LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 170/1

KOMISIJAS LĒMUMS

(2012. gada 25. janvāris)

par pasākumu SA.14588 (C 20/09), ko Beļģija īstenojusi De Post – La Poste (esošais nosaukums – “bpost”) atbalstam

(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 178)

(Autentisks ir tikai teksts franču un nīderlandiešu valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2012/321/ES)

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekšminētajiem pantiem (2) un, ņemot vērā šīs piezīmes,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

1.1. KOMISIJAS 2003. GADA LĒMUMS, KO VISPĀRĒJĀ TIESA IR ATCĒLUSI

(1) Beļģijas iestādes 2002. gada 3. decembrī paziņoja (3) Komisijai par Beļģijas pasta operatora De Post – La Poste (turpmāk tekstā – “DPLP”, esošais nosaukums – “bpost (4)”) kapitāla palielināšanu. Pēc paziņojuma iepriekšējas izskatīšanas Komisija 2003. gada 23. jūlijā nolēma (5) necelt iebildumus par paziņoto pasākumu. Savā lēmumā Komisija secināja, ka, šādi palielinot kapitālu, kā arī īstenojot pārējos iepriekšējā izskatīšanā konstatētos pasākumus, kas veikti par labu DPLP, nav pārmērīgi kompensētas tīrās izmaksas, kas uzņēmumam radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus laika posmā no 1992. gada līdz 2002. gadam.

(2) Uzņēmums Deutsche Post AG un tā Beļģijas meitas sabiedrība DHL International (6)2003. gada 27. novembrī Komisijas lēmumu pārsūdzēja Vispārējā tiesā. 2009. gada 10. februārī Vispārējā tiesa atcēla Komisijas lēmumu, secinot, ka Komisija nolēmusi necelt iebildumus, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, kuru dēļ tai būtu vajadzējis uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru.

(3) Beļģija 2009. gada aprīlī Tiesā iesniedza apelācijas sūdzību (7) (C-148/2009) par Vispārējās tiesas spriedumu, ar ko atceļ Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu necelt iebildumus.

(4) Tiesa 2011. gada 22. septembrī noraidīja Beļģijas iesniegto apelācijas sūdzību, secinot, ka Vispārējā tiesa Komisijas 2003. gada lēmumu atcēlusi pamatoti.

1.2. SŪDZĪBA PAR SNIEGTO ATBALSTU PRESES IZDEVUMU PIEGĀDES JOMĀ

(5) 2005. gadā, pamatojieties uz pretmonopola un valsts atbalsta noteikumiem, vairāki Beļģijas privātie preses izdevumu piegādātāji iesniedza sūdzību par Beļģijas iestāžu un DPLP savstarpējo nolīgumu par preses izdevumu piegādi (8). Šis nolīgums DPLP uzdod pildīt preses izdevumu piegādes sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu visā Beļģijā un nosaka šā pakalpojuma tarifus, kā arī kompensāciju, uz ko DPLP ir tiesīgs sakarā ar papildu izmaksām, kas rodas, pildot šo uzdevumu. Sūdzība galvenokārt attiecas uz DPLP sniegto pakalpojumu tarifiem, kas, pēc sūdzības iesniedzēju teiktā, ir tik zemi, ka ar tiem faktiski nevar konkurēt.

(6) Attiecībā uz valsts atbalsta noteikumiem Komisijas dienesti sūdzību noraidīja, jo iepriekšējā izskatīšanā tika konstatēts, ka papildu tīrās izmaksas, kas saistītas ar preses izdevumu piegādi, netiek pārmērīgi kompensētas. Tomēr 2009. gada maijā sūdzības iesniedzēji šo iepriekšējas izskatīšanas rezultātā pieņemto nostāju apstrīdēja, sniedza papildu informāciju un lūdza Komisiju veikt padziļinātu izmeklēšanu.

1.3. CETURTAIS “PĀRVALDĪBAS LĪGUMS” (2005.–2010. G.)

(7) Izskatot sūdzību par kompensāciju, kas bija piešķirta par preses izdevumu piegādi, Komisija atklāja, ka 2005. gadā Beļģija ar DPLP bija noslēgusi “pārvaldības līgumu”, par ko netika paziņots un ar ko bija paredzēts piešķirt kompensāciju par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (VTNP) sniegšanu. Līdz ar to 2007. gada aprīlī Komisija pēc savas iniciatīvas (pienākuma dēļ) uzsāka procedūru (9) un pieprasīja Beļģijai sniegt informāciju.

(8) Beļģijas iestādes 2007. gada decembrī atbildēja, ka tās uzskata, ka kompensācija par VTNP sniegšanu nav valsts atbalsts, jo ir izpildīti visi četri Altmark lietas (10) nosacījumi. Pēc tam tās nosūtīja informāciju par 4. pārvaldības līgumu un jo īpaši par izmaksu uzskaites sistēmu, ko izmanto, aprēķinot valsts kompensācijas apjomu.

(9) Pēc tam pasākumus, ko izskatīja pēc Komisijas iniciatīvas uzsāktajā procedūrā, un sūdzības iekļāva formālajā izmeklēšanas procedūrā C20/2009, ko uzsāka 2009. gada 23. jūlijā.

1.4. LĒMUMS PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU

(10) Ņemot vērā to, ka Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu, un, izvērtējot Beļģijas iestāžu nosūtīto informāciju par šiem pasākumiem, Komisija 2009. gada 13. jūlijā nolēma sākt formālu izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā (11).

(11) Komisijas lēmumu par procedūras sākšanu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes.

1.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU

(12) Beļģijas iestādes savas piezīmes iesniedza 2009. gada 13. augustā un papildu piezīmes iesniedza 2009. gada 10. septembrī, 2009. gada 12. oktobrī, 2010. gada 23. aprīlī, 2010. gada 26. aprīlī, 2010. gada 19. oktobrī, 2010. gada 19. novembrī, 2010. gada 21. decembrī, 2011. gada 18. janvārī, 2011. gada 17. februārī, 2011. gada 2. martā, 2011. gada 29. martā, 2011. gada 11. aprīlī, 2011. gada 10. maijā, 2011. gada 27. maijā, 2011. gada 14. jūnijā, 2011. gada 10. augustā, 2011. gada 26. augustā, 2011. gada 7. oktobrī, 2011. gada 14. decembrī, 2011. gada 19. decembrī, 2011. gada 20. decembrī un 2011. gada 26. decembrī. Beļģijas iestādes norādīja, ka 2009. gada 22. aprīlī tās iesniedza apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu, un sniedza precizējumus attiecībā uz kompensāciju, ko DPLP saņem par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, un citiem ad hoc pasākumiem DPLP.

1.6. TREŠO PUŠU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU UN BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR TREŠO PUŠU PIEZĪMĒM

(13) Deutsche Post AG un DHL International N.V./S.A. savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.

(14) Vlaamse Federatie van Persverspreiders (turpmāk tekstā – “VFP”, Flandrijas preses izdevumu piegādātāju federācija) un Prodipresse (“Profesionālo preses izdevumu piegādātāju apvienība”) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.

(15) Belgische Distributiedienst B.V.B.A (turpmāk tekstā – “BD”, DPLP konkurents preses izdevumu piegādes tirgū) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.

(16) Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija, bezpeļņas organizācija) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.

2. DETALIZĒTS ATBALSTA APRAKSTS

2.1. DPLP JURIDISKAIS STATUSS UN DARBĪBAS

(17) Līdz 1992. gadam Beļģijas La Poste bija valsts pārvaldīta struktūrvienība (“Régie des postes”), bet 1992. gadā tā ieguva neatkarīgas juridiskas personas (patstāvīga publiska uzņēmuma) statusu. 2000. gadā uzņēmums mainīja juridisko statusu, kļūstot par publisko tiesību akciju sabiedrību.

(18) 2010. gadā DPLP saimnieciskās darbības ieņēmumi bija EUR 2 318 miljoni, un uzņēmējdarbībā gūtā peļņa – EUR 319 miljoni. 2010. gada beigās DPLP nodarbināja 33 616 personas. Salīdzinājumam – 2002. gadā uzņēmumā bija 42 000 darbinieku. Personāla izmaksas veido 65 % no kopējām darbības izmaksām.

(19) Uzņēmuma mazākuma akcionārs, kam pieder 50 % “mīnus” viena daļa, ir privātais ieguldītājs CVC Capital Partners. Vairākuma akcionārs ir Beļģijas valsts.

2.2. PĀRSKATS PAR SNIEGTAJIEM SABIEDRISKAJIEM PAKALPOJUMIEM

2.2.1. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam

(20) Izmeklēšanā apskatītajā laika posmā, proti, no 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP bija atbildīgs par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu pildīšanu saskaņā ar Pasta likumu (12) un četriem secīgiem pārvaldības līgumiem.

2.2.1.1. Pārvaldības līgumu noteikumi par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu

(21) Pārvaldības līgumos izklāsta to uzdevumu īstenošanas noteikumus un nosacījumus, ko DPLP veic, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs, un nosaka Beļģijas valsts finansiālā atbalsta apmēru.

(22) Kopš DPLP dibināšanas 1992. gadā DPLP ar Beļģijas valsti ir parakstījis četrus pārvaldības līgumus par šādiem laika posmiem (13): 1) pirmais līgums: no 14.9.1992. līdz 31.12.1996.; 2) otrais līgums: no 1.1.1997. līdz 23.9.2002.; 3) trešais līgums: no 24.9.2002. līdz 23.9.2005.; 4) ceturtais līgums: no 24.9.2005. līdz 23.9.2010.; šā līguma darbības laiks ir pagarināts līdz jaunā līguma izveidei.

(23) Pārvaldības līgumos nosaka sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi, ko Beļģijas valsts paredz spēkā esošajā pārvaldības līgumā, ir šādi (14): Pasta pakalpojumi i) Vispārējie pasta pakalpojumi ii) Dienas laikrakstu piegāde iii) Periodikas izdevumu piegāde iv) Vēlēšanu materiālu piegāde v) Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām vi) Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence) vii) Starptautiskie pasta pakalpojumi viii) Starptautiskie pasta paku sūtījumi Finanšu pakalpojumi ix) Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā x) Naudas pārvedumu sastādīšana xi) Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās xii) Vēlēšanu iecirkņu darbinieku honorāru izmaksa xiii) Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite xiv) Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām Pastmarku tirdzniecība xv) Pastmarku tirdzniecība Citi sabiedriskie pakalpojumi xvi) Pastnieka sociālā loma xvii) Pienācīga sabiedrības informēšana xviii) Elektroniskā pasta izdrukāšana un piegāde xix) Elektronisko ziņojumu sertificēšanas pakalpojumi xx) Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem xxi) Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu xxii) Sadarbība attiecībā uz vēlēšanu biļetenu paku piegādi

2.2.2. Izmeklēšanā apskatītie valsts pasākumi

(24) No 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP saņēma valsts atbalstu, kas izpaudās kā dažādi pasākumi: 1) pensiju izmaksu uzņemšanās: pēc 1997. gada pensiju sistēmas reformas valsts atbrīvoja DPLP no tā pensiju saistībām EUR 3,8 miljardu apmērā; 2) ikgadēja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu (15). Laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam kopumā šajās kompensācijās izmaksāja EUR 5,2 miljardus; 3) kapitāla palielināšana: divas iemaksas 1997. gadā (EUR 62 miljoni), viena iemaksa 2003. gadā (EUR 297,5 miljoni) un viena iemaksa 2006. gadā (EUR 40 miljoni); 4) atbrīvojumi no nodokļiem: atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa, zemes nodokļa un citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem; 5) ēku nodošana: 1992. gadā uzņēmumam DPLP nodeva 63 ēkas, kuru vērtība bija EUR 112,2 miljoni; 6) garantija, kuru valsts 2004. gadā piešķīra EUR 100 miljonu aizdevumam un par kuru uzņēmumam bija jāmaksā garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.

2.2.2.1. Pensiju izmaksas uzņemšanās

(25) Régie des postes 1992. gadā likuma ceļā tika pārveidots par neatkarīgu publisku uzņēmumu ar nosaukumu “De Post – La Poste”. Kā Régie des postes tiesību un pienākumu likumiskais pārņēmējs DPLP pārņēma tās aktīvus un personālu. Šie notikumi būtiski izmainīja uzņēmuma modeli. 1. Régie des postes atradās kompetentā ministra pakļautībā un tiešā vadībā, taču DPLP vadību uzņēmās tā valde un pārvaldības komiteja, tādējādi valsts kompetencē palika tikai uzraudzīt, lai tiktu ievērotas tiesību normas un pārvaldības līgums (16). 2. Būtībā DPLP pats bija atbildīgs par savu finansiālo stabilitāti, taču Régie des postes gada budžetu sagatavoja kompetentais ministrs, kurš to kā savas ministrijas budžeta pielikumu iesniedza Parlamentam apstiprināšanai.

(26) Līdz ar to 1992. gadā DPLP pārņēma 43 747 ierēdņus, kā arī tiem pienākošos tiesisko aizsardzību attiecībā uz nodrošinātu darbu, pensiju un atalgojumu (1991. gada 21. marta likuma 33. pants).

(27) DPLP 2008. gadā nodarbināja aptuveni 23 500 štata darbinieku (kuru statuss līdzinājās ierēdņu statusam), kas, kā turpmāk norādīts, veidoja gandrīz divas trešdaļas no kopējā personāla. 1. attēls Nodarbinātības veidi DPLP

(28) No 1972. gada līdz 1996. gadam pensijas izmaksāja saskaņā ar paaudžu solidaritātes principu. Saskaņā ar šo principu DPLP valstij atmaksāja to pensiju kopsummu, kuru valsts bija izmaksājusi pensionētajiem ierēdņiem (17) saskaņā ar šo ierēdņu pensiju tiesībām, kas iegūtas kopš 1972. gada, kad Beļģijas La Poste kļuva par atsevišķu ekonomisku vienību valsts sistēmā (Régie des postes).

(29) Līdz 1997. gada pensiju reformai pensiju finansēšanas sistēmā neveica nekādas izmaiņas. Reformas rezultātā pensiju sistēmas pirmo līmeni, ko piemēro DPLP štata darbiniekiem, pielīdzināja privātajam sektoram: sākot ar 1997. gadu, DPLP bija jāveic pensiju iemaksas ONSS (Valsts sociālās apdrošināšanas birojs), kas atbilst 8,86 % no izmaksāto algu apjoma.

(30) Līdztekus tam valsts piekrita uzņemties DPLP pensiju saistības EUR 3,8 miljardu apmērā.

2.2.2.2. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma īstenošanas izmaksu ikgadēja kompensācija

(31) Katrā līgumā paredzēja ikgadēju kompensāciju, ko valsts izmaksā attiecīgajā līgumā noteikto sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.

(32) Pirmajos trijos līgumos kompensācijas apjomu noteica, pamatojoties uz faktisko starpību starp izdevumiem un ieņēmumiem, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. 4. pārvaldības līgumā paredz izmaksāt nemainīgu kompensāciju, kuru aprēķina, pamatojoties uz plānoto starpību starp DPLP izdevumiem un sabiedrisko pakalpojumu lietotāju radītajiem ieņēmumiem, un kurai pārvaldības līgumos tomēr ir noteikts maksimālais apjoms (18).

(33) Sabiedriskie pakalpojumi, par kuriem saskaņā ar spēkā esošo pārvaldības līgumu (19) DPLP ir tiesīgs saņemt kompensāciju no valsts, ir šādi: Pasta pakalpojumi ii) Dienas laikrakstu piegāde iii) Periodikas izdevumu piegāde iv) Vēlēšanu materiālu piegāde v) Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām vi) Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence) Finanšu pakalpojumi ix) Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā x) Naudas pārvadājumu sastādīšana xi) Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās xiii) Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite xiv) Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām Pastmarku tirdzniecība xv) Pastmarku tirdzniecība Citi sabiedriskie pakalpojumi xvi) Pastnieka sociālā loma xx) Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem xxi) Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu

(34) Jāatzīmē, ka saskaņā ar trīs pēdējiem pārvaldības līgumiem (20) par vispārējo pasta pakalpojumu nevar saņemt kompensāciju. Lai gan preses izdevumu piegādi vispārīgi var piedēvēt vispārējam pakalpojumam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (21), Beļģijas iestādes šos īpašos uzdevumus (dienas laikrakstu piegādi un periodikas izdevumu piegādi), par kuriem saskaņā ar pārvaldības līgumiem jāvar saņemt kompensāciju, definēja atbilstīgi kritērijiem, kas tos nošķir no vispārējā pasta pakalpojuma. Minētie kritēriji ir šādi: 1) uzdevuma mērķi, kas sniedzas tālāk par vispārējā pakalpojuma mērķiem; 2) īpaši noteikumi, kas izklāstīti minētajos līgumos; un 3) īpaši cenu politikas nosacījumi, kas atšķiras no tiem, ko piemēro vispārējo pakalpojumu cenu politikai.

(35) Uzdevuma mērķi: Beļģijas iestādes uzskata, ka īpaši svarīgi ir nodrošināt drukātās preses plaša mēroga piegādi visā Beļģijas teritorijā, lai tādējādi palielinātu sabiedrības informētības līmeni un viedokļu dažādību un veicinātu tās līdzdalību politiskajās debatēs.

(36) Līgumā nosaka īpašus pakalpojumu sniegšanas noteikumus: kompensējamais preses izdevumu piegādes īpašais pakalpojums, kas jāsniedz DPLP, ir plašāks par klasisko piegādes pakalpojumu, ko ietver vispārējie pakalpojumi. Uz šo īpašo pakalpojumu attiecas vairāki stingri noteikumi par kvalitāti un rezultātiem attiecībā uz piegādes laiku (piemēram, piegādi pirms plkst. 7.30), biežumu, piegādes iespējām, kas pieejamas izdevējiem, izdevējiem sniegto elastību realizācijas apjoma noteikšanai, kā arī pakalpojuma sniegšanas nepārtrauktību (tostarp force majeure gadījumu precīzu definīciju).

(37) Īpaša cenu politika: kompensējamā preses izdevumu piegādes uzdevuma tarifus nosaka trīspusējās sarunās (Beļģijas valsts/DPLP/izdevēji) un nav nepieciešams, lai regulēšanas iestāde šos tarifus apstiprinātu, kā tas būtu jādara attiecībā uz vispārējo pasta pakalpojumu tarifiem. Vispārējo pasta pakalpojumu tarifi ir balstīti uz izmaksām, taču kompensējamā preses izdevumu piegādes īpašā uzdevuma tarifi ir ievērojami zemāki, lai tādējādi varētu sasniegt šā uzdevuma mērķus.

(38) Par 33. apsvērumā minēto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu var saņemt kompensāciju. Katrā pārskata periodā faktiski izmaksātā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir šāda: 1. pārvaldības līgums Gads Summa (EUR) 1992. (22) 91 720 000 1993. 351 327 000 1994. 322 138 000 1995. 368 308 000 1996. 314 205 000 2. pārvaldības līgums Gads Summa (EUR) 1997. 208 934 000 1998. 228 629 000 1999. 213 788 000 2000. 216 282 000 2001. 224 269 000 2002. 194 559 000 3. pārvaldības līgums Gads Summa (EUR) 2003. 175 554 000 2004. 247 606 000 2005. 254 825 000 4. pārvaldības līgums Gads Summa (EUR) 2006. 299 729 000 2007. 306 396 000 2008. 315 683 000 2009. 321 244 000 2010. 325 735 000

2.2.2.3. Kapitāla palielināšana

(39) Kapitāla palielināšana 1997. gadā: DPLP labā veica divas kapitāla iemaksas, kapitālu kopumā palielinot par EUR 62 miljoniem, bet par veiktajām iemaksām nepaziņoja. Tomēr vēlāk Beļģijas iestādes norādīja, ka veiktās iemaksas faktiski bija kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas DPLP netika izmaksātas paredzētajā laikā, bet tika atliktas uz vēlāku laiku.

(40) Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes DPLP kapitālu palielināja par EUR 297,5 miljoniem. Beļģijas iestādes apgalvo, ka šo kapitāla iemaksu veica apstākļos, kas ir pieņemami privātam ieguldītājam, kas darbojas parastos tirgus ekonomikas apstākļos, un ka saskaņā ar tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principu šāda iemaksa nav valsts atbalsts.

(41) Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes vēlreiz palielināja DPLP kapitālu, veicot iemaksu EUR 40 miljonu apmērā. Beļģijas iestādes apgalvo, ka kapitāla iemaksa atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo šo iemaksu veica saskaņā ar nosacījumiem, kas ir identiski (pari passu) tiem, ko piemēro privātiem ieguldītājiem.

2.2.2.4. Atbrīvojumi no nodokļiem:

(42) Līdz 2005. gada 31. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa.

(43) Laika posmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP bija atbrīvots no zemes nodokļa par ēkām, ko tas izmantoja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, tādējādi ik gadu uzņēmums ietaupīja EUR […] (23) līdz EUR […]. Ja uzņēmums šo nodoklis būtu maksājis, to produktu (sabiedriskie pakalpojumi un komercprodukti) izmaksas, kurus nodrošina, izmantojot šīs ēkas, būtu bijušas proporcionāli augstākas.

(44) DPLP ir atbrīvots arī no citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Beļģijas iestādes šā atbrīvojuma radīto priekšrocību nevar precīzi noteikt, taču norāda, ka šis pasākums ietilpst de minimis noteikumu piemērošanas jomā.

(45) Nodokļu atbrīvojumus piemēroja jau pirms 1958. gada, kad stājās spēkā EK līgums, un to nosacījumi nav būtiski mainīti. Lai gan 2005. gada 31. decembrī atcēla atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa, abi pārējie nodokļu atbrīvojumi joprojām ir spēkā.

2.2.2.5. Ēku nodošana

(46) Beļģijas valsts 1992. gadā DPLP nodeva 63 ēkas, par to nesaņemot atlīdzību (24). DPLP šīs ēkas izmantoja jau pirms tam, kaut arī tad tās vēl juridiski piederēja valstij. Šo īpašumu kopējā vērtība bija EUR 112,2 miljoni (25). Šīs ēkas nebija iekļautas sākotnējos pamatlīdzekļos, kuriem tās pievienoja vēlāk un kurus 1971. gadā, La Poste, kļūstot par neatkarīgu valsts struktūrvienību (“Régie des postes”), nodalīja no valstij piederošajiem līdzekļiem. Régie des postes jau likumīgi piederēja aktīvi, kas bija iekļauti tās bilancē. Šīs papildu ēkas, ko nodeva 1992. gadā, bija paredzētas, lai kompensētu pensiju izmaksas, par kurām Régie des postes, kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, kļuva atbildīgs DPLP.

(47) Beļģijas iestādes uzsver, ka šo ēku nodošana bija saistīta tikai un vienīgi ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu un nedeva nekādas priekšrocības. Tās apgalvo, ka Beļģijas La Poste (un līdz ar to arī Régie des postes) šīs ēkas izmantoja, jau pirms tas kļuva par DPLP 1992. gadā.

2.2.2.6. Valsts garantija

(48) DPLP bija iespēja saņemt valsts garantiju aizņēmumiem, par to maksājot garantijas prēmiju ar 0,25 % likmi.

(49) Laikposmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP šo valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi – Eiropas Investīciju bankas (EIB) piešķirtajam aizdevumam EUR 100 miljonu apmērā. Saskaņā ar nolīgumu, ko 2004. gada 22. decembrī parakstīja DPLP un EIB, DPLP varēja izmantot EIB piešķirto kredītlīniju līdz 2008. gada 10. jūnijam. DPLP to izmantoja un 2007. gada 8. novembrī pieprasīja EUR 100 miljonu aizdevumu, ko faktiski saņēma 2007. gada 5. decembrī. DPLP apņēmās aizdevumu atmaksāt 11 vienādos ikgadējos maksājumos, ik gadu veicot maksājumu aptuveni EUR 9,09 miljonu apmērā. Pirmais maksājums ir jāveic 2012. gada 5. decembrī un pēdējais – 2022. gada 5. decembrī. Procentu maksājumi ir jāveic reizi ceturksnī (5. decembrī, 5. martā, 5. jūnijā un 5. septembrī). Procentu likmi nosaka saskaņā ar trīs mēnešu termiņa EURIBOR likmi, no kuras atņem 37 bāzes punktus.

3. TO IEMESLU APRAKSTS, KĀ REZULTĀTĀ 2009. GADĀ TIKA UZSĀKTA IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRA

(50) Pamatojoties uz spriedumu Altmark lietā (26), Komisija uzskatīja, ka iepriekšminētās kompensācijas, kas kopš 1992. gada izmaksātas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kā arī atbrīvojumus no nodokļiem, kapitāla iemaksas, valsts garantiju un ēku nodošanu var uzskatīt par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

(51) Valsts atbalstu, kas izpaužas kā tādu izmaksu kompensēšana, kas attiecas uz vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, var atzīt par saderīgu LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, ja šāds atbalsts ir nepieciešams šo pakalpojumu sniegšanai un neietekmē tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Eiropas Savienības interesēm.

(52) Komisija 2009. gada lēmumā par procedūras uzsākšanu apsvēra, cik nepieciešami un samērīgi ir DPLP piešķirtie atbalsta pasākumi sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.

(53) Attiecībā uz kompensācijas pārmaksas aprēķinu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu Komisija uzskatīja, ka, pārbaudot, vai sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi netiek pārmērīgi kompensēti, visas izmaksas un ieņēmumi, kas ir saistīti ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tika ņemti vērā. Attiecībā uz šo aprēķinu jāpārbauda, cik stabila ir uzskaites sistēma, ko pielieto, nosakot izmaksas, kas attiecināmas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, kā arī jāņem vērā visas sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas un sniegtais papildu atbalsts neatkarīgi no tā veida.

(54) Attiecībā uz ierēdņu pensiju finansēšanu par valsts līdzekļiem Komisija izskatīja, cik lielā mērā situācija, kādā DPLP nonāca, valstij uzņemoties tā pensiju saistības, ir pielīdzināma konkurentu situācijai attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksām.

(55) Saskaņā ar Komisijas pieeju, pieņemot lēmumu par Francijas La Poste strādājošo ierēdņu pensiju izmaksu finansēšanu par valsts līdzekļiem (27), bija jāpārbauda, vai šis pasākums ir saderīgs LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un tādējādi jānosaka, cik lielā mērā DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas, ko uzņēmums maksāja pēc tam, kad valsts uzņēmās tā pensiju saistības, ir pielīdzināmas DPLP konkurentu sociālās apdrošināšanas izmaksām.

4. IEINTERESĒTO OPERSONU PIEZĪMES

4.1. VFP UN PRODIPRESSE PIEZĪMES

(56) VFP un Prodipresse savas piezīmes par DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu iesniedza 2009. gada 28. augustā.

(57) Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību VFP un Prodipresse uzsvēra konkurences izkropļojumus, ko ir izraisījuši zemie tarifi, ko DPLP piemēro par preses izdevumu piegādi, tādējādi neļaujot pārējiem tirgus dalībniekiem nekādi konkurēt.

(58) Tās norādīja, ka DPLP piemērotās cenas noteica trīspusējās sarunās starp DPLP, izdevējiem un valsti. Tās apgalvo, ka, izmaksājot kompensācijas par VTNP, valsts kompensē zaudējumus, kas DPLP rodas, sniedzot pakalpojumus par cenu, kas ir zem tirgus cenas. DPLP ir šī atbalsta tiešais labuma guvējs, bet arī dienas laikrakstu izdevēji no tā gūst netiešu labumu.

(59) VFP un Prodipresse uzskata, ka valsts, iespējams, pārmērīgi kompensē DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu, tādējādi ļaujot DPLP liekos līdzekļus novirzīt pārējo darbību finansēšanai.

4.2. BEĻĢIJAS DIENAS LAIKRAKSTU IZDEVĒJU ASOCIĀCIJAS PIEZĪMES

(60) Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tā uzsvēra, cik nozīmīga demokrātijas un vienlīdzības ziņā ir efektīva sistēma, ar ko visā Beļģijas teritorijā piegādāt dienas laikrakstus par vienādām un pieņemamām cenām tā, lai abonenti tos saņemtu jau agri no rīta.

4.3. DEUTSCHE POST AG UN DHL INTERNATIONAL PIEZĪMES

(61) Deutsche Post AG un DHL International savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tie uzsvēra, ka ir jāizskata to pensiju saistību uzņemšanās, par kurām ir atbildīgs DPLP, un jo īpaši jāpārliecinās par šā pasākuma saderību ar iepriekšējo praksi, jāpārbauda kapitāla iemaksu saderība ar tirgu, jāpārbauda izmaksu sadales saderība ar Chronopost lietu un, visbeidzot, jāpārbauda ēku nodošana.

4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA PIEZĪMES

(62) Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (“BD”), kas pieder TNT grupai, savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. BD un DPLP, jo īpaši Deltamedia, DPLP meitassabiedrība, kas ir atbildīga par preses izdevumu piegādi, konkurē periodikas izdevumu un dienas laikrakstu piegādes tirgū. Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību BD uzsvēra, ka DPLP dienas laikrakstus izplata par cenām, kas ir zemākas par BD cenām. BD apgalvo, ka DPLP zaudējumus finansē ar valsts subsīdijām. DPLP zemās cenas apgrūtina jebkādas iespējas konkurēt ar šo uzņēmumu.

(63) BD apgalvo, ka DPLP ir pārkāpis Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (28), kā arī Direktīvas 97/67/EK 7. pantu. BD arī izvērtēja, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un to, vai VTNP izmaksu kompensācija ir saderīga LESD 106. panta 2. punkta izpratnē.

(64) BD apskatīja to, vai dienas laikrakstu piegādi var uzskatīt par VTNP, ņemot vērā, ka vairākumā dalībvalstu šī ir konkurencei atvērta darbība, kuras īstenošanā pasta operators neiesaistās.

(65) BD apsvēra arī to, vai piemērotākais līdzeklis, ar ko atbalstīt dienas laikrakstu piegādi, būtu subsīdija, kas paredzēta tikai pasta operatoram, vai atbalsts izdevējiem, kas līdz ar to piegādes pakalpojumus varētu saņemt brīva tirgus apstākļos, tādējādi ļaujot savstarpēji konkurēt dažādiem šo pakalpojumu sniedzējiem.

(66) BD apskatīja to, cik pamatotas ir izmaksas un cik svarīgi būtu apstiprināt DPLP uzticēto dienas laikrakstu piegādes uzdevumu. BD uzskata, ka DPLP izmaksas ir daudz augstākas par pārējo operatoru izmaksām un ka tādēļ DPLP ir nepieciešamas lielāka subsīdijas. Tādā gadījumā subsīdijas nav ne samērīgas, ne pamatotas.

(67) Visbeidzot, BD uzskata, ka DPLP izmaksas, kuras uzņēmās valsts, varētu ietvert ieguldījumu izmaksas, kas nav nepieciešamas VTNP sniegšanai, ņemot vērā to, ka DPLP varēja izmantot citiem pakalpojumiem paredzētās infrastruktūras. Iespējams, ka arī komercproduktu reklāmas kampaņas finansēja, izmantojot valsts subsīdiju.

5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES

5.1. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS

(68) Beļģijas iestādes uzsver, ka saskaņā ar pieeju Combus lietā (29) pensiju saistību uzņemšanās nav valsts atbalsts, jo tādējādi Beļģijas La Poste atbrīvo no pārmērīgām izmaksām un nevis samazina izmaksas, ko parasti sedz no uzņēmuma budžeta.

(69) Šādu pārmērīgu izmaksu pamatā ir augstākas algu izmaksas štata darbinieku dēļ un nepietiekama rīcības brīvība, kas neļauj DPLP pēc saviem ieskatiem samazināt nodarbināto ierēdņu skaitu.

(70) Beļģijas iestādes nosaka trīs cēloņus, kuru dēļ darbība nav pietiekami elastīga: 1) ierēdņiem ir nodrošināts darbs; 2) nav iekšējas mobilitātes; 3) nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba.

(71) Ierēdņiem ir nodrošināts darbs: DPLP uzsver, ka tā štata darbinieki faktiski ir pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku. DPLP nevar izbeigt ar štata darbiniekiem noslēgto līgumu darbību, ja vien tam nav būtiska iemesla vai darbinieku sniegums pastāvīgi nav slikts. Pat, ja tā būtu, atlaišana ir jāveic saskaņā ar ļoti stingriem nosacījumiem.

(72) Turklāt Conseil d’État (Beļģijas administratīvā tiesa, kuras kompetencē ir štata darbinieki, savukārt līgumdarbinieki ir darba lietu tiesu kompetencē) atbalstīja štata darbiniekus, nosakot stingrus noteikumus attiecībā uz “pamatota atlaišanas iemesla” noteikšanu. Līdz ar to DPLP nevar atlaist savus štata darbiniekus ne saskaņā ar individuālās, ne kolektīvās atlaišanas principiem, kā arī ne ekonomisku, ne tehnisku iemeslu dēļ.

(73) Tādējādi darba līgumu laušana nav pārvaldības instruments, ar ko pārstrukturēt personāla sastāvu darbības optimizēšanas nolūkos. Arī tas, ka darbiniekus nevar atlaist ekonomisku iemeslu dēļ, ievērojami ierobežo DPLP rīcībā esošos līdzekļus tādu problēmu risināšanai kā nepietiekama mobilitāte vai štata darbinieku algas un pabalsti, kas pārsniedz tirgū esošo algu un pabalstu apmēru. Turklāt štata darbiniekiem nav tiesību pieprasīt, lai tos automātiski pārceltu strādāt valsts pārvaldes iestādēs, un arī DPLP to nevar uzspiest.

(74) Tādējādi štata darbinieku skaits pamatā var samazināties tikai tad, ja kāds no darba aiziet brīvprātīgi, kas notiek reti, vai citu dabisku iemeslu dēļ.

(75) Nav iekšējas mobilitātes: papildus tam, ka DPLP nevar samazināt darbinieku skaitu jomās, kurās pieprasījums pēc pakalpojumiem ir krities, arī DPLP iespējas uzņēmuma vajadzībām štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām uzņēmuma iekšienē ir ļoti ierobežotas.

(76) Tādu apstākļu dēļ kā darbinieku valoda, kvalifikācija, darba stāžs un funkcionālā klasifikācija DPLP praktiski nespēj savus darbiniekus, kas strādā jomās, kur vajadzība pēc darbaspēka samazinās, piemēram, tradicionālo pasta sūtījumu skaita samazināšanās dēļ, pārcelt strādāt tādās jomās, kur nav pietiekami darbinieku, jo īpaši pensionēšanās vai pieaugoša pieprasījuma dēļ.

(77) Tas nozīmē, ka, ņemot vērā “statusa” neelastību, DPLP praktiski nespēj savus štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām atkarībā no uzņēmuma vajadzībām vai izlīdzināt darbinieku skaitu starp jomām, kur to ir par daudz vai par maz. Interesanti, ka, lai apmierinātu vajadzību pēc darbiniekiem jomās, kur to ir par maz, DPLP jāpieņem darbā pagaidu darbinieki vai līgumdarbinieki, nesamazinot pārlieku lielo štata darbinieku skaitu jomās, kur darbinieku ir par daudz.

(78) Nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba: papildus minētajam, ja trūkst darba, DPLP savus štata darbiniekus nevar īslaicīgi atlaist (“ekonomiskais bezdarbs”) kā to var darīt privātie uzņēmēji.

(79) Augstākas algu izmaksas: 1992. gadā, kad Régie des postes kļuva par neatkarīgu publisku uzņēmumu un to pārdēvēja par DPLP, štata darbinieki saņēma izteikti lielākas algas un pabalstus nekā privātajā sektorā strādājošie līgumdarbinieki. Ņemot vērā to, ka kopš 1992. gada algas automātiski ir palielinātas atkarībā no darba stāža un arodbiedrībām ir ievērojama ietekme, štata darbinieku algas un pabalsti joprojām ir salīdzinoši augstāki.

(80) Papildus tam, ka štata darbiniekiem ir lielākas algas un pabalsti nekā līgumdarbiniekiem, štata darbiniekiem ir arī par četrām līdz vienpadsmit apmaksātām atvaļinājuma dienām vairāk (30), kas palielina DPLP izmaksas. Šie apstākļi, kas raksturo situāciju attiecībā uz štata darbiniekiem, apgrūtināja DPLP spēju pārvaldīt štata darbinieku izmaksas, kas ir ievērojami augstākas par privātajā sektorā strādājošo līgumdarbinieku izmaksām.

(81) Kopš 1992. gada, kad DPLP pārņēma Régie des postes štata darbiniekus, DPLP vadītāji atzīst, ka šie darbinieki, kuriem ir jāmaksā lielākas algas un ar kuriem nevar brīvi rīkoties darbības uzlabošanas nolūkos, rada strukturāli neizdevīgu stāvokli, ko, pasta pakalpojumu tirgum liberalizējoties, ir arvien grūtāk pārvarēt. Līdz ar to 1998. gadā DPLP pārtrauca pieņemt štatā jaunus darbiniekus. Darbiniekiem aizejot no darba dabisku iemeslu dēļ, galvenokārt aizejot pensijā, to skaits samazinājās līdz 23 538 darbiniekiem 2008. gadā.

(82) Kā norādīts zemāk esošajā tabulā štata darbinieku skaita samazināšanās, kas, ņemot vērā šā brīža darbinieku vecumu, galvenokārt ir atkarīga no tā, cik darbinieku no darba aiziet dabisku iemeslu dēļ, ir noritējusi lēni un, visai iespējams, tā turpināsies līdz pat 2030. gadam, kas ir krietni pēc pasta pakalpojumu tirgus pilnīgas liberalizācijas. 2. attēls DPLP štata darbinieku skaita dinamika

(83) Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka DPLP štata darbinieki ir nopietns traucēklis gan uzņēmuma darbībai, gan izmaksu ziņā attiecībā uz privātuzņēmējiem un ka valsts DPLP ir atbrīvojusi no pārmērīgām izmaksām, kādu nav tā konkurentiem.

(84) Beļģijas iestādes uzskata, ka šis pasākums nav atbalsts un ka līdz ar to DPLP gadījumā nav nepieciešams ievērot rīcības modeli, ko Komisija, pamatojoties uz iepriekšējo praksi attiecībā uz pensiju shēmām [EDF (31), Francijas La Poste (32), Royal Mail (33)], ievēroja lēmumā par procedūras sākšanu.

(85) Tomēr Beļģijas iestādes norāda, ka, ja DPLP gadījumā šādu rīcības modeli īstenotu, tad jāsecina, ka DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa, to izsakot kā procentu no algu izmaksām, ir tāda pati kā konkurentiem.

5.2. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR SABIEDRISKO PAKALPOJUMU IZMAKSU IKGADĒJO KOMPENSĀCIJU

(86) Beļģijas iestādes nosūtīja DPLP grāmatvedības datus (34) un izklāstīja DPLP izmaksu uzskaites principus.

(87) Pirmkārt, tās norāda, ka ikgadējā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nav atbalsts, ciktāl tas ir saskaņā ar spriedumu Altmark lietā.

(88) Otrkārt, tās uzsver, ka, ja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir atbalsts, tad tā ir saderīga, jo DPLP tīrās izmaksas, kas uzņēmumam rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, netiek pārmērīgi kompensētas. Saskaņā ar Beļģijas iestāžu iesniegtajiem aprēķiniem DPLP izmaksas netiek pietiekami kompensētas.

(89) Visbeidzot, Beļģijas iestādes norāda, ka daži pasākumi ir pastāvošs atbalsts. Tādējādi tas attiecas uz sadaļu par pastāvošajiem atbalstiem (224. un turpmākie apsvērumi).

5.3. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR KAPITĀLA PALIELINĀŠANU

5.3.1. Kapitāla palielināšana 1997. gadā

(90) Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta vēstulē Komisijai norāda, ka 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas EUR 62 miljonu apmērā būtu jāuzskata par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju, kuras izmaksa bija atlikta uz vēlāku laiku.

5.3.2. Kapitāla palielināšana 2003. un 2006. gadā

(91) Beļģijas iestādes apgalvo, ka 2003. un 2006. gadā veikto kapitāla iemaksu pamatā bija stratēģisks plāns (35), kā galīgais mērķis bija uzlabot uzņēmuma konkurētspēju un rentabilitāti, pasta pakalpojumu tirgum pakāpeniski liberalizējoties.

(92) Šim stratēģiskajam plānam bija divi galvenie mērķi: 1) palielināt ražīgumu, lai nodrošinātu konkurētspēju un rentabilitāti liberalizētākā tirgū; 2) tuvināt DPLP tirgus principiem, padarot tā kapitālu pieejamu privātajiem ieguldītājiem, proti, panākt un saglabāt tādu ienesīguma līmeni, kas ir vajadzīgs, lai piesaistītu privātos ieguldītājus un apgūtu uzņēmuma potenciālu rentabilitātes ziņā.

(93) Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes uzskata, ka 2003. gadā veiktās kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, ņemot vērā ievērojamās finansiālās saistības, ko DPLP uzņēmās, lai uzceltu četrus jaunus šķirošanas centrus, modernizētu esošu centru, optimizētu pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizētu darbību.

(94) Turklāt Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ieguldītais finansējums nosedza arī personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.

(95) Šie pasākumi pienācīgi nodrošināja rentabilitātes līmeni, ko sasniedza laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam un kas atbilst privāto ieguldītāju prasībām. Līdz ar to 2003. gadā, pieņemot lēmumu par kapitāla palielināšanu, Beļģijas valsts kā vienīgais DPLP akcionārs vadījās no peļņas izredzēm, pilnībā ievērojot principu par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

(96) Turklāt 2009. gada 5. augustā Beļģijas iestādes uzsvēra, ka peļņas prognozes norāda uz to, ka kapitāla palielināšana tika veikta saskaņā ar principu par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jo sagaidāmais ienesīgums bija lielāks par to, ko būtu pieprasījis privātais ieguldītājs. Šīs prognozes bija reālistiskas, jo faktiskā peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2008. gadam bija izteikti lielāka par prognozēto peļņu.

(97) Beļģijas iestādes precizēja, ka kapitāla palielināšana 2003. gadā un valsts parādsaistību pret DPLP norakstīšana 2005. gadā nekādi nebija saistītas. Šī parādsaistību norakstīšana, kas norisinājās citā brīdī, bija parasta grāmatvedības darbība, jo valsts bija nepārprotami norādījusi, ka šos parādus DPLP nenomaksās. Galīgās summas, ko norakstīja, pārskatot 2005. gada bilanci, atšķīrās no 2003. gadā veiktajām kapitāla iemaksām un 2002. gada beigās uzkrātajiem zaudējumiem.

(98) Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes uzsver, ka šī kapitāla palielināšana atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo to veica apstākļos, kas ir līdzvērtīgi (pari passu) tiem, kas attiecas uz privātu ieguldītāju, proti, Post Invest Europe SA, kas ieguldīja EUR 300 miljonus. Valsts un privātais ieguldītājs parakstījās uz jaunām akcijām, tādējādi jaunais ieguldītājs ieguva 50 % “mīnus” vienu akciju, bet valsts paturēja 50 % “plus” vienu akciju (36).

(99) Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas bija EUR […]. Beļģijas iestādes atzīst, ka turpmākie DPLP rezultāti pārspēja novērtējuma brīdī izteiktos pieņēmumus.

(100) Beļģijas iestādes uzskata, ka, īstenojot stratēģisko plānu, DPLP kļuva vienu no efektīvākajiem pasta operatoriem Eiropā. DPLP ir panācis ievērojamus uzlabojumus rentabilitātes, efektivitātes (37) un kvalitātes ziņā, vienlaicīgi saglabājot pieņemamas cenas patērētājiem.

5.4. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ATBRĪVOJUMIEM NO NODOKĻIEM

(101) Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā atzīst, ka līdz 2005. gada 27. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa, bet tam bija jāmaksā peļņas nodoklis (proti, juridisko personu ienākuma nodoklis). Tomēr tās uzsver, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP no šā atbrīvojuma labumu neguva: būtībā, ja DPLP būtu bijis jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, tas pārnestu iepriekšējo periodu zaudējumus, un līdz ar to šajā periodā uzņēmuma ienākuma nodoklis nebūtu jāmaksā.

(102) Turklāt Beļģijas iestādes norāda, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP bija jāmaksā peļņas nodoklis EUR 2 miljonu apmērā.

(103) Sākot no 2006. finanšu gada, DPLP bija jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, un tas nevarēja pārnest iepriekšējo periodu zaudējumus. Beļģijas iestādes lēš, ka neizmantotā uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaide ir EUR 51,87 miljoni.

(104) Līdz ar to tās secina, ka, nemaksājot uzņēmuma ienākuma nodokli pirms 2006. gada, DPLP neto peļņu neguva.

(105) Beļģijas iestādes precizē, ka DPLP nav jāmaksā zemes nodoklis par ienākumiem, ko tas gūst no nekustamā īpašuma, ko izmanto, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs.

(106) Tās novērtēja tīro peļņu, ko tādējādi iegūst DPLP, un uzskata, ka tā sedz tikai mazu daļu papildu izmaksu, kas uzņēmumam rodas, pildot saistības, kuras tam paredz uzturēt teritoriāli blīvu pasta iestāžu tīklu un par kurām nepiešķir papildu kompensācijas.

(107) Beļģijas iestādes paskaidro, ka DPLP ir atbrīvots no dažiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Tās uzsver, ka šāda atbrīvojuma tīrā ietekme ir niecīga.

5.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ĒKU NODOŠANU

(108) Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā apstiprināja, ka, DPLP kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, tam tika nodots noteikts skaits ēku. DPLP šīs ēkas izmantoja jau kopš 1971. gada, lai sniegtu pasta pakalpojumus.

(109) Beļģijas iestādes uzsver, ka, saņemot ēkas, DPLP neguva nekādas priekšrocības, jo uzņēmums tās izmantoja jau iepriekš, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka tā bija tikai valsts līdzekļu pārstrukturēšana.

5.6. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR VALSTS GARANTIJU AIZŅĒMUMIEM

(110) Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā uzsver, ka DPLP valsts garantiju aizņēmumiem nesaņem automātiski. Ja DPLP vēlētos saņemt šādu garantiju, tam būtu jāsaņem Beļģijas iestāžu galvojums un Valsts kasei jāmaksā ikgadēja garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.

(111) Apskatītajā laika posmā DPLP valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi.

(112) Beļģijas iestādes uzskata, ka garantijas prēmija ar 0,25 % likmi ir piemērota, ņemot vērā DPLP finansiālo situāciju un niecīgo iespēju, ka DPLP neatmaksās aizņēmumu. Turklāt tās uzskata, ka tirgus likmes līdzīgam aizdevumam bez valsts garantijas būtu līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas.

5.7. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMĒM

(113) Beļģijas iestādes 2009. gada 12. oktobra deklarācijā uzsver, ka tikai BD un VFP/Prodipresse apgalvojumos ir ietverti noteicoši elementi. Šie elementi jo īpaši attiecas uz dienas laikrakstu un periodikas izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumiem.

(114) Beļģijas iestādes norāda, ka pretēji BD apgalvotajam nerezervēto pasta pakalpojumu (piemēram, preses izdevumu piegāde) sniegšanas tiesību piešķiršana neietilpst Savienības tiesiskā regulējuma par valsts iepirkumu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (38)) piemērošanas jomā.

(115) Turklāt tās uzsver, ka dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kas ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, nav pretrunā ar ES noteikumiem par pasta pakalpojumu tirgus liberalizāciju.

(116) Beļģijas iestādes arī norāda, ka šīs tiesības nav piešķirtas patvaļīgi. Tās uzskata, ka DPLP ir vienīgais uzņēmums, kas atbilst minētajiem noteikumiem un var pildīt saistības, kas noteiktas šādu pakalpojumu sniedzējam.

(117) Beļģijas iestādes uzsver, ka pretēji tam, ko apgalvo BD, laika posmā no 2002. gada līdz 2008. gadam DPLP izmaksas, kas ir saistītas ar dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegādes pakalpojuma sniegšanu, netika pārmērīgi kompensētas.

(118) Tās nepiekrīt VFP/Prodipresse viedoklim, saskaņā ar kuru DPLP no 82 % uz 100 % ir palielinājis savus ieguldījumus un papildu izmaksas, kas ir saistītas ar progresīvās piegādes pakalpojumu pārklājuma palielināšanu valstī. Šī 18 % lielā pieauguma pamatā galvenokārt ir attālie reģioni, tāpēc DPLP personāla izmaksas palielinājās neproporcionāli, un lielo attālumu pārvarēšanai uzņēmumam bija jāiegādājas transportlīdzekļi, kuru amortizācijas izmaksas ir augstas.

(119) Visbeidzot, Beļģijas iestādes uzsver, ka, aprēķinot valsts kompensāciju par preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, reklāmas kampaņas izmaksas netika ņemtas vērā.

(120) BD norāda, ka DPLP izmaksu efektivitāte ir acīmredzami zema. Beļģijas iestādes šo argumentu apstrīd, uzsverot, ka BD pilnībā neņem vērā augstās papildu izmaksas, kas ir saistītas ar preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, un nepievērš pietiekamu uzmanību DPLP ievērojamajiem centieniem samazināt izmaksas un palielināt ražīgumu.

(121) BD apgalvo, ka Deltamedia izmaksas ir zemākas par DPLP izmaksām. Beļģijas iestādes uzskata, ka šo situāciju var izskaidrot šādi: a) Deltamedia nesniedz pakalpojumus valsts mērogā; b) Deltamedia strādā ar neatkarīgiem piegādātājiem; c) Deltamedia sniegtie pakalpojumi ir vienkāršoti, jo tā strādā tikai ar noteiktu skaitu izdevēju, kas ir piesaistīti vienai preses grupai; d) izdevēji dienas laikrakstus pa tiešo nogādā piegādes punktos.

5.8. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PASTĀVOŠO ATBALSTU

(122) Beļģijas iestādes 2010. gada 21. decembra deklarācijā norāda, ka daži no izmeklēšanā apskatītajiem pasākumiem ir pastāvošs atbalsts.

(123) Pirmkārt, Beļģijas iestādes uzsver, ka nodokļu atbrīvojumus DPLP piemēroja jau pirms Beļģija parakstīja EK līgumu un tādējādi tie ir pastāvošs atbalsts.

(124) Otrkārt, Beļģijas iestādes norāda, ka ikgadējo kompensāciju DPLP labā sāka izmaksāt pirms 1999. gada, proti, pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas, un tādējādi tā ir pastāvošs atbalsts. Savukārt pirms 1999. gada veiktās kapitāla iemaksas nevajadzētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu, ja tās bija valsts atbalsts.

(125) Treškārt, ņemot vērā desmit gadu noilguma termiņu, Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas pieņemti pirms 1999. gada 13. jūlija (kas ir desmit gadi pirms attiecīgās formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas) ir pastāvošs atbalsts, jo Vispārējās tiesas iepriekš pieņemtais spriedums, ar ko atceļ Komisijas lēmumu necelt iebildumus, atceļ arī visas Komisijas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Tās norāda, ka, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada decembrī, izmeklēšanā nebūtu jāiekļauj pasākumi, kas īstenoti pirms 1992. gada decembra. Tas attiecas uz ēku nodošanu un pirmo ikgadējo kompensāciju 1992. gadā.

6. NOVĒRTĒJUMS

6.1. IEPRIEKŠĒJAS PIEZĪMES PAR DPLP IZMAKSU UZSKAITES SISTĒMU

(126) 14. pants Direktīvā 97/67/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīvu 2008/6/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgu izveidi (39) (Trešā pasta pakalpojumu direktīva), pieprasa, lai pasta operatori veiktu izmaksu uzskaiti, skaidri nošķirot pakalpojumus un produktus, kas ir daļa no vispārējā pakalpojuma, un tos, kas nav. Šajā uzskaitē tiešās izmaksas ir tieši jāattiecina uz produktiem, kā arī tieši vai netieši jāattiecina kopējās izmaksas, jo īpaši atbilstīgi jāiedala kopējās izmaksas, kas ir vajadzīgas gan vispārējā pakalpojuma, gan citu pakalpojumu sniegšanai. DPLP izmaksu uzskaite izpaužas kā darbību izmaksu uzskaites metode, kas saskaņā ar pilnīgas izmaksu attiecināšanas metodi (FDC) kopējās darbības izmaksas iedala pa produktiem līdz pat uzņēmuma darbības rezultātam pirms procentiem un nodokļiem (EBIT). Izmaksu uzskaite attiecas uz visām DPLP darbības izmaksām un organizatoriskajām struktūrvienībām. 2009. gadā DPLP apgrozījumā komercproduktu daļa bija […] %, bet to pakalpojumu daļa, kas saistīti ar sabiedriskajiem pakalpojumiem, – […] %.

(127) Izmaksu uzskaites sistēmai ir trīs līmeņi: resursi, darbības un produkti. Tās mērķis ir noteikt izmaksu daļu, kas attiecas uz katru produktu.

(128) Izmaksas ir sadalītas 398 dažādos izmaksu veidos un 3 954 atbildības centros. Uzskaites nolūkos tie ir sagrupēti 34 resursu pūlos un 108 kodu grupās. Ir 986 dažādas darbības.

(129) Resursu izmaksas attiecina uz darbībām atkarībā no to veida: “tiešos resursus” tieši attiecina uz konkrētu darbību, bet “netiešie resursi” attiecas uz vairākām darbībām un tos iedala, izmantojot sadalījuma koeficientus, kas attēlo attiecīgā resursa izmantošanas pakāpi katrā darbībā. Visbeidzot, kopējais ieguldījums darbībā ietver vispārējās izmaksas, ko nevar attiecināt uz konkrētām darbībām, līdz ar to šīs izmaksas līdzvērtīgi attiecina uz visiem produktiem, pamatojoties uz to izmaksām plus vērtību (saskaņā ar tā saucamo “cost plus” (“izmaksas plus”) metodi).

(130) Dažādās 986 darbības ir daļa no katra produkta vērtības ķēdes. Daļu izmaksu, kas ir saistītas ar konkrētu darbību, attiecina uz produktiem atkarībā no attiecīgās darbības izmantošanas pakāpes katrā produktā. Neoperatīvo darbību izmaksas sākotnēji attiecina uz saimnieciskajām darbībām, kas tieši attiecas uz produktiem.

(131) Procesa pēdējā posmā darbību izmaksas attiecina uz katru produktu saskaņā ar sadalījuma koeficientu, kas parasti ir atkarīgs no apjoma. Tas nozīmē, ka visus produktus, kas izmanto darbību, iekļauj šīs darbības izmaksās kā izmaksu daļu, kas ir proporcionāla pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.

(132) Komisija uzskata, ka DPLP pielietotā izmaksu uzskaites metode ir apmierinoša, ņemot vērā, ka tā pareizi un pietiekami precīzi attiecina visas izmaksas. Tomēr Komisija konstatē, ka DPLP šo metodi ir ieviesis pakāpeniski, tāpēc var uzskatīt, ka, lai gan uzskaites dati izmeklēšanā apskatītā laika posma sākumā kopumā ir droši, tie nav tikpat detalizēti kā esošās uzskaites sistēmas dati.

(133) Beļģijas iestādes 2011. gada martā Komisiju iepazīstināja ar tādu DPLP izmaksu uzskaites metodes maiņu ar atpakaļejošu spēku, kas paredz citādāk pārdalīt konkrētas komercdarbību un sabiedrisko pakalpojumu darbību izmaksas. Beļģijas iestāžu plānotās izmaiņas attiecas uz izmaksu attiecināšanas pēdējo posmu, kad produktus iekļauj attiecīgās darbības izmaksās proporcionāli pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.

(134) Veicot šīs izmaiņas, paredz mainīt DPLP līdzšinējo metodi, ko tas pielietoja darbības izmaksu attiecināšanai uz produktiem. Izmaiņu rezultātā konkrētas izmaksas, kas ir saistītas ar komercproduktiem, novirzītu uz sabiedrisko pakalpojumu jomu, tādējādi palielinot sabiedrisko pakalpojumu izmaksu bāzi. Līdz ar to sabiedrisko pakalpojumu izmaksas gadā vidēji pieaugtu par EUR […], ko šobrīd attiecina uz komercproduktiem. Pārējās izmaksu uzskaites metodes pozīcijas paliktu bez izmaiņām.

(135) Beļģijas iestādes norāda, ka dažu darbību izmaksām pēc būtības ir noteikts apjoms, ko nosaka sabiedrisko pakalpojumu vajadzības. Tas nozīmē, ka šo sabiedrisko pakalpojumu vajadzībām izmantoto darbību izmaksas nemainītos pat tad, ja neviens komercprodukts tās neizmantotu. Ja komercprodukts nav pamatā attiecīgajai darbībai, tad tam nebūtu jāsedz ar šo darbību saistītās darbības izmaksas pat tad, ja tas šo darbību izmanto.

(136) Lai gan Beļģijas iestādes uzsver, ka pārskatītā metode ir saderīga ar Direktīvu 97/67/EK, Chronopost lietu (40) un Kopienas nostādnēm valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (41) (turpmāk tekstā – “VTNP nostādnes”), jo šī metode uz produktiem attiecina tiešās izmaksas un daļu kopējo izmaksu, kā arī labāk atspoguļo reālās izmaksas, kas ir saistītas ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, Komisija uzskata, ka šiem argumentiem nevar piekrist formālu, ekonomisku un juridisku iemeslu dēļ.

(137) No formālā viedokļa raugoties piedāvātā metode netiek izmantota DPLP iekšējā uzskaitē, bet tā vairāk izpaužas kā iepriekšējo periodu datu izmainīšana ex-post. Regulēšanas iestāde neatzina, ka pārskatītā metode varētu būt tarifikācijas pamatā, kā arī valsts to neizmanto, aprēķinot VTNP kompensāciju. Līdz ar to šķiet, ka pārskatītā metode ir teorētisks izklāsts, kas izveidots šai valsts atbalsta procedūrai. No ekonomiskā viedokļa raugoties, attiecībā uz iekšējās cenas noteikšanu, ko veic uzņēmuma iekšienē, nevar pieņemt, ka uz komercproduktiem nevajadzētu attiecināt daļu to resursu izmaksu, ko šie komercprodukti izmanto (piemēram, saskaņā ar šo metodi komercprodukti neietekmē to pasta sūtījumu piegādes braucienu izmaksas, ko veic pastnieki, lai gan šajos braucienos pastnieki piegādā arī komercproduktus). Visbeidzot, no juridiskā viedokļa raugoties, šādas izmaiņas nešķiet saderīgas ar Direktīvas 97/67/EK 14. panta 3. punkta b) apakšpunkta iv) daļu, Chronopost lietu (42) un 2005. gada VTNP nostādnēm (43), jo šajos tiesību kopumos pieprasa, lai kopējās izmaksas uz komercdarbībām attiecinātu atbilstīgi.

(138) Līdz ar to Komisija savu novērtējumu attiecina nevis uz pārskatīto uzskaiti, bet gan uz izmaksu uzskaites datiem, kurus saskaņā ar Direktīvu 97/67/EK ir apstiprinājis Beļģijas Pasta pakalpojumu un telekomunikāciju institūts (IBPT – Beļģijas pasta nozares regulēšanas iestāde (44)), kuri tika iepriekš iesniegti un ir balstīti izmaksu uzskaites sistēmā, ko oficiāli piemēro DPLP.

6.2. NOVĒRTĒJUMS PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS

6.2.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē

(139) LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

(140) Konkrēts pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti šie visi četri nosacījumi: i) pasākums rada priekšrocības saņēmējam; ii) pasākums rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem; iii) pasākums ietver valsts iejaukšanos vai to jāīsteno, izmantojot valsts līdzekļus; iv) pasākums var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.

6.2.1.1. Priekšrocība un selektivitāte

(141) Pamatojoties uz pieeju Combus lietā (45), Beļģijas iestādes uzsver, ka pensiju saistības ietvēra pārmērīgas izmaksas, kādu nebija konkurentiem, un ka līdz ar to, valstij uzņemoties šīs saistības, nav atbalsta.

(142) Tās būtībā apgalvo, ka, ņemot vērā ierobežoto rīcības brīvību štata darbinieku statusa dēļ, DPLP nevarēja samazināt šīs darbinieku kategorijas izmaksu daļu, lai arī tā ir daudz apgrūtinošāka par tādu hipotētisku darbinieku izmaksām, kam būtu ne tik labvēlīgi darba līgumi.

(143) Vispirms ir jāatgādina, ka spriedumu Combus lietā Tiesa neapstiprināja. Tieši otrādi, Tiesas judikatūra ir pretrunā pieņēmumam, ka neizdevīga strukturālā stāvokļa kompensēšana izslēdz atbalsta esamību. Saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru, atbalsta esība ir jāvērtē, ņemot vērā valsts iejaukšanās sekas, nevis tās iemeslus vai mērķus (46). Tiesa arī nosprieda, ka valsts atbalsta jēdziens ietver valsts iestāžu piešķirtās priekšrocības, ar kurām dažādā veidā tiek mazinātas izmaksas, kas uzņēmumam parasti jāsedz no sava budžeta (47).

(144) Turklāt Tiesa norādīja, ka ar darbinieku atalgojumu saistītās izmaksas pēc to definīcijas ir sedzamas no uzņēmuma budžeta neatkarīgi no tā, vai šīs izmaksas izriet vai neizriet no tiesiskām saistībām vai koplīgumiem (48). Šajā sakarā Tiesa atzina, ka fakts, ka valsts pasākumu mērķis ir kompensēt papildu izmaksas, nenozīmē, ka šos pasākumus nevarētu kvalificēt kā atbalstu (49).

(145) Turklāt jāatzīmē, ka Combus un DPLP gadījumā konkurences apstākļi bija atšķirīgi. Combus sava transporta darbība bija jāpārvalda, ievērojot komerciālos nosacījumus, un jādarbojas tirgū līdzīgos konkurences apstākļos kā privātām autobusu sabiedrībām. Šajā kontekstā valsts transporta pārvaldības sabiedrības rīko iepirkuma konkursus, kuru rezultātā autobusu transporta pakalpojumu piedāvāšanu uztic privātiem un valsts uzņēmumiem. Saskaņā ar iepirkuma konkursu noteikumiem konkursā uzvar “ekonomiski izdevīgākais piedāvājums”, neņemot vērā to, vai pretendents ir privāts vai valsts uzņēmums. Novērtēšanas laikā DPLP darbojās izteikta monopola apstākļos, kuros ekonomiskie ierobežojumi izpaudās pavisam citādāk. Turklāt pretēji Combus lietai Beļģija šajā gadījumā nav pieņēmusi nevienu tiesību normu, kas paredzētu atcelt vai grozīt DPLP ierēdņu īpašo nodarbināšanas režīmu vai pensiju tiesību iegūšanas veidu.

(146) Līdz ar to Komisija uzskata, ka Combus lietas un šīs konkrētās lietas faktu atšķirības ir pietiekami lielas, lai būtu pamatoti šajā lietā pieņemt atšķirīgu lēmumu.

(147) Lai novērtētu to, vai attiecīgie pasākumi ietver valsts atbalstu, jānosaka, vai ar šiem pasākumiem DPLP tiek sniegta ekonomiska priekšrocība tādā ziņā, ka pasākumi uzņēmumam ļauj izvairīties no tādu izmaksu segšanas, kuras parasti būtu jāsedz no paša uzņēmuma finanšu līdzekļiem, un ka tādējādi šie pasākumi ir lieguši tirgus spēkiem radīt to parasto iedarbību. Atbalsts tiek sniegts tad, ja tiek mazinātas no uzņēmuma budžeta parasti sedzamās izmaksas, ņemot vērā attiecīgo izmaksu sistēmas veidu un ekonomisko struktūru. Attiecīgi pēc pretēja principa iespējams definēt “īpašas izmaksas”, kuras ir papildus parastajām izmaksām. Šādu īpašu izmaksu atcelšana ar tiesību normu nerada saņēmējam nekādas priekšrocības un tādējādi nav uzskatāma par valsts atbalstu.

(148) Tiesas judikatūra selektivitātes analīzes jomā norāda, ka, lai noteiktu, vai konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai piemērotā atšķirīgā attieksme atbilst vai neatbilst “sistēmas veidam un ekonomiskajai struktūrai”, jāveic salīdzinājums ar atskaites sistēmu no strukturālā viedokļa parastā tirgus situācijā, tāpēc, lai noskaidrotu, vai izmaksas ir “parastas” vai “īpašas”, jādefinē atskaites sistēma vai salīdzināmais lielums, lai tādējādi noteiktu uzņēmumus, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, ir līdzīgā juridiskā vai faktiskā situācijā.

(149) Tomēr, šķiet, nav iespējams noteikt ārējo salīdzināmo lielumu, kas dotu iespēju definēt “parastas” iemaksas, kādas veic uzņēmumi, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, atrodas DPLP līdzīgā juridiskā un faktiskā situācijā. DPLP konkurenti ir uzņēmumi, kurus reglamentē privātās tiesības un kuri darbojas konkurējošos tirgos, bet DPLP novērtējumā apskatītajā laika posmā pirms pasta nozares pilnīgas liberalizācijas, kas notika 2011. gadā, darbojās likumīga monopola apstākļos.

(150) Lai noteiktu, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisijai ir jāizpēta DPLP situācija un jāsalīdzina sociālās iemaksas, kas veiktas pirms un pēc tam, kad valsts uzņēmās pensiju izmaksas.

(151) Laika posmā no 1971. gada 6. jūlija likuma pieņemšanas līdz 1997. gada pensiju reformai DPLP uz saviem ierēdņiem attiecināmos pensiju izdevumus un sociālās iemaksas sedza pilnā apmērā. Ņemot vērā minēto, Komisija uzskata, ka šie izdevumi ir daļa parasto izdevumu, ko DPLP bija jāfinansē no saviem līdzekļiem, ņemot vērā tā juridisko un faktisko pozīciju Beļģijas pasta pakalpojumu tirgū.

(152) Ņemot vērā, ka līdz ar 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksu uzņemšanos, ko apskata izmeklēšanā, DPLP vairs nebija jāsedz izmaksas, kuras parasti tam būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem, šie pasākumi pasta operatoram piešķir priekšrocību Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē.

(153) Attiecīgā priekšrocība ir selektīva, jo tā attiecas tikai uz DPLP.

6.2.1.2. Valsts līdzekļi

(154) Pensiju izmaksu uzņemšanos finansēja valsts, kas pārņēma DPLP pilnvaras attiecībā uz pensijām.

(155) Ņemot vērā to, ka valsts no saviem budžeta līdzekļiem tiešā veidā izmaksā pensijas DPLP pensionētajiem darbiniekiem, acīmredzami tiek izmantoti valsts līdzekļi.

6.2.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm

(156) Iepriekš izklāstītie pasākumi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo DPLP darbojas tādos konkurencei atvērtos tirgos, piemēram, pasta paku piegādes pakalpojumu jomā, kuriem ir raksturīgi nozīmīgi pārrobežu darījumi. Pasta paku pakalpojumu tirgū uzņēmumam ir konkurenti, kas darbojas citās dalībvalstīs, piemēram, UPS, FedEx vai TNT Express. DPLP darbojas arī preses izdevumu piegādes tirgū, kurā darbojas vai var darboties citu dalībvalstu uzņēmumi. Pasta paku piegādes pakalpojumi nekad nav bijuši tikai DPLP kompetencē, un jau 20. gadsimta deviņdesmito gadu sākumā citi uzņēmumi piedāvāja atsevišķus pasta paku piegādes pakalpojumus (50) vai citus īpašus pasta pakalpojumu (51). DPLP darbojas arī finanšu pakalpojumu tirgū (pasta norēķinu konti, krājkonti un maksājumu pakalpojumi), kur tas konkurē ar uzņēmumiem, kas piedāvā finanšu produktus, piemēram, bankām un citiem finanšu pakalpojumu sniedzējiem. Pasta norēķinu konti un krājkonti, ko izmanto gan maksājumiem, gan uzkrājumiem, konkurē ar banku norēķinu kontiem un krājkontiem. Banku nozare bija atvērta konkurencei jau pirms 1992. gada, un šajā nozarē starp dalībvalstīm norisinājās plaša mēroga tirdzniecība. Dažādu dalībvalstu bankas pirms 1992. gada nodibināja pārstāvniecības Beļģijā, proti, 1992. gadā Beļģijas teritorijā bija vairāk nekā 70 ārzemju finanšu iestāžu (52).

(157) Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir acīmredzams, ka jebkāds valsts pasākums, kas DPLP piešķir ekonomisku priekšrocību, var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

(158) Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 141. apsvēruma līdz 157. apsvērumam, Komisija uzskata, ka pensiju izmaksu uzņemšanās ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

6.2.2. Novērtējums attiecībā uz pensiju izmaksu uzņemšanās saderību ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē

(159) 1997. gada pensiju reformas ietvaros DPLP pensiju ikgadējās tīrās iemaksas, ko tas maksāja valstij, tika aizstātas ar no saistībām atbrīvojošām iemaksām, tādējādi DPLP pensiju izmaksas pielīdzinot konkurentu izmaksām. Ja šādas reformas nebūtu bijis, pensiju izmaksu apjoms nākamo gadu laikā būtu turpinājis ievērojami palielināties, kas skaidrojams galvenokārt ar to, ka pēc DPLP lēmuma vairs nepieņemt darbā ierēdņus, pasliktinātos aktīvo (iemaksas veicošo) un neaktīvo (maksājumus saņemošo) ierēdņu attiecība.

(160) Ņemot vērā, ka ir pilnīgi skaidrs, ka LESD 107. panta 2. punktā un 3. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās atkāpēs nav piemērojamas, un ka Beļģija neatsaucās uz LESD 106. panta 2. punktu, lai pamatotu DPLP labā veikto pensiju izmaksu uzņemšanās saderību, Komisija izskatīs, vai šādu uzņemšanos var atzīt par saderīgu ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kas paredz, ka atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.

(161) Vispirms Komisija izskatīs to, cik lielā mērā ar pensijām saistīto izmaksu kopsummas uzņemšanās atbilst prasībai par kopīgām interesēm un ir šīm interesēm vajadzīga, bet pēc tam novērtēs šā pasākuma samērīgumu un izanalizēs atbalsta pozitīvo un negatīvo ietekmi.

6.2.2.1. Pasta nozares liberalizācija ir kopīgas intereses mērķis.

(162) Kopš 1992. gada Savienības tiesību akti arvien vairāk ir veicinājuši pasta nozares liberalizāciju, jo tika pieņemta Zaļā grāmata, kuras ietekmē savukārt tika pieņemtas trīs direktīvas, proti, i) Direktīva 97/67/EK, ii) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāku atvēršanu konkurencei (53), un iii) Direktīva 2008/6/EK. Tāpat arī atzīts, ka pasta tirgus liberalizācijai ES līmenī ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.

(163) Līdz ar to ir svarīgi ne tikai nodrošināt pasta pamatpakalpojumus vispārējo pasta pakalpojumu sniegšanas pienākuma jēdziena izpratnē, bet arī izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus vēsturiskajam operatoram (operatoram, kas sniedza pakalpojumus pirms tirgus liberalizācijas), tirgū jau esošajiem konkurentiem un jaunajiem tirgus dalībniekiem.

(164) Lēmumā par Francijas La Poste Komisija atzina, ka vienlīdzīgu nosacījumu izveidošana attiecībā uz vēsturiskā operatora un tā konkurentu sociālajām iemaksām ir pamatnosacījums taisnīgai konkurencei pasta nozarē. Tā uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka valsts subsīdijas gan Francijas La Poste, gan tā konkurentiem nodrošina vienlīdzīgas sociālo iemaksu likmes, Francijas La Poste ierēdņu pensiju finansēšanas saistību uzņemšanās ir saderīga ar iekšējo tirgu. DPLP gadījumā Komisija plāno ievērot iepriekš minētā lēmuma 6.3. nodaļā pielietoto loģiku, ko DPLP gadījumā jāuzskata par piemērotu, ciktāl tā attiecas uz DPLP lietu.

6.2.2.2. Pensiju izmaksu uzņemšanās nepieciešamība

(165) Komisija uzskata, ka DPLP juridiskā statusa mainīšana 1992. gadā bija vajadzīga, lai veicinātu konkurenci pasta pakalpojumu tirgū. Tādējādi tā DPLP un tā konkurentus būtībā nostādīja līdztiesīgās pozīcijās juridiskās formas ziņā (un līdz ar to atcēla neierobežotās garantijas, ko DPLP izmantoja kā valsts iestāde).

(166) Tomēr ne Beļģijas valsts, ne Régie des postes nebija uzkrājušas rezerves, kas atbilstu nenosegtajām pensiju saistībām. 1992. gadā, kad tika izveidots DPLP, tas turpināja pildīt saistības attiecībā uz pensijām, taču uzņēmums šo saistību segšanai nenovirzīja atbilstīgus aktīvus.

(167) Ņemot vērā, ka daudziem ierēdņiem tuvojās pensionēšanās vecums, šīs izmaksas DPLP pakāpeniski būtu radījušas pārmērīgu slogu. Lai gan esošās situācijas uzlabošanai tika veikti vairāki pasākumi (ražīguma palielināšana, pakāpeniski darbinieku skaita samazināšana, darbiniekiem aizejot pensijā dabisku iemeslu dēļ, algu indeksācija), ar tiem nepietiktu, lai panāktu ilgtspējīgu līdzsvaru attiecībā uz DPLP finansiālo stāvokli (sk. 3. attēlu turpmāk tekstā).

(168) Viens no iemesliem ir tāds, ka kļūstot par privāttiesību uzņēmumu DPLP vairs nevarētu nepieņemt darbā ierēdņus, bet tikai līgumdarbiniekus (uz kuriem attiecas standarta darba līgums un darba tiesību normas). Līdz ar to pēc 1997. gada DPLP no saviem līdzekļiem būtu bijis jāfinansē gan pensijā aizgājušo ierēdņu pensiju izmaksas, gan sociālās iemaksas strādājošo līgumdarbinieku pensiju apdrošināšanai.

(169) DPLP skaidrās naudas plūsmu negatīvā tendence gadu gaitā pieņemtos spēkā, jo pieaugušās pensiju izmaksas pārsniegtu darbības rezultātā gūtos ieņēmumus (sk. 3. tabulu). 3. attēls DPLP naudas plūsmu simulācija, ko 1996. gadā izstrādāja Beļģijas iestādes

(170) Nevar noliegt, ka DPLP izmaksas būtu ievērojami palielinājušās, ja tam pēc 1997. gada visu savu pensijā aizgājušo ierēdņu pensijas būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem. Ir acīmredzams, ka bez valsts atbalsta uzņēmums varēja izvēlēties nemainīt savu juridisko formu no valsts iestādes uz privātu uzņēmumu.

(171) Turklāt pensiju izmaksu pilnīga refinansēšana, šim nolūkam attiecīgi palielinot ieņēmumus no standarta pasta sūtījumu pakalpojumiem, būtu novedusi pie ļoti augstiem pasta sūtījumu tarifiem un, iespējams, ievērojama sūtīto vēstuļu skaita samazinājuma, tādējādi apdraudot vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu.

(172) Komisija turklāt uzskata, ka attiecīgie pasākumi ir piemēroti to izmantošanai Kopienas interesēs, ko ar tiem paredzēts sasniegt. Ne ar vienu citu instrumentu šo jautājumu nebūtu bijis iespējams atrisināt efektīvāk. Nozarēs, kurās ir noteikti VTNP, protams, varētu piešķirt sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas, taču šāda pieeja ilgtermiņā nav ilgtspējīga, ņemot vērā problēmas īpašo raksturu.

(173) Ņemot vērā pasta tirgus liberalizācijas mērķus, kas jo īpaši paredz nodrošināt kvalitatīvu vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu par pieņemamām cenām, un mērķi, kas paredz veicināt godīgu konkurenci, pensiju izmaksu uzņemšanās bija nepieciešams pasākums.

6.2.2.3. Pensiju izmaksu uzņemšanās samērīgums

(174) Lēmumā par Francijas La Poste Komisija sniedz novērtējumu par to, cik samērīgi ir atbalsta pasākumi, kas paredz to vēsturisko pasta operatoru pensiju izmaksu uzņemšanos, kas ierēdņus joprojām nodarbina saskaņā ar nosacījumiem, par kuriem vienojās, kad šie operatori bija monopola situācijā. Samērīgums jānovērtē, ņemot vērā taisnīgu nosacījumu īstenošanu konkurencei atvērtos tirgos (piemēram, korespondences, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos). Vēsturiskajam operatoram ir jāveic sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas ir līdzvērtīgas tā konkurentu veiktajām iemaksām.

(175) Tā kā DPLP līgumdarbinieki juridiskā ziņā ir pielīdzināmi jebkura privāta uzņēmuma darbiniekiem, bet štata darbinieki – ierēdņiem, salīdzinot sociālās iemaksas, ko DPLP veic par katru no šīm darbinieku kategorijām, var pārbaudīt, vai kopš brīža, kad valsts uzņēmās DPLP pensiju izmaksas, DPLP ievēro nosacījumu par sociālo iemaksu veikšanu tādā apmērā, kas ir līdzvērtīgs tam, ko maksā konkurenti.

(176) Zemāk esošā kopsavilkuma tabula detalizēti atspoguļo DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas par tā štata darbiniekiem un līgumdarbiniekiem: DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas Štata darbinieki Līgumdarbinieki DPLP iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā; no tām 8,86 % novirza pensijās […] % […] % DPLP tiešās izmaksas […] % […] % Slimības un invaliditātes pabalsti […] % […] % Ģimenes pabalsti […] % — Iemaksa kompensāciju izmaksai (54) […] % Strukturālā samazināšana (55) […] % DARBA DEVĒJA IEMAKSAS kopā […] % […] % DARBA ŅĒMĒJU IEMAKSAS […] % […] % Darba ņēmēja iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā […] % […] %

(177) Kā norādīts augstāk esošajā tabulā, DPLP iemaksu apjoms Beļģijas sociālās apdrošināšanas sistēmā (nominālā procentu likme no algu izmaksām) ir ievērojami zemāks nekā privātuzņēmēju iemaksu līmenis (attiecīgi […] % un […] %).

(178) Tomēr, ja, salīdzinot sociālo iemaksu faktiskās likmes, ņem vērā darba devēja tiešās izmaksas, abos gadījumos procenti ir gandrīz identiski, pat nedaudz augstāki DPLP štata darbinieku gadījumā ([…] % un […] %).

(179) Var konstatēt arī to, ka darba ņēmēju veiktās iemaksas abos gadījumos ir gandrīz vienādas ([…] % un […] %).

(180) Sociālās apdrošināšanas iemaksu nominālā likme, ko DPLP maksā par saviem štata darbiniekiem, ir zemāka, jo DPLP nav jāveic atsevišķas sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas neattiecas uz darbiniekiem, kam ir ierēdņa statuss (piemēram, iemaksas pabalstiem par arodslimībām, bezdarbu, nelaimes gadījumiem). Tomēr DPLP štata darbinieku īpašā statusa dēļ DPLP tiešās izmaksas ietver iemaksas, kam ir noteikts atbrīvojums. Līdz ar to DPLP tiešās izmaksas ir augstas.

(181) Darba ņēmēju iemaksas, kas arī būtu jāņem vērā, jo darba ņēmējiem šīs iemaksas ir jāveic saskaņā ar darba devēja izmaksāto algu (līdz ar to arī šī iemaksa ir izdevums darba devējam), ir nedaudz augstākas štata darbinieku gadījumā (salīdzinājumā ar līgumdarbiniekiem).

(182) Beļģijas iestādes un DPLP ir sniegušas informāciju, kas parāda, ka tiešās iemaksas laika gaitā kopumā nav mainījušās.

(183) Lai gan DPLP tiešās izmaksas ([…] %) šī jēdziena tiešā izpratnē neatbilst sociālām iemaksām, jāņem vērā, ka tās nav brīvprātīgas, bet gan tiešā veidā izriet no štata darbinieku īpašā statusa un līdz ar to DPLP ir obligātas. Līdz ar to izcelsmes un mērķa ziņā būtu loģiski tās pielīdzināt citām sociālās apdrošināšanas izmaksām.

(184) Tāpēc šīs tiešās izmaksas ir jāņem vērā, aprēķinot DPLP faktiskās sociālās iemaksas. Tādējādi DPLP štata darbiniekiem paredzēto sociālo iemaksu kopējais apjoms būtu nedaudz augstāks kā privātā sektora uzņēmumu darbiniekiem (attiecīgi […] % un […] %).

6.2.2.4. Pensiju izmaksas uzņemšanās līdzsvara tests

(185) DPLP piemērojamā pensiju režīma reforma bija būtisks posms ceļā uz uzņēmuma pielāgošanu pakāpeniskajai liberalizācijai un Beļģijas pasta tirgus pilnīgu liberalizāciju, kam ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.

(186) Lēmumā par Francijas La Poste Komisija norādīja, ka pasta nozares liberalizācija varētu būt apgrūtināta, ja netiktu apstiprināti pensiju reformu projekti, kas būtu pielīdzināmi tam, ko īstenoja Beļģijā.

(187) Komisija uzskata arī, ka lai gan attiecīgie pasākumi pensionāriem veicamo maksājumu ziņā neattiecas uz īpašu režīmu, tie ļauj padarīt ilgtspējīgu tādu finansēšanas mehānismu, kuru vēsturiskā attīstība padarīja neizmantojamu. Komisija uzskata, ka šie pasākumi līdz ar to iekļaujas daudz plašākajā dalībvalstu pensiju sistēmu reformas kontekstā, un šo reformu atbalsta gan Padome, gan Komisija.

(188) Pasākuma negatīvā ietekme, šķiet, nav liela, jo, ņemot vērā DPLP pagātni un darbību, ir skaidrs, ka liela daļa uzņēmuma pensiju saistību attiecas uz darbībām rezervētajā nozarē, kur konkurences kropļojumi pēc būtības nav lieli.

(189) Attiecīgais pasākums teorētiski varētu dot iespēju DPLP palikt vadošā pozīcijā. Tomēr Komisija uzskata, ka šis risks ir zems, jo attiecīgie pasākumi aprobežojas ar DPLP veikto iemaksu pielīdzināšanu konkurentu iemaksām.

(190) No iepriekšminētā izriet, ka salīdzinājumā ar DPLP labā veikto atbalsta pasākumu pozitīvo ietekmi to negatīvā ietekme nav liela.

(191) Tā kā pasākumi aprobežojas ar to, kas ir stingri nepieciešams, lai izveidotu vienlīdzīgus nosacījumus attiecībā uz sociālajām iemaksām, un likvidē konkurences kropļojumu, kas DPLP nostādīja neizdevīgā stāvoklī, šiem pasākumiem nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.

(192) Līdz ar to Komisija uzskata, ka 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksas uzņemšanos LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē var uzskatīt par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, jo, ņemot vērā DPLP štata darbinieku sociālās apdrošināšanas izmaksas, DPLP nav labākā situācijā par citiem pakalpojumu sniedzējiem.

6.3. SABIEDRISKO PAKALPOJUMU KOMPENSĀCIJAS UN CITU PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS

6.3.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē

6.3.1.1. Priekšrocība un selektivitāte

(193) Attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju Altmark lieta (56) nosaka kritērijus, kurus valsts atbalstam ir jāizpilda, lai to varētu uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju un nekvalificētu kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

(194) Šajā gadījumā minētie kritēriji, jo īpaši ceturtais, nav izpildīti, proti, DPLP netika izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā. Turklāt Beļģijas iestādes neuzrādīja, ka kompensācijas apjoms tika noteikts, pamatojoties uz tādu izmaksu analīzi, kas vidējam uzņēmumam, ko vada un nodrošina ar pienācīgiem līdzekļiem, būtu radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, un Komisijai nav nekādas norādes vai informācija, kas liecinātu, ka ceturtais kritērijs ir izpildīts.

(195) Ņemot vērā, ka ikgadējās kompensācijas sniedza labumu tikai vienam uzņēmumam un tam nodrošināja papildu līdzekļus, šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.

(196) Kapitāla palielināšana 1997. gadā: Beļģijas iestādes atzina, ka 1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 62 miljonu apmērā faktiski bija uz vēlāku laiku atlikta VTNP kompensācija, ko bija paredzēts izmaksāt 1996. gadā. Līdz ar to šīs kapitāla iemaksas jāvērtē saskaņā ar tiem pašiem kritērijiem, kas attiecas uz ikgadējām kompensācijām. Ņemot vērā, ka Altmark lietā paredzētie nosacījumi netika izpildīti, pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.

(197) Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2003. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 297,5 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts. Tās apgalvo, ka kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, lai tas varētu uzcelt un modernizēt šķirošanas centrus, optimizēt pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizēt darbību. Ieguldītie līdzekļi bija paredzēti arī, lai nosegtu personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.

(198) Lai pierādītu, ka veiktā kapitāla palielināšana atbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, Beļģijas iestādes savā stratēģiskajā plānā izteica peļņas prognozes, kas norādīja uz tādu rentabilitātes pakāpi, kas ir augstāka par kapitāla izmaksām un ko pieprasītu privāts ieguldītājs.

(199) Beļģijas iestāžu izteiktās prognozes un veiktais peļņas aprēķins bija vērsti uz nākotni, ļoti detalizēti un atbilda metodei, ko izmantotu privāts ieguldītājs: 1. Rentabilitāti aprēķināja, pielietojot diskontēto naudas plūsmu metodi, kurā ņem vērā plānoto uzņēmuma izaugsmi un investīciju spēju uzņēmuma akcionāriem radīt peļņu un naudas plūsmas. 2. Paredzēja trīs alternatīvus scenārijus: optimistisku scenāriju, pesimistisku scenāriju un visticamāko scenāriju, ko izmantoja, izvērtējot prognožu precizitāti. 3. Saskaņā ar prognozēm 2007. gadā paredzēja peļņas normas pieaugumu līdz […] % (sk. 4. tabulu) un laika posmā no 2003. gada līdz 2012. gadam tādu sagaidāmā iekšējā ienesīguma likmi […] % apmērā (sk. 5. tabulu), kas ir augstāka par […] % likmi, ko neatkarīgais eksperts (Banque Degroof) atzina par peļņas normu, ko pasta nozares privātie ieguldītāji uzskatītu par pienācīgu. 4. attēls Beļģijas iestāžu sākotnējās (ex ante) peļņas prognozes par laika posmu no 2003. gada līdz 2007. gadam […] Avots: Beļģijas iestādes 5. attēls Sagaidāmā (ex ante) iekšējā ienesīguma likmes aprēķins, ko Beļģijas iestādes veica saskaņā ar visticamāko scenāriju […] Avots: Beļģijas iestādes

(200) Turpinot var atzīmēt to, ka to, cik prognozes bija pamatotas, kopumā apstiprināja turpmāko gadu finanšu rezultāti (sk. 6. tabulu). Ņemot vērā šo rentabilitātes pieaugumu, DPLP no 2007. gada sāka izmaksāt dividendes. 6. attēls: Gūtā (ex post) peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam […] Avots: Beļģijas iestādes

(201) Desmit gadu laikā sasniegtie rezultāti arī atbilst 2003. gada prognozēm, ņemot vērā to, ka ex post iekšējā ienesīguma likmei būtu jābūt […] %, proti augstākai par […] % likmi, ko prognozēja 2003. gadā.

(202) Lai gan Beļģijas valsts kapitālieguldījuma radītā peļņa šķiet pietiekama, lai atzītu, ka šis ieguldījums atbilst principam par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jāatzīmē, ka prognozētie ienākumi, kas bija šīs rentabilitātes novērtējuma pamatā, ietvēra valsts atbalstu un jo īpaši ikgadējās kompensācijas, ko izmaksāja DPLP labā.

(203) Tomēr šiem valsts atbalsta pasākumiem acīmredzami ir atšķirīgi nolūki un tiem nav nekāda kopsakara laikā ar 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu.

(204) Turklāt šaubas, kas privātam ieguldītājam varētu rasties sakarā ar nepaziņoto atbalstu DPLP labā, kliedēja tas, ka Komisija 2003. gada lēmumā oficiāli atļāva veikt kapitāla palielināšanu. Līdz ar Komisijas labvēlīgo lēmumu un par spīti tam, ka šis lēmums vēl nebija galīgs, ikviens privātais ieguldītājs, kas saskata iespēju labi nopelnīt, pieņemot lēmumu par ieguldīšanu, visdrīzāk būtu izvēlējies riskēt un veicis minēto ieguldījumu. Lai pieņemtu šādu lēmumu, privātais ieguldītājs nebūtu gaidījis vairākus gadus, proti, līdz Vispārējās tiesas un Tiesas sprieduma pasludināšanai. Līdz ar to, veicot ieguldījumu, nevarēja paredzēt, ka lēmumu vēlāk atcels, taču tas bija maz ticams, ņemot vērā, ka Komisijas lēmumus uzskata par likumīgiem, kamēr vien tiek ir spēkā.

(205) Līdz ar to Komisija uzskata, ka 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu var uzskatīt par atbilstīgu tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam un ka tā nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

(206) Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 40 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas iegulditāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts.

(207) Šo kapitāla palielināšanu veica saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, ko piemēro privātam ieguldītājam, proti, uz DPLP kapitāla daļām parakstījās valsts (EUR 40 miljonu iemaksa) un Post Invest Europe (EUR 300 miljonu iemaksa), par vienu akciju maksājot vienādu summu (pari passu). Toreiz Post Invest Europe bija ārējs investors, kam nebija nekāda sakara ar DPLP vai Beļģijas valsti.

(208) Turklāt akciju emisijas cena bija pienācīgi noteikta. Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas ir EUR […]. Pieņēmumi par uzņēmējdarbības plānā paredzēto peļņas un riska līmeni balstījās apsvērumos par peļņas optimizēšanu ilgtermiņā. Rādītāji, ko DPLP sasniedza pēc 2006. gadā veiktās kapitāla palielināšanas (skatīt turpmāk tekstā), arī apliecina to, cik pamatoti bija pieņēmumi un parametri, ko ņēma vērā, pieņemot lēmumu par investīcijām. 7. attēls DPLP rādītāji no 2006. gada līdz 2010. gadam […] Avots: Beļģijas iestādes

(209) Komisija uzskata, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 40 miljonu apmērā acīmredzami atbilst principam par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, un līdz ar to nav valsts atbalsts.

(210) Iespējams, ka atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa DPLP nodrošināja zināmu priekšrocību tādā ziņā, ka summa, ko pretējā gadījumā DPLP būtu bijis jāmaksā nodokļos, bija attiecīgi zemāka, tomēr konkrētas priekšrocības šis nodokļu atbrīvojums nedeva. No 1992. gada līdz 2005. gadam, kad šo nodokļu atbrīvojumu atcēla, DPLP darbības rezultāts pēc nodokļu nomaksas bija negatīvs. Lai gan dažus gadus DPLP tīrā peļņa bija pozitīva, uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaidi pārnesot no viena gada uz nākamo, DPLP šis nodoklis nebūtu jāmaksā pat tad, ja uzņēmuma ienākuma nodoklis tam būtu saistošs. Līdz ar to šajā lēmumā minēto nodokļu atbrīvojumu tālāk neizskata.

(211) Turpretim atbrīvojums no zemes nodokļa un vietējā nodokļa DPLP nostāda izdevīgākā pozīcijā nekā citus uzņēmumus, jo tas DPLP atbrīvo saistībām, kas tam citādi būtu saistošas. Tādējādi šis atbrīvojums DPLP sniedz selektīvu priekšrocību.

(212) Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ēku nodošana bija saistīta ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu, jo tajā laikā DPLP pilnībā piederēja valstij. Tomēr līdz ar ēku nodošanu DPLP rīcībā nonāca jauni aktīvi, kas iepriekš bija valsts īpašumā. DPLP šīs ēkas izmantoja jau iepriekš, kad tās vēl piederēja valstij, taču nebija to likumīgais īpašnieks. Īpašumtiesību nodošanas rezultātā DPLP, no valsts nodalīts uzņēmums, ieguva īpašumtiesības uz ēkām. Tādējādi, salīdzinot ar situāciju, kādā DPLP bija pirms ēku nodošanas, tā rīcībā nonāca papildu līdzekļi. Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.

(213) Bez valsts garantijas DPLP nebūtu varējis saņemt aizņēmumu ar tādiem pašiem nosacījumiem. Beļģijas iestādes novērtēja, ka tirgus likmes būtu bijušas līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas, savukārt valstij bija jāmaksā garantijas prēmija 25 bāzes punktu apmērā.

(214) Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (57) [3.2. punkta d) apakšpunkts] “riska uzņemšanos parasti vajadzētu atlīdzināt, maksājot atbilstīgu prēmiju par garantēto vai pretgarantēto summu. Ja cena, ko maksā par garantiju, ir vismaz tikpat augsta kā atbilstošais garantijas prēmijas standarts, ko var konstatēt finanšu tirgos, garantija neietver atbalstu. Ja finanšu tirgos nevar konstatēt atbilstīgu garantijas prēmijas standartu, garantētā aizdevuma kopējās finanšu izmaksas, tostarp aizdevuma procenti un garantijas prēmija, jāsalīdzina ar līdzīga negarantēta aizdevuma tirgus cenu.” Ņemot vērā, ka garantijas prēmija nešķiet atbilstīga tirgus likmēm, valsts piešķirtā garantija DPLP ļāva piesaistīt finansējumu par cenu, kas bija zemāka par to, ko tam principā būtu bijis jāmaksā.

(215) Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību, kas atbilst starpībai starp procentu likmi, ko DPLP būtu bijis jāmaksā, ja nebūtu valsts garantijas, un faktisko procentu likmi, kam pieskaita garantijas prēmiju. Katru gadu iegūtā priekšrocība bija 15 bāzes punkti no neatmaksātās pamatsummas. Līdz ar to visā aizņēmuma laikā gūtā priekšrocība varētu būt EUR 1,5 miljoni.

6.3.1.2. Valsts līdzekļu esība

(216) VTNP ikgadējo kompensāciju finansēja no Beļģijas valsts budžeta saskaņā ar secīgajiem pārvaldības līgumiem, kas bija noslēgti starp DPLP un Beļģijas valsti. Saskaņā ar Beļģijas valsts sniegto informāciju 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas faktiski bija VTNP kompensācija, un līdz ar to tās ir iekļautas šajā lēmuma daļā.

(217) Nodokļu atbrīvojumi samazināja valsts nodokļu ieņēmumus, jo samazinājās to nodokļu summa, ko valsts iekasētu, ja minēto nodokļu atbrīvojumu nebūtu. Līdz ar to nodokļu atbrīvojumi ir valsts līdzekļu pārvietošana, tādējādi Beļģijas valstij radot nodokļu ieņēmumu zaudējumus.

(218) DPLP nodotās ēkas pirms tam bija valsts īpašumā. Valsts šos īpašumus nodeva DPLP, tādējādi samazinot savus aktīvus un palielinot DPLP aktīvus. Tādējādi šis pasākums ir valsts līdzekļu pārvietošana.

(219) Garantiju aizdevumam sniedza valsts, kas bez atlīdzības uzņēmās ar to saistītos riskus, riskējot ar valsts budžetu. Tādējādi šāda garantija ir valsts līdzekļu izmantošana, valstij no to negūstot ienākumus.

(220) Ienākumi, ko gūst, sniedzot pasta sūtījumu piegādes pakalpojumus, saskaņā ar Preussen Elektra lietu (58) nav valsts ienākumi, jo pakalpojuma saņēmēji par pakalpojumu maksā ar saviem līdzekļiem, ko valsts nevar kontrolēt.

(221) Tomēr, lai novērtētu saderību, šos ienākumus tiešā veidā sasaista ar vispārējas nozīmes pakalpojuma sniegšanu pasta nozarē, un tādējādi saskaņā ar VTNP nostādņu 17. punktu un Direktīvas 97/67/EK 7. pantu tie ir jāņem vērā, lai novērtētu kompensācijas nepieciešamību un samērīgumu.

6.3.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm

(222) Atbalsta pasākumi varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm to pašu iemeslu dēļ, kas jau ir minēti 156. apsvērumā.

6.3.1.4. Kopsavilkums par atbalsta pasākumiem

(223) Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 193. līdz 222. apsvērumam, turpmāk minētie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē: a) VTNP ikgadējā kompensācija (1992.–2010. g.); b) 1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana; c) Atbrīvojums no zemes nodokļa (1992.–2005. g.); d) Ēku nodošana 1992. gadā; e) Valsts sniegtā garantija 2004. gadā.

6.3.2. Pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē

(224) Dažus no šajā gadījumā apskatītajiem pasākumiem varētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu LESD 108. panta 1. punkta izpratnē.

6.3.2.1. Atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa

(225) Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa DPLP piemēroja jau tad, kad tas vēl bija valsts pārvaldes iestāde, proti, jau pirms 1971. gada un pirms Beļģija parakstīja EK līgumu. Kopš tā laika nodokļu atbrīvojumu nosacījumi nav mainīti. Līdz ar to šie pasākumi ir pastāvošs atbalsts.

(226) Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa atcēla 2005. gadā, bet atbrīvojums no zemes nodokļa joprojām ir spēkā.

6.3.2.2. Pasta pakalpojumu tirgus liberalizācija

(227) Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas īstenoti pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas 1999. gadā, būtu jāuzskata par pastāvošu atbalstu. Tomēr minētie pasākumi veicināja DPLP darbību kopumā, un uzņēmums konkurences tirgos (piemēram, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos) darbojās jau krietni pirms 1999. gada, kad stājās spēkā Direktīva 97/67/EK. Līdz ar to saskaņā ar Alzetta lietu (59) šādu atbalstu nevar kvalificēt kā pastāvošu atbalstu iekšējā tirgus attīstības dēļ. To var uzskatīt par pastāvošu atbalstu konkrētam atbalsta saņēmējam, ja atbalsta piešķiršanas brīdī tas darbību veica tikai tādos tirgos, kas nebija atvērti konkurencei.

(228) Līdz ar to Komisija šim apgalvojumam nevar piekrist.

6.3.2.3. Desmit gadu noilguma termiņš

(229) Nevar piekrist arī tam, ka desmit gadu noilguma termiņš būtu jāsāk skaitīt no 2009. gada, kad uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru. Tiesas 2009. gada spriedums neatcēla visas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Spriedumā tikai norādīja uz to, ka minētajām darbībām būtu vajadzējis Komisiju mudināt uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru (60).

(230) Turpretim, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada 23. decembrī, kad tā Beļģijas iestādēm pirmo reizi pieprasīja sniegt informāciju, pasākumus, ko īstenoja pirms 1992. gada 23. decembra, ir jāuzskata par pastāvošu atbalstu.

6.3.3. VTNP kompensācijas saderība LESD 106. panta 2. punkta izpratnē

(231) VTNP kompensācijas saderību vērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un VTNP nostādnēm. VTNP nostādnes ir piemērojamas no to spēkā stāšanās dienas, 2005. gada 29. novembra. Ņemot vērā, ka VTNP nostādnes galvenokārt veido pārņemti tiesību akti, kas pastāvēja jau pirms tās stājās spēkā, uz VTNP nostādnēm atsaucas arī, vērtējot pasākumus, ko īstenoja pirms tās stājās spēkā.

6.3.3.1. Novērtēšanas joma, ko nosaka, pamatojoties uz pārvaldības līgumos piešķirtajiem pilnvarojumiem

(232) Beļģijas iestādes un DPLP savās piezīmēs stingri iebilda pret to, ka Komisija, pamatojoties uz pieeju, kas iepriekš izmantota, lai novērtētu citas lietas par prettiesiski izmaksātiem atbalstiem, veic visaptverošu analīzi par visiem atbalsta pasākumiem, kas DPLP labā ir veikti attiecīgajā laika periodā, tādējādi liekot noprast, ka šie atbalsta pasākumi vienādā apmērā ir finansējuši visus uzņēmumam uzticētos sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Beļģijas iestādes un DPLP uzsvēra, ka pretēji tam, ko var novērot citos gadījumos, šajā gadījumā savstarpēji noslēgtie pārvaldības līgumi stingri nosaka gan DPLP darbības, par kurām jāsaņem atbalsts, gan atbalstu summu, ko par minētajām darbībām var pieprasīt (61).

(233) Komisija uzskata, ka minētie pārvaldības līgumi precīzi definē valsts un atbalsta saņēmēja attiecīgās tiesības un pienākumus, nosakot parametrus, ar ko aprēķina kompensāciju, ko atbalsta saņēmējs var pieprasīt par pārvaldības līgumos uzskaitītajām īpašajām darbībām un uz tajos noteiktajiem periodiem. Līdz ar to Komisija kā pamatu novērtējumam izmanto pārvaldības līgumos paredzētos nosacījumus.

(234) VTNP, par kuriem piešķirtā atbalsta saderība ir jāpārbauda, ir noteikti dalībvalsts izstrādātajos darba uzdevumos. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas DPLP ir jāpilda, tam uztic saskaņā ar secīgiem administratīviem aktiem, ar ko apstiprina pārvaldības līgumus, ko DPLP un valsts noslēdz aptuveni reizi piecos gados. Šie līgumi pilnveido un papildina valsts pasta likumā paredzētos noteikumus.

(235) Katrs nākamais pārvaldības līgums ir atsevišķs pilnvarojuma akts, kas izklāsta sabiedrisko pakalpojumu izdevumus, kas ir jāpilda DPLP, nosaka pilnvarojuma termiņu un paredz parametrus, ar kuriem aprēķināt valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru. Pārvaldības līgumi nosaka darbības, ko ņem vērā, aprēķinot valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru.

(236) Atbalsta pasākumu saderību jāvērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo kompensāciju piešķīra, lai segtu izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Kompensācija ir saderīga, ja tā pārmērīgi nekompensē papildu izmaksas, kas DPLP rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas tam ir uzticēti saskaņā ar pārvaldības līgumiem (tostarp tā var radīt arī saprātīgu peļņu). Visa kompensācijas pārmaksa ir jāatmaksā.

(237) Kompensācijas pārmaksas novērtēšanas jomā ir VTNP, par kuriem pienākas kompensācija saskaņā ar secīgo pārvaldības līgumu noteikumiem.

(238) Ir svarīgi norādīt, ka secīgo pārvaldības līgumu noteikumos ir zināmas atšķirības. Līdz ar to kompensācijas pārmaksa jāaprēķina, pamatojoties uz katrā līgumā noteiktajiem īpašajiem parametriem.

(239) Pirmajā pārvaldības līgumā (1992.–1996. gads) VTNP kompensācija attiecas uz visiem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Pirmā pārvaldības līguma nosacījumi kompensāciju par dažādajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem neiedala atkarībā no tā, vai par šiem pakalpojumiem saskaņā ar minēto līgumu var vai nevar pieprasīt kompensāciju.

(240) Līdz ar to ir jāuzskata, ka šajā līgumā paredzētā kompensācija sedz papildu izmaksas, kas rodas, veicot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus kopumā, neatkarīgi no to veida. Tāpēc, aprēķinot iespējamo kompensācijas pārmaksu šajā periodā, ņem vērā visus minētajā periodā īstenotos sabiedrisko pakalpojumu pasākumus: vispārējo pasta pakalpojumu (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākums (VPSP)), preses izdevumu piegādi un citus uzdevumus, kas ir uzticēti DPLP.

(241) Pretēji pirmajam pārvaldības līgumam otrajā, trešajā un ceturtajā pārvaldības līgumā ir noteikti atsevišķi VTNP, kam paredz atbalstu. VTNP, par kuriem var pieprasīt kompensāciju, ir šādi: dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kā arī pārējie sabiedriskie pakalpojumi, kas uzskaitīti 33. apsvērumā. Noteikumi, ar ko pārvaldības līgumos paredz pakalpojumus, kam piešķir atbalstu, ir šādi: otrā pārvaldības līguma 7. pants, trešā pārvaldības līguma 15. pants un ceturtā pārvaldības līguma 12. un 13. pants.

(242) Turpretim vispārējam pasta pakalpojumam atbalstu paredz tikai pirmajā pārvaldības līgumā.

(243) Līdz ar to izmaksas un ienākumus, kas attiecas uz vispārējo pasta pakalpojumu, kompensācijas pārmaksas aprēķinā neņem vērā, ja vien pārmērīgie ienākumi nav radušies rezervētajā nozarē (62).

6.3.3.2. Kompensācijas pārmaksas aprēķins

(244) Ņemot vērā sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu atšķirības, kas ir minētas no 239. apsvēruma līdz 243. apsvērumam, iespējamo kompensācijas pārmaksu pirmajā pārvaldības līgumā aprēķina citādāk nekā turpmākajos trijos pārvaldības līgumos.

(245) Papildus tam, ka VTNP nostādnes paredz segt izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tās paredz arī saprātīgas peļņas normas kompensāciju (63).

(246) VTNP nostādņu 18. pants paredz, ka ar saprātīgu peļņu “saprot pašu kapitāla peļņas normu, kurā ņem vērā risku vai tā neesamību, kādu uzņēmumam var radīt dalībvalsts intervence, jo īpaši, ja tā piešķir ekskluzīvas vai īpašas tiesības. Šī norma parasti nedrīkst pārsniegt attiecīgās nozares vidējo normu pēdējo gadu laikā. Nozarēs, kurās nav uzņēmumu, ko salīdzināt ar uzņēmumu, kam uzticēts sniegt pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, salīdzinājumu var veikt ar uzņēmumiem, kas atrodas citās dalībvalstīs, vai, ja vajadzīgs, darbojas citās nozarēs, ar noteikumu, ka tiek ņemta vērā katras nozares īpašā specifika. Nosakot, kas ir saprātīga peļņa, dalībvalstis var ieviest veicināšanas kritērijus, kas citstarp saistīti ar sniegtā pakalpojuma kvalitāti un ieguvumiem attiecībā uz ražošanas efektivitāti.”

(247) Līdz ar to, nosakot piemērotu saprātīgas peļņas normu, jāņem vērā dažādi parametri, proti, attiecīgās nozares vidējā norma, ar uzņēmuma darbību saistītais risks un, ja vajadzīgs, veicināšanas kritēriji, kas attiecas uz konkrēto uzņēmumu.

(248) Nosakot saprātīgas peļņas normu, Komisija balstījās vairākos ekspertu pētījumos, kas sīkāk izklāstīti turpmāk tekstā. Ņemot vērā pētījumus un katra pārvaldības līguma riska līmeni, Komisija attiecībā uz katru no četriem DPLP pārvaldības līgumiem noteica vairākas saprātīgas peļņas normas, kas, no vienas puses, attiecās uz pasta sūtījumu piegādi, un, no otras puses,– uz preses izdevumu piegādi. Pētījumus vieno tas, ka tajos mēģina noteikt tādu uzņēmumu grupas, kas darbības un riska profila ziņā būtu pietiekami līdzīgi attiecīgajam vēsturiskajam pasta operatoram, un tas, ka tajos minētajam operatoram mēģina noteikt peļņas robežlīmeni, pamatojoties uz šajos līdzīgajos uzņēmumos novēroto peļņas līmeni.

(249) Attiecībā uz risku Komisija vēlas uzsvērt, ka pārbaudē apskatītajā laika posmā vairums DPLP īstenoto darbību saskārās ar niecīgu konkurenci vai ar konkurenci nesaskārās vispār, jo uzņēmums darbojās juridiski aizsargāta monopola apstākļos (tas attiecas uz vairumu pasta sūtījumu piegādes pakalpojumu) un atradās dominējošā stāvoklī, proti, tam piederēja ļoti lielas tirgus daļas, kā arī pastāvēja šķēršļi konkurentu iekļūšanai tirgū, jo tika subsidētas cenas, kas nesedz izmaksas (piemēram, attiecībā uz preses izdevumu piegādi). Komisija uzskata, ka šis aspekts ir jāņem vērā visos salīdzinošajos pētījumos, kuros apskata uzņēmumus, kam, sniedzot DPLP pakalpojumiem līdzīgus pakalpojumus, tomēr bija jādarbojas konkurences apstākļos.

(250) Turklāt vēsturiskā pasta operatora darbības riska līmenis galvenokārt ir atkarīgs no valsts iestāžu ieviestā regulēšanas mehānisma parametriem.

(251) Komisija uzskata, ka attiecībā uz pasta sūtījumu piegādi, kas ir nozare, kurā DPLP vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu galvenokārt finansē ar pastmarku cenām (64), risks ievērojami atšķiras atkarībā no tā, vai regulētājiestāde pastmarku cenas salīdzinoši bieži (piemēram, katra gada sākumā vai tad, kad tas ir nepieciešams) pielāgo tā, lai pastāvīgi nosegtu vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma tīrās izmaksas, vai pastmarku cenas (65) saskaņā ar ilgtermiņa līgumu (66) nosaka uz ilgāku laika posmu (piemēram, četriem vai pieciem gadiem). Pirmā cenu regulēšanas veida riska līmenis attiecīgajam uzņēmumam ir diezgan zems, jo saskaņā ar to pastmarku cenas samērā bieži pielāgo tā, lai ieņēmumi un izmaksas būtu pastāvīgā līdzsvarā. Šis regulēšanas veids uzņēmuma peļņas normu aizsargā pret turpmākās situācijas nenoteiktību. Otrais cenu regulēšanas veids ir riskantāks, jo tādā gadījumā operators ilgā laika posmā ir atkarīgs no izmaksu un ieņēmumu svārstību sekām.

(252) Tas pats attiecas uz preses izdevumu piegādi (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu sedz ar finansiālām kompensācijām), proti, riska pakāpe atšķiras atkarībā no tā, vai kompensācija attiecas uz faktiskajām tīrajām izmaksām (reālās tīrās izmaksas) vai tīrajām izmaksām, ko prognozē ilgākā laika posmā. Tādējādi kompensācija, ko izmaksā kā standarta summu, lai segtu ilgākā laika posmā paredzamās tīrās izmaksas, operatoru pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām. Šādā gadījumā operatoram ir lielāks risks nekā tad, ja tam izmaksā kompensāciju pilnā apmērā saskaņā ar izmaksām un ieņēmumiem, ko nosaka a posteriori.

(253) Ja nolīgums starp operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ietver zināmu risku, piemēram, tādēļ, kas tas vēsturisko operatoru pakļauj ievērojamām ieņēmumu un izmaksu svārstībām, saprātīgajai peļņai, uz ko vēsturiskajam operatoram ir tiesības, jābūt proporcionālai riska līmenim. Turpretim, ja nolīgums starp vēsturisko operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ievērojamu risku neietver, arī atļautajai saprātīgajai peļņai jābūt pieticīgai.

(254) Komisija turklāt atzīmē, ka uzņēmuma riska līmenis un to kompensāciju apjoms, ko tam ir tiesības saņemt ražīguma palielināšanas nolūkos, ir cieši saistīti. Līdz ar to valsts iestādes var savlaicīgi noteikt konkrētu kompensācijas apjomu, kas ir pielāgots un atbilstīgs ražīguma pieaugumam, ko uzņēmumam normālos apstākļos vajadzētu sasniegt visā pilnvarojuma periodā. Tas, ka saskaņā ar līgumu uzņēmumu pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām, šo uzņēmumu stimulē kļūt ražīgākam un rentablākam. Līdztekus tas tiek pakļauts lielākam riskam. Tādējādi risks un stimuls kļūt ražīgākam zināmā mērā nav nošķirami. Tāpat tas, ka maksimālo cenu a priori nosaka uz ilgāku laika periodu, attiecīgo uzņēmumu parasti vairāk stimulē uzlabot ražīgumu, taču tas šim uzņēmumam ir arī riskantāk.

(255) Izskatot jautājumu par DPLP saprātīgas peļņas normu, Komisija pamatojas uz vairākiem ekspertu pētījumiem:

(256) WIK pētījums: lietā C 36/07, kas ir valsts atbalsta procedūra par labu Vācijas pasta operatoram Deutsche Post AG (turpmāk tekstā – “DP”), Komisija lūdza WIK Consult veikt pētījumu par vēsturiskajiem pasta operatoriem piemērojamo saprātīgas peļņas normu (67) (turpmāk tekstā – “WIK pētījums”). WIK pētījuma būtiskos aspektus Beļģijai nosūtīja 2010. gada 25. martā un 2011. gada 7. februārī. Komisija Beļģijas piezīmes par WIK pētījumu saņēma 2010. gada 23. aprīlī un 2011. gada 1. martā.

(257) Deloitte pētījums: 2010. gada 23. aprīlī Komisija saņēma konsultāciju sabiedrības Deloitte pētījumu (68) (turpmāk tekstā – “Deloitte pētījums”), kurā tā sniedz vērtējumu par saprātīgas peļņas normu, kas jāpiemēro DP vispārējiem pakalpojumiem. Šo pētījumu Beļģijai nosūtīja 2011. gada 9. decembrī. Komisija Beļģijas piezīmes par Deloitte pētījumu saņēma 2011. gada 26. decembrī.

(258) CRA pētījums: 2011. gada 1. martā Beļģija iesniedza Charles River Associates pētījumu (69), ar ko apstrīd WIK pētījumu (turpmāk tekstā – “CRA”).

(259) Šajā pētījumā WIK nosaka DP saprātīgās peļņas normu. Faktiski WIK analizē DP