ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(5)

Dānija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā plāno panākt nominālo deficītu 0,1 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. un 2020. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām tiek pārsniegts visā programmas periodā līdz 2025. gadam. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2019. gadā samazināsies līdz 33,4 % no IKP un 2020. gadā saglabāsies stabila, bet pēc tam līdz 2025. gadam tā palielināsies līdz 37,8 %. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs programmas periodā ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,9 % apmērā no IKP 2019. gadā un 1,0 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Riski ir saistīti ar ieņēmumu samazinājumu, ko izraisa svārstīgi komponenti, jo īpaši pensiju peļņas nodoklis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Dānija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(6)

Lietuva šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā plāno sasniegt nominālo pārpalikumu 0,4 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2019. gadā un 0,2 % apmērā no IKP 2020. gadā, un tiek prognozēts, ka tas turpinās samazināties, līdz 2021. gadā sasniegs 0,1 % no IKP. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē – tiek pārsniegts visā programmas periodā. 2017. gadā Lietuvai tika piešķirta arī īslaicīga novirze saistībā ar strukturālo reformu īstenošanu. Šī novirze tiek pārnesta uz trim turpmākajiem gadiem. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 34,2 % no IKP 2018. gadā līdz 32,9 % no IKP 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā nav pietiekami detalizēti norādīti pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānoto mērķi no 2020. gada panākt budžeta pārpalikumu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts deficīts 1 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,9 % apmērā no IKP 2020. gadā, kas atbilst vidēja termiņa budžeta mērķim. Vienlaikus būtu uzmanīgi jāseko līdzi izdevumu attīstībai gan īstermiņā, gan vidējā termiņā, īpaši ņemot vērā turpmāk iespējamos riskus, kas saistīti ar ieņēmumu stabilitāti. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Lietuva 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(6)

Latvija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada stabilitātes programmā nominālo bilanci plāno uzlabot no deficīta 1,0 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā līdz deficītam 0,5 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,4 % apmērā no IKP 2020. gadā, un 0,2 % apmērā no IKP 2021. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (6), vidēja termiņa budžeta mērķi, kas strukturālā izteiksmē noteikts kā deficīts 1 % apmērā no IKP, plānots sasniegt 2019. gadā, ņemot vērā pielaidi saistībā ar tādu strukturālo reformu īstenošanu, attiecībā uz kurām ir piešķirta pagaidu novirze. Saskaņā ar 2019. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2022. gadam samazināsies līdz 33,1 % no IKP. 2019. gada stabilitātes programmas IKP izaugsmes prognozes šķiet ticamas. Budžeta stāvokļa riski ir līdzsvaroti.
4.

Šādu visaptverošu pieeju ietvaros atbalstīt valodu izpratnes attīstību skolās un profesionālās izglītības un apmācības iestādēs: a) aktīvi atbalstot un atzīstot izglītojamo personu un skolotāju mobilitāti, tostarp izmantojot attiecīgo Savienības finansējuma programmu sniegtās iespējas; b) skolā nostiprinot visu izglītojamo personu – un īpaši to, kas nāk no migrantu, bēgļu vai nelabvēlīgas vides – mācību valodu kompetenci kā turpmākas mācīšanās un izglītības sasniegumu pamatu; c) palīdzot izglītojamām personām paplašināt savas kompetences mācību valodā, šajā nolūkā atbalstot skolotājus, lai viņi savā attiecīgajā mācību jomā ņemtu vērā konkrētas valodas lietojumu, tostarp vairotu izpratni par dažādiem valodas reģistriem un specifisku vārdu krājumu; d) veicinot kontinuitāti valodu izglītībā starp dažādiem skolas līmeņiem; e) augstu vērtējot izglītojamo personu valodu daudzveidību un to izmantojot kā mācību resursu, tostarp valodas izglītībā iesaistot arī vecākus, citus aprūpētājus un plašāku vietējo sabiedrību; f) apsverot iespējas novērtēt un apstiprināt tādu valodu kompetences, kuras nav ietvertas mācību programmā, bet izriet no ikdienējas mācīšanās (piemēram, ja izglītojamām personām ir migrantu, bēgļu vai divvalodu izcelsme) vai izglītības iegūšanas oficiālajā skolu sistēmā citā valstī, kurā izglītojamais agrāk dzīvojis, piemēram, paplašinot to valodu klāstu, kuras var pievienot izglītojamo skolas pabeigšanas kvalifikācijā; g) stiprinot Eiropas vienotā valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmas izmantošanu, jo īpaši lai inspirētu attīstību valodu mācību programmās, testēšanā un novērtēšanā; h) nodrošinot atbalstu skolām, lai tās definētu savu pieeju valodu apguvei, vienlaikus ievērojot valsts tiesību aktus, un palīdzot skolām aktīvi novērtēt un izmanot savu valodu daudzveidību; i) piedāvājot iespējas skolām un mācību centriem stiprināt savu Eiropas perspektīvu, piemēram, pastāvīgi izmantojot Eiropas atzinības zīmi valodu apguvē, izstrādājot skolas zīmes ar konkrētu Eiropas perspektīvu un organizējot valsts pasākumus valodu daudzveidības jomā.
(6)

Balstoties uz Komisijas 2018. gada rudens prognozi, Ungārijas strukturālais deficīts 2017. gadā palielinājās par 1,7 % no IKP, sasniedzot 3,4 %, un tiek prognozēts, ka 2018. gadā tas turpinās pasliktināties par 0,4 % no IKP līdz 3,8 %. Tiek lēsts, ka 2018. gadā strukturālais deficīts par 2,3 % no IKP novirzīsies no vidējā termiņa budžeta mērķa – 1,5 %.
(6)

Itālija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Aizejošās valdības iesniegtās 2018. gada stabilitātes programmas pamatā ir tendenču scenārijs, kurš balstīts uz pieņēmumu, ka tiesību akti netiks grozīti. Itālijas iestādes prognozē, ka budžeta nominālais deficīts no 2,3 % no IKP 2017. gadā uzlabosies līdz 1,6 % 2018. gadā un līdz 0,8 % 2019. gadā, līdz 2020. gadam sasniedzot kopumā līdzsvarotu budžeta stāvokli. Plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, kas noteikts kā līdzsvarots budžeta stāvoklis strukturālā izteiksmē, tiks sasniegts līdz 2020. gadam un uzturēts šādā līmenī 2021. gadā, savukārt pārrēķinātā (6) strukturālā bilance abos gados liecina par nelielu strukturālo deficītu (0,2 % no IKP). Pēc tam, kad vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2017. gadā mazliet samazinājās (līdz 131,8 % no IKP salīdzinājumā ar 132,0 % 2016. gadā), 2018. gada stabilitātes programmā tiek prognozēts, ka 2018. gadā tā samazināties par vienu procentpunktu no IKP līdz 130,8 %, 2021. gadā sasniedzot 122,0 %, arī pateicoties prognozētajiem privatizācijas ieņēmumiem 0,3 % apmērā gadā periodā no 2018. līdz 2020. gadam. Tomēr pēdējos gados privatizācijas mērķi nav sasniegti pietiekamā mērā. Saskaņā ar Komisijas 2018. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas gadījumā paredzams, ka 2019. gadā reālā IKP pieaugums būs zemāks un deficīts būs lielāks nekā prognozēts 2018. gada stabilitātes programmā. Komisijas prognozē nav ietverts PVN pieaugums (0,7 % no IKP), kas tiesību aktos paredzēts kā “drošības klauzula”, lai 2019. gadā sasniegtu budžeta mērķus.
(6)

Nīderlande šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada stabilitātes programmā plāno samazināt vispārējās valdības budžeta pārpalikumu no 1,1 % no IKP 2017. gadā līdz 0,3 % no IKP 2021. gadā. Vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka valsts parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 44,0 % no IKP 2021. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2018. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālā bilance no pārpalikuma 0,5 % apmērā no IKP 2017. gadā kļūs par deficītu 0,1 % apmērā no IKP 2018. gadā un 0,3 % apmērā no IKP 2019. gadā, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāds turpinās stabili samazināties un būs mazāks par Līgumā noteikto atsauces vērtību. Kopumā Padome uzskata, ka ir paredzams, ka Nīderlande 2018. un 2019. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tomēr vienlaikus ir iespējams, nepārkāpjot vidēja termiņa mērķi, izmantot fiskālo un strukturālo politiku, lai palielinātu publiskās un privātās investīcijas pētniecībā, izstrādē un inovācijā.
(8)

Viens no sistēmas Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET 2020) (3) mērķiem, proti, taisnīguma, sociālās kohēzijas un aktīva pilsoniskuma veicināšana, ir noteikts, pamatojoties uz to, ka izglītībai būtu jāveicina starpkultūru kompetences, demokrātiskas vērtības un pamattiesību ievērošana, jānovērš un jāapkaro jebkāda veida diskriminācija un rasisms, kā arī jāsniedz bērniem, jauniešiem un pieaugušajiem prasmes pozitīvai mijiedarbībai ar dažādas izcelsmes līdzbiedriem.
(6)

Portugāle šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Savā 2018. gada stabilitātes programmā Portugāle plāno 2018. un 2019. gadā sasniegt nominālo deficītu attiecīgi 0,7 % apmērā no IKP un 0,2 % apmērā no IKP un līdz 2021. gadam panākt turpmākus uzlabojumus līdz pārpalikumam 1,4 % apmērā no IKP. Minētajos plānos nav ņemts vērā, ka banku atbalsta pasākumu dēļ no 2019. gada, iespējams, palielināsies deficīts. Tiek plānots, ka vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, strukturālais pārpalikums 0,25 % apmērā no IKP, ir sasniedzams līdz 2020. gadam. 2018. gada stabilitātes programmā ir prognozēts, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2018. gadā sasniegs 122,2 % un 2019. gadā – 118,4 %, un tad 2021. gadā tā būtu 107,3 %. Makroekonomikas scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir ticams attiecībā uz 2018. gadu, bet optimistisks attiecībā uz turpmākajiem gadiem. Vienlaikus tie pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai no 2018. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizēti.
(5)

Bulgārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā, izejot no līdzsvarota budžeta stāvokļa 2016. gadā, plāno nominālo deficītu 0,6 % apmērā no IKP 2017. gadā. Tiek prognozēts, ka nominālais deficīts 2018. gadā nedaudz samazināsies – līdz 0,5 % no IKP –, un pēc tam veidosies neliels pārpalikums. Vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP – tiek plānots sasniegt ar rezervi visā programmas periodā. Saskaņā ar 2017. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 29,5 % no IKP 2016. gadā līdz 23,8 % no IKP 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams.
(2)

Pašreizējos Šengenas Robežu kodeksa noteikumos ir paredzēta iespēja ātri atjaunot iekšējo robežu pagaidu kontroli uz laikposmu līdz diviem mēnešiem, ja nopietns apdraudējums sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai dalībvalstī prasa tūlītēju rīcību (28. pants). Kodeksā paredzēta arī iespēja atjaunot robežkontroli uz laikposmu līdz sešiem mēnešiem nopietnu sabiedriskās kārtības vai iekšējās drošības apdraudējumu dēļ paredzamu notikumu gadījumā (25. pants). Šengenas Robežu kodeksa 28. un 25. panta apvienota īstenošana ļauj uzturēt robežkontroli kopumā uz laikposmu līdz astoņiem mēnešiem. Turklāt jauns sabiedriskās kārtības vai iekšējās drošības apdraudējums nozīmē to, ka noteikumus var piemērot no jauna (un tādējādi no jauna aprēķināt kontroles laikposma ilgumu).
(6)

Lietuva šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances uzlabošanos no deficīta 0,4 % apmērā no IKP 2017. gadā līdz pārpalikumam 1,3 % apmērā no IKP 2020. gadā. Plānots, ka visā plānošanas periodā tiktu ar rezervi sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Atļautajā korekcijas gaitā, sākot ar 2016. gadu, ir ietverta arī sistēmiska pensiju reforma. 2017. gadā tā atspoguļo vērienīgas papildu strukturālas darba tirgus un pensiju reformas. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 40,2 % no IKP 2016. gadā līdz 33,8 % no IKP 2020. gadā. Makroekonomikas scenārijs, uz kura ir balstītas minētās budžeta prognozes, ir ticams. Tajā pašā laikā nav pietiekami detalizēti norādīti pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānoto mērķi no 2018. gada panākt budžeta pārpalikumu.
(6)

Francija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvajā daļā. Kā teikts tās 2017. gada stabilitātes programmā, valdība plāno atbilstoši Padomes 2015. gada 10. marta ieteikumam saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta procedūru līdz 2017. gadam novērst pārmērīgo nominālo deficītu 2,8 % no IKP. Tiek plānots, ka nominālais deficīts turpinās samazināties, 2020. gadā sasniedzot 1,3 % no IKP. Vidēja termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 0,4 % apmērā no IKP – plānots sasniegt līdz 2019. gadam. Tomēr tiek prognozēts, ka pārrēķinātā strukturālā bilance (5) 2020. gadā sasniegs -1,2 % no IKP un tādējādi vidēja termiņa mērķis programmas laikposmā netiks sasniegts. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 95,9 % no IKP 2018. gadā līdz 93,1 % no IKP 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tajā pašā laikā pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu no 2018. gada, netika pietiekamā mērā precizēti.
(3)

2015. gadā 64 miljoni cilvēku, vairāk nekā viena ceturtā daļa no Savienības iedzīvotājiem vecumā no 25 līdz 64 gadiem bija pārtraukuši sākotnējo izglītību un apmācību un labākajā gadījumā bija ieguvuši zemākā līmeņa vidējo izglītību. Lai gan nav līdzekļu, kas ļautu noteikt minēto personu pamatprasmju līmeni, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) Starptautiskā pieaugušo kompetenču novērtēšanas programma (“PIAAC”), kurā tika pārbaudīta rakstpratība, rēķinpratība un problēmu risināšana ar tehnoloģijām piesātinātās vidēs, norāda, ka to 16 līdz 65 gadus vecu pieaugušo īpatsvars, kuriem bija zemākā līmeņa lietpratība, 20 dalībvalstīs bija līdzīgs.
(5)

Stabilitātes programma liecina par to, ka bēgļu ārkārtējā pieplūduma ietekme uz budžetu ir ievērojama, un tā sniedz pietiekamus pierādījumus par minēto budžeta papildu izmaksu vērienu un būtību. Saskaņā ar Komisijas minēto atbilstīgie papildu izdevumi 2015. gadā sasniedza 0,09 % no IKP, un pašlaik tiek lēsts, ka 2016. gadā tie būs 0,26 % apmērā no IKP. Minētās summas liecina par augšupvērstu to aplēšu pārskatīšanu, kas tika sniegtas 2016. gada budžeta plāna projektā, kurā tika paredzēts, ka papildu izdevumi 2015. un 2016. gadā veidos attiecīgi aptuveni 0,08 % un 0,16 % no IKP. Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punktā un 6. panta 3. punktā izklāstītie noteikumi paredz segt šos papildu izdevumus, jo bēgļu pieplūdums ir ārkārtējs notikums, tā ietekme uz Austrijas publiskajām finansēm ir ievērojama un ilgtspēja netiktu nelabvēlīgi ietekmēta, ja tiktu pieļauta novirze no vidējā termiņa budžeta mērķa sasniegšanai vajadzīgajām korekcijām. 2015. gadā, kad Austrija bija sasniegusi vidējā termiņa budžeta mērķi, tā neguva labumu no iespējamās pagaidu novirzes. Tomēr, lai nodrošinātu to, ka Austrijai ir ļauts izmantot tādu pašu pagaidu novirzi kā valstīm, kuras vēl nav sasniegušas savu vidējā termiņa budžeta mērķi, Austrijai būs ļauts no tās vidējā termiņa budžeta mērķa 2016. un 2017. gadā novirzīties par summu, kas attiecībā uz 2015. gadu tika uzskatīta par atbilstīgu. Pamatojoties uz Austrijas iestāžu sniegtajiem novērotajiem datiem, 2017. gada pavasarī tiks veikts galīgais novērtējums par iespējamu papildu novirzi 2016. gadā, tai skaitā par atbilstīgajām summām.
(8)

Ieguldījumu līmenis Čehijas Republikā joprojām ir zemāks par vidējo ES rādītāju uz vienu iedzīvotāju, un ieguldījumi ļoti koncentrējas galvaspilsētas reģionā. Administratīvie un regulatīvie šķēršļi joprojām apgrūtina darījumdarbības vides efektivitāti un kavē ieguldījumus. Pastāv specifiski transporta un enerģētikas infrastruktūras projektu īstenošanas kavēkļi. Turklāt ES fondu apgūšana 2007.–2013. gada plānošanas periodā bija lēna, kam par iemeslu galvenokārt bija sarežģītas procedūras, pārvaldības un kontroles sistēmu trūkumi, nepilnības publiskā iepirkuma procedūrās un vājas to iestāžu administratīvās spējas, kuras iesaistītas projektu īstenošanā. Kas attiecas uz transporta infrastruktūru, ieguldījumu administratīvie šķēršļi ir ilgstošās procedūras zemes izmantošanas atļauju saņemšanai un kavēšanās, kas izriet no sūdzību procedūrām Pretmonopola birojā. Attiecībā uz energoefektivitāti valsts programmas energointensitātes samazināšanai ir bijušas sadrumstalotas un izmaksu ziņā neefektīvas. Ir norādes, ka enerģijas ietaupījumu rādītāji neuzlabojas atbilstoši valsts energoefektivitātes rīcības plānam. Attiecībā uz pakalpojumiem ir pierādījumi, ka pastāv regulatīvie ierobežojumi. Tas jo īpaši attiecas uz dažām individuālo profesionālo pakalpojumu nozarēm, kurās šķēršļi ienākšanai un darbībai tirgū, šķiet, ir augstāki nekā vidēji ES. Kvalitatīvu tiešsaistes sabiedrisko pakalpojumu zemais izmantošanas līmenis arī kavē darījumdarbības vides attīstību un atspoguļo piegādes trūkumus. E-pārvaldes pakalpojumos netiek pilnvērtīgi izmantotas tehnoloģiju iespējas uzlabot lietotāja pieredzi, un šo pakalpojumu tehniskās kvalitātes līmenis ir viens no zemākajiem Savienībā. Pieejamie pierādījumi norāda uz to, ka Čehijas Republikā ir salīdzinoši plaši izplatīta izvairīšanās no nodokļu maksāšanas. Šīs problēmas risināšana ir prioritārs jautājums politikas programmā, jo īpaši attiecībā uz PVN. No otras puses, netiek plānoti pasākumi, lai samazinātu salīdzinoši augstās izmaksas, kas saistītas ar nodokļu maksāšanu, vai lai vienkāršotu nodokļu sistēmu. Nodokļu iestāžu piedāvātie pakalpojumi posmā pirms dokumentu iesniegšanas ir ierobežoti. Nodokļu maksātāji nelielā mērā izmanto elektroniskās sistēmas nodokļu deklarāciju iesniegšanai, lai gan ir panākts zināms progress attiecībā uz PVN. Turklāt saskaņā ar jaunākajiem starptautiskajiem ziņojumiem nodokļu iekasēšanas izmaksas ir salīdzinoši augstas. Augstas darba devēju sociālās iemaksas paaugstina jau kopumā augsto darbaspēka nodokļu līmeni, un novirzīšana uz citām jomām, piemēram, uz īpašuma nodokli, ir ierobežota.
(4)

Fiskālā politika ir EMS vitālu kopēju interešu jautājums. Atbildīga valstu fiskālā politika, kurā ievēroti kopējie fiskālie noteikumi, ir būtiska, lai sekmētu parādu atmaksājamību un ļautu fiskālajiem stabilizatoriem darboties un amortizēt konkrētas valsts satricinājumus. Turklāt ir būtiski visas eurozonas līmenī panākt piemērotu fiskālo nostāju, kura atspoguļotu līdzsvaru starp fiskālo stabilitāti ilgtermiņā un makroekonomikas stabilizāciju īstermiņā, un izvairīties no procikliskas fiskālās politikas. Tas, kādi fiskālie centieni ir vajadzīgi, atšķiras atkarībā no dalībvalsts attiecīgās situācijas attiecībā uz Stabilitātes un izaugsmes pakta (SIP) prasībām, un dalībvalstīm būtu arī jāapsver stabilizācijas vajadzības un jāņem vērā iespējamā blakusietekme visā eurozonā. Lai to paveiktu, ir jāpastiprina fiskālās politikas koordinācija eurozonā, pilnībā ievērojot SIP. Šajā sakarā kopumā neitrāla kopējā fiskālā nostāja eurozonā, kas paredzēta 2016. gadā, šķiet piemērota, ņemot vērā vispārējos makroekonomikas apstākļus un lejupvērstos riskus izaugsmei. Attiecībā uz 2017. gadu, balstoties uz prognozi, ka starpība starp plānoto un faktisko ražošanas apjomu pakāpeniski samazināsies, fiskālajā politikā būtu jāizvairās no procikliskuma un jāsamazina valsts parāds, lai atjaunotu fiskālās rezerves. Tas būtu jāatspoguļo atjaunināto stabilitātes programmu sagatavošanā 2016. gada pavasarī, ņemot vērā jaunākās ekonomikas un fiskālās norises. Fiskālo stratēģiju saturs vēl nav pietiekami labvēlīgs izaugsmei. Kā uzsvērts Padomes ieteikumā eurozonas dalībvalstīm (3), kas pieņemts 2015. gada 14. jūlijā, eurozonas dalībvalstīm būtu jārīko tematiskas diskusijas par publisko finanšu kvalitātes un ilgtspējības uzlabojumiem.
(6)

Pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras atcelšanas Slovēnijai piemēro Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu, un uz to attiecas pārejas noteikums par parādu. Valdība savā 2016. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances pakāpenisku uzlabošanos no 2,2 % no IKP 2016. gadā līdz 0,4 % no IKP 2019. gadā. Tiek plānots, ka vidējā termiņa budžeta mērķis – strukturālā ziņā līdzsvarots budžets, kurā nav ievērotas Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības – tiks sasniegts 2020. gadā, proti, pēc programmas darbības laika beigām. Tomēr pārrēķinātā strukturālā bilance (5) norāda, ka strukturālais deficīts 2019. gadā būs 1,2 % no IKP. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 80,2 % no IKP 2016. gadā un turpinās samazināties līdz 73,8 % no IKP 2019. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Tomēr pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, sākot ar 2017. gadu, netika pietiekamā mērā precizēti. Saskaņā ar Komisijas 2016. gada pavasara prognozi tiek lēsts, ka Slovēnijas starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu 2017. gadā būs 1,8 % apmērā no IKP, savukārt potenciālā izaugsme tiek prognozēta 1,1 % apmērā un reālais IKP pieaugums – 2,3 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz to, ir novērtēts, ka Slovēnijai 2017. gadā būs labvēlīgi apstākļi un būs nepieciešams veikt strukturālo korekciju 1 % apmērā no IKP. Tomēr konkrētajā Slovēnijas gadījumā pastāv būtiska nenoteiktība saistībā ar potenciālās izaugsmes un starpības starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu aprēķinu, jo darba tirgus ir specifiskā stāvoklī, laikposmā no 2008. līdz 2013. gadam notika ļoti liela ekonomiskā lejupslīde un tiek īstenotas strukturālās reformas. Tādas alternatīvas aplēses par starpību starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu, kas aptver ilgāku laikposmu, atspoguļo pašreiz notiekošo aplēšanas metodes pārskatīšanu un liecina par vienmērīgāku starpības starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu profilu Slovēnijai, norādot uz to, ka būtu pāragri secināt, ka Slovēnijas ekonomikai 2017. gadā būs labvēlīgi apstākļi. Tādēļ pašreizējos apstākļos šķiet piemērotāk prasīt, lai 2017. gadā tiktu veikts strukturāls pasākums saskaņā ar “normālu apstākļu” nosacījumiem. Šķiet, ka pastāv risks nedaudz novirzīties no ieteiktās korekcijas virzībā uz vidējā termiņa mērķi 2016. gadā un, ja politika nemainīsies, pastāv būtiskas novirzes risks 2017. gadā. Secinājums attiecībā uz 2016. gadu nemainītos gadījumā, ja bēgļu ārkārtējā pieplūduma ietekme uz budžetu tiktu izslēgta no novērtējuma. Tiek prognozēts, ka Slovēnija ievēros pārejas noteikumu par parādu 2016. gadā un kopumā ievēros to 2017. gadā. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Slovēnija neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tādējādi, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami turpmāki pasākumi.