ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 319/1

KOMISIJAS ATZINUMS

(2010. gada 23. novembris)

par plānu mainīt to radioaktīvo atkritumu apglabāšanu, kas rodas no Comurhex II konversijas kompleksa, kas atrodas Malvési, Francijā, saskaņā ar Euratom līguma 37. pantu

(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)

2010/C 319/01

Eiropas Komisija 2010. gada 11. maijā saskaņā ar Euratom līguma 37. pantu no Francijas valdības saņēma vispārīgus datus par plānu mainīt to radioaktīvo atkritumu apglabāšanu, kas rodas no Comurhex II konversijas kompleksa Malvési.

Pamatojoties uz šiem datiem un papildu informāciju, kuru Komisija pieprasīja 2010. gada 8. jūnijā un Francijas iestādes sniedza 2010. gada 29. jūlijā, un apspriedusies ar ekspertu grupu, Komisija ir pieņēmusi šādu atzinumu:

1) attālums starp kompleksu un tuvāko punktu kādas citas dalībvalsts teritorijā, šajā gadījumā Spānijā, ir aptuveni 80 km. Nākamā tuvākā dalībvalsts ir Itālija, un attālums no kompleksa līdz tai ir aptuveni 340 km;

2) normālos ekspluatācijas apstākļos šķidrās un gāzveida izplūdes neradīs kaitīgu ietekmi uz citas dalībvalsts iedzīvotāju veselību;

3) cietos radioaktīvos atkritumus līdz to pārvietošanai uz licencētām attīrīšanas vai apglabāšanas iekārtām, kas atrodas Francijā, novieto pagaidu glabāšanai uz vietas objektā;

4) ja vispārīgajos datos izvērtēto veidu un apjoma avāriju gadījumos notiktu neplānotas radioaktīvas noplūdes, jonizējošā starojuma devas, kas skartu citu dalībvalsti, nevarētu apdraudēt attiecīgās dalībvalsts iedzīvotāju veselību.

Visbeidzot, Komisija uzskata, ka, īstenojot plānu mainīt jebkura veida radioaktīvo atkritumu apglabāšanu, kas rodas no Comurhex II konversijas kompleksa Malvési, Francijā, nedz normālos ekspluatācijas apstākļos, nedz notiekot avārijai, kuras veids un mērogs ir ņemts vērā vispārīgajos datos, netiks izraisīts citas dalībvalsts ūdens, augsnes vai gaisa radioaktīvais piesārņojums.
(7)

Vidējā termiņa budžeta stratēģijas galvenais mērķis ir pārmērīgā budžeta deficīta novēršana līdz 2013. gadam, fiskālo pasākumu apjomam laikposmā no 2011. gada līdz 2013. gadam sasniedzot vidēji gandrīz 0,75 % no IKP gadā, kas atbilst Padomes 2009. gada 2. decembra ieteikumam saskaņā ar 126. panta 7. punktu. Programmā prognozēts, ka no 2011. gada valsts kopbudžeta bilance uzlabosies. Paredzams, ka nominālajā izteiksmē konsolidācija 2011. un 2012. gadā notiks vienādā apmērā –aptuveni 1 procentu punkts gadā, kam 2013. gadā sekos mazāka korekcija apmēram 0,5 procentu punktu apmērā. Paredzētās korekcijas pamatā ir tehniskais pieņēmums par izdevumu virzītu konsolidāciju federālajā līmenī (ierobežojumus vienādi sadalot visās izdevumu kategorijās, izņemot procentu maksājumus un pārvedumus citiem valsts pārvaldes līmeņiem un uz ārvalstīm). Šis tehniskais pieņēmums ir saistīts ar konsolidācijas prasībām, kas izriet no jaunajiem valsts budžeta noteikumiem. Prognozēts, ka gaidāmo konsolidāciju galvenokārt nodrošinās federālā valdība (laikposmā no 2011. gada līdz 2013. gadam – aptuveni 2 % no IKP) un mazākā mērā – federālās zemes (aptuveni 0,5 % no IKP). Strukturālajā izteiksmē (veicot pārrēķinu atbilstīgi kopīgi saskaņotai metodoloģijai) prognozēts, ka deficīts samazināsies par aptuveni 0,5 % no IKP 2011. gadā, aptuveni 1 % no IKP 2012. gadā un aptuveni 0,75 % no IKP 2013. gadā. Ņemot vērā parāda līmeņa kāpumu un procentu maksājumu pieaugumu, tuvojoties programmas laikposma beigām, primārajai bilancei jāuzlabojas straujāk par kopējo deficītu. Vācijas vidējā termiņa mērķis ir panākt to, ka valsts budžets strukturālajā izteiksmē ir tuvu līdzsvaram. Saskaņā ar programmu tas nozīmē, ka vidējā termiņa mērķis (VTM) ir – 0,5 % no IKP. Ņemot vērā jaunākās prognozes un parāda līmeni, VTM atspoguļo pakta mērķus. Tomēr atjauninātā stabilitātes programma neparedz VTM sasniegšanu programmas laikposmā.
(6)

Programmā paredzēts, ka pamatdeficīts pakāpeniski palielināsies no 2009. gada mērķvērtības 0,8 % no IKP līdz 2,2 % 2012. gadā. Arī primārais pārpalikums samazināsies no 1,5 % no IKP 2009. gadā līdz 0,2 % 2011. gadā un 2012. gadā kļūs par deficītu 0,2 % apmērā. Strukturālais deficīts palielināsies no 0,75 % no IKP 2009. gadā līdz aptuveni 2 % no IKP 2012. gadā, ņemot vērā prognozēto straujo izaugsmi. Pamatojoties uz kopīgi apstiprināto metodiku, strukturālā bilance norāda uz ievērojamu novirzīšanos no VTM, kas definēts kā līdzsvarots budžets strukturālā izteiksmē, no 2009. gada un turpmāk. Prognozētā fiskālā deficīta palielināšanās galvenokārt skaidrojama ar kārtējo primāro izdevumu palielinājumu, jo īpaši sociālajiem maksājumiem, algām un citiem izdevumiem. Prognozē, ka valsts kopējais parāds, kas 2008. gadā lēsts 49,3 % apmērā, 2012. gadā samazināsies līdz 44,2 % no IKP, pateicoties noturīgam, lai gan strauji rūkošam primārajam pārpalikumam.
(5)

Atjauninātajā programmā kopējo budžeta pārpalikumu 2009. gadam ir paredzēts samazināt par 1,7 procenta punktiem līdz 1,1 % no IKP, kas pielīdzinās prognozei par 1,3 % deficītu no IKP Komisijas dienestu starpposma prognozē. 2009. gada mērķis atjauninātajā programmā ietver fiskālos stimulēšanas pasākumus, kas ietverti 2009. gada budžeta projektā un veido apmēram 1 % no IKP, un kuri izpaužas galvenokārt kā ienākuma nodokļa un sociālo iemaksu samazinājums. Paredzētā automātisko stabilizētāju ietekme uz valsts budžeta bilanci ir pārpalikuma samazinājums par 0,6 % no IKP. Tiek plānots, ka fiskālā nostādne 2009. gadā ekspansīvi mainīsies, strukturālajai bilancei samazinoties par apmēram 1 procenta punktu no IKP. Relatīvi lielāks strukturālās bilances samazinājums, ko Komisija prognozēja par apmēram 2 procenta punktiem no IKP, ir galvenokārt saistīts ar pasākumiem, par kuriem tika paziņots pēc konverģences programmas pieņemšanas, un nodokļu ieņēmumu zaudējumiem.
(5)

Salīdzinot ar vispārējo mērķi nodrošināt fiskālo ilgtspēju, budžeta stratēģijas galvenais mērķis ir saglabāt lielu, kaut arī strauji samazinošos pārpalikumus (3,8 % no IKP 2007. gadā līdz 3,0 % 2008. gadā un turpmāk līdz 1,2 % 2010. gadā (6)), atslābstot cikliskiem apstākļiem. Vidēja termiņa mērķis (VTM) budžeta stāvoklim ir koriģēts, to palielinot (7) par 0,25 procentu punktiem no IKP līdz strukturālajam pārpalikumam (t.i., cikliski koriģēti pārpalikumi, atskaitot vienreizējus un citus pagaidu pasākumus) starp 0,75 % un 1,75 % no IKP. Visā programmas laikā VTM būs pilnīgi ievērots. Virzība attiecībā uz nominālo pārpalikumu kopumā neatšķiras no iepriekšējā programmas atjauninājuma, pat ja, salīdzinot kopumā ar makroekonomisko situāciju, ir lielāks pārpalikums. Stratēģija balstās uz to, lai pastāvīgi piemērotu nodokļu iesaldēšanu (8), ierobežotu izdevumus un paredzētu citus nodokļu samazinājumus. Izdevumu samazinājumu paredzēts panākt, nosakot katru gadu limitu faktiskajam valsts patēriņa izdevumu pieaugumam (pakāpeniski samazinās no 1,75 % 2008. gadā līdz 1 % 2009.–2010. gadā) un maksimālo summu nominālajiem valsts patēriņa izdevumiem 26,5 % apmērā no cikliski koriģētā IKP ap 2015. gadu. Strukturālā bilance, kas aprēķināta saskaņā ar kopīgi apstiprināto metodiku, ir kopumā paliek nemainīga 3,5 % no IKP 2007.–2008. gadā un samazinās līdz 2,5 % 2009.-2010. gadā (9). Programmā norādīti mazāki pārpalikumi ap 2015. gadu, jo gaidāms, ka novecošanās ietekme tad jau būs jūtama un ienākumu avoti saistībā ar Ziemeļjūru mazināsies.
(4)

Budžeta stratēģijas mērķis ir programmas laikposmā līdz 2010. gadam saglabāt strukturālos pārpalikumus (t.i. cikliski koriģētos pārpalikumus, atskaitot vienreizējus pasākumus un citus pagaidu faktorus, kā piemēram, īpašus svārstīgos ienākumus) vidēji no 0,5 % līdz 1,5 % no IKP, kas nozīmē ievērojami samazināt vispārējās valdības parāda attiecību, lai nodrošinātu fiskālo ilgtspējību ilgtermiņā. Stratēģijas pamatā ir ierobežot izdevumus (reālā valsts patēriņa izdevumu ikgadējais pieaugums laikposmā no 2007. līdz 2010. gadam ir ierobežots līdz vidēji apmēram 1 %, salīdzinot ar 0,5 % iepriekšējā atjauninājumā), saglabāt 2001. gadā ieviesto nodokļu iesaldēšanu, kā arī noteiktās reformas, lai stiprinātu darbaspēka pieejamību un nodarbinātību. Atjauninājumā paredzēts, ka pārpalikums nedaudz samazināsies no 3,1 % no IKP 2006. gadā līdz 2,8 % 2007. gadā un turpinās samazināties līdz 1,2 % 2010. gadā (no 4,7 % 2006. gadā līdz 1,8 % 2010. gadā attiecībā uz primāro pārpalikumu). Samazināšanās no 2008. gada atspoguļo ļoti piesardzīgus pieņēmumus par IKP pieaugumu. Salīdzinājumā ar iepriekšējo atjauninājumu vispārējās valdības bilance ir augstāka no 2006. līdz 2008. gadam, bet zemāka, tuvojoties programmas laikposma beigām.
(4)

Programmas galvenais mērķis no vidēja termiņa budžeta stratēģijas viedokļa ir nodrošināt konsekventu joprojām augstās parāda attiecības (2006. gadā gandrīz 90 %) samazinājumu zem 75 % no IKP 2010. gadā, pakāpeniski palielinot nominālos budžeta pārpalikumus (no 0,3 % no IKP 2007. gadā līdz 0,9 % 2010. gadā), lai sagatavotos paredzamam triecienam, ko dos iedzīvotāju novecošanās. Gaidāms, ka primārais budžeta pārpalikums, kas kopš 2001. gada (kad tas bija 7 % no IKP) ir samazinājies, stabilizēsies apmēram 4,1 % apjomā no IKP. Visu korekciju gandrīz pilnībā panāk, samazinot izdevumus (par 1,25 procentu punktu no IKP laikā no 2006. līdz 2010. gadam). Izdevumu samazināšana notiek tāpēc, ka samazinās procentu izdevumi (0,75 procenta punkta), ko rada konsekventa parādu samazināšana, kā arī primāro izdevumu samazināšana (0,5 procenta punkta). To daļēji kompensē valsts ieņēmumu samazinājums (0,5 a procenta punkta). Programmas prognozes pēc 2007. gada kopumā atbilst prognozēm, kas paredz nemainīgu politiku, lai gan šķiet, ka programmā arī (netieši) paredzēts budžeta mērķu sasniegšanai arī turpmāk izmantot vienreizējus pasākumus. Tāda stratēģija visumā atgādina iepriekšējā stabilitātes programmas atjauninājuma stratēģiju uz kopumā nemainīga makroekonomiskā scenārija fona.
(4)

Īrijas vidēja termiņa budžeta stratēģijas pamatā ir budžeta ilgtspējības nodrošināšana, ievērojot Stabilitātes un attīstības paktu. Ir prognozēts, ka pārpalikums tiks saglabāts visā programmas laikā, samazinot no prognozētā pārpalikuma 2,3 % apjomā no IKP 2006. gadā līdz 1,2 % 2007. gadā, un pakāpeniski samazinot līdz 0,6 % 2009. gadā. primārais pārpalikums samazinās līdzīgi no prognozētiem 3,3 % no IKP 2006. gadā līdz 1,6 % no IKP 2009. gadā. Cēlonis tam, ka 2007. gada budžetā paredzētais pārpalikums samazinās uz pusi, ir lielāka plānoto izdevumu attiecība, — pieaugums, kas galvenokārt saistīts ar lielākiem sociāliem pabalstiem; tiek prognozēts, ka 2008. un 2009. gadā samazināsies gan ieņēmumu, gan izdevumu attiecība, — izdevumu attiecība gan tikai mazliet. Salīdzinājumā ar prognozēm iepriekšējā atjauninājumā (līdz 2008. gadam) ievērojamais 2006. gada bilances pārpalikuma pieaugums, kas sasniegts, pateicoties negaidīti augstajam ieņēmumu apjomam, ir ietekmējis ieņēmumu, kā arī pārpalikuma un primārā pārpalikuma attiecību divos turpmākajos gados, lai gan ar sarūkošu tendenci un praktiski bez izmaiņām izdevumu attiecības profilā.
(2)

IKP pieaugums Vācijā pēdējo desmit gadu laikā bijis 1,4 % gadā, kas atpaliek no vidējā eiro zonas rādītāja par vairāk nekā 0,5 procentu punktiem. Visa šī perioda laikā izaugsmes potenciāls ir pastāvīgi samazinājies. Ekonomikas aktivitātes pamatā bija lielais eksporta īpatsvars, taču to kavēja kūtrs pieprasījums iekšzemē. Pēc ilga stagnācijas posma desmitgades sākumā, īsu laiku 2000. gadā un arī 2004. gadā pieprasījums un reālais IKP sasniedza augstākos rādītājus, taču pēc tam atkal samazinājās. Tā kā arī jaunu darba vietu radīšana bija ierobežota, bezdarba līmenis pieauga līdz 9,5 % no darbaspēka kopējā apjoma. 2005. gadā ceturto gadu pēc kārtas vispārējās valdības deficīts pārsniedza Līgumā noteikto atsauces vērtību 3 % apmērā no IKP. Valsts parāds, kas 1991. gadā bija tuvu 40 % no IKP, kopš 2002. gada ir pārsniedzis Līgumā noteikto atsauces vērtību — 60 % no IKP.
(9)

Ņemot vērā šo riska novērtējumu, budžeta stāvoklis programmā šķiet pietiekams, lai saglabātu programmā minētos vidēja termiņa mērķus visā programmas darbības laikā. Turklāt tas dod arī pietiekamu drošības rezervi, lai parastu ikgadēju makroekonomisku svārstību dēļ netiktu pārkāpts deficīta robežlielums, kas ir 3 % no IKP. Programmā paredzētā fiskālās politikas nostāja atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam arī tādā nozīmē, ka tā nav procikliska labos ekonomikas apstākļos — pienācīgi ņemti vērā neparasti augstie ieņēmumi no pensiju peļņas nodokļa, kā arī no naftas un gāzes ieguves, kas paaugstināja prognozēto pārpalikumu 2005. gadā, kas ir svarīgi, ņemot vērā Dānijas ekonomikas cikliskos apstākļus. Otrā pīlāra fondēto pensiju shēmu pārklasificēšana kopš 2007. gada pavasara (kad beidzas pārejas posms Statistikas biroja 2004. gada 2. marta lēmuma īstenošanai) ik gadu samazinās Dānijas pārpalikumus aptuveni par 1 % no IKP, bet tam nevajadzētu būtiski mainīt šo novērtējumu.
(3)

Programmas mērķis ir pakāpeniski samazināt nominālo budžeta deficītu no sagaidāmā iznākuma 2,9 % apmērā no IKP 2004. gadā līdz mērķa deficītam 2,7 % apmērā no IKP 2005. gadā un 0,9 % apmērā no IKP 2008. gadā. Tāpēc programmas mērķis vairs nav līdzsvaram tuvs stāvoklis vai stāvoklis ar pārpalikumu vidējā termiņā. Cikliski koriģētā izteiksmē tiek lēsts, ka programmas periodā budžeta bilance uzlabosies par 1,1 procenta punktu pastāvīgo pasākumu rezultātā, un lielākās korekcijas (0,5 procentu punkti) paredzamas 2006. gadā. Lai arī 2005. gadā nav paredzami uzlabojumi cikliski koriģētā izteiksmē, lielu daļu vienreizējo pasākumu ir plānots pilnībā aizstāt ar pastāvīgiem pasākumiem. Salīdzinot ar iepriekšējo atjauninājumu, nominālā deficīta rādītāji ir pieauguši par vairāk nekā vienu procentu punktu un plānotās korekcijas šķiet novēlotas uz ne pārāk labvēlīgā makroekonomikas scenārija fona. Tomēr tā kā cikliskie nosacījumi, ko mēra kā rezultātu starpību, ir gandrīz nemainīgi, lielāko deficīta pārskatīšanas daļu var uzskatīt par strukturālu.
(3)

Programmas atjauninātās versijas mērķis ir visos programmas gados noturēt deficītu zem atsauces vērtības, 3 % no IKP, panākot valsts budžeta deficīta pakāpenisku samazināšanos no lēstās vērtības 1,7 % no IKP 2004. gadā līdz 1,4 % no IKP 2007. gadā. Sakarā ar pievienošanos ES gan ieņēmumu, gan izdevumu rādītāji 2005. gadā strauji pieaug. Turpmāk valsts finanšu vidēja termiņa korekcijas balstās uz ieņēmumu attiecības un izdevumu attiecības samazināšanu. Primāro izdevumu īpatsvars galvenokārt samazinās zemāka pārskaitījumu un subsīdiju īpatsvara rezultātā, vienlaikus palielinoties ieguldījumu īpatsvaram. Ieņēmumu īpatsvars krītas nodokļu, galvenokārt ienākuma nodokļa, samazināšanās rezultātā, nedaudz atvieglojot nodokļu slogu.
(13)

2020. gada 20. jūlija ieteikumā (11) Padome ieteica Slovēnijai, ievērojot vispārējo izņēmuma klauzulu, 2020. un 2021. gadā veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret Covid-19 pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Tā arī ieteica Slovēnijai, kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas. Saskaņā ar Eurostat validētajiem datiem Slovēnijas vispārējās valdības budžeta deficīts samazinājās no 7,8 % no IKP 2020. gadā līdz 5,2 % no IKP 2021. gadā. Slovēnijas fiskālās politikas reakcija atbalstīja ekonomikas atveseļošanu 2021. gadā, savukārt pagaidu ārkārtas pasākumu apmērs samazinājās no 5,1 % no IKP 2020. gadā līdz 3,8 % 2021. gadā. Slovēnijas 2021. gadā veiktie pasākumi atbilda Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumam. Valdības 2020. un 2021. gadā noteiktie diskrecionārie budžeta pasākumi lielākoties bija pagaidu pasākumi vai bija atsvērti ar kompensējošiem pasākumiem. Saskaņā ar Eurostat validētajiem datiem Slovēnijas vispārējās valdības parāds samazinājās no 79,8 % no IKP 2020. gadā līdz 74,7 % no IKP 2021. gadā.
(11)

Saskaņā ar Eiropas Komisijas un Ekonomikas politikas komitejas “2021. gada ziņojumu par novecošanu – Ekonomikas un budžeta prognozes ES dalībvalstīm (2019–2070)” dalībvalstīs būtiski atšķiras ilgtermiņa aprūpes publiskā finansējuma apmērs – dažas valstis iegulda mazāk nekā 1 % no IKP, savukārt citas tērē vairāk nekā 3 % no IKP. Saskaņā ar minēto ziņojumu 2019. gadā publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpei sasniedza 1,7 % no Savienības IKP, kas ir mazāk nekā aplēstā neformālo aprūpētāju sniegto ilgtermiņa aprūpes stundu vērtība, kura saskaņā ar aplēsēm ir aptuveni 2,5 % no Savienības IKP (4). Dalībvalstīs, kurās publiskā sektora izdevumi ilgtermiņa aprūpei ir nelieli, formālu ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu izmantošana ir ierobežotāka. Pieaugošais ilgtermiņa aprūpes pieprasījums palielina slodzi publiskajiem izdevumiem, vienlaikus arī mudina uzlabot ilgtermiņa aprūpes izmaksu lietderību, piemēram, īstenot veselības veicināšanas un profilakses politiku, labāk integrēt un mērķtiecīgāk plānot pakalpojumus, vākt datus un pierādījumus, kā arī izmantot jaunās un digitālās tehnoloģijas. Politika, kas veicina ilgtspējīgu ilgtermiņa aprūpes finansēšanu, ir svarīga publisko finanšu ilgtspējai, jo īpaši ņemot vērā sabiedrības novecošanu un darbaspēka samazināšanos Savienībā.
(28)

Aptuveni 70 % no Beļģijas bruto iekšzemes enerģijas patēriņa sedz fosilo degvielu imports. Saskaņā ar 2020. gada datiem atkarība no fosilo degvielu importa no Krievijas ir 30 % attiecībā uz jēlnaftu (kopējā importa daļa), kas ir augstāka par ES-27 vidējo rādītāju (26 %), un salīdzinoši zemāka attiecībā uz dabasgāzi (7 % salīdzinājumā ar Savienības rādītāju – 44 %) un oglēm (39 % salīdzinājumā ar 54 %) (22). Gan naftas (39 % no bruto iekšzemes patēriņa salīdzinājumā ar 33 %), gan dabasgāzes (30 % salīdzinājumā ar 24 %) īpatsvars energoresursu struktūrā ir lielāks par Savienības vidējo rādītāju, savukārt ogļu īpatsvars ir mazāks (5 % salīdzinājumā ar 11 %). Kodolenerģijas īpatsvars energoresursu struktūrā ir 16 % no bruto iekšzemes enerģijas patēriņa. Atjaunīgā enerģija 2020. gadā veidoja tikai 13 % no enerģijas galapatēriņa. Beļģijai būs jāveic būtiski papildu pasākumi, lai paātrinātu atjaunīgo energoresursu attīstību nolūkā panākt virzību uz klimatneitralitāti 2050. gadā un samazināt atkarību no importētajām fosilajām degvielām. Taču sauszemes vēja enerģijas projektu izstrādi un ar to saistīto elektrotīkla paplašināšanu būtiski kavē ilgi aizkavējumi būvatļauju izsniegšanā, jo īpaši sakarā ar daudzām atkārtotām un ilgstošām pārsūdzības procedūrām. Mērķu un stratēģijas saskaņošana visos valdības līmeņos (federālajā, reģionālajā, vietējā), lai sasniegtu Beļģijas atjaunīgās enerģijas mērķrādītājus, nodrošinātu skaidrāku regulējumu investoriem, samazinātu pārsūdzību skaitu un paātrinātu atjaunīgo energoresursu izvēršanu un ar to saistīto tīkla pastiprināšanu. Turklāt atļauju izsniegšanu varētu atvieglot, stiprinot pārsūdzības iestāžu spējas un pieņemot turpmākus pasākumus, lai samazinātu pārsūdzības procedūru ilgumu un turpmāku pārsūdzību iespējamību, kā arī atvieglojot ierobežojumus (vējturbīnām) lidostu, radaru un militāro zonu tuvumā un atjauninot prasības par minimālo attālumu. Telpiskās plānošanas ieviešana, ņemot vērā teritoriju resursu potenciālu, un pašvaldību lielāka līdzdalība atjaunīgās enerģijas ražošanas projektos varētu palielināt pieņemamību vietējo iedzīvotāju vidū. Jumta saules iekārtu (gan nelielu, gan lielu iekārtu) potenciālu varētu labāk izmantot, ja tiktu pieņemti pamatnosacījumi, kas ir paredzami un pietiekami, lai stimulētu pašpatēriņu, enerģijas koplietošanu un pieprasījumreakciju. Lai ņemtu vērā variablo enerģijas avotu pieaugumu elektrotīklā, tīkls būtu jāstiprina un jāpadara viedāks. Tiek ieteikts investīcijas jaunā gāzes infrastruktūrā un tīklos pēc iespējas veikt tā, lai nodrošinātu atbilstību nākotnes prasībām, sekmējot ilgtspēju ilgtermiņā, ko nākotnē nodrošinātu pārprofilēšana uz ilgtspējīgu kurināmo.
(25)

Kopš 2015. gada progress siltumnīcefekta gāzu neto emisiju samazināšanā lielā mērā ir apstājies. Slovākijas ekonomikā ir augsta energointensitāte, daļēji tāpēc, ka rūpniecības nozare ir ļoti atkarīga no fosilā kurināmā importa. Saskaņā ar 2020. gada datiem Slovākija ir īpaši atkarīga no Krievijas attiecībā uz dabasgāzi (85 % salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 44 %) un jēlnaftu (100 % salīdzinājumā ar Savienības vidējo rādītāju – 26 %). Tomēr atkarība no Krievijas attiecībā uz akmeņoglēm ir mazāka nekā vidēji Savienībā (35 % salīdzinājumā ar 54 %) (18). Dabasgāzes īpatsvars energoresursu struktūrā nedaudz pārsniedz Savienības vidējo rādītāju (24,9 % salīdzinājumā ar 24,4 % Savienībā) un cieto fosilo kurināmo (14 % salīdzinājumā ar 10,8 % Savienībā), savukārt naftas īpatsvars ir mazāks (21,9 % salīdzinājumā ar 32,7 % Savienībā). Kodolenerģijas īpatsvars energoresursu struktūrā 2020. gadā bija 24,6 % (salīdzinājumā ar 13,1 % Savienībā). Atjaunīgo energoresursu ātrāka apguve palīdzētu samazināt Slovākijas atkarību no fosilā kurināmā importa no Krievijas un mazinātu enerģētiskās nabadzības risku, ko rada enerģijas cenu pieaugums. Turpmākas reformas tirgus modeļa un atjaunīgo energoresursu atbalsta jomā ir plānotas 2022. gadā kā daļa no atveseļošanas un noturības plāna. Atjaunīgās enerģijas apguvi var vēl vairāk paātrināt, palielinot robežvērtības atbrīvojumiem no prasības saņemt būvatļauju attiecībā uz maza mēroga atjaunīgiem energoresursiem, racionalizējot administratīvās un atļauju piešķiršanas procedūras vienas pieturas aģentūrā, samazinot tīkla pieslēguma maksu un uzlabojot piekļuvi pieejamai tīkla jaudai. Slovākija 2021. gada aprīlī atcēla moratoriju jaunu atjaunīgo energoresursu pieslēgšanai tīklam. Tomēr joprojām ir jāievieš uz nākotni vērsts mehānisms, kas nodrošinātu pārredzamu un uzticamu informāciju par jaudu jaunu nepastāvīgu atjaunīgo energoresursu pieslēgšanai tīklam. Lai ņemtu vērā atjaunīgās elektroenerģijas pieaugošo apjomu, Slovākijai būtu jāmodernizē pārvades un sadales tīkli, jāizveido jaunas enerģijas uzglabāšanas iekārtas un jāpabeidz atjaunīgā ūdeņraža tiesiskā regulējuma izstrāde. Papildu investīcijas ģeotermālajā enerģijā, ilgtspējīga biometāna stacijās un uz atjaunīgo ūdeņradi balstītos risinājumos, kas atbilst attiecīgajiem ilgtspējas kritērijiem, palīdzētu risināt jautājumu par lielo dabasgāzes iekšzemes patēriņu. Ir arī iespējams palielināt centralizētās siltumapgādes sistēmu energoefektivitāti un ātri apgūt atjaunīgā siltuma avotus, kas aizstāj dabasgāzi. Dekarbonizācijas centienus var uzlabot arī reģionālā līmenī, izveidojot reģionālus ilgtspējīgas enerģijas centrus.
a)

Atbalstīt augstākās izglītības iestādes, lai tās savās kopīgajās izglītības programmās visos līmeņos sistemātiskāk un elastīgāk iekļautu mobilitāti (fizisku, virtuālu vai jaukta tipa), kā rezultātā lielāks skaits izglītojamo (tostarp to, kuru iespējas ir ierobežotas, vai to, kuri nāk no attāliem reģioniem, piemēriem, tālākiem reģioniem), akadēmiskā personāla un pētnieku varētu gūt labumu no integrētas augstākās izglītības sadarbības dinamikas un tiktu veicināta līdzsvarota talantu aprite.
13.

Pieaug jauniešu informētība un vēlme iesaistīties ilgtspējīgas attīstības jautājumos, jo īpaši vides un klimata jautājumos. 2022. gada maijā publicētā Eirobarometra pētījuma rezultāti liecina, ka jaunieši ES uzskata, ka “vides aizsardzība un cīņa pret klimata pārmaiņām” ir viena no galvenajām prioritātēm, kam būtu jāpievērš uzmanība Eiropas Jaunatnes gadā (2022). Saskaņā ar ESAO 2018. gada datiem (15) 15 gadus veci jaunieši jau ir labi informēti par klimata pārmaiņām un vidisko krīzi, kā arī par nepieciešamību to risināt. Tomēr tie paši ESAO dati liecina, ka daudz mazāk ir to izglītojamo, kuri ir pārliecināti par savām spējām kaut ko reāli mainīt. Klimata un vidiskās krīzes apmērs var radīt izglītojamajiem nomāktības un bezspēcības sajūtu, ko vēl vairāk var pastiprināt neprecīza informācija un dezinformācija.