PIELIKUMS

VIENOTAIS DOKUMENTS

“ISTRA”

ES Nr.: HR-PDO-0005-01358 – 30.7.2015.

ACVN ( X ) AĢIN ( )

1. Nosaukums vai nosaukumi

“Istra”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Horvātija

Slovēnija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.5. grupa. Eļļas un tauki (sviests, margarīns, eļļa u. c.).

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

“Istra” ir neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, ko iegūst tieši no olīvkoka (Olea europaea L.) augļiem tikai ar mehāniskiem paņēmieniem.

Tirgū laistam produktam jābūt šādām fizikāli ķīmiskām un organoleptiskām īpašībām:

— brīvo taukskābju saturs, ko izsaka kā oleīnskābes saturu: ≤ 0,4 %,

— peroksīda skaitlis: ≤ 12 mekv. O2/k,

— K232: ≤ 2,25,

— K270: ≤ 0,20,

— Delta-K: ≤ 0,01,

— aromāts: vidēji līdz ļoti izteikts svaigu olīvu, augļu, dārzeņu vai citu zaļo augu daļu, piemēram, zaļu lapu, zaļas zāles utt., aromāts (augļu garšas mediāna uz nepārtrauktas lineāras skalas > 3,0),

— garša: garšo pēc veselīgām un svaigām olīvām, un rūgtuma un asuma intensitāte ir šāda: — rūgtums: viegli, vidēji vai ļoti izteikts (mediāna uz nepārtrauktas lineāras skalas ≥ 2,0), — asums: viegli, vidēji vai ļoti izteikts (mediāna uz nepārtrauktas lineāras skalas ≥ 2,0).

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

“Istra” olīveļļas ražošanā var izmantot šādas olīvu šķirnes: “Buga” (sinonīms: “Črna”), “Buža”, “Črnica”, “Drobnica”, “Istarska belica” (sinonīmi: “Istrska belica”, “Istarska bjelica”, “Bianchera”), “Karbonaca”, “Mata”, “Plominka”, “Puntoža”, “Rošinjola”, “Štorta”, “Žižolera”, “Frantoio”, “Leccino”, “Maurino”, “Moraiolo”, “Pendolino” un “Picholine”. Noteiktā “Istra” daudzumā vismaz 80 % eļļas jābūt iegūtiem no vienas vai vairāku iepriekš minēto šķirņu olīvām.

Vienšķirnes eļļās vismaz 80 % eļļas jābūt iegūtiem no vienas šķirnes olīvām.

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visi “Istra” olīveļļas ražošanas procesa posmi, sākot no olīvu audzēšanas līdz to pārstrādei, jāīsteno 4. punktā norādītajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

Lai saglabātu eļļas īpašības un kvalitāti, tā jāiepako 4. punktā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā. Ja eļļu iepako ražošanas apgabalā, sarūk produkta kvalitātes samazināšanās risks, ko rada transportēšana un vairākkārtēja pārliešana, kuru laikā eļļu var ietekmēt temperatūras maiņas, atmosfēras skābeklis un gaisma. Turklāt, ja iepakošana ir atļauta tikai ražošanas apgabalā, attiecīgās pārbaudes iestādes var veikt atbilstības pārbaudes, klātesot ieinteresētajiem ražotājiem, kas parasti eļļu iepilda pudelēs paši. Atbilstības sertifikāts un tiesības izmantot cilmes vietas nosaukumu šiem ražotājiem ir ļoti svarīgi, jo tie palielina pircēju uzticību, rada konkurences priekšrocības un galu galā palielina peļņu.

Ja eļļu iepako ražošanas apgabalā, tiek būtiski atvieglota tās izsekojamība un kvalitātes kontrole, ko būtu grūti veikt ārpus ražošanas apgabala.

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Lauku saimniecību vai olīvu audžu atrašanās vietu nosaukumus var norādīt pēc nosaukuma “Istra” ACVN tikai tad, ja produkts ražots tikai un vienīgi no olīvām, kas audzētas attiecīgajā lauku saimniecībā, t. i., olīvu audzēs, kas norādītas etiķetē.

Var norādīt arī eļļas ražošanā izmantotās šķirnes, bet tikai tad, ja tam ir dokumentāri pierādījumi. Vienšķirnes eļļām var norādīt oficiālos šķirņu nosaukumus, kas uzskaitīti 3.3. punktā.

Laižot produktu tirgū, neatkarīgi no iepakojuma nosaukumam “Istra” jābūt skaidri atšķiramam no citiem uzrakstiem, pateicoties burtu izmēram, veidam un krāsai (burtrakstam).

Etiķetē jānorāda arī ražas novākšanas gads.

Tirgū laistam produktam uz katra iepakojuma jābūt uzlīmētam marķējumam, uz kura attēlots kopīgais simbols un unikāls iepakojuma numurs. Visiem “Istra” ACVN lietotājiem, kas laiž produktu tirgū saskaņā ar tā specifikāciju, ir tiesības izmantot minēto marķējumu ar vienādiem noteikumiem.

Ir divi kopīgā simbola varianti: Horvātijas un Slovēnijas variants. Kopīgo simbolu veido stateniski novietota stilizēta olīva tumšā aplī. No augļa vidusdaļas šķietami izplūst eļļas lāse. Zem eļļas lāses ir uzraksts “ISTRA”, kas rakstīts ar lielajiem burtiem. Virs uzraksta “ISTRA” burta “A” Horvātijas variantā ir burti “ZOI”, bet Slovēnijas variantā ir burti “ZOP”, kas abi rakstīti ar mazākiem burtiem.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

“Istra” ražošanas apgabalu veido Istras pussalas daļa.

“Istra” ražošanas ģeogrāfiskais apgabals sākas Port Preluk, tieši uz ziemeļiem no Preluk kempinga, pie robežas starp Rijeka pilsētu un Opatija. Robeža stiepjas gar Rijeka-Opatija robežu, ap kempingu, līdz Opatija, Matulji un Kastava robežu krustpunktam ziemeļos. Tā šķērso Baredi, stiepjas līdz dzelzceļa līnijai pie Matulji, Kastav un Rijeka robežu krustpunkta. Tad tā stiepjas gar dzelzceļa līniju Rijeka virzienā, gar robežu starp Kastav un Rijeka. Uz austrumiem no Vrata Jadrana autoceļa pakalpojumu sniegšanas zonas robeža pagriežas uz ziemeļiem, šķērsojot Bačići un Murini ciemus, un turpinās tieši uz austrumiem no Tuhtani, līdz Rijeka-Viškovo-Kastav robežu krustpunktam. Tā turpinās gar Viškovo-Kastav robežu, šķērsojot Duževo (trigonometriskais punkts 281), līdz sasniedz Kastav-Viškovo ceļu pie Ranjevac, kur tā īsu attālumu stiepjas gar ceļu uz Viškovo, pirms pagriežas uz ziemeļiem, stiepjas gar robežu starp Jardasi un Kosi ciemu un sasniedz Viškovo-Kastav-Klana robežu krustpunktu austrumos no Sohi (trigonometriskais punkts 452). Tad tā pagriežas uz rietumiem un tad uz dienvidrietumiem, šķērsojot Sohi, stiepjoties starp Prkačine un Plas, un sasniedzot Majevi kalnu (411 m) pie Kastav-Matulji-Klana robežu krustpunkta. Robeža turpinās ziemeļu virzienā, gar Matulji rajona robežu līdz Stanić kalna (465 m) pakājei, kur tā nedaudz novirzās uz rietumiem, pirms pagriežas atpakaļ uz ziemeļiem, austrumos apiet Mučići ciemu, šķērso Kapužnjak, austrumos apiet Ružići ciemu un Vela Rebra kalnu (446 m), tad šķērso Pišćevati Breg, Turinski Dol, Raspravica, Popenac, stiepjas pāri virsotnei 738 m augstumā un šķērso Liskovac, pirms sasniedz Visoč kalnu (756 m). Pie Visoč kalna robeža pagriežas uz rietumiem, apiet Klanac ziemeļu daļu, stiepjas pāri trigonometriskajam punktam 547, punktam, kas atrodas 657 m augstumā, ziemeļos apiet Rupa pilsētu, šķērsojot Lešćina līdz trigonometriskajam punktam 447, kur tā pagriežas uz ziemeļiem. Tad tā stiepjas uz rietumiem no Gradina kalna (562 m), gar dzelzceļa līniju līdz trigonometriskajam punktam 519 pie Velika Reber, pēc kura tā vispirms pagriežas uz rietumiem un tad uz dienvidiem, šķērso Barišča, Kališča (trigonometriskais punkts 602), lejup līdz Buričine. Pie Buričine kalna robeža pagriežas uz rietumiem, šķērsojot Kovnica kalnu (901 m), stiepjoties starp Jankovac un Osik kalnu, pāri Surinova Glavica un Strahovica kalnam (771 m). Tad tā stiepjas dienvidos no Ravni Kot pāri Ribnik kalnam (1 023 m) un trigonometriskajam punktam 1 028,5, kur tā pagriežas uz ziemeļrietumiem, šķērsojot Vinćarija un sasniedzot Glavičorka dienvidos (trigonometriskais punkts 1083). Pēc tam tā mazliet pagriežas uz rietumiem un atkal uz ziemeļrietumiem līdz Lipica, turpinoties dienvidrietumos no trigonometriskajiem punktiem 979 (Lipica) un 953 (Mala Plešivica), tālāk uz ziemeļrietumiem līdz Mala Vrata (trigonometriskais punkts 695). Pie Mala Vrata robeža pagriežas uz rietumiem līdz Jelovščina, gar Mali Grižan kalnu (trigonometriskais punkts 851) uz dienvidrietumiem, tad pagriežas uz dienvidaustrumiem, apejot ziemeļrietumos Blažinov kalnu, kur tā novirzās rietumu virzienā un turpinājumā apiet ziemeļos Stružnjak (781 m) un Gnojina (776 m), un tad stiepjas uz dienvidrietumiem līdz Jelovica-Podgorje ceļam. Tad tā stiepjas gar ceļu ziemeļrietumu virzienā, šķērsojot Podgorje, Praproče un Črnotiče, līdz nonāk tieši dienvidos no Gaber kalna (447 m). No turienes robeža turpina stiepties uz ziemeļiem, šķērsojot Kastelec līdz Socerb pilsētai, pāri trigonometriskajam punktam 447, līdz tā sasniedz Slovēnijas-Itālijas robežu.

Visbeidzot robeža stiepjas gar starptautisko robežu rietumu virzienā līdz San Bartolomeo un tad stiepjas gar krasta līniju uz dienvidaustrumiem, atgriežoties Port Preluk sākumpunktā.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Istras reģionu pēc ģeoloģiskām, topogrāfiskām un zināmā mērā arī klimata īpatnībām veido četras atsevišķas daļas: neliela, kalnaina mala pussalas ziemeļos un ziemeļaustrumos, ziemeļrietumu piekrastes daļa, kas sastāv no karbonātiskā fliša, kalnaina centrālā daļā ar fliša nogulām un kaļķakmens plakankalne gar dienvidu un rietumu krastu. Olīvu audzēšanas ziņā nozīmīgākā ir ziemeļrietumu, rietumu, dienvidu un centrālā daļa, kur valda Vidusjūras klimats. Lai gan Istras pussala atrodas olīvu audzēšanai piemērotās ģeogrāfiskā platuma joslas malā, apveida un izvietojuma dēļ tajā ir maigāks klimats salīdzinājumā ar citām tajos pašos platuma grādos esošām teritorijām. Istras dienvidu daļā klimatam ir Eiropas Vidusjūras klimata iezīmes, to spēcīgi ietekmē jūra un tajā ir izteikta sausā sezona vasarā, gada vidējā temperatūra ir aptuveni 16 °C, un kopējais gada nokrišņu daudzums ir aptuveni 820 mm. Rietumu un ziemeļrietumu apgabaliem ir raksturīgs subvidusjūras klimats, bet tajos sausā sezona vasarā nav tik izteikta, gada vidējā temperatūra ir aptuveni 14 °C un kopējais gada nokrišņu daudzums ir aptuveni 1 000 mm.

Tas, ka Istras augsne un klimats ir labvēlīgi olīvu audzēšanai, tika atzīts jau Senās Romas laikā. Tātad jau 2 000 vai vairāk gadus olīvas un olīveļļa ir bijušas ne vien svarīga ekonomikas sastāvdaļa, bet arī unikāls Istras produkts. Uz dažām atrastajām amforām ir uzraksti “Olei Hisrici” (Istras eļļa) un “Olei flos” (pirmā spieduma eļļa), kas liecina, ka pat tajā laikā izmantoja īpašus apzīmējumus kvalitatīvai eļļai. Istras olīveļļu pa tirdzniecības ceļiem transportēja uz Ziemeļitāliju, Noriku un Panoniju.

20. gs. otrajā pusē olīvu audzēšana Istrā sāka attīstīties straujāk. Ar zinātnisku un profesionālu iestāžu palīdzību tika iestādītas jaunas olīvkoku audzes, paplašināts to klāsts un ieviestas jaunas olīvu audzēšanas un pārstrādes metodes. Senā olīvu audzēšanas tradīcija un jaunu tendenču rašanās laika gaitā noveda pie tā, ka Istras olīvu audzētāji un pārstrādātāji aizvien vairāk specializējās. Neremdināmas zinātkāres un sacensību gara dzīti un tiekdamies izgudrot ko jaunu, tie drīz vien izmantoja jaunas iespējas pilnveidot no paaudzes paaudzē nodotās zināšanas un prasmes.

Produkta specifika

Olīveļļa “Istra” ir izslavēta ar savu augsto kvalitāti un organoleptiskajām īpašībām, ar ko tā atšķiras no citām eļļām un kas radušās vairāku faktoru ietekmē. Eļļai ir mērens līdz intensīvs svaigu olīvu aromāts, ko bieži papildina dažādas intensitātes augļu, dārzeņu vai zaļo augu daļu (piem., zaļu lapu, zaļas zāles utt.) smarža. “Istra” olīveļļas garša ir patīkama, tā garšo pēc veselīgām, svaigām olīvām un parasti ir mēreni rūgta un asa.

“Istra” ir bagāta ar C6 un C5 gaistošajām vielām, kas rada tai piemītošo zaļo augu daļu aromātu, rūgtumu un asumu. Tomēr “Istra” rūgtums un asums nav saistīti tikai ar gaistošo vielu augsto saturu, bet arī ar fenolisko vielu augsto īpatsvaru – tās ne vien pastiprina eļļas organoleptiskās īpašības, bet arī labvēlīgi ietekmē tās uzturvērtību un stabilitāti, padarot to noturīgu pret oksidēšanos.

Turklāt gadu gaitā veiktajos pētījumos par Istras neapstrādāto augstākā labuma olīveļļu ir zinātniski pierādīta tās uzturvērtība un apstiprināts, ka tajā ir ne vien daudz fenolisko vielu, bet arī augsts oleīnskābes saturs. “Istra” vidēji ir augsts oleīnskābes saturs (visbiežāk lielāks par 74 %), bet linolēnskābes īpatsvars ir mazāks par 10 %. Šis īpašais “Istra” ķīmiskais sastāvs, t. i., augstā oleīnskābes proporcija attiecībā pret linolēnskābi (> 7), savienojumā ar augstu fenolu saturu uzlabo tās noturību pret oksidēšanos.

Vēl viena “Istra” īpatnība ir tās ļoti zemais brīvo taukskābju saturs un zemais peroksīda skaitlis.

Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produktu

Tā kā Istras pussala atrodas pie pašas olīvu audzēšanas reģiona ziemeļu robežas, varētu šķist, ka tajā valdošie apstākļi nav labvēlīgi olīvu audzēšanai. Tomēr Istra jau kopš romiešu laikiem ir atzīta par ideālu vietu olīvu audzēšanai un augstas kvalitātes olīveļļas iegūšanai. To acīmredzami pierāda plašais šeit audzēto olīvu šķirņu klāsts. Tas, ka “Istra” vienmēr atbilst 3.2. punktā minētajiem organoleptiskajiem un ķīmiskajiem kritērijiem neatkarīgi no tā, kādu šķirņu olīvas tajā izmantotas, norāda, ka Istras pussalā valdošie augsnes un klimatiskie apstākļi ļoti ietekmē šeit audzēto olīvu kvalitāti un īpašības un eļļas ķīmiskās un organoleptiskās īpašības.

Svarīgākais, ko dod īpašie Istras klimata apstākļi, ir lielais mononepiesātinātās oleīnskābes īpatsvars “Istra” eļļā salīdzinājumā ar pārējām tajā sastopamajām taukskābēm. Tā iemesls ir tas, ka olīvkoki pielāgojas vēsākam klimatam un ražo vairāk oleīnskābes (Pannelli et al., 1993, Koprivnjak, O., Vrhovnik, I., Hladnik, T., Prgomet, Ž., Hlevnjak, B., un Majetić Germek, V., “Obilježja prehrambene vrijednosti djevičanskih maslinovih ulja sorti Buža, Istarska bjelica, Leccino i Rosulja”, Hrvatski časopis za prehrambenu tehnologiju, biotehnologiju i nutricionizam, Nr. 7, 2012., 174. lpp.).

“Istra” eļļā esošām gaistošām vielām, kuras rada zaļo augu aromātu un no kurām dažas pat izraisa eļļas rūgtumu un asumu, ir bagātīgs ķīmiskais sastāvs, ko ietekmē ne vien minēto olīvu klāsts un klimata apstākļi, bet arī olīvu audzētāju izmantotie ražošanas procesi, t. i., olīvu novākšana, tiklīdz tās tikko nogatavojušās, un labas prakses piemērošana augļu uzglabāšanā un pārstrādē un eļļas uzglabāšanā. Tātad vietējo olīvu audzētāju un pārstrādātāju uzkrātajai un paaudžu paaudzēs pilnveidotajai lietpratībai un prasmēm olīvu audzēšanā, eļļas pagatavošanā un uzglabāšanā ir ļoti liela nozīme produkta kvalitātes nodrošināšanā.

Agrīni novācot augļus, kad tie vēl ir zaļi vai raibi un cieti, tiek ļoti ietekmētas eļļas īpašības. Šī ir Istras olīvu audzētāju pamata ražošanas prakse. Ja augļus novāc agrīni, tie ne vien netiek pakļauti zemai temperatūrai, kuras ietekmē augļi var sasalt, bet arī nepiedzīvo olīvu mušu otrās un trešās paaudzes uzlidojumu, kas varētu ievērojami samazināt eļļas kvalitāti. Turklāt ir zināms, ka agrīna novākšana tieši uzlabo “Istra” ķīmiskās kvalitātes rādītājus un garšas un aromāta īpatnības; tā nodrošina zemu brīvo taukskābju saturu, mazu peroksīda skaitli un mazu K skaitli, kā arī spēcīgas pozitīvas organoleptiskās garšas un smaržas īpašības (Brkić Bubola, K., Koprivnjak, O., Sladonja, B., Škevin, D., Belobrajić, I., “Chemical and sensorial changes of Croatian monovarietal olive oils during ripening”, European Journal of Lipid Science and Technology, Nr. 114, 2012., 1400. lpp.).

Iepriekš minēto dažādo vietējo dabas un cilvēcisko faktoru mijiedarbība piešķir ar aizsargāto cilmes vietas nosaukumu “Istra” apzīmētajam produktam tā atšķirīgās īpašības, t. i., patīkamo garšu un līdzsvaru starp olīvu asumu, rūgtumu un augļainumu.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

http://www.mps.hr/datastore/filestore/87/2017-03-29_-_ZOI_Istra_2017_03_08.pdf

http://www.mkgp.gov.si/fileadmin/mkgp.gov.si/pageuploads/podrocja/Kmetijstvo/zascita_kmetijskih_pridelkov_zivil/ZOI_Istra_2017.pdf