Oficiālais Vēstnesis L 238 , 21/08/1987 Lpp. 0026 - 0029

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 11 Sējums 13 Lpp. 0018

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 11 Sējums 13 Lpp. 0018



Komisijas lēmums (1987. gada 22. jūlijs) par uzraudzības un aizsardzības pasākumiem, kurus dalībvalstīm var atļaut veikt saskaņā ar EEK Līguma 115. pantu (87/433/EEK) EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 115. pantu, tā kā Līguma 30. pantu un turpmākos pantus par kvantitatīvo ierobežojumu un visu pasākumu ar līdzīgu iedarbību atcelšanu piemēro bez izšķirības gan Kopienas izcelsmes produktiem, gan tiem produktiem, kas laisti brīvā apgrozībā jebkurā dalībvalstī neatkarīgi no to izcelsmes; tā kā saskaņā ar šiem nosacījumiem ievešanas atļaujas vai jebkādas līdzīgas procedūras pieprasīšana, kas ir tikai formāla, Kopienas iekšējā tirdzniecībā ir aizliegta; tā kā turklāt Līguma 9. panta 2. punkts nepieļauj nekādas administratīvas procedūras, kas paredz izveidot dažādus noteikumus preču apritei atbilstoši tam, vai to izcelsme ir Kopienā vai trešās valstīs un vai tās ir laistas brīvā apgrozībā vienā no dalībvalstīm; tā kā tomēr šo principu pilnīga piemērošana paredz kopējās tirdzniecības politikas efektīvu izveidošanu; tā kā kopējās tirdzniecības politikas efektīva izveidošana vēl nav pabeigta; tā kā pasākumi, ko dalībvalstis piemēro attiecībā uz dažiem produktiem no trešām valstīm, vēl nav aizstāti ar vienādiem, kopīgiem noteikumiem; tā kā tas, ka kopējā tirdzniecības politika vēl nav pilnībā izveidota, nozīmē to, ka vēl pastāv atšķirības dalībvalstu tirdzniecības politikā, kas var izraisīt tirdzniecības plūsmu novirzes, kuras Līguma 155. pants paredz novērst; tā kā šādā nolūkā Komisija ir pilnvarota atļaut dalībvalstīm veikt Kopienas iekšējos uzraudzības vai aizsardzības pasākumus neatkarīgi no preču, kuru izcelsme ir trešās valstīs un kuras laiž brīvā apgrozībā vienā no dalībvalstīm, brīvā aprites principa Kopienā; tā kā tomēr 115. pantā ir noteikts, ka šos pasākumus var atļaut tikai vajadzības gadījumā un ka Komisija dod priekšroku tiem pasākumiem, kuri rada vismazākos kopēja tirgus darbības traucējumus; tā kā rezultātā pašreizējā kopējā tirgus izveides posmā Līguma 115. pantā paredzētos pasākumus jāatļauj tikai gadījumos, ja novirzes tirdzniecības plūsmā rada saimnieciskas grūtības vai apdraud dalībvalstu veikto tirdzniecības politikas pasākumu efektivitāti saskaņā ar Kopienas starptautiskajām saistībām; tā kā Vienotais Eiropas akts no 1993. gada 1. janvāra paredz izveidot telpu bez iekšējām robežām, kurā var notikt brīva preču, pakalpojumu un kapitāla aprite; tā kā tas nozīmē, no vienas puses, ka atšķirības, kas vēl pastāv starp dalībvalstu piemēroto tirdzniecības politiku, pakāpeniski likvidē vai samazina un, no otras puses, ka Komisijai pilnībā jāapzinās šie mērķi, kad tā saskaņā ar Līguma 115. pantu novērtē vajadzību atļaut pasākumus; tā kā ar tās 1979. gada 20. decembra Lēmumu 80/47/EEK par uzraudzības un aizsardzības pasākumiem, kurus dalībvalstīm ļauj veikt attiecībā uz noteiktu produktu importu, kuru izcelsme ir trešās valstīs un kuri laisti brīvā apgrozībā citā dalībvalstī [1], Komisija nosaka zināmus kritērijus un procedūras, kas jāievēro, īstenojot Līguma 115. pantu; tā kā, ņemot vērā iepriekšējo pieredzi un rīcības programmu, Kopiena ir apņēmusies izveidot vienoto tirgu, ir jāgroza Lēmums 80/47/EEK un jo īpaši jāpaplašina tā darbības joma attiecībā uz visiem tiem gadījumiem, kad saskaņā ar Līgumu pastāv atšķirības starp dalībvalstu veiktajiem tirdzniecības politikas pasākumiem, ietverot gadījumus, kad joprojām pieļauj atšķirības tarifu pasākumos, un jāprecizē daži kritēriji un procedūras, ko tā nosaka; tā kā, lai piemērotu šos grozījumus, iepriekšminētais lēmums jāpārstrādā vienotā aktā; tā kā gadījumos, kad atļauj uzraudzības pasākumus, ievešanas dokumenti jāizdod automātiski, bez maksas, noteiktā laika posmā un par visiem prasītajiem daudzumiem; tā kā gadījumos, kad uzraudzības pasākumus pieprasa, pamatojoties uz to, ka imports var novest pie saimnieciskām grūtībām dalībvalstī, šāda apdraudējuma esamība jānovērtē, ņemot vērā agrāk novērotās tirdzniecības plūsmas novirzes, un importa iespēju līmeni, ko Kopiena piešķir attiecīgajai trešai valstij; tā kā, ja dalībvalsts prasa atļauju piemērot aizsardzības pasākumus, ievešanas dokumentu izdošanas termiņš jāpagarina, ja daudzums, uz kuru attiecas kārtojamo dokumentu pieteikumi, sasniedz noteiktu līmeni; tā kā dalībvalstu sniegtajai informācijai un pamatojumam, kas atbalsta lūgumus ieviest attiecīgos pasākumus, jābūt tādam, kas dod iespēju Komisijai pilnībā novērtēt vajadzību pēc šādas atļaujas; tā kā jāparedz, ka vajadzības gadījumā, Komisija var veikt izmeklēšanu, lai pārbaudītu tās rīcībā esošās informācijas pamatotību; tā kā stingri jāinterpretē un jāpiemēro pasākumi, kas pieņemti saskaņā ar Līguma 115. pantu, pamatojoties uz faktu, ka tie ne tikai atbilst Līguma 9. un 30. pantam, bet arī kavē kopējas tirdzniecības politikas izveidi, kā noteikts Līguma 113. pantā; tā kā, lai ņemtu to vērā un lai ņemtu vērā mērķus, ko nosaka Vienotais Eiropas akts, šādus pasākumus piemēro tikai ierobežotu laika posmu un tikai tad, ja situācijas nopietnība to prasa; tā kā, lai nodrošinātu to, ka netiek kavēta Kopienas iekšējā tirdzniecība, jāparedz, ka parasti dalībvalstīm kā daļa no formalitāšu izpildes saistībā ar produkta ievešanu no citas dalībvalsts, jāpieprasa no ievedēja tikai noteikta informācija un dati; tā kā attiecībā uz izcelsmes kontroli parasti dalībvalstis prasa tikai vienkāršu paziņojumu par produkta izcelsmi, jo pamatoti sagaida, ka ievedējs to zina, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Darbības joma Šis lēmums attiecas uz to produktu ievešanu dalībvalstī, kuru izcelsme ir kādā trešā valstī un kuri laisti brīvā apgrozībā Kopienā, kā arī uz tiem produktiem, kuriem dalībvalstīs nepiemēro vienādus ievešanas nosacījumus. 2. pants Uzraudzība Kopienas iekšienē 1. Ja pastāv draudi, ka 1. pantā minēto produktu ievešana dalībvalstī var radīt saimnieciskas grūtības, ar Komisijas atļauju konkrētā laikposmā šā produkta ievešanu drīkst veikt saskaņā ar izdoto ievešanas dokumentu. 2. Parasti Komisija nesniedz 1. punktā minēto atļauju, ja vien: a) nav bijuši attiecīgā produkta būtiski ievedumi no citām dalībvalstīm kalendārajā gadā pirms gada, kad tika iesniegts pieteikums; b) importa iespējas, kuras attiecīgajam produktam atļauj Kopiena attiecībā uz izcelsmes trešo valsti, nepārsniedz 1 % no kopējām importa iespējām, kuras atļauj Kopiena attiecībā uz trešām valstīm, uz kurām attiecas līdzīgi noteikumi. 3. Neierobežojot 3. pantu, šo ievešanas dokumentu attiecīgā dalībvalsts bez maksas izsniedz par visiem pieprasītajiem daudzumiem, ilgākais piecās darba dienās kopš dienas, kad ievedējs ir iesniedzis pieteikumu, neatkarīgi no tā, kur ir viņa uzņēmējdarbības vieta Kopienā. 4. Lai iegūtu 1. punktā minēto atļauju, dalībvalsts savā pieprasījumā Komisijai sniedz šādu ziņas: a) produkta apraksts un informācija par tā tirdzniecības apzīmējumu, tā pozīcijas numurs kopējā muitas tarifā, NIMEXE kods un tā izcelsmes valsts; b) noteikumi, kas reglamentē tiešo importu attiecībā uz izcelsmes valsti un citām trešām valstīm, vajadzības gadījumā, ietverot tarifu noteikumus, importa iespēju apjomu un/vai daudzumu, kā arī saimnieciskos apsvērumus, uz kuriem noteikumi ir balstīti; c) importa apjoms vai daudzums konkrētajam produktam: - ar izcelsmi attiecīgajā trešā valstī, norādot sadalījumu starp tiešo importu un produktiem, kas atrodas brīvā apgrozībā, - ar izcelsmi visās trešās valstīs, - ar Kopienas izcelsmi; d) saimnieciskās grūtības, kas var radīt draudus, par ko liecina tādi faktori, kā valsts produkcijas, attiecīgās trešās valsts un visu trešo valstu produkta patēriņš un attiecīgās tirgus daļas. Informācija, kas prasīta, ievērojot c) un d) apakšpunktu, aptver divus iepriekšējos gadus un kārtējo gadu. Ja šo informāciju nevar sniegt ar nepieciešamo precizitāti vai ja to nevar sniegt laicīgi, dalībvalstu pieprasījums ietver pieejamo informāciju. 5. Tā dalībvalsts, kas ir saņēmusi 1. punktā minēto atļauju, var prasīt ievešanas dokumenta pieteikuma iesniedzējam tikai šādu informāciju un datus: a) sīkākas ziņas par ievedēju un nosūtītāju eksportētāja dalībvalstī; b) izcelsmes valsts un eksportētāja dalībvalsts; c) produkta apraksts ar sīkāku informāciju par: - preces nosaukumu, - kopējā muitas tarifa pozīcijas numuru un NIMEXE kodu; d) produkta vērtība un daudzums, kas izteikts vienībās, ko parasti izmanto tirdzniecībā; e) plānotais piegādes datums vai datumi; f) apstiprinoši pierādījumi, ka produkts atrodas brīvā apgrozībā: ja produkti vēl neatrodas brīvā apgrozībā dienā, kad iesniedz ievešanas pieteikumu, vai ja līdz šim datumam nevar sniegt apstiprinošos pierādījumus, ievešanas dokumentu piešķir, bet tas ir derīgs vienu mēnesi pēc tam, kad pieteikuma iesniedzējs saņēmis šo dokumentu. 3. pants Aizsardzības pasākumi 1. Ja 1. pantā minētā produkta ievešana dalībvalstī rada saimnieciskas grūtības, attiecīgā dalībvalsts drīkst veikt aizsardzības pasākumus pēc tam, kad saņēmusi atļauju no Komisijas, kura nosaka šādu pasākumu nosacījumus un detaļas. 2. Komisija piešķir atļauju tikai uz ierobežotu laika posmu un tad, ja situācijas nopietnība to prasa. 3. Lai iegūtu atļauju, dalībvalsts, papildus 2. panta, 4. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām ziņām, savā pieprasījumā sniedz Komisijai šādu informāciju un datus: a) eksportētāja dalībvalsts; b) datums, kad sagatavots ievešanas dokuments; c) par konkrētā produkta importa apjoms vai daudzums, kas ir faktiski realizēts vai atļauts: - ar izcelsmi attiecīgajā trešā valstī, norādot sadalījumu starp tiešo importu un to produktu importu, kas atrodas brīvā apgrozībā, - ar izcelsmi trešās valstīs, attiecībā uz kurām pieprasītāja dalībvalsts saglabā līdzīgu ievešanas kārtību vai pasākumus ar līdzīgu iedarbību, - ar izcelsmi visās trešās valstīs, - ar Kopienas izcelsmi; d) ja iespējams, produkta, kura izcelsme ir konkrētā trešā valstī, atpakaļizvešanas uz citām dalībvalstīm un trešām valstīm apjoms vai daudzums; e) iespējamās saimnieciskās grūtībās, par ko liecina šādu faktoru tendences, kā ražošana, jaudas izlietojums, patēriņš, tirdzniecība, attiecīgās trešās valsts, visu trešo valstu un attiecīgi valsts ražojumu tirgus daļas, cenas (t.i., cenu samazinājums vai normāla cenu pieauguma kavēšana), peļņa vai zaudējumi, nodarbinātība; f) pēc Komisijas pieprasījuma – veiktie vai ierosinātie pasākumi, lai uzlabotu attiecīgās nozares stāvokli. Informācija, kas prasīta, ievērojot c) un d) un e) apakšpunktu, aptver divus iepriekšējos gadus un kārtējo gadu. Ja šo informāciju nevar sniegt ar nepieciešamo precizitāti vai ja to nevar sniegt laicīgi, dalībvalstu pieprasījums ietver pieejamo informāciju. Ja Komisija atzīst par vajadzīgu, tā var veikt izmeklēšanu, lai pārbaudītu dalībvalstu sniegtās informācijas pamatotību. Šādā gadījumā, ja tādēļ, ka netiek veikti aizsardzības pasākumi, attiecīgajai nozarei tiek radīts materiāls zaudējums, Komisija var uz laiku atļaut aizsardzības pasākumu piemērošanu, līdz kļūst zināmi izmeklēšanas rezultāti. 4. Tas, ka dalībvalstis iesniedz pieprasījumu, nedrīkst aizkavēt to ievešanas dokumentu izdošanu, par kuriem pieteikums iesniegts pirms Komisijas lēmuma, saskaņā ar nosacījumiem un 2. pantā noteiktajā termiņā. 5. Tomēr, ja dalībvalsts konstatē, ka pieteikumos paredzētais apjoms vai kopējais daudzums attiecībā uz konkrēto produktu ar izcelsmi attiecīgā trešā valstī ir vai nu lielāks par 5 % no iespējamā tiešā importa no attiecīgās trešās valsts, vai ir 1 % no kopējā ārējā EEK importa pēdējos divpadsmit mēnešos, par kuriem ir pieejama statistikas informācija: - maksimālo laika posmu ievešanas dokumentu izdošanai pagarina līdz 10 darba dienām no dienas, kad ievedējs iesniedz pieteikumu; - dalībvalsts var noraidīt ievešanas dokumentu pieteikumu, ja Komisijas lēmums to atļauj darīt. 6. Dalībvalsts pa faksu vai teleksu iesniedz aizsardzības pasākumu pieprasījumu. Kopiju vienlaicīgi un tādā pašā veidā nosūta attiecīgajām nodaļām, ko šim nolūkam izraudzījušās citas dalībvalstis. Tā informē ievešanas dokumenta pieteikuma iesniedzējus par aizsardzības pasākumu pieprasījuma iesniegšanu. 7. Komisija lemj par dalībvalsts pieprasījumu piecu darbdienu laikā no minētā pieprasījuma saņemšanas dienas. 4. pants Izcelsmes apliecinājums 1. Kā formalitāšu kārtošanas daļu saistībā ar to produktu ievešanu, uz kuriem attiecas Kopienas iekšienē veiktie uzraudzības vai aizsardzības pasākumi, importētājas dalībvalsts attiecīgās iestādes var lūgt ievedējam muitas deklarācijā vai ievešanas dokumenta pieteikumā norādīt produkta izcelsmi. 2. Papildu pierādījumus drīkst prasīt tikai muitošanas laikā un nopietnu un pamatotu šaubu gadījumos, kad šādi pierādījumi ir svarīgi, lai noteiktu attiecīgā produkta īsto izcelsmi. Tomēr prasība sniegt šādu papildu pierādījumu pati par sevi nevar aizkavēt preču ievešanu. 5. pants Nobeiguma noteikumi Šajā lēmumā noteiktās procedūras piemēro, ja tirdzniecības politikas pasākumu efektivitāti, ko dalībvalstis piemēro saskaņā ar Kopienas starptautiskām saistībām, apdraud novirzes tirdzniecības plūsmā, izņemot 2. panta 4. punkta d) apakšpunktā un 3. panta 3. punkta e) apakšpunktā minētos elementus. 6. pants 1. Šo lēmumu piemēro no 1987. gada 1. oktobra. 2. No minētā datuma atceļ Komisijas Lēmumu 80/47/EEK. Atsauces uz atcelto lēmumu jāsaprot kā atsauces uz šo lēmumu. 7. pants Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm. Briselē, 1987. gada 22. jūlijā Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Willy De Clercq [1] OV L 16, 22.1.1980., 14. lpp. --------------------------------------------------