Oficiālais Vēstnesis L 261 , 13/10/2003 Lpp. 0001 - 0420



Komisijas Regula (EK) Nr. 1725/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko pieņem noteiktus starptautiskos grāmatvedības standartus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002 (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002 (2002. gada 19. jūlijs) par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu [1], un jo īpaši tās 3. panta 3. punktu, tā kā: (1) Regula (EK) Nr. 1606/2002 paredz, ka par katru finanšu gadu, kas sākas 2005. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma, publiskas akciju sabiedrības, kuras reglamentē dalībvalsts tiesību akti, atbilstīgi noteiktiem nosacījumiem sagatavo konsolidētos pārskatus saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kā definēts minētās regulas 2. pantā; (2) Komisija, ņemot vērā Grāmatvedības tehniskās komitejas sniegto ieteikumu, ir secinājusi, ka starptautiskie grāmatvedības standarti, kas pastāvēja 2002. gada 14. septembrī, atbilst pieņemšanas kritērijiem, kas izklāstīti Regulas (EK) Nr. 1606/2002 3. pantā; (3) Komisija ir arī ņēmusi vērā kārtējos uzlabojumu projektus, kuros ierosināts grozīt daudzus esošos standartus. Tiks apsvērta starptautisko grāmatvedības standartu pieņemšana šo priekšlikumu apkopošanas rezultātā, kad šie standarti būs izstrādāti. Šie ierosinātie esošo standartu grozījumi neietekmē Komisijas lēmumu atbalstīt esošos standartus, izņemot 32. SGS "Finanšu instrumenti: informācijas atklāšana un sniegšana", 39. SGS "Finanšu instrumenti: atzīšana un novērtēšana", un nedaudzas interpretācijas attiecībā uz šiem standartiem – PIK–5: "Finanšu instrumentu klasifikācija – Nosacīti norēķinu noteikumi", PIK–16: "Pamatkapitāls – atpirkti pašu kapitāla instrumenti (atpirktās pašu akcijas)" un PIK–17: "Pamatkapitāls – pašu kapitāla darījuma izmaksas"; (4) Kvalitatīvi standarti par finanšu instrumentiem, tostarp atvasinātiem instrumentiem, ir svarīgi Kopienas kapitāla tirgum. Tomēr 32. SGS un 39. SGS gadījumā grozījumi, kas pašlaik tiek apsvērti, var būt tik ievērojami, ka tagad nevajadzētu pieņemt šos standartus. Tiklīdz būs pabeigts kārtējais uzlabojumu projekts un izdoti pārstrādāti standarti, Komisija kā prioritāru jautājumu apsvērs pārstrādāto standartu pieņemšanu papildus Regulai (EK) Nr. 1606/2002; (5) Tādēļ jāpieņem visi starptautiskie grāmatvedības standarti, kas pastāvēja 2002. gada 14. septembrī, izņemot 32. SGS, 39. SGS, tostarp to saistītās interpretācijas; (6) Šajā regulā paredzētie pasākumi saskan ar Grāmatvedību regulējošās komitejas atzinumu, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. 1. pants Tiek pieņemti starptautiskie grāmatvedības standarti, kas izklāstīti pielikumā. 2. pants Šī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 2003. gada 29. septembrī Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Frederik Bolkestein [1] OV L 243, 11.9.2002., 1. lpp. -------------------------------------------------- PIELIKUMS 1. SGS: 2. SGS: 7. SGS: 8. SGS: 10. SGS: 11. SGS: 12. SGS: 14. SGS: 15. SGS: 16. SGS: 17. SGS: 18. SGS: 19. SGS: 20. SGS: 21. SGS: 22. SGS: 23. SGS: 24. SGS: 26. SGS: 27. SGS: 28. SGS: 29. SGS: 30. SGS: 31. SGS: 33. SGS: 34. SGS: 35. SGS: 36. SGS: 37. SGS: 38. SGS: 40. SGS: 41. SGS: PIK–1: PIK–2: PIK–3: PIK–6: PIK–7: PIK–8: PIK–9: PIK–10: PIK–11: PIK–12: PIK–13: PIK–14: PIK–15: PIK–18: PIK–19: PIK–20: PIK–21: PIK–22: PIK–23: PIK–24: PIK–25: PIK–27: PIK–28: PIK–29: PIK–30: PIK–31: PIK–32: PIK–33: 1. STARPTAUTISKAIS GRĀMATVEDĪBAS STANDARTS SGS (PĀRSTRĀDĀTS 1997. GADĀ) Finanšu pārskatu sniegšana Šis pārstrādātais starptautiskais grāmatvedības standarts aizstāj 1. SGS "Informācijas sniegšana par grāmatvedības politikām", 5. SGS "Finanšu pārskatos sniedzamā informācija" un 13. SGS "Apgrozāmo aktīvu un īstermiņa saistību uzrādīšana", kuru pārveidotos variantus padome apstiprināja 1994. gadā. 1. SGS (pārstrādāts 1997. gadā) SGSK padome apstiprināja 1997. gada jūlijā un tas stājās spēkā attiecībā uz finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 1998. gada 1. jūlijā vai pēc šā datuma. 1999. gada maijā ar 10. SGS (pārstrādāts 1999. gadā) "Notikumi pēc bilances datuma" izdarīja grozījumus 63. punkta c) apakšpunktā, 64. punktā, 65. punkta a) apakšpunktā un 74. punkta c) apakšpunktā. Grozītais teksts stājas spēkā, kad stājas spēkā 10. SGS (pārstrādāts 1999. gadā), t.i., attiecībā uz gada finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 2000. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. Uz 1. SGS attiecas šādas PIK interpretācijas: - PIK–8: SGS pirmā piemērošana par primāro uzskaites pamatu, - PIK–18: Konsekvence – alternatīvas metodes, - PIK–27: Darījumu būtības novērtēšana, kuri ietver nomas juridisko formu, - PIK–29: Informācijas atklāšana – vienošanās par pakalpojumu koncesiju. Ievads 1. Šis standarts ("1. SGS (pārstrādāts 1997. gadā)") aizstāj 1. SGS "Informācijas atklāšana par grāmatvedības politikām", 5. SGS "Finanšu pārskatos atklājamā informācija" un 13. SGS "Apgrozāmo aktīvu un īstermiņa saistību uzrādīšana". 1. SGS (pārstrādāts) ir spēkā attiecībā uz pārskata periodiem, kuri sākas 1998. gada 1. jūlijā vai pēc šā datuma, lai gan ir ieteicama agrāka piemērošana, jo prasības atbilst esošajos standartos ietvertajām prasībām. 2. Standarts papildina tajos standartos ietvertās prasības, kurus šis standarts aizstāj, atbilstīgi SGSK pamatnostādnēm par finanšu pārskatu sagatavošanu un sniegšanu. Turklāt tas ir paredzēts, lai uzlabotu finanšu pārskatu kvalitāti, kurus sniedz, izmantojot starptautiskos grāmatvedības standartus: a) nodrošinot, ka finanšu pārskati, kas norāda atbilstību SGS, atbilst katram piemērojamam standartam, tostarp informācijas atklāšanas prasībām; b) nodrošinot, ka novirzes no SGS prasībām aprobežojas ar ļoti retiem gadījumiem (neatbilstības gadījumi tiks uzraudzīti un attiecīgā gadījumā sniegti turpmāki norādījumi); c) sniedzot norādījumus par finanšu pārskatu struktūru, tostarp minimālās prasības katram primārajam pārskatam, grāmatvedības politikām un piezīmēm, un ilustratīvu pielikumu ; un d) izveidojot (pamatojoties uz pamatnostādnēm) praktiskas prasības par tādiem jautājumiem kā, piemēram, būtiskums, darbības turpināšana, grāmatvedības politiku izvēle gadījumā, kad nepastāv standarts, konsekvence un salīdzināmās informācijas sniegšana. 3. Lai pievērstos lietotāju prasībām attiecībā uz vispusīgāku informāciju par "darbības rezultātiem", kuri novērtēti plašāk nekā "peļņa", kas norādīta peļņas vai zaudējumu aprēķinā, standarts izveido jaunu prasību primārajam finanšu pārskatam, kurā norādīti tie guvumi un zaudējumi, kurus pašlaik neuzrāda peļņas vai zaudējumu aprēķinā. Jauno pārskatu var sniegt kā "tradicionālo" pašu kapitāla saskaņošanu tabulas formā vai kā darbības rezultātu pārskatu pašu par sevi. SGSK padome 1997. gada aprīlī principā vienojās veikt pārbaudi par to, kādā veidā tiek novērtēti un ziņoti darbības rezultāti. Projektā, iespējams, sākotnēji tiks ņemta vērā mijiedarbība starp darbības rezultātu pārskatu sniegšanu un pārskatu sniegšanas mērķiem SGSK pamatnostādnēs. Tādēļ SGSK izstrādās priekšlikumus šajā jomā. 4. Standarts attiecas uz visiem uzņēmumiem, kuri sniedz pārskatus saskaņā ar SGS, tostarp bankām un apdrošināšanas sabiedrībām. Minimālās struktūras ir izveidotas, lai tās būtu pietiekami elastīgas un lai jebkurš uzņēmums tās varētu pielāgot lietošanai. Bankām, piemēram, jāspēj izstrādāt uzrādīšana, kas atbilstu šim standartam un sīkākām prasībām 30. SGS "Informācijas atklāšana banku un līdzīgu finanšu iestāžu finanšu pārskatos". SATURS | Punkti | Mērķis | 10 | Darbības joma | 10 | Finanšu pārskatu nolūks | 11 | Atbildība par finanšu pārskatiem | 11 | Finanšu pārskatu sastāvdaļas | 11 | Vispārēji apsvērumi | 12 | Patiesa uzrādīšana un atbilstība starptautiskajiem grāmatvedības standartiem | 12 | Grāmatvedības politikas | 13 | Darbības turpināšana | 14 | Uzkrāšanas princips grāmatvedībā | 14 | Uzrādīšanas konsekvence | 15 | Būtiskums un apvienošana | 15 | Ieskaits | 16 | Salīdzināmā informācija | 16 | Struktūra un saturs | 17 | Ievads | 17 | Finanšu pārskatu identifikācija | 171 | Pārskata periods | 18 | Savlaicīgums | 18 | Bilance | 18 | Īstermiņa/ilgtermiņa atšķirība | 18 | Apgrozāmie aktīvi | 19 | Īstermiņa saistības | 19 | Informācija, kas jāsniedz bilancē | 20 | Informācija, kas jāsniedz bilancē vai piezīmēs | 20 | Peļņas vai zaudējumu aprēķins | 22 | Informācija, kas jāsniedz peļņas vai zaudējumu aprēķinā | 22 | Informācija, kas jāsniedz peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai piezīmēs | 23 | Pašu kapitāla izmaiņas | 24 | Naudas plūsmas pārskats | 25 | Finanšu pārskatu piezīmes | 25 | Struktūra | 25 | Grāmatvedības politiku uzrādīšana | 26 | Citas informācijas atklāšana | 27 | Spēkā stāšanās datums | 27 | Standarti, kas rakstīti trekniem, kursīviem burtiem, jālasa šajā standartā ietvertā pamata materiāla un ieviešanas norādījumu kontekstā, kā arī starptautisko grāmatvedības standartu priekšvārda kontekstā. Starptautiskos grāmatvedības standartus nav paredzēts piemērot nebūtiskiem posteņiem (sk. priekšvārda 12. punktu). MĒRĶIS Šā standarta mērķis ir noteikt vispārēja rakstura finanšu pārskatu sniegšanas principu, lai nodrošinātu salīdzināmību ar paša uzņēmuma iepriekšējo periodu finanšu pārskatiem un citu uzņēmumu finanšu pārskatiem. Lai sasniegtu šo mērķi, šajā standartā izklāstīti vispārēji apsvērumi finanšu pārskatu sniegšanai, pamatnostādnes par to struktūru un minimālās prasības attiecībā uz finanšu pārskatu saturu. Konkrētu darījumu un notikumu atzīšana, novērtēšana un informācijas atklāšana ir aprakstīta citos starptautiskajos grāmatvedības standartos. DARBĪBAS JOMA 1. Šis standarts jāpiemēro visu vispārēja rakstura finanšu pārskatu sniegšanā, kuri sagatavoti un sniegti saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem. 2. Vispārēja rakstura finanšu pārskati ir tādi, kas paredzēti tiem lietotājiem, kuri nespēj pieprasīt pārskatus, kas sagatavoti atbilstīgi viņu konkrētajām informācijas vajadzībām. Vispārēja rakstura finanšu pārskati ir tādi, kurus sniedz atsevišķi vai cita publiska dokumenta, piemēram, gada pārskata vai prospekta ietvaros. Šis standarts neattiecas uz saīsinātu starpperioda finanšu informāciju. Šis standarts vienādi attiecas uz atsevišķa uzņēmuma finanšu pārskatiem un koncerna konsolidētajiem finanšu pārskatiem. Tomēr tas neizslēdz konsolidēto finanšu pārskatu sniegšanu atbilstīgi starptautiskajiem grāmatvedības standartiem un mātesuzņēmuma finanšu pārskatu sniegšanu saskaņā ar valsts prasībām tajā pašā dokumentā, kamēr katru finanšu pārskatu sagatavošanas princips ir skaidri atklāts grāmatvedības politiku pārskatā. 3. Šis standarts attiecas uz visiem uzņēmumu veidiem, tostarp bankām un apdrošināšanas sabiedrībām. Papildu prasības bankām un līdzīgām finanšu iestādēm atbilstīgi šā standarta prasībām ir izklāstītas 30. SGS "Informācijas atklāšana banku un līdzīgu finanšu iestāžu finanšu pārskatos". 4. Šajā standartā lietota terminoloģija, kas ir piemērota uzņēmumam, kura mērķis ir gūt peļņu. Tādēļ publiskā sektora uzņēmumi var piemērot šā standarta prasības. Bezpeļņas, valsts un citiem publiskā sektora uzņēmumiem, kas mēģina piemērot šo standartu, iespējams, vajadzēs koriģēt aprakstus, ko lieto dažiem posteņiem finanšu pārskatos un pašiem finanšu pārskatiem. Šie uzņēmumi var arī uzrādīt finanšu pārskatu papildu sastāvdaļas. FINANŠU PĀRSKATU NOLŪKS 5. Finanšu pārskati ir uzņēmuma finansiālā stāvokļa un tā veikto darījumu strukturēts finansiāls attēlojums. Vispārēja rakstura finanšu pārskatu mērķis ir sniegt tādu informāciju par uzņēmuma finansiālo stāvokli, darbības rezultātiem un naudas plūsmām, kura ir noderīga plašam lietotāju lokam saimniecisku lēmumu pieņemšanā. Finanšu pārskati arī parāda vadībai uzticēto līdzekļu pārvaldīšanas rezultātus. Lai sasniegtu šo mērķi, finanšu pārskati sniedz informāciju par uzņēmuma: a) aktīviem; b) saistībām; c) pašu kapitālu; d) ienākumiem un izdevumiem, ieskaitot guvumus un zaudējumus; un e) naudas plūsmām. Šī informācija kopā ar citu informāciju finanšu pārskatu piezīmēs palīdz lietotājiem prognozēt uzņēmuma turpmākās naudas plūsmas un īpaši naudas un tās ekvivalentu rašanās laiku un noteiktību. ATBILDĪBA PAR FINANŠU PĀRSKATIEM 6. Uzņēmuma valde un/vai cita vadības institūcija ir atbildīga par finanšu pārskatu sagatavošanu un sniegšanu. FINANŠU PĀRSKATU SASTĀVDAĻAS 7. Pilns finanšu pārskatu komplekts ietver šādas sastāvdaļas: a) bilance; b) peļņas vai zaudējumu aprēķins; c) pārskats, kurā norādītas: i) visas pašu kapitāla izmaiņas; vai ii) pašu kapitāla izmaiņas, kas nav radušās no kapitāla darījumiem ar īpašniekiem un īpašniekiem veiktajām izmaksām; d) naudas plūsmas pārskats, un e) grāmatvedības politikas un paskaidrojošas piezīmes. 8. Uzņēmumiem ieteicams ārpus finanšu pārskatiem sniegt vadības finanšu ziņojumu, kurā aprakstītas un izskaidrotas uzņēmuma darbības finansiālo rezultātu un finansiālā stāvokļa galvenās iezīmes un svarīgākās nenoteiktības, ar kurām tas saskaras. Šāds pārskats var ietvert ziņojumu par: a) galvenajiem faktoriem un ietekmēm, kas nosaka darbības rezultātus, tostarp par uzņēmuma darbības vides izmaiņām, uzņēmuma reakciju uz šīm izmaiņām un to sekām, un uzņēmuma ieguldījumu politiku, lai uzturētu un uzlabotu darbības rezultātus, tostarp par tā dividenžu politiku; b) uzņēmuma finansēšanas avotiem, kapitāla seguma politiku un tā riska pārvaldības politikām; un c) uzņēmuma priekšrocībām un līdzekļiem, kuru vērtība nav atspoguļota bilancē saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem. 9. Daudzi uzņēmumi ārpus finanšu pārskatiem sniedz papildu pārskatus, piemēram, vides ziņojumus un pievienotās vērtības pārskatus, īpaši nozarēs, kurās vides faktori ir svarīgi, un gadījumos, kad darbinieki tiek uzskatīti par svarīgu lietotāju grupu. Uzņēmumiem ieteicams sniegt šos papildu pārskatus, ja vadība uzskata, ka tie palīdzēs lietotājiem saimniecisku lēmumu pieņemšanā. VISPĀRĒJI APSVĒRUMI Patiesa uzrādīšana un atbilstība starptautiskajiem grāmatvedības standartiem 10. Finanšu pārskatiem patiesi jāuzrāda uzņēmuma finansiālais stāvoklis, darbības finansiālie rezultāti un naudas plūsmas. Starptautisko grāmatvedības standartu atbilstīga piemērošana, nepieciešamības gadījumā ar papildu informācijas atklāšanu, faktiski visos gadījumos nodrošina, ka finanšu pārskati panāk patiesu uzrādīšanu. 11. Uzņēmumam, kura finanšu pārskati atbilst starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, jānorāda šis fakts. Finanšu pārskatus nedrīkst raksturot kā starptautiskajiem grāmatvedības standartiem atbilstīgus, ja vien tie neatbilst katra piemērojamā standarta un Pastāvīgās interpretācijas komitejas katras piemērojamās interpretācijas visām prasībām [1]. 12. Neatbilstīgas grāmatvedības metodes neattaisno ne informācijas atklāšana par grāmatvedības politikām, ne piezīmes vai paskaidrojošs materiāls. 13. Ļoti retos gadījumos, kad vadība secina, ka standartā ietvertas prasības ievērošana būtu maldinoša un tādēļ ir vajadzīga novirze no prasības, lai nodrošinātu patiesu uzrādīšanu, uzņēmumam jāatklāj: a) ka vadība ir secinājusi, ka finanšu pārskati patiesi uzrāda uzņēmuma finansiālo stāvokli, darbības finansiālos rezultātus un naudas plūsmas; b) ka tā visos būtiskajos aspektos ir ievērojusi piemērojamos starptautiskos grāmatvedības standartus, izņemot to, ka tā ir novirzījusies no standarta, lai nodrošinātu patiesu uzrādīšanu; c) standarts, no kura uzņēmums ir novirzījies, novirzes būtība, tostarp metode, ko pieprasa standarts, iemesls, kādēļ šī metode būtu maldinoša konkrētajos apstākļos, un pieņemtā metod ; d) novirzes finansiālā ietekme uz uzņēmuma neto peļņu vai zaudējumiem, aktīviem, saistībām, pašu kapitālu un naudas plūsmām par katru uzrādīto periodu. 14. Dažreiz finanšu pārskati ir raksturoti kā "balstīti uz" starptautiskajiem grāmatvedības standartiem vai "atbilstīgi to svarīgajām prasībām" vai "saskaņā ar to grāmatvedības prasībām". Bieži nav papildu informācijas, lai gan ir skaidrs, ka nav ievērotas svarīgas informācijas atklāšanas prasības vai pat grāmatvedības prasības. Šādi pārskati ir maldinoši, jo tie mazina finanšu pārskatu ticamību un saprotamību. Lai nodrošinātu, ka finanšu pārskati, kuros norādīta atbilstība starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, atbilst lietotāju starptautiski pieprasītam standartam, šajā standartā ietverta vispārēja prasība, ka finanšu pārskatiem jānodrošina patiesa uzrādīšana, jāsniedz norādījumi par to, kā ir ievērota patiesas uzrādīšanas prasība, un papildu norādījumi, lai noteiktu ļoti retos gadījumus, kad ir vajadzīga novirze. Tas pieprasa arī uzskatāmu informācijas atklāšanu par apstākļiem, kas saistīti ar novirzi. Pretrunīgu valsts prasību esamība pati par sevi nav pietiekama, lai attaisnotu novirzi finanšu pārskatos, kas sagatavoti, lietojot starptautiskos grāmatvedības standartus. 15. Faktiski visos gadījumos patiesu uzrādīšanu nodrošina ar atbilstību piemērojamiem starptautiskajiem grāmatvedības standartiem visos būtiskajos aspektos. Patiesai uzrādīšanai ir nepieciešams: a) izvēlēties un piemērot grāmatvedības politikas saskaņā ar 20. punktu; b) uzrādīt informāciju, tostarp grāmatvedības politiku, tā, lai šī informācija būtu nozīmīga, ticama, salīdzināma un saprotama; un c) nodrošināt papildu informācijas atklāšanu, ja starptautiskajos grāmatvedības standartos ietvertās prasības nav pietiekamas, lai lietotājiem ļautu saprast konkrētu darījumu vai notikumu ietekmi uz uzņēmuma finansiālo stāvokli un darbības finansiālajiem rezultātiem. 16. Ļoti retos gadījumos starptautiskā grāmatvedības standartā ietvertas konkrētas prasības piemērošanas dēļ varētu iegūt maldinošus finanšu pārskatus. Tas būs tikai tādā gadījumā, kad standartā pieprasītā metode ir skaidri neatbilstīga, tādējādi nav iespējams nodrošināt patiesu uzrādīšanu, piemērojot standartu vai tikai atklājot papildu informāciju. Novirze nav atbilstīga vienkārši tādēļ, ka cita metode arī nodrošinātu patiesu uzrādīšanu. 17. Novērtējot, vai ir vajadzīga novirze no starptautiskajos grāmatvedības standartos ietvertas konkrētas prasības, ņem vērā: a) prasības mērķi un kādēļ šis mērķis netiek sasniegts vai nav svarīgs konkrētajos apstākļos; un b) veidu, kā uzņēmuma apstākļi atšķiras no citu uzņēmumu apstākļiem, kuri ievēro prasību. 18. Tā kā gadījumi, kuros vajadzīga novirze, būs ļoti reti un novirzes nepieciešamība būs daudzu apspriežu un subjektīva vērtējuma jautājums, ir svarīgi, lai lietotāji apzinātos, ka uzņēmums visos būtiskajos aspektos nav ievērojis starptautiskos grāmatvedības standartus. Tāpat ir svarīgi, lai viņiem tiktu sniegta pietiekama informācija, kas ļautu veikt pilnīgu vērtējumu par to, vai novirze ir vajadzīga, un aprēķināt korekcijas, kas būtu vajadzīgas, lai ievērotu standartu. SGSK uzraudzīs neatbilstības gadījumus, par kuriem to informē (piemēram, uzņēmumi, to revidenti un reglamentējošas institūcijas), un apsvērs attiecīgi nepieciešamību pēc skaidrošanas ar standartu interpretācijām vai grozījumiem, lai nodrošinātu, ka novirzes ir vajadzīgas tikai ļoti retos gadījumos. 19. Ja saskaņā ar standarta konkrētiem noteikumiem starptautisko grāmatvedības standartu piemēro pirms tā spēkā stāšanās datuma, šis fakts jāatklāj. GRĀMATVEDĪBAS POLITIKAS 20. Vadībai jāizvēlas un jāpiemēro uzņēmuma grāmatvedības politikas tā, lai finanšu pārskati atbilstu katra piemērojamā starptautiskā grāmatvedības standarta un Pastāvīgās interpretācijas komitejas interpretācijas visām prasībām. Ja nav konkrētas prasības, vadībai jāizstrādā politikas, lai nodrošinātu, ka finanšu pārskati sniedz informāciju, kas ir: a) svarīga lietotāju lēmumu pieņemšanas vajadzībām; un b) ticama tādā veidā, ka tie: i) patiesi atspoguļo uzņēmuma rezultātus un finansiālo stāvokli; ii) atspoguļo notikumu un darījumu saimniecisko būtību, ne tikai juridisko formu [2]; iii) ir neitrāli, tas ir, objektīvi; iv) ir piesardzīgi; un v) ir pilnīgi visos būtiskajos aspektos. 21. Grāmatvedības politikas ir konkrēti principi, pamati, pieņēmumi, noteikumi un prakses, kuras uzņēmums pieņēmis finanšu pārskatu sagatavošanai un sniegšanai. 22. Ja nav konkrēta starptautiskā grāmatvedības standarta un Pastāvīgās interpretācijas komitejas interpretācijas, vadība izmanto savu vērtējumu, izstrādājot grāmatvedības politiku, kas sniedz visnoderīgāko informāciju uzņēmuma finanšu pārskatu lietotājiem. Veicot šo vērtējumu, vadība ņem vērā: a) prasības un norādījumus starptautiskajos grāmatvedības standartos par līdzīgiem un saistītiem jautājumiem; b) definīcijas, atzīšanas un novērtēšanas kritērijus aktīviem, saistībām, ienākumiem un izdevumiem, kas izklāstīti SGSK pamatnostādnēs ; un c) citu standartu noteicējinstitūciju paziņojumus un nozarē pieņemtās prakses tikai tad, ja tās atbilst šā punkta a) un b) apakšpunktam. DARBĪBAS TURPINĀŠANA 23. Sagatavojot finanšu pārskatus, vadībai jānovērtē uzņēmuma spēja turpināt darbību. Finanšu pārskati jāsagatavo, pamatojoties uz darbības turpināšanas pieņēmumu, ja vien vadība neplāno likvidēt uzņēmumu vai pārtraukt darbību, vai tai nav citas reālas alternatīvas. Ja, veicot novērtējumu, vadība zina par būtiskām nenoteiktībām saistībā ar notikumiem vai apstākļiem, kas var radīt nopietnas šaubas par uzņēmuma spēju turpināt darbību, šīs nenoteiktības jāatklāj. Ja finanšu pārskati nav sagatavoti, pamatojoties uz darbības turpināšanas pieņēmumu, šis fakts jāatklāj kopā ar principu, pēc kāda finanšu pārskati ir sagatavoti, un iemeslu, kādēļ netiek uzskatīts, ka uzņēmums turpinās darbību. 24. Novērtējot to, vai darbības turpināšanas pieņēmums ir atbilstīgs, vadība ņem vērā visu pieejamo informāciju par tuvāko laiku, kuram jābūt vismaz 12 mēnešiem pēc bilances datuma. Apsvēršanas pakāpe ir atkarīga no faktiem katrā konkrētā gadījumā. Ja uzņēmuma darbība ir bijusi rentabla un tam ir viegli pieejami finanšu līdzekļi, secinājumu par to, ka darbības turpināšanas pieņēmums grāmatvedībā ir atbilstīgs, var izdarīt bez sīkas analīzes. Citos gadījumos vadībai, iespējams, būs jāņem vērā plašs faktoru diapazons, kuri saistīti ar pašreizējo un paredzamo rentabilitāti, parādu atmaksas grafikiem un potenciālajiem aizstāšanas finansējuma avotiem, pirms tā var pārliecināties, ka darbības turpināšanas pieņēmums ir atbilstīgs. UZKRĀŠANAS PRINCIPS GRĀMATVEDĪBĀ 25. Uzņēmumam jāsagatavo finanšu pārskati, izņemot naudas plūsmas informāciju, saskaņā ar uzkrāšanas principu grāmatvedībā. 26. Saskaņā ar uzkrāšanas principu grāmatvedībā darījumus un notikumus atzīst, kad tie notiek (nevis, kad tiek saņemta vai samaksāta nauda vai tās ekvivalents), un tos grāmato grāmatvedības reģistros un uzrāda finanšu pārskatos periodos, uz kuriem tie attiecas. Izdevumus atzīst peļņas vai zaudējumu aprēķinā, pamatojoties uz tiešu sakarību starp izmaksu rašanos un konkrētu ienākumu posteņu nopelnīšanu (saskaņošana). Tomēr saskaņošanas koncepcijas piemērošana neļauj bilancē atzīt posteņus, kas neatbilst aktīvu vai saistību definīcijai. UZRĀDĪŠANAS KONSEKVENCE 27. Posteņu uzrādīšana un klasifikācija finanšu pārskatos jāsaglabā periodu pēc perioda, ja vien: a) uzņēmuma darbības veida nozīmīgas izmaiņas vai finanšu pārskatu sniegšanas pārskatīšana nepierāda, ka izmaiņas novedīs pie notikumu vai darījumu atbilstīgākas uzrādīšanas; vai b) pārskatu sniegšanas izmaiņas nepieprasa starptautiskais grāmatvedības standarts vai Pastāvīgās interpretācijas komitejas interpretācija [3]. 28. Nozīmīga iegāde vai atsavināšana, vai finanšu pārskatu sniegšanas pārskatīšana varētu liecināt par to, ka finanšu pārskati jāsniedz citādi. Tikai tad, ja pārstrādātā struktūra, iespējams, turpināsies vai ja ir skaidra alternatīvas sniegšanas priekšrocība, uzņēmumam jāmaina finanšu pārskatu sniegšana. Kad tiek veiktas pārskatu sniegšanas izmaiņas, uzņēmums pārklasificē salīdzināmo informāciju saskaņā ar 38. punktu. Pārskatu sniegšanas izmaiņas, lai ievērotu valsts prasības, ir atļauta, ja pārstrādātā pārskatu sniegšana atbilst šā standarta prasībām. BŪTISKUMS UN APVIENOŠANA 29. Katrs būtiskais postenis finanšu pārskatos jāuzrāda atsevišķi. Nebūtiskas summas jāapvieno ar līdzīga veida vai funkcijas summām un nav jāuzrāda atsevišķi. 30. Finanšu pārskati veidojas daudzu darījumu apstrādes rezultātā, kurus strukturē, apvienojot tos grupās atbilstīgi to veidam vai funkcijai. Pēdējais posms apvienošanas un klasifikācijas procesā ir koncentrētu un klasificētu datu sniegšana, kuri veido posteņus finanšu pārskatos vai piezīmēs. Ja postenis atsevišķi nav būtisks, to apvieno ar citiem posteņiem finanšu pārskatos vai piezīmēs. Postenis, kas nav pietiekami būtisks, lai to atsevišķi uzrādītu finanšu pārskatos, tomēr var būt pietiekami būtisks, lai to uzrādītu atsevišķi piezīmēs. 31. Šajā kontekstā informācija ir būtiska, ja tās neatklāšana varētu ietekmēt lietotāju saimnieciskos lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz finanšu pārskatiem. Būtiskums ir atkarīgs no posteņa lieluma un veida, ko novērtē tā nepieminēšanas konkrētajos apstākļos. Pieņemot lēmumu par to, vai postenis vai posteņu apvienojums ir būtisks, posteņa veids un lielums tiek vērtēti kopā. Atkarībā no apstākļiem noteicošais faktors varētu būt posteņa veids vai lielums. Piemēram, viena veida un funkcijas atsevišķus aktīvus apvieno pat tad, ja atsevišķās summas ir lielas. Tomēr atšķirīga veida vai funkcijas lielus posteņus uzrāda atsevišķi. 32. Būtiskums nodrošina, ka nav jāievēro konkrētas starptautisko grāmatvedības standartu prasības par informācijas atklāšanu, ja izrietošā informācija nav būtiska. IESKAITS 33. Nedrīkst veikt aktīvu un saistību ieskaitu, izņemot gadījumus, kad ieskaitu pieprasa vai atļauj cits starptautiskais grāmatvedības standarts. 34. Ienākumu un izdevumu posteņu ieskaits jāveic tikai tad, ja: a) to pieprasa vai atļauj kāds starptautiskais grāmatvedības standarts; vai b) guvumi, zaudējumi un saistītie izdevumi, kas rodas tādu pašu vai līdzīgu darījumu un notikumu rezultātā, nav būtiski. Šīs summas jāapvieno saskaņā ar 29. punktu. 35. Svarīgi, lai aktīvi un saistības, kā arī ienākumi un izdevumi, ja tie ir būtiski, tiktu uzrādīti atsevišķi. Ieskaits peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai bilancē, izņemot gadījumu, kad ieskaits atspoguļo darījuma vai notikuma būtību, mazina lietotāju spēju izprast veiktos darījumus un novērtēt uzņēmuma nākotnes naudas plūsmas. Aktīvu uzrādīšana, atskaitot vērtības samazināšanās uzkrājumus, piemēram, uzkrājumus novecojušiem krājumiem un uzkrājumus nedrošiem debitoru parādiem, nav ieskaits. 36. 18. SGS "Ieņēmumi" definēts termins "ieņēmumi" un pieprasīts tos novērtēt saņemtās vai saņemamās atlīdzības patiesajā vērtībā, ņemot vērā uzņēmuma piedāvāto tirdzniecības atlaižu un apjoma rabatu summu. Uzņēmums parastās darbības gaitā veic citus darījumus, kas nerada ieņēmumus, bet kas nav saistīti ar galveno ieņēmumu gūšanas darbību. Šo darījumu rezultātus uzrāda, kad šī uzrādīšana atspoguļo darījuma vai notikuma būtību, veicot ienākumu un saistīto izdevumu ieskaitu, kas rodas šā paša darījuma rezultātā. Piemēram, a) guvumus un zaudējumus, atsavinot ilgtermiņa aktīvus, ieskaitot ieguldījumus un pamatdarbības aktīvus, uzrāda, atskaitot no atsavināšanas ieņēmumiem aktīva uzskaites vērtību un saistītos pārdošanas izdevumus; b) izdevumus, kurus atlīdzina saskaņā ar vienošanos, kas noslēgta ar trešo personu (piemēram, apakšnomas līgums), atņem no attiecīgās atlīdzības; un c) ārkārtas posteņus var uzrādīt bez saistītajiem nodokļiem un mazākuma līdzdalības, piezīmēs uzrādot bruto summas. 37. Turklāt guvumus un zaudējumus, kas rodas līdzīgu darījumu grupas rezultātā, uzrāda pēc neto principa, piemēram, guvumi un zaudējumi no ārvalstu valūtas maiņas vai guvumi un zaudējumi no finanšu instrumentiem, kurus tur tirdzniecības nolūkā. Tomēr šos guvumus un zaudējumus uzrāda atsevišķi, ja to lielums, veids vai sastopamība ir tāda, ka jāatklāj atsevišķa informācija atbilstīgi 8. SGS "Perioda neto peļņa vai zaudējumi, fundamentālas kļūdas un grāmatvedības politiku izmaiņas". SALĪDZINĀMĀ INFORMĀCIJA 38. Ja vien kāds starptautiskais grāmatvedības standarts neatļauj vai nepieprasa citādi, jāatklāj iepriekšējā perioda salīdzināmā informācija attiecībā uz visu skaitlisko informāciju finanšu pārskatos. Salīdzināmā informācija jāietver stāstījuma un aprakstošajā informācijā, ja tas ir svarīgi pārskata perioda finanšu pārskatu izprašanai. 39. Dažos gadījumos finanšu pārskatos sniegtā stāstījuma informācija par iepriekšējo periodu(–iem) joprojām ir svarīga pārskata periodā. Piemēram, informāciju par juridisku strīdu, kura iznākums iepriekšējā bilances datumā nebija skaidrs un tas vēl jāatrisina, atklāj pārskata periodā. Lietotājiem ir nozīmīga informācija, ka iepriekšējā bilances datumā bija nenoteiktība un kādi pasākumi ir veikti attiecīgajā periodā, lai noskaidrotu šo nenoteiktību. 40. Ja groza posteņu uzrādīšanu vai klasifikāciju finanšu pārskatos, salīdzināmās summas jāpārklasificē, ja vien tas nav neiespējams, lai nodrošinātu salīdzināmību ar pārskata periodu, un jāatklāj pārklasifikācijas veids, summa un iemesls. Ja nav iespējams pārklasificēt salīdzināmas summas, uzņēmumam jāatklāj nepārklasificēšanas iemesls un izmaiņu veids, kuras būtu veiktas, ja summas tiktu pārklasificētas. 41. Var pastāvēt apstākļi, kad nav iespējams pārklasificēt salīdzināmu informāciju, lai panāktu salīdzināmību ar pārskata periodu. Piemēram, iepriekšējā periodā(–os) dati var nebūt ievākti tā, kas ļauj veikt pārklasificēšanu, un var nebūt iespējams atkārtoti iegūt šo informāciju. Tādos gadījumos atklāj salīdzināmu summu korekciju veidu, kuras būtu bijis jāveic. 8. SGS aplūkotas korekcijas, kuras jāveic salīdzināmā informācijā pēc grāmatvedības politikas izmaiņas, kuru piemēro ar atpakaļejošu spēku. STRUKTŪRA UN SATURS Ievads 42. Šajā standartā pieprasīta noteiktas informācijas atklāšana finanšu pārskatos, pieprasīta citu posteņu atklāšana finanšu pārskatos vai piezīmēs un izklāstītas ieteicamās formas kā standarta pielikums, kuras uzņēmums var ievērot atbilstīgi apstākļiem. 7. SGS nodrošina naudas plūsmas pārskata sniegšanas struktūru. 43. Šajā standartā termins "informācijas atklāšana" lietots plašā nozīmē, aptverot posteņus, kas uzrādīti katrā finanšu pārskatā un finanšu pārskatu piezīmēs. Informāciju, kas pieprasīta citos starptautiskajos grāmatvedības standartos, atklāj saskaņā ar šo standartu prasībām. Ja vien šis vai cits standarts nenosaka pretējo, šo informāciju atklāj attiecīgajā finanšu pārskatā vai piezīmēs. Finanšu pārskatu identifikācija 44. Finanšu pārskati skaidri jāidentificē un jānošķir no citas informācijas tajā pašā publicētajā dokumentā. 45. Starptautiskie grāmatvedības standarti attiecas tikai uz finanšu pārskatiem, nevis uz citu informāciju, kas uzrādīta gada pārskatā vai citā dokumentā. Tādēļ ir svarīgi, lai lietotāji varētu atšķirt informāciju, kas sagatavota, lietojot starptautiskos grāmatvedības standartus, no citas informācijas, kas lietotājiem var būt noderīga, bet nav standartu priekšmets. 46. Katra finanšu pārskatu sastāvdaļa skaidri jāidentificē. Turklāt uzskatāmi jāatspoguļo un jāatkārto šāda informācija, ja tas vajadzīgs uzrādītās informācijas pienācīgai izpratnei: a) pārskatus sniedzēja uzņēmuma nosaukums vai citi rekvizīti; b) vai finanšu pārskati ir par atsevišķu uzņēmumu vai koncernu; c) bilances datums vai periods, kuru finanšu pārskati aptver, atkarībā no, kas ir atbilstīgi finanšu pārskatu attiecīgajai sastāvdaļai; d) pārskata valūta; un e) finanšu pārskatos uzrādīto skaitļu precizitātes pakāpe. 47. Iepriekš 46. punktā paredzētās prasības parasti tiek ievērotas, uzrādot lappušu nosaukumus un saīsinātus aiļu nosaukumus katrā finanšu pārskatu lappusē. Vajadzīgs vērtējums, nosakot, kā vislabāk uzrādīt šo informāciju. Piemēram, ja finanšu pārskatus lasa elektroniskā veidā, nevar izmantot atsevišķas lappuses; tad iepriekš minētos posteņus uzrāda pietiekami bieži, lai nodrošinātu sniegtās informācijas pienācīgu izpratni. 48. Finanšu pārskatus bieži padara saprotamākus, uzrādot informāciju pārskata valūtas tūkstošu vai miljonu vienībās. Tas ir pieņemams, ja tiek atklāts uzrādīšanas precizitātes līmenis un netiek zaudēta nozīmīga informācija. Pārskata periods 49. Finanšu pārskati jāsniedz vismaz reizi gadā. Ja izņēmuma gadījumos mainās uzņēmuma bilances datums un gada finanšu pārskatus sniedz par periodu, kas ir garāks vai īsāks par vienu gadu, uzņēmumam papildus finanšu pārskatu aptvertajam periodam jāatklāj: a) iemesls, kādēļ tiek lietots periods, kas nav vienu gadu garš; un b) fakts, ka salīdzināmās summas peļņas vai zaudējumu aprēķinā, pašu kapitāla izmaiņu pārskatā, naudas plūsmas pārskatā un attiecīgajās piezīmēs nav salīdzināmas. 50. Izņēmuma gadījumos uzņēmumam var pieprasīt vai tas var izlemt mainīt bilances datumu, piemēram, pēc tam, kad uzņēmumu iegādājas cits uzņēmums ar atšķirīgu bilances datumu. Tādā gadījumā ir svarīgi, lai lietotāji apzinātos, ka par pārskata periodu norādītās summas un salīdzināmās summas nav salīdzināmas, kā arī, lai tiktu atklāts bilances datuma izmaiņu iemesls. 51. Parasti finanšu pārskatus sagatavo konsekventi par viena gada periodu. Tomēr daži uzņēmumi praktisku iemeslu dēļ atzīst par labāku sniegt pārskatu, piemēram, par 52 nedēļu periodu. Šis standarts to neaizliedz, jo ir maz ticams, ka rezultātā sagatavotie finanšu pārskati būtiski atšķirsies no tiem, kas tiktu sniegti par vienu gadu. Savlaicīgums 52. Finanšu pārskatu lietderība mazinās, ja tie netiek padarīti pieejami lietotājiem pieņemamā termiņā pēc bilances datuma. Uzņēmumam jāspēj publiskot finanšu pārskati sešos mēnešos pēc bilances datuma. Pašreizēji faktori, piemēram, uzņēmuma darbību komplicētība, nav pietiekams iemesls pārskatu savlaicīgai nesniegšanai. Konkrētāki termiņi aplūkoti tiesību aktos un tirgus noteikumos daudzās jurisdikcijās. Bilance Īstermiņa/ilgtermiņa atšķirība 53. Katram uzņēmumam, pamatojoties uz darbības veidu, jānosaka, vai uzrādīt apgrozāmos un ilgtermiņa aktīvus, kā arī īstermiņa un ilgtermiņa saistības kā atsevišķas klasifikācijas bilancē vai ne. Šā standarta 57. – 65. punktu piemēro, ja tos nodala. Ja uzņēmums izvēlas neveikt šo klasifikāciju, aktīvi un saistības jāuzrāda plaši to likviditātes secībā. 54. Neatkarīgi no tā, kuru uzrādīšanas metodi pieņem, uzņēmumam par katru aktīvu un saistību posteni, kas ietver summas, kuras paredzēts atgūt vai samaksāt 12 mēnešos un vēlāk pēc bilances datuma, jāatklāj summa, kuru paredzēts atgūt vai samaksāt pēc vairāk nekā 12 mēnešiem. 55. Ja uzņēmums piegādā preces vai sniedz pakalpojumus skaidri identificējamā darbības ciklā, atsevišķa apgrozāmo un ilgtermiņa aktīvu, kā arī īstermiņa un ilgtermiņa saistību klasifikācija bilancē sniedz noderīgu informāciju, atdalot neto aktīvus, kuri pastāvīgi ir apritē kā apgrozāmais kapitāls, no tiem aktīviem, kurus izmanto uzņēmuma ilgtermiņa darbībā. Tas arī norāda aktīvus, kurus paredzēts realizēt kārtējā darbības cikla ietvaros, un saistības, kuru norēķina termiņš ir tajā pašā periodā. 56. Informācija par aktīvu un saistību termiņiem ir noderīga, novērtējot uzņēmuma likviditāti un maksātspēju. 32. SGS "Finanšu instrumenti: informācijas atklāšana un sniegšana" pieprasa atspoguļot finanšu aktīvu un finanšu saistību termiņus. Finanšu aktīvi ir pircēju un pasūtītāju parādi un citi debitoru parādi, un finanšu saistības ir parādi piegādātājiem un darbuzņēmējiem un citi parādi kreditoriem. Informācija par nemonetāro aktīvu un saistību, piemēram, krājumu un uzkrājumu, paredzamo atgūšanas un norēķina termiņu ir noderīga arī neatkarīgi no tā, vai aktīvi un saistības ir klasificētas par īstermiņa un ilgtermiņa vai ne. Piemēram, uzņēmums atklāj krājumu summu, ko paredzēts atgūt vēlāk kā vienu gadu pēc bilances datuma. Apgrozāmie aktīvi 57. Aktīvs jāklasificē par apgrozāmu aktīvu, ja: a) to paredzēts realizēt vai to tur pārdošanai vai patēriņam uzņēmuma parastā darbības cikla ietvaros; vai b) to tur galvenokārt tirdzniecības nolūkā vai īslaicīgi un to paredzēts realizēt 12 mēnešos pēc bilances datuma; vai c) tā ir nauda vai tās ekvivalents, kura lietošana nav ierobežota. Visi citi aktīvi jāklasificē par ilgtermiņa aktīviem. 58. Šajā standartā termins "ilgtermiņa" lietots, lai apzīmētu materiālos, nemateriālos, pamatdarbības un finanšu aktīvus, kam ir ilgtermiņa raksturs. Tas neaizliedz lietot alternatīvus aprakstus, ja to nozīme ir skaidra. 59. Uzņēmuma darbības cikls ir laiks starp materiālu iegādi ražošanas procesam un to realizāciju naudā vai instrumentā, kas ir viegli pārvēršams naudā. Apgrozāmie aktīvi ir krājumi, pircēju un pasūtītāju parādi, ko pārdod, patērē un realizē parastā darbības cikla ietvaros pat tad, ja tos nav paredzēts realizēt 12 mēnešos pēc bilances datuma. Tirgojamus vērtspapīrus klasificē par apgrozāmiem aktīviem, ja tos paredzēts realizēt 12 mēnešos pēc bilances datuma; pretējā gadījumā tos klasificē par ilgtermiņa aktīviem. Īstermiņa saistības 60. Saistības jāklasificē par īstermiņa saistībām, ja: a) tās paredzēts izpildīt uzņēmuma parastā darbības cikla ietvaros; vai b) to norēķina termiņš ir 12 mēnešos pēc bilances datuma. Visas citas saistības jāklasificē par ilgtermiņa saistībām. 61. Īstermiņa saistības var kategorizēt līdzīgi apgrozāmiem aktīviem. Dažas īstermiņa saistības, piemēram, parādi piegādātājiem un darbuzņēmējiem, uzkrātie personāla un citi pamatdarbības izdevumi, veido daļu no apgrozāmā kapitāla, kuru izmanto uzņēmuma parastā darbības cikla ietvaros. Šos pamatdarbības posteņus klasificē par īstermiņa saistībām pat tad, ja to norēķina termiņš ir vēlāk kā 12 mēnešus pēc bilances datuma. 62. Citas īstermiņa saistības nepilda kārtējā darbības cikla ietvaros, bet to norēķina termiņš ir 12 mēnešos pēc bilances datuma. Piemēri ir procentus pelnošo saistību, bankas kredīta pārtēriņa, maksājamo dividenžu, ienākuma nodokļu un citu parādu kreditoriem pašreizējā daļa. Procentus pelnošas saistības, kuras nodrošina apgrozāmā kapitāla finansējumu ilgā termiņā un kuru norēķina termiņš nav 12 mēnešos, ir ilgtermiņa saistības. 63. Uzņēmumam jāturpina klasificēt ilgtermiņa procentus pelnošās saistības par ilgtermiņa pat tad, ja to norēķina termiņš ir 12 mēnešos pēc bilances datuma, ja: a) sākotnējais termiņš bija ilgāks par 12 mēnešiem; b) uzņēmuma nodoms ir refinansēt pienākumu ilgā termiņā; un c) šo nodomu apstiprina vienošanās refinansēt vai pārskatīt maksājumu termiņus, kas noslēgta pirms finanšu pārskatu apstiprināšanas publiskošanai. Bilances piezīmēs jāatklāj saistību summa, kura ir izslēgta no īstermiņa saistībām saskaņā ar šo punktu, kopā ar informāciju, kas pamato šo uzrādīšanu. 64. Var paredzēt, ka daži pienākumi, kuru atmaksas termiņš ir nākamā darbības cikla ietvaros, tiks refinansēti vai pārjaunoti pēc uzņēmuma ieskatiem, tādēļ nav paredzams, ka tiem izmantos uzņēmuma apgrozāmo kapitālu. Šie pienākumi tiek uzskatīti par daļu no uzņēmuma ilgtermiņa finansējuma un tie jāklasificē par ilgtermiņa. Tomēr gadījumos, kad refinansēšana nav atkarīga no uzņēmuma ieskatiem (kā tas būtu gadījumā, kad nav vienošanās par refinansēšanu), refinansēšanu nevar uzskatīt par automātisku un pienākumu klasificē par īstermiņa, ja vien refinansēšanas vienošanās izpilde pirms finanšu pārskatu apstiprināšanas publiskošanai nesniedz pierādījumus par to, ka bilances datumā saistības pēc būtības bija ilgtermiņa. 65. Dažās aizņēmuma vienošanās ietvertas aizņēmēja apņemšanās (līgumi), kuru rezultātā saistības kļūst maksājamas pēc pieprasījuma, ja tiek pārkāpti zināmi nosacījumi attiecībā uz aizņēmēja finansiālo stāvokli. Tādos gadījumos saistības klasificē par ilgtermiņa tikai tad, ja: a) aizdevējs pirms finanšu pārskatu apstiprināšanas publiskošanai ir piekritis nepieprasīt maksājumu, ko tas būtu tiesīgs pieprasīt pārkāpuma rezultātā, un b) nav ticams, ka 12 mēnešos pēc bilances datuma notiks turpmāki pārkāpumi. Informācija, kas jāsniedz bilancē 66. Bilancē vismaz jāiekļauj posteņi, kas veido šādas summas: a) pamatlīdzekļi; b) nemateriālie aktīvi; c) finanšu aktīvi (izņemot summas, kas norādītas d), f) un g) apakšpunktā); d) pēc pašu kapitāla metodes uzskaitīti ieguldījumi; e) krājumi; f) pircēju un pasūtītāju parādi un citi debitoru parādi; g) nauda un tās ekvivalenti; h) parādi piegādātājiem un darbuzņēmējiem un citi parādi kreditoriem; i) nodokļa saistības un aktīvi, kā pieprasa 12. SGS "Ienākuma nodokļi"; j) uzkrājumi; k) ilgtermiņa procentus pelnošas saistības; l) mazākuma līdzdalība; un m) emitētais kapitāls un rezerves. 67. Papildu posteņus, nosaukumus un starpsummas bilancē jāuzrāda, ja to pieprasa kāds starptautiskais grāmatvedības standarts vai ja šī uzrādīšana ir vajadzīga, lai patiesi uzrādītu uzņēmuma finansiālo stāvokli. 68. Šajā standartā nav noteikta kārtība vai forma, kādā posteņi jāuzrāda. 66. punktā vienkārši sniegts to posteņu saraksts, kuru veids vai funkcija ir tik atšķirīga, ka tiem būtu vajadzīga atsevišķa uzrādīšana bilancē. Ilustratīvas formas dotas šā standarta pielikumā. Iepriekš minēto posteņu korekcijas ir šādas: a) posteņus pievieno, ja citā starptautiskajā grāmatvedības standartā pieprasīta atsevišķa uzrādīšana bilancē vai ja posteņa lielums, veids vai funkcija ir tāda, ka atsevišķa uzrādīšana palīdzētu patiesi uzrādīt uzņēmuma finansiālo stāvokli; un b) lietotos aprakstus un posteņu secību var grozīt atbilstīgi uzņēmuma un tā darījumu veidam, lai sniegtu informāciju, kas ir vajadzīga uzņēmuma finansiālā stāvokļa vispārējai izpratnei. Piemēram, banka groza iepriekš minētos aprakstus, lai piemērotu konkrētākās prasības, kas ietvertas 30. SGS "Informācijas atklāšana banku un līdzīgu finanšu iestāžu finanšu pārskatos" 18. – 25. punktā. 69. Posteņu veidi, kas uzskaitīti 66. punktā, ir plaši un neaprobežojas ar posteņiem, kuri ietilpst citu standartu darbības jomā. Piemēram, postenis "nemateriālie aktīvi" ietver nemateriālo vērtību un aktīvus, kas rodas no attīstības izdevumiem. 70. Lēmumu par to, vai papildu posteņus uzrādīt atsevišķi, pamato ar vērtējumu par: a) aktīvu veidu un likviditāti un to būtiskumu, kas lielākajā daļā gadījumu noved pie nemateriālās vērtības un aktīvu, kas rodas no attīstības izdevumiem, monetāro un nemonetāro aktīvu, kā arī apgrozāmo un ilgtermiņa aktīvu atsevišķas uzrādīšanas; b) to funkciju uzņēmumā, kas, piemēram, noved pie pamatdarbības un finanšu aktīvu, krājumu, debitoru parādu, kā arī naudas un tās ekvivalentu atsevišķas uzrādīšanas; un c) saistību summām, veidu un laiku, kas noved, piemēram, pie procentus pelnošu un procentus nepelnošu saistību un uzkrājumu atsevišķas uzrādīšanas, ko attiecīgā gadījumā klasificē par īstermiņa vai ilgtermiņa. 71. Aktīviem un saistībām, kas atšķiras pēc veida vai funkcijas, dažreiz lieto dažādus novērtēšanas principus. Piemēram, noteiktas pamatlīdzekļu grupas var uzskaitīt izmaksās vai pārvērtētās summās saskaņā ar 16. SGS. Dažādu novērtēšanas principu lietošana dažādām aktīvu grupām liecina par to, ka to veids vai funkcija atšķiras, tādēļ tie jāuzrāda kā atsevišķi posteņi. Informācija, kas jāsniedz bilancē vai piezīmēs 72. Uzņēmumam bilancē vai bilances piezīmēs jāatklāj uzrādīto posteņu sīkāka klasifikācija, ko klasificē uzņēmuma darbībai piemērotā veidā. Katrs postenis attiecīgā gadījumā jāklasificē sīkāk pēc tā veida un atsevišķi jāatklāj summas, kas maksājamas mātesuzņēmumam, tā citiem meitasuzņēmumiem, asociētiem uzņēmumiem un citām saistītām pusēm vai saņemamas no tām. 73. Sīkāku klasifikāciju detalizētība bilancē vai piezīmēs ir atkarīga no starptautisko grāmatvedības standartu prasībām un summu lieluma, veida un funkcijas. 70. punktā izklāstītie faktori arī tiek izmantoti, lai pieņemtu lēmumu par sīkākas klasifikācijas principu. Informācijas atklāšana par katru posteni būs atšķirīga, piemēram: a) materiālos aktīvus klasificē pēc grupām, kā aprakstīts 16. SGS "Pamatlīdzekļi"; b) debitoru parādus analizē kā pircēju un pasūtītāju, citu koncerna uzņēmumu parādus, saistīto pušu debitoru parādus, priekšapmaksas un citas summas; c) krājumus klasificē sīkāk saskaņā ar 2. SGS "Krājumi" klasifikācijās, piemēram, preces pārdošanai, ražošanas izejvielas, materiāli, nepabeigtie ražojumi un gatavie ražojumi; d) uzkrājumus analizē, atsevišķi norādot uzkrājumus darbinieka pabalstu izmaksām un jebkurus citus posteņus, ko klasificē uzņēmuma darbībai piemērotā veidā; un e) pašu kapitālu un rezerves analizē, atsevišķi norādot dažādus iemaksātā kapitāla veidus, akciju emisijas uzcenojumu un rezerves. 74. Uzņēmumam bilancē vai piezīmēs jāatklāj šāda informācija: a) par katru pamatkapitāla klasi: i) apstiprināto akciju skaits; ii) emitēto un pilnīgi apmaksāto, kā arī emitēto, bet pilnīgi neapmaksāto akciju skaits; iii) akcijas nominālvērtība vai tas, ka akcijām nav nominālvērtības; iv) apgrozībā esošo akciju skaita saskaņošana gada sākumā un beigās; v) konkrētai klasei piešķirtās tiesības, priekšrocības un ierobežojumi, tostarp ierobežojumi attiecībā uz dividenžu sadali un kapitāla atmaksāšanu; vi) akcijas uzņēmumā, kuras tur pats uzņēmums vai uzņēmuma meitasuzņēmumi vai asociētie uzņēmum; un vii) akcijas, kas rezervētas emisijai saskaņā ar iespēju līgumiem un pārdošanas līgumiem, tostarp noteikumi un summas; b) katras pašu kapitālā iekļautās rezerves veida un mērķa apraksts; c) dividenžu summa, kas ieteiktas vai izsludinātas pēc bilances datuma, bet pirms finanšu pārskatu apstiprināšanas publiskošanai; un d) neatzīto kumulatīvo priekšrocību dividenžu summa. Uzņēmumam bez pamatkapitāla, piemēram, personālsabiedrībai, jāatklāj informācija, kas ir līdzvērtīga iepriekš pieprasītajai, norādot katras pašu kapitāla līdzdalības kategorijas izmaiņas periodā un katras pašu kapitāla līdzdalības kategorijas tiesības, priekšrocības un ierobežojumus. Peļņas vai zaudējumu aprēķins Informācija, kas jāsniedz peļņas vai zaudējumu aprēķinā 75. Peļņas vai zaudējumu aprēķinā vismaz jāiekļauj posteņi, kas veido šādas summas: a) ieņēmumi; b) pamatdarbības rezultāti; c) finanšu izmaksas; d) pēc pašu kapitāla metodes uzskaitīto asociēto uzņēmumu un kopuzņēmumu peļņas un zaudējumu daļa; e) nodokļa izdevumi; f) peļņa vai zaudējumi no parastās darbības; g) ārkārtas posteņi; h) mazākuma līdzdalība; un i) perioda neto peļņa vai zaudējumi. Papildu posteņus, nosaukumus un starpsummas peļņas vai zaudējumu aprēķinā jāuzrāda, ja to pieprasa kāds starptautiskais grāmatvedības standarts vai ja šī uzrādīšana ir vajadzīga, lai patiesi uzrādītu uzņēmuma darbības finansiālos rezultātus. 76. Uzņēmuma dažādo darbību, darījumu un notikumu ietekme atšķiras pēc stabilitātes, riska un prognozējamības, un darbības rezultātu elementu atklāšana palīdz izprast sasniegtos darbības rezultātus un novērtēt turpmākos rezultātus. Peļņas vai zaudējumu aprēķinā iekļauj papildu posteņus un groza lietotos aprakstus un posteņu secību, ja tas ir vajadzīgs, lai izskaidrotu darbības rezultātu elementus. Faktori, kas jāņem vērā, ir dažādo ienākumu un izdevumu sastāvdaļu būtiskums, veids un funkcija. Piemēram, banka groza aprakstus, lai piemērotu konkrētākās prasības, kas ietvertas 30. SGS 9. – 17. punktā. Ienākumu un izdevumu posteņu ieskaitu veic tikai tad, ja ir izpildīti 34. punktā ietvertie kritēriji. Informācija, kas jāsniedz peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai piezīmēs 77. Uzņēmumam peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai peļņas vai zaudējumu aprēķina piezīmēs jāuzrāda izdevumu analīze, lietojot klasifikāciju, kas pamatojas uz izdevumu veidu vai to funkciju uzņēmumā. 78. Uzņēmumiem ieteicams peļņas vai zaudējumu aprēķinā uzrādīt 77. punktā ietverto analīzi. 79. Izdevumu posteņus klasificē sīkāk, lai norādītu darbības finansiālo rezultātu sastāvdaļu diapazonu, kas var atšķirties pēc stabilitātes, guvumu vai zaudējumu potenciāla un prognozējamības. Šo informāciju sniedz vienā no diviem veidiem. 80. Pirmo analīzi sauc par izdevumu veida metodi. Izdevumus apvieno peļņas vai zaudējumu aprēķinā pēc to veida (piemēram, nolietojums, materiālu iegādes, transporta izmaksas, algas, reklāmas izmaksas) un nepārdala atbilstīgi dažādām funkcijām uzņēmumā. Šo metodi var vienkārši piemērot daudzos nelielos uzņēmumos, jo nav nepieciešama pamatdarbības izdevumu sadale atbilstīgi funkcionālām klasifikācijām. Klasifikācijas piemērs, lietojot izdevumu veida metodi, ir šāds: Ieņēmumi | | X | Pārējie pamatdarbības ienākumi | | X | Gatavo ražojumu un nepabeigto ražojumu krājumu izmaiņas | X | | Izlietotās izejvielas un materiāli | X | | Personāla izmaksas | X | | Nolietojuma un amortizācijas izdevumi | X | | Pārējie pamatdarbības izdevumi | X | | Kopā pamatdarbības izdevumi | | (X) | Pamatdarbības peļņa | | X | 81. Gatavo ražojumu un nepabeigto ražojumu izmaiņas attiecīgajā periodā veido ražošanas izdevumu korekciju, lai atspoguļotu to, ka ražošana ir palielinājusi krājumu daudzumu vai ka, pārdošanai pārsniedzot ražošanu, ir samazinājies krājumu daudzums. Dažās jurisdikcijās gatavo ražojumu un nepabeigto ražojumu palielināšanos attiecīgajā periodā uzrāda tūlīt pēc ieņēmumiem iepriekš dotajā analīzē. Tomēr lietotā uzrādīšanas metode nedrīkst nozīmēt, ka šīs summas veido ienākumus. 82. Otro analīzi sauc par izdevumu funkcijas vai "pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksu" metodi un tā klasificē izdevumus pēc to funkcijas kā daļu no pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksām, pārdošanas vai administratīvās darbības. Šī uzrādīšana bieži sniedz atbilstīgāku informāciju lietotājiem nekā izdevumu klasifikācija pēc veida, bet izmaksu sadale pēc funkcijām var būt nereglamentēta un lielā mērā ir saistīta ar vērtējumu. Klasifikācijas piemērs, lietojot izdevumu funkcijas metodi, ir šāds: Ieņēmumi | X | Pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksas | (X) | Bruto peļņa | X | Pārējie pamatdarbības ienākumi | X | Pārdošanas izmaksas | (X) | Administratīvie izdevumi | (X) | Pārējie pamatdarbības izdevumi | (X) | Pamatdarbības peļņa | X | 83. Uzņēmumiem, kas klasificē izdevumus pēc funkcijas, jāatklāj papildu informācija par izdevumu veidu, tostarp par nolietojuma un amortizācijas izdevumiem un personāla izmaksām. 84. Analīzes izvēle starp pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksu metodi un izdevumu veida metodi ir atkarīga no vēsturiskiem un nozares faktoriem un organizācijas veida. Abas metodes sniedz norādi par tām izmaksām, kas varētu mainīties tieši vai netieši līdz ar uzņēmuma pārdošanas vai ražošanas apjomu. Tā kā katrai uzrādīšanas metodei ir sava priekšrocība dažāda veida uzņēmumos, šis standarts pieprasa izvēlēties klasifikāciju, pamatojoties uz to, kas vispatiesāk uzrāda uzņēmuma darbības rezultātu elementus. Tomēr tā kā informācija par izdevumu veidu ir noderīga, prognozējot nākotnes naudas plūsmas, ir vajadzīga papildu informācijas atklāšana, ja lieto pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksu klasifikāciju. 85. Uzņēmumam peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai piezīmēs jāatklāj izsludināto vai ieteikto dividenžu summa par akciju par finanšu pārskatu periodu. PAŠU KAPITĀLA IZMAIŅAS 86. Uzņēmumam kā finanšu pārskatu atsevišķa sastāvdaļa jāsniedz pārskats, kas norāda: a) perioda neto peļņu vai zaudējumus; b) katru ienākumu un izdevumu, guvumu vai zaudējumu posteni, kuru citi standarti pieprasa atzīt tieši pašu kapitālā, un šo posteņu kopsummu; un c) grāmatvedības politikas izmaiņu kumulatīvo ietekmi un fundamentālu kļūdu labojumu, kas aplūkots saskaņā ar 8. SGS ietvertajām standarta metodēm. Bez tam uzņēmumam šajā pārskatā vai piezīmēs jāuzrāda: d) kapitāla darījumi ar īpašniekiem un peļņas sadale īpašniekiem; e) uzkrātās peļņas vai zaudējumu atlikums perioda sākumā un bilances datumā, un izmaiņas attiecīgajā periodā; un f) katras pašu kapitāla klases uzskaites vērtības, akciju emisijas uzcenojuma un katras rezerves saskaņošana perioda sākumā un beigās, atsevišķi atklājot katru izmaiņu. 87. Uzņēmuma pašu kapitāla izmaiņas starp diviem bilances datumiem atspoguļo tā neto aktīvu vai bagātības palielinājumu vai samazinājumu attiecīgajā periodā saskaņā ar konkrētiem novērtēšanas principiem, kas pieņemti un atklāti finanšu pārskatos. Izņemot izmaiņas, kas rodas ar akcionāriem veikto darījumu rezultātā, šie kapitāla ieguldījumi un dividendes, vispārējās pašu kapitāla izmaiņas ir kopējie guvumi un zaudējumi no uzņēmuma darbības attiecīgajā periodā. 88. Ja vien kāds starptautiskais grāmatvedības standarts nepieprasa vai neatļauj citādi, 8. SGS "Perioda neto peļņa vai zaudējumi, fundamentālas kļūdas un grāmatvedības politiku izmaiņas" pieprasa visus periodā atzītos ienākumu un izdevumu posteņus iekļaut perioda neto peļņas vai zaudējumu noteikšanā. Citi standarti pieprasa guvumus un zaudējumus, piemēram, pārvērtēšanas pārsniegumus un samazinājumus un noteiktas ārvalstu valūtas kursa starpības, atzīt tieši par pašu kapitāla izmaiņām kopā ar kapitāla darījumiem un peļņas sadali uzņēmuma īpašniekiem. Tā kā ir svarīgi ņemt vērā visus guvumus un zaudējumus, novērtējot uzņēmuma finansiālā stāvokļa izmaiņas starp diviem bilances datumiem, šajā standartā pieprasīta finanšu pārskatu atsevišķa sastāvdaļa, kas norāda uzņēmuma kopējos guvumus un zaudējumus, ieskaitot tos, kurus atzīst tieši pašu kapitālā. 89. Iepriekš 86. punktā ietvertās prasības var izpildīt daudzos veidos. Daudzās jurisdikcijās pieņemtā metode ir tabulas formā, kas saskaņo katra pašu kapitāla elementa sākuma un beigu atlikumus, tostarp posteņus, kuri iekļauti a) – f) apakšpunktā. Alternatīva ir uzrādīt finanšu pārskatu atsevišķu sastāvdaļu, kas norāda tikai posteņus, kuri iekļauti a) – c) apakšpunktā. Saskaņā ar šo metodi posteņus, kuri aprakstīti d) – f) apakšpunktā, norāda finanšu pārskatu piezīmēs. Abas metodes ir ilustrētas šā standarta pielikumā. Neatkarīgi no tā, kuru metodi pieņem, 86. punktā pieprasīta b) apakšpunktā iekļauto posteņu starpsummu, lai lietotāji varētu noteikt kopējos guvumus un zaudējumus no uzņēmuma darbības attiecīgajā periodā. Naudas plūsmas pārskats 90. 7. SGS izklāstītas prasības naudas plūsmas pārskata sniegšanai un attiecīgās informācijas atklāšanai. Tas nosaka, ka naudas plūsmas informācija ir noderīga finanšu pārskatu lietotājiem, lai novērtētu uzņēmuma spēju radīt naudu un tās ekvivalentus, kā arī uzņēmuma vajadzības šo naudas plūsmu izlietošanai. Finanšu pārskatu piezīmes Struktūra 91. Uzņēmuma finanšu pārskatu piezīmēs: a) jāsniedz informācija par finanšu pārskatu sagatavošanas principu un konkrētām grāmatvedības politikām, kas izvēlētas un piemērotas svarīgiem darījumiem un notikumiem; b) jāatklāj informācija, kas pieprasīta starptautiskajos grāmatvedības standartos, kas nav sniegta citur finanšu pārskatos; un c) jāsniedz papildu informācija, kas nav sniegta finanšu pārskatos, bet kas ir vajadzīga patiesai uzrādīšanai [4]. 92. Finanšu pārskatu piezīmes jāsniedz sistemātiskā veidā. Katrs postenis bilancē, peļņas vai zaudējumu aprēķinā un naudas plūsmas pārskatā jāuzrāda ar savstarpēju atsauci uz saistītu informāciju piezīmes. 93. Finanšu pārskatu piezīmes ietver to summu stāstījuma aprakstus vai sīkākas analīzes, kas norādītas bilancē, peļņas vai zaudējumu aprēķinā, naudas plūsmas pārskatā un pašu kapitāla izmaiņu pārskatā, kā arī papildu informāciju, piemēram, iespējamās saistības un apņemšanās. Tās ietver informāciju, kuras atklāšana pieprasīta un ieteikta starptautiskajos grāmatvedības standartos, un citu informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu patiesu uzrādīšanu. 94. Piezīmes parasti sniedz šādā secībā, kas palīdz lietotājiem izprast finanšu pārskatus un salīdzināt tos ar citu uzņēmumu finanšu pārskatiem: a) norāde par atbilstību starptautiskajiem grāmatvedības standartiem (sk. 11. punktu); b) norāde par novērtēšanas principu (principiem) un lietotajām grāmatvedības politikām; c) pamatojoša informācija par katrā finanšu pārskatā uzrādītajiem posteņiem tādā secībā, kādā sniegts katrs postenis un katrs finanšu pārskats; un d) cita informācija, tostarp: i) iespējamās situācijas, apņemšanās un cita finanšu informācija; un ii) nefinanšu informācija. 95. Dažos gadījumos var būt vajadzīgs vai vēlams mainīt konkrētu posteņu secību piezīmēs. Piemēram, informāciju par procentu likmēm un patiesās vērtības korekcijām var apvienot ar informāciju par finanšu instrumentu termiņiem, lai gan pirmā ir atklājama peļņas vai zaudējumu aprēķinā, bet otrā attiecas uz bilanci. Tomēr pēc iespējas tiek saglabāta piezīmju sistemātiska struktūra. 96. Informāciju par finanšu pārskatu sagatavošanas principu un konkrētām grāmatvedības politikām var sniegt kā finanšu pārskatu atsevišķu sastāvdaļu. Grāmatvedības politiku uzrādīšana 97. Finanšu pārskatu piezīmju sadaļā par grāmatvedības politikām jāapraksta: a) novērtēšanas princips (vai principi), kas izmantots finanšu pārskatu sagatavošanā; un b) katra konkrētā grāmatvedības politika, kas ir vajadzīga finanšu pārskatu pienācīgai izpratnei. 98. Papildus finanšu pārskatos lietotajām konkrētajām grāmatvedības politikām lietotājiem ir svarīgi zināt lietoto novērtēšanas principu (principus) (sākotnējās izmaksas, kārtējās izmaksas, pārdošanas vērtība, patiesā vērtība vai pašreizējā vērtība), jo tas ir visu finanšu pārskatu sagatavošanas pamats. Ja finanšu pārskatos lieto vairāk par vienu novērtēšanas principu, piemēram, ja pārvērtē noteiktus ilgtermiņa aktīvus, ir pietiekami norādīt aktīvu un saistību kategorijas, kurām piemēro katru novērtēšanas principu. 99. Pieņemot lēmumu par to, vai jāatklāj konkrēta grāmatvedības politika, vadība apsver, vai informācijas atklāšana palīdzētu lietotājiem izprast veidu, kā darījumi un notikumi atspoguļoti pārskatā ietvertajos darbības rezultātos un finansiālajā stāvoklī. Grāmatvedības politikas, kuru uzrādīšanu uzņēmums varētu apsvērt, ir, piemēram, šādas: a) ieņēmumu atzīšana; b) konsolidācijas principi, tostarp meitasuzņēmumi un asociētie uzņēmumi; c) uzņēmējdarbības apvienošana; d) kopuzņēmumi; e) materiālo un nemateriālo aktīvu atzīšana un nolietojums/amortizācija; f) aizņēmumu izmaksu un citu izdevumu kapitalizācija; g) būvlīgumi; h) ieguldījuma īpašums; i) finanšu instrumenti un ieguldījumi; j) noma; k) pētniecības un attīstības izmaksas; l) krājumi; m) nodokļi, ieskaitot atliktos nodokļus; n) uzkrājumi; o) darbinieka pabalstu izmaksas; p) ārvalstu valūtas pārrēķināšana un riska ierobežošana; q) uzņēmējdarbības un ģeogrāfiskā segmenta definīcija un izmaksu sadales princips starp segmentiem; r) naudas un tās ekvivalentu definīcija; s) uzskaite inflācijas apstākļos; un t) valsts dotācijas. Citi starptautiskie grāmatvedības standarti konkrēti nepieprasa atklāt informāciju par grāmatvedības politikām daudzās šajās jomās. 100. Katrs uzņēmums ņem vērā savas darbības veidu un politikas, kuru atklāšanu lietotājs sagaidītu par šāda veida uzņēmumu. Piemēram, no visiem privātā sektora uzņēmumiem sagaidītu grāmatvedības politikas atklāšanu par ienākuma nodokļiem, ieskaitot atliktos nodokļus un nodokļa aktīvus. Ja uzņēmums veic nozīmīgu darbību ārvalstīs vai darījumus ārvalstu valūtā, tiktu sagaidīta grāmatvedības politiku atklāšana par ārvalstu valūtas guvumu un zaudējumu atzīšanu, kā arī šo guvumu un zaudējumu riska ierobežošanu. Konsolidētajos finanšu pārskatos atklāj politiku, ko lieto nemateriālās vērtības un mazākuma līdzdalības noteikšanai. 101. Grāmatvedības politika var būt nozīmīga pat tad, ja par pārskata periodu un iepriekšējiem periodiem uzrādītās summas nav būtiskas. Ir lietderīgi arī atklāt grāmatvedības politiku par katru politiku, kas nav aplūkota esošajos starptautiskajos grāmatvedības standartos, bet ko izvēlas un piemēro saskaņā ar 20. punktu. Citas informācijas atklāšana 102. Uzņēmumam jāatklāj šāda informācija, ja tā nav atklāta citur ar finanšu pārskatiem publicētajā informācijā: a) uzņēmuma atrašanās vieta un juridiskā forma, tā reģistrācijas valsts un juridiskā adrese (vai galvenā uzņēmējdarbības vieta, ja tā atšķiras no juridiskās adreses); b) uzņēmuma darbības veida un tā galvenās darbības apraksts; c) mātesuzņēmuma un koncerna galīgā mātesuzņēmuma nosaukums; un d) darbinieku skaits perioda beigās vai vidējais skaits attiecīgajā periodā. SPĒKĀ STĀŠANĀS DATUMS 103. Šis starptautiskais grāmatvedības standarts stājas spēkā attiecībā uz finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 1998. gada 1. jūlijā vai pēc šā datuma. Ieteicama agrāka piemērošana. 104. Šis starptautiskais grāmatvedības standarts aizstāj 1. SGS "Informācijas atklāšana par grāmatvedības politikām", 5. SGS "Finanšu pārskatos atklājamā informācija" un 13. SGS "Apgrozāmo aktīvu un īstermiņa saistību uzrādīšana", kuru pārveidotos variantus padome apstiprināja 1994. gadā. 2. STARPTAUTISKAIS GRĀMATVEDĪBAS STANDARTS SGS (PĀRSTRĀDĀTS 1993. GADĀ) Krājumi Šis pārstrādātais starptautiskais grāmatvedības standarts aizstāj 2. SGS "Krājumu novērtēšana un uzrādīšana sākotnējo izmaksu sistēmas kontekstā", kuru padome apstiprināja 1975. gada oktobrī. Pārstrādātais standarts stājās spēkā attiecībā uz finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 1995. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. 1999. gada maijā ar 10. SGS (pārstrādāts 1999. gadā) "Notikumi pēc bilances datuma" izdarīja grozījumus 28. punktā. Grozītais teksts ir spēkā attiecībā uz gada finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 2000. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. 2000. gada decembrī ar 41. SGS "Lauksaimniecība" izdarīja grozījumus 1. punktā un papildināja ar 16.A punktu. Grozītais teksts ir spēkā attiecībā uz gada finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 2003. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. Uz 2. SGS attiecas viena PIK interpretācija: - PIK–1: Konsekvence – dažādas izmaksu formulas krājumiem. SATURS | Punkti | Mērķis | 29 | Darbības joma | 29 | Definīcijas | 29 | Krājumu novērtēšana | 29 | Krājumu izmaksas | 30 | Iegādes izmaksas | 30 | Pārveidošanas izmaksas | 30 | Citas izmaksas | 31 | Pakalpojumu sniedzēja krājumu izmaksas | 31 | Lauksaimniecības produkta izmaksas, kas ievākts no bioloģiskajiem aktīviem | 31 | Izmaksu novērtēšanas metodes | 31 | Izmaksu formulas | 31 | Standarta metode | 32 | Atļautā alternatīvā metode | 32 | Neto pārdošanas vērtība | 32 | Izdevumu atzīšana | 33 | Informācijas atklāšana | 33 | Spēkā stāšanās datums | 34 | Standarti, kas rakstīti trekniem, kursīviem burtiem, jālasa šajā standartā ietvertā pamata materiāla un ieviešanas norādījumu kontekstā, kā arī "Starptautisko grāmatvedības standartu priekšvārda" kontekstā. Starptautiskos grāmatvedības standartus nav paredzēts piemērot nebūtiskiem posteņiem (sk. priekšvārda 12. punktu). MĒRĶIS Šā standarta mērķis ir noteikt grāmatvedības metodi krājumiem saskaņā ar sākotnējo izmaksu sistēmu. Galvenais jautājums krājumu uzskaitē ir izmaksu summa, kas jāatzīst par aktīvu un jāpārnes uz nākamajiem periodiem līdz attiecīgo ieņēmumu atzīšanai. Šajā standartā sniegti praktiski norādījumi par izmaksu noteikšanu un to turpmāko atzīšanu par izdevumiem, tostarp par vērtības daļēju norakstījumu līdz neto pārdošanas vērtībai. Tajā sniegti arī norādījumi par izmaksu formulām, kuras lieto izmaksu attiecināšanai uz krājumiem. DARBĪBAS JOMA 1. Šis standarts jāpiemēro finanšu pārskatos, kurus sagatavo sākotnējo izmaksu sistēmas kontekstā, veicot tādu krājumu uzskaiti, kas nav: a) nepabeigtie pasūtījumi saskaņā ar būvlīgumiem, tostarp tieši saistīti pakalpojumu līgumi (sk. 11. SGS "Būvlīgumi"); b) finanšu instrumenti; un c) ražotāja mājlopu, lauksaimniecības un mežsaimniecības produktu un minerālrūdu krājumi, ja tos novērtē neto pārdošanas vērtībā saskaņā ar attiecīgajās nozarēs iedibinātu praksi; d) bioloģiskie aktīvi, kas saistīti ar lauksaimniecisku darbību (sk. 41. SGS "Lauksaimniecība"). 2. Šis standarts aizstāj 2. SGS "Krājumu novērtēšana un uzrādīšana sākotnējo izmaksu metodes kontekstā", kas apstiprināts 1975. gadā. 3. Krājumus, kas minēti 1. punkta c) apakšpunktā, novērtē neto pārdošanas vērtībā noteiktos ražošanas posmos. Tas notiek, piemēram, kad ir novākti kultūraugi vai ir iegūta minerālrūda un tās pārdošanu nodrošina saskaņā ar nestandartizētu nākotnes līgumu vai valsts garantiju, vai kad tirgus ir viendabīgs un risks, ka to neizdosies pārdot, ir neliels. Šie krājumi neietilpst šā standarta darbības jomā. DEFINĪCIJAS 4. Šajā standartā lietoto terminu nozīme ir šāda: Krājumi ir aktīvi: a) kurus tur pārdošanai parastās uzņēmējdarbības gaitā; b) kuri atrodas ražošanas procesā, lai pēc tam tos pārdotu; vai c) materiālu vai izejvielu veidā, kas tiks patērēti ražošanas procesā vai pakalpojumu sniegšanā. Neto pārdošanas vērtība ir parastās uzņēmējdarbības gaitā aplēstā pārdošanas cena, no kuras atskaitītas aplēstās pabeigšanas izmaksas un aplēstās nepieciešamās pārdošanas izmaksas. 5. Krājumi ir preces, kas iepirktas un tiek turētas tālākpārdošanai, ieskaitot, piemēram, preces, kuras mazumtirgotājs iepircis un tur tālākpārdošanai, vai zeme un cits īpašums, kuru tur tālākpārdošanai. Krājumi ir arī uzņēmuma saražotos gatavos ražojumus vai nepabeigtos ražojumus, kā arī materiālus un izejvielas, kas paredzētas izlietošanai ražošanas procesā. Pakalpojumu sniedzēja gadījumā krājumos ietilpst pakalpojuma izmaksas, kā aprakstīts 16. punktā, par kurām uzņēmums vēl nav atzinis attiecīgos ieņēmumus (sk. 18. SGS "Ieņēmumi"). KRĀJUMU NOVĒRTĒŠANA 6. Krājumi jānovērtē izmaksās vai neto pārdošanas vērtībā atkarībā no tā, kurš no šiem rādītājiem ir zemāks. Krājumu izmaksas 7. Krājumu izmaksās jāiekļauj visas iegādes izmaksas, pārveidošanas izmaksas un citas izmaksas, kas radušās, nogādājot krājumus to pašreizējā atrašanās vietā un stāvoklī. Iegādes izmaksas 8. Krājumu iegādes izmaksās ietilpst pirkšanas cena, ievedmuitas nodokļi un citi nodokļi (izņemot tos, kurus uzņēmums var vēlāk atgūt no nodokļu administrācijām), transporta, pārkraušanas un citas izmaksas, kas ir tieši attiecināmas uz gatavo ražojumu, materiālu un pakalpojumu iegādi. Nosakot iegādes izmaksas, atskaita tirdzniecības atlaides, rabatus un citus līdzīgus posteņus. 9. Iegādes izmaksās var ietvert ārvalstu valūtas kursa starpības, kas rodas tieši par nesen iegādātiem krājumiem, par kuriem rēķins izrakstīts ārvalstu valūtā tajos retajos gadījumos, kad to atļauj 21. SGS "Ārvalstu valūtas kursu izmaiņu ietekme" atļautā alternatīvā metode. Tas attiecas uz tām valūtas kursa starpībām, kas rodas valūtas krasas devalvācijas vai vērtības zuduma rezultātā, pret ko nav praktisku riska ierobežošanas līdzekļu un kas ietekmē saistības, kuras nevar izpildīt un kuras rodas par nesen iegādātiem krājumiem. Pārveidošanas izmaksas 10. Krājumu pārveidošanas izmaksas ir izmaksas, kas tieši saistītas ar ražošanas vienībām, piemēram, tiešās darbaspēka izmaksas. Tās ietver arī ražošanas nemainīgo un mainīgo pieskaitāmo izmaksu sistemātisku sadalījumu, kuras rodas, pārveidojot materiālus gatavos ražojumos.Ražošanas nemainīgās pieskaitāmās izmaksas ir tās netiešās ražošanas izmaksas, kuras saglabājas samērā nemainīgas neatkarīgi no ražošanas apjoma, piemēram, rūpnīcas ēku un iekārtu nolietojums un uzturēšana, kā arī rūpnīcas vadības un administrācijas izmaksas. Ražošanas mainīgās pieskaitāmās izmaksas ir tās netiešās ražošanas izmaksas, kuras mainās tieši vai gandrīz tieši līdz ar ražošanas apjomu, piemēram, netiešās materiālu izmaksas un netiešās darbaspēka izmaksas. 11. Ražošanas nemainīgo pieskaitāmo izmaksu attiecināšana uz pārveidošanas izmaksām pamatojas uz ražošanas iekārtu normālu jaudu. Normāla jauda ir ražošanas apjoms, kādu paredzēts sasniegt vidēji vairāku periodu vai sezonu laikā normālos apstākļos, ņemot vērā jaudas zudumu plānoto uzturēšanas pasākumu rezultātā. Var lietot faktisko ražošanas apjomu, ja tas aptuveni atbilst normālai jaudai. Nemainīgo pieskaitāmo izmaksu summa, ko attiecina uz katru ražošanas vienību, nepalielinās ražošanas apjoma samazināšanās vai dīkstāves rezultātā. Neattiecinātās pieskaitāmās izmaksas atzīst par izdevumiem periodā, kurā tās rodas. Periodos, kad ražošanas apjoms ir neparasti liels, nemainīgo pieskaitāmo izmaksu summu, ko attiecina uz katru ražošanas vienību, samazina, lai krājumu novērtējums nepārsniegtu izmaksas. Ražošanas mainīgās pieskaitāmās izmaksas attiecina uz katru ražošanas vienību, pamatojoties uz ražošanas iekārtu faktisko lietošanu. 12. Ražošanas procesa rezultātā vienlaicīgi var saražot vairāk nekā vienu produktu. Tas ir gadījumā, kad, piemēram, tiek ražoti salikti produkti vai pamatprodukts un blakusprodukts. Ja katra produkta pārveidošanas izmaksas nav atsevišķi identificējamas, tās racionāli un konsekventi sadala starp produktiem. Sadalījums var pamatoties, piemēram, uz katra produkta nosacīto pārdošanas vērtību ražošanas procesa posmā, kad produkti kļūst atsevišķi identificējami, vai ražošanas pabeigšanas posmā. Lielākā daļa blakusproduktu pēc sava rakstura ir nebūtiski. Tādos gadījumos tos bieži novērtē neto pārdošanas vērtībā un šo vērtību atskaita no pamatprodukta izmaksām. Tā rezultātā pamatprodukta uzskaites vērtība būtiski neatšķiras no tā izmaksām. Citas izmaksas 13. Citas izmaksas iekļauj krājumu izmaksās tikai tad, ja tās rodas, nogādājot krājumus to pašreizējā atrašanās vietā un stāvoklī. Piemēram, var būt lietderīgi krājumu izmaksās iekļaut ar ražošanu nesaistītas pieskaitāmās izmaksas vai izmaksas, kas radušās, projektējot produktus konkrētiem klientiem. 14. Izmaksas, kuras neiekļauj krājumu izmaksās un atzīst par izdevumiem periodā, kurā tās rodas, ir, piemēram, šādas: a) pārmērīgas iztērēto materiālu, darbaspēka vai citu ražošanas izmaksu summas; b) uzglabāšanas izmaksas, ja vien šīs izmaksas nav vajadzīgas ražošanas procesā pirms nākamā ražošanas posma; c) pieskaitāmās administratīvās izmaksas, kuras nav saistītas ar krājumu nogādāšanu to pašreizējā atrašanās vietā un stāvoklī; un d) pārdošanas izmaksas. 15. Atsevišķos gadījumos krājumu izmaksās iekļauj aizņēmumu izmaksas. Šos gadījumus nosaka 23. SGS "Aizņēmumu izmaksas" atļautā alternatīvā metode. Pakalpojumu sniedzēja krājumu izmaksas 16. Pakalpojumu sniedzēja krājumu izmaksas galvenokārt veido darbaspēka un citas personāla izmaksas, kurš tieši iesaistīts pakalpojuma sniegšanā, tostarp uzraudzības personāls, un attiecināmās pieskaitāmās izmaksas. Darbaspēka un citas izmaksas, kas saistītas ar pārdošanas un vispārējo administratīvo personālu, neiekļauj, bet atzīst par izdevumiem periodā, kurā tās rodas. Lauksaimniecības produkta izmaksas, kas ievākts no bioloģiskajiem aktīviem 16. A. Saskaņā ar 41. SGS "Lauksaimniecība" krājumus, kurus veido lauksaimniecības produkti, ko uzņēmums ir ievācis no bioloģiskajiem aktīviem, sākotnējās atzīšanas brīdī novērtē to patiesajā vērtībā, no kuras atskaitītas aplēstās pārdošanas izmaksas ražas novākšanas brīdī. Tās ir krājumu izmaksas šā standarta piemērošanas datumā. Izmaksu novērtēšanas metodes 17. Krājumu izmaksu novērtēšanas metodes, piemēram, standarta izmaksu metodi vai mazumtirdzniecības metodi, var lietot ērtības labad, ja rezultāti aptuveni atbilst izmaksām. Standarta izmaksas pamatojas uz materiālu un izejvielu, darbaspēka, efektivitātes un jaudas izmantošanas normālu līmeni. Tās regulāri pārskata un nepieciešamības gadījumā maina, ņemot vērā pašreizējos apstākļus. 18. Mazumtirdzniecības metodi bieži lieto mazumtirdzniecības nozarē, lai novērtētu krājumus, kurus veido liels skaits strauji mainīgu posteņu, kuriem ir līdzīga peļņa un attiecībā uz kuriem nevar lietot citas izmaksu noteikšanas metodes. Krājumu izmaksas nosaka, samazinot krājumu pārdošanas vērtību par attiecīgu bruto peļņas procentu. Nosakot šo procentu, ņem vērā krājumus, kuru cena ir noteikta zemāka par to sākotnējo pārdošanas cenu. Bieži katrai mazumtirdzniecības nodaļai lieto vidējo procentu. Izmaksu formulas 19. Izmaksas tādām krājumu vienībām, kuras parasti nevar savstarpēji aizstāt, kā arī precēm vai pakalpojumiem, kurus saražo un novirza konkrētiem projektiem, jānosaka, konkrēti identificējot to atsevišķās izmaksas. 20. Izmaksu konkrēta identifikācija nozīmē, ka konkrētas izmaksas attiecina uz noteiktām krājumu vienībām. Šī metode ir lietderīga vienībām, kuras novirza konkrētam projektam, neatkarīgi no tā, vai tās ir nopirktas vai saražotas. Tomēr izmaksu konkrēta identifikācija nav lietderīga, ja ir daudz tādu krājumu vienību, kuras parasti var savstarpēji aizstāt. Tādos gadījumos varētu lietot to metodi, ar kuras palīdzību atlasa vienības, kas saglabājas krājumos, lai iegūtu iepriekš noteiktu ietekmi uz perioda neto peļņu vai zaudējumiem. Standarta metode 21. Krājumu izmaksas, izņemot 19. punktā minētos krājumus, jāuzskaita, lietojot "pirmais iekšā – pirmais ārā" (FIFO) vai vidējo svērto izmaksu formulu [5]. 22. FIFO formula pamatojas uz pieņēmumu, ka tās krājumu vienības, kuras iepirktas pirmās, pārdod pirmās, un rezultātā vienības, kas paliek krājumos perioda beigās, ir tās, kuras iepirktas vai saražotas visvēlāk. Saskaņā ar vidējo svērto izmaksu formulu katras vienības izmaksas nosaka, pamatojoties uz līdzīgu vienību vidējām svērtajām izmaksām perioda sākumā un perioda laikā iepirktu vai saražotu līdzīgu vienību izmaksām. Vidējo lielumu var aprēķināt pa periodiem vai, saņemot katru papildu kravu, atkarībā no apstākļiem attiecīgajā uzņēmumā. Atļautā alternatīvā metode 23. Krājumu izmaksas, izņemot 19. punktā minētos krājumus, jāuzskaita, lietojot "pēdējais iekšā – pirmais ārā" (LIFO) formulu [6]. 24. LIFO formula pamatojas uz pieņēmumu, ka tās krājumu vienības, kuras iepirktas vai saražotas vēlāk, pārdod pirmās, un rezultātā vienības, kas paliek krājumos perioda beigās, ir tās, kuras iepirktas vai saražotas pirmās. Neto pārdošanas vērtība 25. Krājumu izmaksas var būt neatgūstamas, ja šie krājumi ir bojāti, ja tie ir pilnīgi vai daļēji novecojuši vai ja to pārdošanas cenas ir samazinājušās. Krājumu izmaksas var būt neatgūstamas arī tad, ja ir palielinājušās aplēstās pabeigšanas izmaksas vai aplēstās pārdošanas izmaksas. Prakse, kad daļēji noraksta krājumu vērtību zemāk par to izmaksām līdz neto pārdošanas vērtībai, atbilst uzskatam, ka aktīvi nav jāuzskaita summās, kas pārsniedz gaidāmās summas, kas tiktu saņemtas, tos pārdodot vai lietojot. 26. Krājumu vērtību parasti daļēji noraksta līdz neto pārdošanas vērtībai vienību pa vienībai. Tomēr dažos gadījumos var būt lietderīgi sagrupēt līdzīgus vai saistītus posteņus. Tas var būt krājumu vienību gadījumā, kas pieder pie tā paša produkcijas veida, kuru nolūks vai lietošana ir līdzīga, kuras ražo un tirgo tajā pašā ģeogrāfiskajā apgabalā un kuras praktiski nevar novērtēt atsevišķi no citām šā produkcijas veida vienībām. Nav lietderīgi daļēji norakstīt krājumu vērtību, pamatojoties uz krājumu klasifikāciju, piemēram, gatavie ražojumi visi krājumi konkrētā nozarē vai ģeogrāfiskajā segmentā. Pakalpojumu sniedzēji parasti uzkrāj izmaksas par katru pakalpojumu, kuram tiks noteikta atsevišķa pārdošanas cena. Tādēļ katrs šāds pakalpojums tiek uzskatīts par atsevišķu vienību. 27. Neto pārdošanas vērtības aplēses pamatojas uz visticamākajiem pierādījumiem, kas ir pieejami, veicot aplēses par paredzēto krājumu pārdošanas apjomu. Šajās aplēsēs ņem vērā cenas vai izmaksu svārstības, kas ir tieši saistītas ar notikumiem pēc perioda beigām, ja šie notikumi apstiprina apstākļus perioda beigās. 28. Neto pārdošanas vērtības aplēsēs ņem vērā arī nolūku, kādam krājumi tiek turēti. Piemēram, tam krājumu daudzumam, kuru tur, lai pildītu noteiktus pārdošanas vai pakalpojumu līgumus, neto pārdošanas vērtība pamatojas uz līgumcenu. Ja pārdošanas līgumi ir noslēgti par daudzumu, kas ir mazāks nekā turētie krājumi, pārsnieguma neto pārdošanas vērtība pamatojas uz vispārējām pārdošanas cenām. No noteiktiem pārdošanas līgumiem, kas pārsniedz turētos krājumu daudzumus, vai no noteiktiem pirkuma līgumiem var rasties uzkrājumi vai iespējamās saistības. Šie uzkrājumi vai iespējamās saistības aplūkotas 37. SGS "Uzkrājumi, iespējamās saistības un iespējamie aktīvi". 29. Materiālu un citu izejvielu vērtību, kuras tur izlietošanai krājumu ražošanā, daļēji nenoraksta zemāk par izmaksām, ja gatavos ražojumus, kuros tās tiks iestrādātas, paredzēts pārdot par izmaksām vai virs tām. Tomēr, ja materiālu cenas samazināšanās norāda, ka gatavo ražojumu izmaksas pārsniegs neto pārdošanas vērtību, materiālu vērtību daļēji noraksta līdz neto pārdošanas vērtībai. Tādos gadījumos materiālu aizstāšanas izmaksas var būt precīzākais pieejamais to neto pārdošanas vērtības mērs. 30. Katrā nākamajā periodā neto pārdošanas vērtību nosaka vēlreiz. Kad vairs nepastāv apstākļi, kuru dēļ iepriekš krājumu vērtība daļēji norakstīta zemāk par izmaksām, vērtības daļējā norakstījuma summu apvērš tā, lai jaunā uzskaites vērtība būtu vienāda ar izmaksām vai mainīto neto pārdošanas vērtību atkarībā no tā, kurš no šiem rādītājiem ir zemāks. Tas notiek, piemēram, kad krājumu vienība, kuru uzskaita neto pārdošanas vērtībā, jo tā pārdošanas cena ir samazinājusies, nākamajā periodā joprojām ir krājumos un tā pārdošanas cena ir palielinājusies. IZDEVUMU ATZĪŠANA 31. Pārdodot krājumus, šo krājumu uzskaites vērtība jāatzīst par izdevumiem periodā, kurā tiek atzīti attiecīgie ieņēmumi. Summa, par kādu tiek veikta krājumu vērtības daļēja norakstīšana līdz neto pārdošanas vērtībai, un visi krājumu zudumi jāatzīst par izdevumiem periodā, kurā veikta vērtības daļēja norakstīšana vai radušies zudumi. Krājumu vērtības daļēja norakstījuma apvērses summa, kas rodas no neto pārdošanas vērtības palielināšanās, jāatzīst par krājumu summas, kura atzīta par izdevumiem periodā, kurā notiek apvērse, samazinājumu. 32. Atzīstot pārdoto krājumu uzskaites vērtību par izdevumiem, tiek saskaņotas izmaksas un ieņēmumi. 33. Dažus krājumus var attiecināt uz citiem aktīvu kontiem, piemēram, krājumus, kurus lieto kā pašradītu pamatlīdzekļu sastāvdaļu. Krājumi, kurus šādi attiecina uz citu aktīvu, atzīst par izdevumiem šā aktīva lietderīgās lietošanas laikā. INFORMĀCIJAS ATKLĀŠANA 34. Finanšu pārskatos jāatklāj šāda informācija: a) grāmatvedības politikas, kuras pieņemtas krājumu novērtēšanai, tostarp lietoto izmaksu formula; b) krājumu kopējā uzskaites vērtība un uzskaites vērtības klasifikācijās, kas ir atbilstīgas uzņēmumam; c) krājumu uzskaites vērtība, kurus uzskaita neto pārdošanas vērtībā; d) vērtības daļēja norakstījuma apvērses summa, kura atzīta par perioda ienākumiem saskaņā ar 31. punktu; e) apstākļi vai notikumi, kas noveduši pie krājumu vērtības daļēja norakstījuma apvērses saskaņā ar 31. punkt;, un f) krājumu uzskaites vērtība, kuri ieķīlāti kā saistību nodrošinājums. 35. Finanšu pārskatu lietotājiem ir noderīga informācija par uzskaites vērtībām dažādās krājumu klasifikācijās un aktīvu izmaiņu apjomu. Izplatītas krājumu klasifikācijas ir preces pārdošanai, ražošanas izejvielas, materiāli, nepabeigtie pasūtījumi un gatavie ražojumi. Pakalpojumu sniedzēja krājumus var vienkārši raksturot kā nepabeigtos pasūtījumus. 36. Ja krājumu izmaksas nosaka, lietojot LIFO formulu saskaņā ar 23. punktā atļauto alternatīvo metodi, finanšu pārskatos jāatklāj starpība starp bilancē uzrādīto krājumu summu un: a) summu, kas aprēķināta saskaņā ar 21. punktu, vai neto pārdošanas vērtību atkarībā no tā, kurš no šiem rādītājiem ir zemāks; vai b) kārtējām izmaksām bilances datumā vai neto pārdošanas vērtību atkarībā no tā, kurš no šiem rādītājiem ir zemāks. 37. Finanšu pārskatos jāatklāj šāda informācija: a) krājumu izmaksas, kuras atzītas par izdevumiem attiecīgajā periodā; vai b) uz ieņēmumiem attiecināmās pamatdarbības izmaksas, kuras atzītas par izdevumiem attiecīgajā periodā un klasificētas pēc to veida. 38. Krājumu izmaksas, kuras atzītas par izdevumiem attiecīgajā periodā, ir izmaksas, kuras iepriekš iekļautas pārdoto krājumu vienību novērtējumā, un nesadalītas ražošanas pieskaitāmās izmaksas, kā arī pārmērīgas krājumu ražošanas izmaksu summas. Uzņēmumā var pastāvēt apstākļi, kuru dēļ krājumu izmaksās nākas iekļaut citas izmaksas, piemēram, izplatīšanas izmaksas. 39. Daži uzņēmumi pieņem citādu peļņas vai zaudējumu aprēķina formu, kā rezultātā tiek atklātas citas summas, nevis krājumu izmaksas, kuras atzīst par izdevumiem attiecīgajā periodā. Izmantojot šo citādo formu, uzņēmums atklāj pamatdarbības izmaksu summas, kas attiecināmas uz perioda ieņēmumiem un klasificētas pēc to veida. Tādā gadījumā uzņēmums atklāj izmaksas, kuras atzītas par izdevumiem par izejvielām un materiāliem, darbaspēka izmaksām un citām pamatdarbības izmaksām kopā ar perioda krājumu izmaiņu neto summu. 40. Vērtības daļējas norakstīšanas līdz neto pārdošanas vērtībai apjoms, biežums vai veids var būt tāds, ka tas jāatklāj saskaņā ar 8. SGS "Perioda neto peļņa vai zaudējumi, fundamentālas kļūdas un grāmatvedības politiku izmaiņas". SPĒKĀ STĀŠANĀS DATUMS 41. Šis starptautiskais grāmatvedības standarts stājas spēkā attiecībā uz finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 1995. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. 7. STARPTAUTISKAIS GRĀMATVEDĪBAS STANDARTS SGS (PĀRSTRĀDĀTS 1992. GADĀ) Naudas plūsmas pārskati Šis pārstrādātais starptautiskais grāmatvedības standarts aizstāj 7. SGS "Finansiālā stāvokļa izmaiņu pārskats", kuru padome apstiprināja 1977. gada oktobrī. Pārstrādātais standarts stājās spēkā attiecībā uz finanšu pārskatiem par periodiem, kuri sākas 1994. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. SATURS | Punkti | Mērķis | 36 | Darbības joma | 36 | Naudas plūsmas informācijas priekšrocības | 36 | Definīcijas | 37 | Nauda un tās ekvivalenti | 37 | Naudas plūsmas pārskata sniegšana | 37 | Pamatdarbība | 38 | Ieguldījumu darbība | 38 | Finansēšanas darbība | 39 | Naudas plūsmas no pamatdarbības | 39 | Naudas plūsmas no ieguldījumu un finansēšanas darbības | 40 | Naudas plūsmu atklāšana pēc neto principa | 40 | Naudas plūsmas ārvalstu valūtā | 41 | Ārkārtas posteņi | 41 | Procenti un dividendes | 41 | Ienākuma nodokļi | 42 | Ieguldījumi meitasuzņēmumos, asociētajos uzņēmumos un kopuzņēmumos | 42 | Meitasuzņēmumu un citu uzņēmējdarbības vienību iegāde un atsavināšana | 42 | Nenaudas darījumi | 43 | Naudas un tās ekvivalentu sastāvdaļas | 43 | Citas informācijas atklāšana | 43 | Spēkā stāšanās datums | 44 | Standarti, kas rakstīti trekniem, kursīviem burtiem, jālasa šajā standartā ietvertā pamata materiāla un ieviešanas norādījumu kontekstā, kā arī "Starptautisko grāmatvedības standartu priekšvārda" kontekstā. Starptautiskos grāmatvedības standartus nav paredzēts piemērot nebūtiskiem posteņiem (sk. priekšvārda 12. punktu). MĒRĶIS Informācija par uzņēmuma naudas plūsmām ir noderīga finanšu pārskatu lietotājiem, lai novērtētu uzņēmuma spēju radīt naudu un tās ekvivalentus, kā arī uzņēmuma vajadzības šo naudas plūsmu izlietošanai. Lai pieņemtu saimnieciskus lēmumus, lietotājiem jānovērtē uzņēmuma spēja radīt naudu un tās ekvivalentus, kā arī to rašanās laiks un noteiktība. Šā standarta mērķis ir pieprasīt informācijas sniegšanu par uzņēmuma naudas un tās ekvivalentu vēsturiskajām izmaiņām ar naudas plūsmas pārskata palīdzību, kurā klasificētas perioda naudas plūsmas no pamatdarbības, ieguldījumu un finansēšanas darbības. DARBĪBAS JOMA 1. Uzņēmumam jāsagatavo naudas plūsmas pārskats saskaņā ar šā standarta prasībām un jāsniedz tas kā katra tā perioda finanšu pārskatu neatņemama sastāvdaļa, par kuru sniedz finanšu pārskatus. 2. Šis standarts aizstāj 7. SGS "Finansiālā stāvokļa izmaiņu pārskats", kas apstiprināts 1977. gada jūlijā. 3. Uzņēmuma finanšu pārskatu lietotājus interesē tas, kā uzņēmums rada un izlieto naudu un tās ekvivalentus. Tas tā ir neatkarīgi no uzņēmuma darbības veida un tā, vai naudu var uzskatīt par uzņēmuma produktu, kā tas var būt finanšu iestādes gadījumā. Iemesli, kādēļ uzņēmumiem ir vajadzīga nauda, būtībā ir vienādi, lai arī cik atšķirīga būtu to galvenā darbība, kas rada ieņēmumus. Tiem ir vajadzīga nauda, lai veiktu darbību, norēķinātos par pienākumiem un nodrošinātu atdevi ieguldītājiem. Tādēļ šis standarts pieprasa, lai visi uzņēmumi sniegtu naudas plūsmas pārskatu. NAUDAS PLŪSMAS INFORMĀCIJAS PRIEKŠROCĪBAS 4. Naudas plūsmas pārskats, ja to lieto kopā ar citām finanšu pārskatu sastāvdaļām, sniedz informāciju, kas ļauj lietotājiem novērtēt uzņēmuma neto aktīvu izmaiņas, tā finanšu struktūru (tostarp tā likviditāti un maksātspēju) un tā spēju ietekmēt naudas plūsmu summas un laiku, lai pielāgotos mainīgiem apstākļiem un iespējām. Naudas plūsmas informācija ir noderīga, lai novērtētu uzņēmuma spēju radīt naudu un tās ekvivalentus, un ļauj lietotājiem izveidot modeļus, lai novērtētu un salīdzinātu dažādu uzņēmumu nākotnes naudas plūsmu pašreizējo vērtību. Tā veicina arī dažādu uzņēmumu pamatdarbības rezultātu pārskatu salīdzināmību, jo tā novērš dažādu grāmatvedības metožu lietošanu vienādiem darījumiem un notikumiem. 5. Pagātnes naudas plūsmas informāciju bieži lieto kā norādi par nākotnes naudas plūsmu summu, laiku un noteiktību. Tā ir arī noderīga, lai pārbaudītu iepriekšējo novērtējumu precizitāti par nākotnes naudas plūsmām un sakarību starp rentabilitāti un neto naudas plūsmu, un cenu izmaiņu ietekmi. DEFINĪCIJAS 6. Šajā standartā lietoto terminu nozīme ir šāda: Nauda ir nauda kasē un pieprasījuma noguldījumi. Naudas ekvivalenti ir īstermiņa ieguldījumi ar augstu likviditāti, kuri ir viegli pārvēršami noteiktās naudas summās un kuru vērtības izmaiņu risks ir neliels. Naudas plūsmas ir naudas un tās ekvivalentu ieplūde un aizplūde. Pamatdarbība ir uzņēmuma galvenā darbība, kas rada ieņēmumus, un citas darbības, kas nav ieguldījumu vai finansēšanas darbība. Ieguldījumu darbība ir ilgtermiņa aktīvu un citu ieguldījumu iegāde un atsavināšana, kuri nav naudas ekvivalenti. Finansēšanas darbība ir darbība, kas rada uzņēmuma pašu kapitāla un aizņēmumu apjoma un sastāva izmaiņas. Nauda un tās ekvivalenti 7. Naudas ekvivalentus tur naudas īstermiņa apņemšanos pildīšanai, nevis ieguldīšanai vai citiem mērķiem. Lai ieguldījumu uzskatītu par naudas ekvivalentu, tam jābūt viegli pārvēršamam noteiktā naudas summā un tā vērtības izmaiņu riskam jābūt nelielam. Tādēļ ieguldījumu parasti uzskata par naudas ekvivalentu tikai tad, ja tam ir īss termiņš, piemēram, trīs mēneši vai mazāk no iegādes datuma. Kapitāla ieguldījumi neietilpst naudas ekvivalentos, ja vien tie pēc būtības nav naudas ekvivalenti, piemēram, iegādātas priekšrocību akcijas ar īsu termiņu un noteiktu izpirkšanas datumu. 8. Aizņēmumus no bankām parasti uzskata par finansēšanas darbību. Tomēr dažās valstīs bankas kredītu pārtēriņi, kas atmaksājami pēc pieprasījuma, ir uzņēmuma naudas pārvaldīšanas neatņemama sastāvdaļa. Tādos gadījumos bankas kredītu pārtēriņi ir naudas un tās ekvivalentu sastāvdaļa. Šo bankas vienošanos iezīme ir tā, ka konta atlikums bieži svārstās no neiztērēta līdz pārtērētam. 9. Naudas plūsmās neietilpst posteņu izmaiņas, kuri veido naudu un tās ekvivalentus, jo šīs sastāvdaļas attiecas uz uzņēmuma naudas pārvaldīšanu, nevis pamatdarbību, ieguldījumu un finansēšanas darbību. Naudas pārvaldīšana ietver brīvo naudas līdzekļu ieguldīšanu naudas ekvivalentos. NAUDAS PLŪSMAS PĀRSKATA SNIEGŠANA 10. Naudas plūsmas pārskatam jāparāda naudas plūsmas attiecīgajā periodā, kuras klasificētas pēc pamatdarbības, ieguldījumu un finansēšanas darbības. 11. Uzņēmums uzrāda naudas plūsmas no pamatdarbības, ieguldījumu un finansēšanas darbības tādā veidā, kas ir vispiemērotākais tā uzņēmējdarbībai. Klasifikācija pēc darbības veida sniedz informāciju, kas ļauj lietotājiem novērtēt šo darbību ietekmi uz uzņēmuma finansiālo stāvokli un naudas un tās ekvivalentu summu. Šo informāciju var lietot arī, lai novērtētu sakarību starp šīm darbībām. 12. Viens darījums var ietvert naudas plūsmas, kuras klasificē dažādi. Piemēram, ja naudas atmaksāšana par aizdevumu ietver gan procentus, gan pamatsummu, procentu elementu var klasificēt kā pamatdarbību, bet pamatsummas elementu – kā finansēšanas darbību. Pamatdarbība 13. Naudas plūsmu summa no pamatdarbības ir galvenais rādītājs par to, kādā apmērā uzņēmuma darbība ir radījusi pietiekamas naudas plūsmas, lai atmaksātu aizdevumus, uzturētu uzņēmuma darbības spēju, izmaksātu dividendes un veiktu jaunus ieguldījumus, neizmantojot ārējus finansējuma avotus. Informācija par pagātnes pamatdarbības naudas plūsmas noteiktām sastāvdaļām kopā ar citu informāciju ir noderīga, lai prognozētu nākotnes pamatdarbības naudas plūsmas. 14. Naudas plūsmas no pamatdarbības galvenokārt rodas no uzņēmuma galvenās darbības, kas rada ieņēmumus. Tādēļ tās parasti rodas no darījumiem vai citiem notikumiem, kurus ņem vērā, nosakot neto peļņu vai zaudējumus. Naudas plūsmas no pamatdarbības, ir, piemēram, šādas: a) naudas ieņēmumi no preču pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas; b) naudas ieņēmumi no autoratlīdzībām, maksām, komisijas maksām un citiem ieņēmumiem; c) naudas maksājumi preču piegādātājiem un pakalpojumu sniedzējiem; d) naudas maksājumi darbiniekiem un viņu vārdā; e) apdrošināšanas sabiedrības naudas ieņēmumi un maksājumi par prēmijām un prasījumiem, mūža rentēm un citiem polišu labumiem; f) naudas maksājumi vai atmaksājumi par ienākuma nodokļiem, ja vien tos nevar konkrēti saistīt ar finanšu un ieguldījumu darbību; un g) naudas ieņēmumi un maksājumi no līgumiem, kurus tur darījumu vai tirdzniecības nolūkā. Daži darījumi, piemēram, iekārtas pārdošana, var radīt guvumus vai zaudējumus, ko ņem vērā, nosakot neto peļņu vai zaudējumus. Tomēr naudas plūsmas saistībā ar šiem darījumiem ir naudas plūsmas no ieguldījumu darbības. 15. Uzņēmums var turēt vērtspapīrus un aizdevumus darījumu vai tirdzniecības nolūkā, kā rezultātā tie ir līdzīgi krājumiem, kuri īpaši iegādāti tālākpārdošanai. Tādēļ naudas plūsmas, kas rodas no darījumu vai tirgojamo vērtspapīru pirkšanas un pārdošanas, klasificē par pamatdarbību. Tāpat finanšu iestāžu izsniegtos naudas avansus un aizdevumus parasti klasificē par pamatdarbību, jo tie attiecas uz šā uzņēmuma galveno darbību, kas rada ieņēmumus. Ieguldījumu darbība 16. Ir svarīgi atsevišķi atklāt naudas plūsmas no ieguldījumu darbības, jo šīs naudas plūsmas rāda izdevumu apmēru par resursiem, kuri paredzēti nākotnes ienākumu un naudas plūsmu radīšanai. Naudas plūsmas no ieguldījumu darbības ir, piemēram, šādas: a) naudas maksājumi, lai iegādātos pamatlīdzekļus, nemateriālos aktīvus un citus ilgtermiņa aktīvus. Šie maksājumi ietver maksājumus, kas attiecas uz kapitalizētām attīstības izmaksām un pašradītiem pamatlīdzekļiem; b) naudas ieņēmumi no pamatlīdzekļu, nemateriālo aktīvu un citu ilgtermiņa aktīvu pārdošanas; c) naudas maksājumi, lai iegādātos citu uzņēmumu pašu kapitāla vai parāda instrumentus un līdzdalību kopuzņēmumos (kas nav maksājumi par instrumentiem, kurus uzskata par naudas ekvivalentiem vai tur darījumu vai tirdzniecības nolūkā); d) naudas ieņēmumi no citu uzņēmumu pašu kapitāla vai parāda instrumentu un līdzdalības kopuzņēmumos pārdošanas (kas nav nauda, kas saņemta par instrumentiem, kurus uzskata par naudas ekvivalentiem un kurus tur darījumu vai tirdzniecības nolūkā); e) naudas avansi un aizdevumi, kas izsniegti citām personām (kas nav finanšu iestādes izsniegti avansi un aizdevumi); f) naudas ieņēmumi no atmaksātiem avansiem un aizdevumiem, kas izsniegti citām personām (kas nav finanšu iestādes izsniegti avansi un aizdevumi); g) naudas maksājumi par standartizētiem nākotnes līgumiem, nestandartizētiem nākotnes līgumiem, iespēju līgumiem un mijmaiņas līgumiem, izņemot gadījumus, kad līgumus tur darījumu vai tirdzniecības nolūkā vai samaksāto naudu klasificē par finansēšanas darbību; un h) naudas ieņēmumi no standartizētiem nākotnes līgumiem, nestandartizētiem nākotnes līgumiem, iespēju līgumiem un mijmaiņas līgumiem, izņemot gadījumus, kad līgumus tur darījumu vai tirdzniecības nolūkā vai saņemto naudu klasificē par finansēšanas darbību. Ja līgumu uzskaita kā tādu, kas ierobežo identificējamas pozīcijas risku, naudas plūsmas no līguma klasificē tādā pašā veidā kā naudas plūsmas pozīcijai, kurai ierobežo risku. Finansēšanas darbība 17. Ir svarīgi atsevišķi atklāt naudas plūsmas no finansēšanas darbības, jo tas ir noderīgi, lai prognozētu uzņēmuma kapitāla nodrošinātāju prasījumus nākotnes naudas plūsmām. Naudas plūsmas no finansēšanas darbības ir, piemēram, šādas: a) naudas ieņēmumi no akciju vai citu pašu kapitāla instrumentu emisijas; b) naudas maksājumi īpašniekiem, lai iegādātos vai izpirktu uzņēmuma akcijas; c) naudas ieņēmumi no obligāciju, aizdevumu, parādzīmju, obligāciju, hipotēku un citu īstermiņa vai ilgtermiņa aizņēmumu emisijas; d) naudas atmaksājumi par aizņēmumiem; un e) nomnieka naudas maksājumi, lai samazinātu neizpildītās saistības par finanšu nomu. NAUDAS PLŪSMAS NO PAMATDARBĪBAS 18. Uzņēmumam jāuzrāda naudas plūsmas no pamatdarbības pēc: a) tiešās metodes, atklājot galvenās bruto naudas ieņēmumu un bruto nauda maksājumu grupas; vai b) netiešās metodes, koriģējot neto peļņu vai zaudējumus ar nenaudas darījumu rezultātiem, atliktiem vai uzkrātiem iepriekšējo vai nākamo periodu pamatdarbības naudas ieņēmumiem vai maksājumiem un ienākumu vai izdevumu posteņiem saistībā ar naudas plūsmām no ieguldījumu vai finansēšanas darbības. 19. Uzņēmumiem ieteicams atklāt naudas plūsmas no pamatdarbības pēc tiešās metodes. Tiešā metode sniedz informāciju, kas var būt noderīga, lai aplēstu nākotnes naudas plūsmas, un kas nav pieejama, lietojot netiešo metodi. Lietojot tiešo metodi, informāciju par galvenajām bruto naudas ieņēmumu un bruto naudas maksājumu grupām var iegūt: a) no uzņēmuma grāmatvedības reģistriem; vai b) koriģējot pārdošanu, pārdoto preču un sniegto pakalpojumu izmaksas (procentu un tamlīdzīgi ienākumi, kā arī procentu izdevumi un tamlīdzīgi izdevumi finanšu iestādei) un citus peļņas vai zaudējumu aprēķina posteņus ar: i) krājumu un pamatdarbības debitoru parādu un parādu kreditoriem izmaiņām attiecīgajā periodā; ii) citiem nenaudas posteņiem; un iii) citiem posteņiem, kuru naudas rezultāti ir naudas plūsmas no ieguldījumu vai finansēšanas darbības. 20. Saskaņā ar netiešo metodi neto naudas plūsmu no pamatdarbības nosaka, koriģējot neto peļņu vai zaudējumus ar: a) krājumu un pamatdarbības debitoru parādu un parādu kreditoriem izmaiņām attiecīgajā periodā; b) nenaudas posteņiem, piemēram, nolietojums, uzkrājumi, atliktie nodokļi, nerealizētie guvumi un zaudējumi ārvalstu valūtā, asociēto uzņēmumu nesadalītā peļņa un mazākuma līdzdalība; un c) visiem citiem posteņiem, kuru naudas rezultāti ir naudas plūsmas no ieguldījumu vai finansēšanas darbības. Neto naudas plūsmu no pamatdarbības var arī uzrādīt pēc netiešās metodes, norādot ieņēmumus un izdevumus, kas atklāti peļņas vai zaudējumu aprēķinā, un krājumu un pamatdarbības debitoru parādu un parādu kreditoriem izmaiņas attiecīgajā periodā. NAUDAS PLŪSMAS NO IEGULDĪJUMU UN FINANSĒŠANAS DARBĪBAS 21. Uzņēmumam jāatklāj atsevišķi galvenās bruto naudas ieņēmumu un bruto naudas maksājumu grupas no ieguldījumu un finansēšanas darbības, izņemot gadījumus, kad 22. un 24. punktā minētās naudas plūsmas uzrāda pēc neto principa. NAUDAS PLŪSMU ATKLĀŠANA PĒC NETO PRINCIPA 22. Naudas plūsmas no šādas pamatdarbības, ieguldījumu vai finansēšanas darbības var uzrādīt pēc neto principa: a) naudas ieņēmumi un maksājumi klientu vārdā, ja naudas plūsmas atspoguļo klienta, nevis uzņēmuma darbību; un b) naudas ieņēmumi un maksājumi par posteņiem, kuru apgrozījums ir ātrs, summas ir lielas un termiņi ir īsi. 23. 22. punkta a) apakšpunktā minētie naudas ieņēmumi un maksājumi ir, piemēram, šādi: a) bankas pieprasījuma noguldījumu pieņemšana un atmaksāšana; b) klientu līdzekļi, kurus tur ieguldījumu sabiedrība; un c) īres maksas, kuras iekasē īpašnieku vārdā un kuras tie saņem. 22. punkta b) apakšpunktā minētie naudas ieņēmumi un maksājumi ir, piemēram, avansi un atmaksājums par: b) pamatsummām, kas attiecas uz kredītkaršu lietotājiem; b) ieguldījumu pirkšanu un pārdošanu; un c) citiem īstermiņa aizņēmumiem, piemēram, tiem, kuru termiņš ir līdz trīs mēnešiem. 24. Naudas plūsmas no šādām finanšu iestādes darbībām var atklāt pēc neto principa: a) naudas ieņēmumi un maksājumi par noguldījumu ar fiksētu atmaksas termiņu pieņemšanu un atmaksāšanu; b) noguldījumu izvietošana citās finanšu iestādēs un izņemšana no tām; un c) naudas avansi un aizdevumi klientiem un šo avansu un aizdevumu atmaksāšana. NAUDAS PLŪSMAS ĀRVALSTU VALŪTĀ 25. Naudas plūsmas no darījumiem ārvalstu valūtā jāgrāmato uzņēmuma pārskata valūtā, summai ārvalstu valūtā piemērojot maiņas kursu starp pārskata valūtu un attiecīgo ārvalstu valūtu naudas plūsmas datumā. 26. Ārvalstu meitasuzņēmuma naudas plūsmas jāpārrēķina pēc valūtas maiņas kursa starp pārskata valūtu un attiecīgo ārvalstu valūtu naudas plūsmu datumā. 27. Naudas plūsmas ārvalstu valūtā uzrāda saskaņā ar 21. SGS "Ārvalstu valūtas kursu izmaiņu ietekmes uzskaite". Tas ļauj lietot valūtas maiņas kursu, kas ir aptuveni līdzīgs faktiskajam kursam. Piemēram, var lietot vidējo svērto valūtas maiņas kursu kādā periodā, lai iegrāmatotu darījumus ārvalstu valūtā vai pārrēķinātu ārvalstu meitasuzņēmuma naudas plūsmas. Tomēr 21. SGS neļauj lietot valūtas maiņas kursu bilances datumā, pārrēķinot ārvalstu meitasuzņēmuma naudas plūsmas. 28. Nerealizētie guvumi un zaudējumi, kas rodas no ārvalstu valūtas maiņas kursu izmaiņām, nav naudas plūsmas. Tomēr valūtas maiņas kursa izmaiņu ietekmi uz naudu un tās ekvivalentiem, kurus tur vai kuri jāatmaksā ārvalstu valūtā, uzrāda naudas plūsmas pārskatā, lai saskaņotu naudu un tās ekvivalentus perioda sākumā un beigās. Šo summu uzrāda atsevišķi no naudas plūsmām no pamatdarbības, ieguldījumu un finansēšanas darbības, un tajā iekļauj starpības, ja tādas pastāv, ja šīs naudas plūsmas būtu atklātas pēc valūtas maiņas kursa perioda beigās. ĀRKĀRTAS POSTEŅI 29. Naudas plūsmas, kas saistītas ar ārkārtas posteņiem, jāklasificē attiecīgi par naudas plūsmām no pamatdarbības, ieguldījumu vai finansēšanas darbības un jāatklāj atsevišķi. 30. Naudas plūsmas, kas saistītas ar ārkārtas posteņiem, naudas plūsmas pārskatā atklāj atsevišķi kā naudas plūsmas no pamatdarbības, ieguldījumu vai finansēšanas darbības, lai lietotāji varētu izprast to būtību un ietekmi uz uzņēmuma tagadnes un nākotnes naudas plūsmām. Šī informācija papildina atsevišķo informāciju par ārkārtas posteņu veidu un summu, kā pieprasa 8. SGS "Perioda neto peļņa vai zaudējumi, fundamentālas kļūdas un grāmatvedības politiku izmaiņas". PROCENTI UN DIVIDENDES 31. Naudas plūsmas no saņemtajiem un izmaksātajiem procentiem un dividendēm jāatklāj katra atsevišķi. Katra no tām jāklasificē konsekventi periodu pēc perioda par pamatdarbību, ieguldījumu vai finansēšanas darbību. 32. Attiecīgajā periodā izmaksāto procentu kopsummu atklāj naudas plūsmas pārskatā neatkarīgi no tā, vai tā ir atzīta par izdevumiem peļņas vai zaudējumu aprēķinā vai kapitalizēta saskaņā ar 23. SGS "Aizņēmumu izmaksas" atļauto alternatīvo metodi. 33. Samaksātos procentus un saņemtos procentus un dividendes finanšu iestādes parasti klasificē par naudas plūsmām no pamatdarbības. Tomēr nav vienprātības par šo naudas plūsmu klasifikāciju citos uzņēmumos. Samaksātos procentus un saņemtos procentus un dividendes var klasificēt par naudas plūsmām no pamatdarbības, jo tās ņem vērā, nosakot neto peļņu vai zaudējumus. Samaksātos procentus un saņemtos procentus un dividendes var arī klasificēt attiecīgi par naudas plūsmām no finansēšanas darbības un naudas plūsmām no ieguldījumu darbības, jo tās ir finanšu resursu iegūšanas izmaksas vai atdeve no ieguldījumiem. 34. Izmaksātās dividendes var klasificēt par naudas plūsmu no finansēšanas darbības, jo tās ir finanšu resursu iegūšanas izmaksas. Izmaksātās dividendes var arī klasificēt par pamatdarbības naudas plūsmu sastāvdaļu, lai palīdzētu lietotājiem noteikt uzņēmuma spēju izmaksāt dividendes no pamatdarbības naudas plūsmām. IENĀKUMA NODOKĻI 35. Naudas plūsmas no ienākuma nodokļiem jāatklāj atsevišķi un jāklasificē par naudas plūsmām no pamatdarbības, ja vien tās nevar konkrēti saistīt ar finansēšanas un ieguldījumu darbību. 36. Ienākuma nodokļi rodas no darījumiem, kas rada naudas plūsmas, kuras naudas plūsmas pārskatā klasificē par pamatdarbību, ieguldījumu vai finansēšanas darbību. Lai gan nodokļa izdevumus var viegli saistīt ar ieguldījumu vai finansēšanas darbību, ar nodokli saistītās naudas plūsmas bieži nav iespējams identificēt un to rašanās periods var atšķirties no pamatā esošā darījuma naudas plūsmu rašanās perioda. Tādēļ samaksātos nodokļus paraksti klasificē par naudas plūsmām no pamatdarbības. Tomēr, ja nodokļa naudas plūsmu var saistīt ar atsevišķu darījumu, kas rada naudas plūsmas, kuras klasificē par ieguldījumu vai finansēšanas darbību, nodokļa naudas plūsmu klasificē attiecīgi par ieguldījumu vai finansēšanas darbību. Ja nodokļa naudas plūsmas attiecina uz vairāk nekā vienu darbības veidu, atklāj samaksāto nodokļu kopsummu. IEGULDĪJUMI MEITASUZŅĒMUMOS, ASOCIĒTAJOS