Dalībvalstu ieguldījumu robežsargu vai cita attiecīgā personāla norīkošanā uz Aģentūru nākamajam gadam plāno, pamatojoties uz ikgadējām divpusējām sarunām un nolīgumiem starp Aģentūru un dalībvalstīm. Dalībvalstis dara robežsargus vai citu attiecīgo personālu pieejamus norīkošanai saskaņā ar minētajiem nolīgumiem, ja vien tas būtiski neietekmētu valsts uzdevumu izpildi. Šādās situācijās dalībvalstis var atsaukt savus norīkotos robežsargus vai citu attiecīgo personālu.

Šādi norīkojumi var būt uz 12 mēnešiem vai ilgāk, bet katrā ziņā ne mazāk par trīs mēnešiem. Norīkotos robežsargus un citu attiecīgo personālu uzskata par vienību dalībniekiem, un viņiem ir savu vienību dalībnieku uzdevumi un pilnvaras. Dalībvalsti, kura norīkojusi minētos robežsargus vai citu attiecīgo personālu, uzskata par viņu piederības dalībvalsti.

Citu personālu, ko Aģentūra nodarbina kā pagaidu darbiniekus un kam nav robežkontroles pienākumu veikšanai vajadzīgās kvalifikācijas, izvieto kopīgajās operācijās tikai koordinācijas un citu tādu uzdevumu veikšanai, kuriem nav vajadzīga pilnīga robežsargu apmācība. Tie neveido daļu no Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām.

12. Aģentūra reizi gadā informē Eiropas Parlamentu par to robežsargu skaitu, kurus katra dalībvalsts saskaņā ar šo pantu ir apņēmusies nosūtīt dalībai Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībās, un faktiski izvietoto robežsargu skaitu. Šajā ziņojumā uzskaita dalībvalstis, kas iepriekšējā gadā atsaukušās uz 3. un 8. punktā minēto ārkārtas situāciju. Tajā ietver arī attiecīgās dalībvalsts norādītos iemeslus un informāciju.

21. pants

Norādījumi Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām

1. Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību izvietošanas laikā uzņēmēja dalībvalsts dod norādījumus vienībām saskaņā ar operatīvo plānu.

2. Aģentūra ar koordinatora starpniecību var paziņot uzņēmējai dalībvalstij savu viedokli par norādījumiem, kas sniegti Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām. Tādā gadījumā uzņēmēja dalībvalsts šo viedokli ņem vērā un pēc iespējas to ievēro.

3. Gadījumos, kad Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām sniegtie norādījumi neatbilst operatīvajam plānam, koordinators nekavējoties ziņo izpilddirektoram, kurš attiecīgā gadījumā var rīkoties saskaņā ar 25. panta 3. punktu.

4. Veicot savus pienākumus un īstenojot pilnvaras, vienību dalībnieki pilnībā ievēro pamattiesības, tostarp patvēruma procedūru pieejamību un cilvēka cieņu. Visiem pasākumiem, ko darbinieki veic, pildot pienākumus un īstenojot pilnvaras, jābūt samērīgiem ar šo pasākumu mērķiem. Pildot uzdevumus un īstenojot pilnvaras, viņi nediskriminē personas dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ.

5. Uz vienību dalībniekiem turpina attiekties viņu piederības dalībvalsts disciplinārie pasākumi. Piederības dalībvalsts saskaņā ar savām tiesībām saistībā ar pamattiesību pārkāpumiem vai starptautiskas aizsardzības pienākumu nepildīšanu, kas tiek konstatēti kopīgās operācijas vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma laikā, paredz atbilstīgus disciplinārus vai citus pasākumus.

22. pants

Koordinators

1. Aģentūra nodrošina kopīgo operāciju, pilotprojektu vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu visu organizatorisko aspektu operatīvo īstenošanu, tostarp Aģentūras darbinieku klātbūtni.

2. Izpilddirektors norīko vienu vai vairākus ekspertus no Aģentūras darbiniekiem, kurus izvietot kā koordinatorus katrai kopīgajai operācijai vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumam. Par koordinatora norīkošanu izpilddirektors paziņo uzņēmējai dalībvalstij.

3. Koordinators rīkojas Aģentūras vārdā visos Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību izvietošanas aspektos. Koordinatora uzdevums ir veicināt uzņēmēju dalībvalstu un iesaistīto dalībvalstu sadarbību un koordināciju. Koordinators jo īpaši:

a) īsteno saskarnes funkcijas starp Aģentūru, uzņēmēju dalībvalsti un Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību dalībniekiem, Aģentūras vārdā sniedzot palīdzību visos jautājumos, kas saistīti ar nosacījumiem dalībnieku izvietošanai vienībās;

b) uzrauga operatīvā plāna pareizu īstenošanu, tostarp attiecībā uz pamattiesību aizsardzību, un par to ziņo Aģentūrai;

c) rīkojas Aģentūras vārdā visos Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību izvietošanas aspektos un ziņo Aģentūrai par visiem šiem aspektiem;

d) ziņo izpilddirektoram par gadījumiem, kad norādījumi, ko uzņēmēja dalībvalsts sniegusi Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībām, neatbilst operatīvajam plānam.

4. Saistībā ar kopīgajām operācijām vai ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumiem izpilddirektors var atļaut koordinatoram palīdzēt risināt jebkādas domstarpības par operatīvā plāna izpildi un vienību izvietošanu.

23. pants

Valsts kontaktpunkts

Dalībvalstis izraugās valsts kontaktpunktu saziņai ar Aģentūru par visiem jautājumiem, kas attiecas uz Aģentūras darbību. Valsts kontaktpunkts ir pieejams jebkurā laikā.

24. pants

Izmaksas

1. Aģentūra pilnībā sedz šādas izmaksas, kas dalībvalstīm rodas, darot pieejamus savus robežsargus un citu attiecīgo personālu izvietošanai Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienībās, tostarp ātrās reaģēšanas rezervē:

a) ceļa izdevumi no piederības dalībvalsts līdz uzņēmējai dalībvalstij un no uzņēmējas dalībvalsts līdz piederības dalībvalstij;

b) ar vakcināciju saistītas izmaksas;

c) ar īpašām apdrošināšanas vajadzībām saistītas izmaksas;

d) ar veselības aprūpi saistītas izmaksas;

e) dienas naudas, tostarp uzturēšanās izdevumi;

f) izmaksas saistībā ar Aģentūras tehnisko aprīkojumu.

2. Detalizētus noteikumus par Eiropas Robežu un krasta apsardzes vienību dalībnieku dienas naudas samaksu nosaka un pēc vajadzības atjaunina valde.

25. pants

Darbību apturēšana vai izbeigšana

1. Izpilddirektors izbeidz Aģentūras darbības, ja vairs netiek izpildīti nosacījumi šo darbību veikšanai. Izpilddirektors pirms šādas izbeigšanas informē attiecīgo dalībvalsti.

2. Dalībvalstis, kas piedalās kopīgā operācijā, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumā vai migrācijas pārvaldības atbalsta vienības izvietošanā, var pieprasīt, lai izpilddirektors izbeidz minēto kopīgo operāciju, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu vai migrācijas pārvaldības atbalsta vienības izvietošanu.

3. Izpilddirektors pēc tam, kad ir informējis par to attiecīgo dalībvalsti, var atsaukt darbības finansējumu vai arī to apturēt vai izbeigt, ja uzņēmēja dalībvalsts neievēro operatīvo plānu.

4. Izpilddirektors pēc apspriešanās ar pamattiesību amatpersonu un pēc tam, kad ir informējis par to attiecīgo dalībvalsti, atsauc kopīgās operācijas, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākuma, pilotprojekta, migrācijas pārvaldības atbalsta vienības izvietošanas, atgriešanas operācijas, atgriešanas nodrošināšanas operācijas vai darba vienošanās finansējumu vai arī pilnībā vai daļēji aptur vai izbeidz šādas darbības, ja viņš uzskata, ka notikuši pamattiesību vai starptautiskās aizsardzības pienākumu pārkāpumi, kas ir būtiski vai, visticamāk, būs ilgstoši. Izpilddirektors par šādu lēmumu informē valdi.

5. Ja izpilddirektors izlemj apturēt vai izbeigt Aģentūras veikto migrācijas pārvaldības atbalsta vienības izvietošanu, viņš par minēto lēmumu informē pārējās attiecīgās aģentūras, kuras darbojas minētajā karstā punkta zonā.

26. pants

Darbību izvērtēšana

Izpilddirektors izvērtē kopīgo operāciju, ātrās reaģēšanas robežapsardzes pasākumu, pilotprojektu, migrācijas pārvaldības atbalsta vienību izvietošanu un operatīvās sadarbības ar trešām valstīm rezultātus. Viņš nosūta valdei detalizētus novērtējuma ziņojumus līdz ar pamattiesību amatpersonas novērojumiem 60 dienās pēc minēto darbību pabeigšanas. Izpilddirektors veic minēto rezultātu vispusīgu salīdzinošo analīzi, lai uzlabotu turpmāko darbību kvalitāti, saskanību un efektivitāti, un iekļauj minēto analīzi Aģentūras gada darbības pārskatā.

4. iedaļa

Atgriešana

27. pants

Atgriešana

1. Attiecībā uz atgriešanu Aģentūra, ievērojot pamattiesības un saskaņā ar Savienības tiesību, kā arī starptautisko tiesību vispārējiem principiem, tostarp bēgļu aizsardzības un bērna tiesību jomā, jo īpaši:

a) tehniskā un operatīvā līmenī koordinē dalībvalstu darbības saistībā ar atgriešanu, tostarp brīvprātīgu izceļošanu, lai panāktu integrētu atgriešanas pārvaldības sistēmu dalībvalstu kompetento iestāžu starpā, piedaloties attiecīgajām trešo valstu iestādēm un citām attiecīgām ieinteresētajām personām;

b) sniedz tehnisko un operatīvo palīdzību dalībvalstīm, kuras pieredz īpašas problēmas saistībā ar savām atgriešanas sistēmām;

c) koordinē attiecīgo IT sistēmu izmantošanu un sniedz atbalstu dalībvalstīm konsulārās sadarbības jautājumos trešo valstu valstspiederīgo identificēšanai un ceļošanas dokumentu ieguvei, neizpaužot informāciju par to, ka ir iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums; organizē un koordinē atgriešanas operācijas un sadarbībā ar dalībvalstīm sniedz atbalstu brīvprātīgai izceļošanai;

d) organizē, veicina un koordinē darbības, kas ļauj dalībvalstu starpā veikt informācijas apmaiņu un apzināt un apkopot paraugpraksi atgriešanas jautājumos;

e) no sava budžeta finansē vai līdzfinansē šajā nodaļā minētās operācijas, pasākumus un darbības saskaņā ar Aģentūrai piemērojamiem finanšu noteikumiem.

2. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā tehniskā un operatīvā palīdzība aptver darbības, lai palīdzētu dalībvalstu kompetentajām iestādēm veikt atgriešanas procedūras, jo īpaši sniedzot:

a) mutiskās tulkošanas pakalpojumus;

b) praktisku informāciju par atgriešanas trešām valstīm, uz kurām attiecas šīs regulas īstenošana, attiecīgā gadījumā sadarbojoties ar citām Savienības struktūrām, birojiem un aģentūrām, tostarp EASO;

c) padomu par atgriešanas procedūru īstenošanu un pārvaldību saskaņā ar Direktīvu 2008/115/EK;

d) padomu un palīdzību saistībā ar pasākumiem, kas nepieciešami, lai nodrošinātu atgriežamo personu pieejamību atgriešanas nolūkiem un novērstu atgriežamo personu slapstīšanos, saskaņā ar Direktīvu 2008/115/EK un starptautiskajām tiesībām.

3. Aģentūras mērķis ir izveidot sinerģijas un savienot Savienības finansētus tīklus un programmas atgriešanas jomā, cieši sadarbojoties ar Komisiju un ar attiecīgo ieinteresēto personu, tostarp Eiropas migrācijas tīkla, atbalstu.

4. Aģentūra var izmantot Savienības finanšu līdzekļus, kas ir pieejami atgriešanas darbībām. Aģentūra nodrošina, ka visos tās dotāciju nolīgumos ar dalībvalstīm nosacījums finanšu atbalsta piešķiršanai ir hartas pilnīga ievērošana.

28. pants

Atgriešanas operācijas

1. Neiedziļinoties atgriešanas lēmumu būtībā un saskaņā ar Direktīvu 2008/115/EK Aģentūra sniedz vajadzīgo palīdzību un pēc vienas vai vairāku iesaistīto dalībvalstu pieprasījuma nodrošina atgriešanas operācijas koordinēšanu vai organizēšanu, tostarp fraktējot gaisa kuģus šādu operāciju mērķim. Aģentūra var pēc savas iniciatīvas ierosināt dalībvalstīm pati koordinēt vai organizēt atgriešanas operācijas.

2. Dalībvalstis reizi mēnesī informē Aģentūru par to indikatīvo plānoto atgriežamo personu skaitu un trešām atgriešanas valstīm gan attiecībā uz attiecīgās valsts atgriešanas operācijām, gan to vajadzībām pēc Aģentūras palīdzības vai tās veiktas koordinēšanas. Aģentūra izstrādā izvērstu operatīvo plānu, lai nodrošinātu pieprasītājām dalībvalstīm vajadzīgo operatīvo pastiprinājumu, tostarp sniedzot tehnisko aprīkojumu. Aģentūra var pēc savas iniciatīvas vai pēc kādas dalībvalsts pieprasījuma iekļaut izvērstajā operatīvajā plānā to atgriešanas operāciju datumus un galamērķus, kuras tā uzskata par nepieciešamām, balstoties uz vajadzību novērtējumu. Valde pēc izpilddirektora priekšlikuma lemj par izvērstā operatīvā plāna modus operandi.

3. Aģentūra var sniegt vajadzīgo palīdzību un vai nu pēc iesaistīto dalībvalstu pieprasījuma, vai pēc pašas ierosinājuma nodrošināt koordinēšanu vai organizēšanu tādām atgriešanas operācijām, kurām transportlīdzekļus un piespiedu atgriešanas pavadīšanas speciālistus (“savākšanas atgriešanas operācijas”) dara pieejamus trešā atgriešanas valsts. Iesaistītās dalībvalstis un Aģentūra nodrošina, lai visas atgriešanas operācijas laikā tiktu garantēta pamattiesību ievērošana, neizraidīšanas princips un piespiešanas līdzekļu samērīga izmantošana. Vismaz viens dalībvalsts pārstāvis un viens piespiedu atgriešanas uzraudzības speciālists no rezerves, kas izveidota saskaņā ar 29. pantu, vai no iesaistītās dalībvalsts uzraudzības sistēmas ir klāt visu atgriešanas operācijas laiku līdz ierašanās brīdim trešā atgriešanas valstī.

4. Izpilddirektors nekavējoties izstrādā atgriešanas plānu savākšanas atgriešanas operācijām. Izpilddirektors un jebkura iesaistītā dalībvalsts vienojas par plānu, kurā ir detalizēti aprakstīti savākšanas atgriešanas operācijas organizatoriskie un procesuālie aspekti, ņemot vērā ietekmi uz pamattiesībām un šādu operāciju riskus. Jebkuram grozījumam vai pielāgojumam šajā plānā nepieciešama 3. punktā un šajā punktā minēto pušu piekrišana.

5. Savākšanas atgriešanas operāciju atgriešanas plāns ir saistošs gan Aģentūrai, gan jebkurai iesaistītajai dalībvalstij. Tas aptver visus savākšanas atgriešanas operācijas veikšanai nepieciešamos pasākumus.

6. Katru atgriešanas operāciju uzrauga saskaņā ar Direktīvas 2008/115/EK 8. panta 6. punktu. Piespiedu atgriešanas operāciju uzraudzību veic piespiedu atgriešanas uzraudzības speciālists, pamatojoties uz objektīviem un pārredzamiem kritērijiem, visu atgriešanas operācijas laiku – no laikposma pirms aizbraukšanas līdz atgriežamo personu nodošanai atgriešanas trešai valstij. Piespiedu atgriešanas uzraudzības speciālists iesniedz izpilddirektoram, pamattiesību amatpersonai un visu konkrētajā operācijā iesaistīto dalībvalstu kompetentajām iestādēm ziņojumu par katru piespiedu atgriešanas operāciju. Vajadzības gadījumā attiecīgi izpilddirektors un valstu kompetentās iestādes nodrošina atbilstīgus turpmākos pasākumus.

7. Ja Aģentūrai ir bažas saistībā ar pamattiesību ievērošanu attiecībā uz atgriešanas op