KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2022/1328

(2021. gada 30. septembris)

par pasākumiem SA.32014, SA.32015, SA.32016 (2011/C) (ex 2011/NN), ko īstenojusi Itālija un Lacio reģions Laziomar un tā ieguvēja CLN labā

(izziņots ar dokumenta numuru C(2021) 6989)

(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

SATURS

1. Procedūra 158

2. Pamatinformācija un to pasākumu apraksts, uz kuriem attiecas izmeklēšana 158

2.1. Vispārējs regulējums 158

2.1.1. Sākotnējie līgumi 160

2.1.2. Sākotnējo līgumu pagarināšana 7

2.1.3. Laziomar privatizācija un jaunā pakalpojumu līguma noslēgšana 161

2.2. Pasākumi, uz kuriem attiecas 2011. un 2012. gada lēmumu darbības joma 161

2.3. Šajā lēmumā vērtēto pasākumu sīks apraksts 162

2.3.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana 162

2.3.1.1. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums 162

2.3.1.2. Budžets un ilgums 11

2.3.2. Laziomar privatizācija 165

2.3.2.1. Pārdošanas procedūra un galīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršana 165

2.3.2.2. Pārdošanas līgums 165

2.3.2.3. Tiesvedība valsts līmenī 166

2.3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Lacio reģionu un Laziomar 166

2.3.3.1. Atbalsta saņēmējs 166

2.3.3.2. Maršruti 15

2.3.3.3. Ilgums 166

2.3.3.4. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums 166

2.3.3.5. Kompensācijas noteikumi un galīgā piešķiršana 16

2.3.4. Pietauvošanās prioritāte 168

2.3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 168

2.4. Pārkāpuma procedūra Nr. 2007/4609 170

3. Procedūras sākšanas un paplašināšanas pamatojums 170

3.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana 170

3.1.1. Altmark kritēriju ievērošana un atbalsta esība 171

3.1.2. Saderība 171

3.2. Laziomar privatizācija 172

3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Lacio reģionu un Laziomar 172

3.3.1. Altmark kritēriju ievērošana, atbalsta esība un saderība 172

3.3.2. Saderība 172

3.4. Pietauvošanās prioritāte 173

3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 173

4. Itālijas piezīmes 173

4.1. Par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu un konkurences vidi 173

4.2. Par Laziomar privatizāciju 173

4.2.1. Par Laziomar pārdošanas cenu 174

4.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu 174

4.3. Par sākotnējā līguma un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma pagarinājuma atbilstību Altmark kritērijiem 175

4.4. Par pietauvošanās prioritāti 175

4.5. Par pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā 175

4.6. Par noteikumiem kompensācijas aprēķināšanai laikposmā no 2011. līdz 2019. gadam un par CIPE direktīvā noteikto 6,5 % riska prēmiju no 2010. gada 27

4.7. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada VTNP lēmumam 176

4.8. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada VTNP nostādnēm 177

5. Novērtējums 177

5.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē 177

5.1.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana 177

5.1.1.1. Valsts līdzekļi 178

5.1.1.2. Selektivitāte 178

5.1.1.3. Ekonomiska priekšrocība 179

5.1.1.4. Ietekme uz konkurenci un tirdzniecību 179

5.1.1.5. Secinājums 180

5.1.1.6. Jauns vai pastāvošs atbalsts 180

5.1.2. Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana apvienojumā ar Laziomar uzņēmējdarbību 180

5.1.2.1. Pirmais Altmark kritērijs 181

5.1.2.2. Otrais Altmark kritērijs 187

5.1.2.3. Trešais Altmark kritērijs 42

5.1.2.4. Ceturtais Altmark kritērijs 45

5.1.2.5. Secinājums 196

5.1.3. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā 196

5.1.3.1. Kuģu modernizācijai paredzēto līdzekļu iespējamā izmantošana likviditātes nolūkos 197

5.1.3.2. Fiskālie atbrīvojumi, kas saistīti ar privatizācijas procesu 197

5.1.3.3. Iespēja izmantot FAS līdzekļus, lai izpildītu likviditātes vajadzības 198

5.1.4. Secinājums par atbalsta esību 198

5.2. Atbalsta likumība 198

5.3. Atbalsta saderība 198

5.3.1. Piemērojamie noteikumi 200

5.3.2. Patiess vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, kā minēts LESD 106. pantā 58

5.3.3. Vajadzība pēc pilnvarojuma akta, kurā būtu precizēts sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums un kompensācijas aprēķināšanas metodes 203

5.3.4. Pilnvarojuma termiņš 203

5.3.5. Atbilstība Direktīvai 2006/111/EK 204

5.3.6. Kompensācijas summa 63

5.3.7. Pietauvošanās prioritāte 206

5.3.8. Secinājums 206

6. Secinājums 207

EIROPAS KOMISIJA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

pēc tam, kad ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt piezīmes atbilstoši iepriekš minētajiem noteikumiem (1), un ņemot vērā iesniegtās piezīmes,

tā kā:

1. PROCEDŪRA

(1) Komisija 2009. gada 23. martā, 9. un 21. decembrī, 2010. gada 6. janvārī, 27. septembrī un 12. oktobrī saņēma sešas sūdzības par dažādiem atbalsta pasākumiem, ko veikusi Itālija bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu labā (2). Sūdzības attiecās uz šiem uzņēmumiem piešķirto kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu pēc tam, kad beidzās sākotnējie sabiedrisko pakalpojumu līgumi, kas noslēgti ar Itāliju par laikposmu no 1989. gada janvāra līdz 2008. gada decembrim (turpmāk – “sākotnējie līgumi”), papildu atbalsta pasākumiem, kas noteikti valsts tiesību aktos saistībā ar uzņēmumu privatizācijas procesu, kā arī atsevišķiem jautājumiem, jo īpaši saistībā ar Tirrenia di Navigazione S.p.A. (turpmāk – “Tirrenia”) un Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A. (turpmāk – “Siremar”) privatizācijas procedūru.

(2) Itālija 2010. gada 29. jūlijā paziņoja Komisijai par kompensāciju, ko Itālija 2008., 2009. un 2010. gadā izmaksāja uzņēmumam Caremar – Campania Regionale Maritima S.p.A. (turpmāk – “Caremar”). Šis paziņojums tika atkārtoti iesniegts 2010. gada 1. decembrī par kompensāciju, kas tika izmaksāta Caremar 2009. un 2010. gadā. Kompensācija, kas tika izmaksāta Caremar 2008. gadā, tika aplūkota atsevišķā lēmumā (sk. 20. apsvērumu).

(3) Komisija 2011. gada 5. oktobrī sāka oficiālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz vairākiem Itālijas veiktiem pasākumiem par labu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem (turpmāk – “2011. gada lēmums”) (3). Izmeklēšana cita starpā attiecās uz kompensāciju, kas tika piešķirta Caremar par pakalpojumu sniegšanu vairākos jūras maršrutos kopš 2009. gada 1. janvāra, un uz vairākiem citiem šim uzņēmumam piešķirtiem pasākumiem (sk. 38. apsvērumu).

(4) Tajā laikā Caremar sniedza pakalpojumus jūras kabotāžas (4) maršrutos Neapoles līcī (Kampānijas reģions) un Poncas salu arhipelāgā [it. arcipelago pontino] (Lacio reģions). Pēc tam Kampānijas reģions atsevišķi nodeva Lacio reģionam maršrutus Poncas salu arhipelāgā, proti, uzņēmumam ar nosaukumu Laziomar S.p.A. (turpmāk – “Laziomar”) (5). Šī nodošana tika oficiāli noformēta 2011. gada 1. jūnijā (sk. 32. un 33. apsvērumu).

(5) 2011. gada lēmumu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par izmeklēšanā aplūkotajiem pasākumiem.

(6) Itālija 2011. gada 28. septembra vēstulē apstiprināja savu nodomu privatizēt bijušās Tirrenia grupas reģionālos uzņēmumus, tostarp Laziomar. Komisija 2011. gada 26. oktobrī nosūtīja Itālijai informācijas pieprasījumu par privatizācijas procedūru. Itālija 2011. gada 30. novembrī iesniedza atbildi uz Komisijas 2011. gada 26. oktobra informācijas pieprasījumu.

(7) Itālija 2011. gada 15. novembrī iesniedza piezīmes par pasākumiem, uz kuriem attiecās 2011. gada lēmums.

(8) Komisija 2012. gada 25. aprīlī nosūtīja Itālijai vēl vienu informācijas pieprasījumu par privatizācijas procedūru. Itālija atbildēja 2012. gada 22. maija vēstulē.

(9) Komisija 2012. gada 7. novembrī paplašināja izmeklēšanas procedūru, cita starpā attiecinot to uz dažiem papildu atbalsta pasākumiem, kurus Lacio reģions piešķīra Laziomar saistībā ar kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas piešķirta Laziomar saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu. Komisija 2012. gada 19. decembrī pieņēma grozītu minētā lēmuma versiju (turpmāk – “2012. gada lēmums”) (6).

(10) 2012. gada lēmumu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par izmeklēšanā aplūkotajiem pasākumiem.

(11) Itālija 2012. gada 11. decembrī iesniedza savas piezīmes.

(12) Komisija 2018. gada 25. janvārī, 29. martā, 31. augustā, 2019. gada 4. martā, 2020. gada 15. aprīlī, 2021. gada 9. un 26. februārī pieprasīja Itālijai papildu informāciju. Itālija šo informāciju sniedza 2018. gada 26. aprīlī, 8. un 31. maijā, 2. novembrī, 11. decembrī, 2019. gada 30. aprīlī, 2020. gada 22. jūnijā, 2021. gada 22. februārī un 17. martā.

(13) Šis lēmums attiecas tikai uz iespējamo atbalstu Laziomar, kā norādīts 2.3. iedaļā. Visi pārējie 2011. un 2012. gada lēmumos ietvertie pasākumi ir izmeklēti atsevišķi lietās SA.32014, SA.32015 un SA.32016, un tāpēc tie nav iekļauti šajā lēmumā. Minētie pārējie pasākumi jo īpaši attiecas uz citiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem.

2. PAMATINFORMĀCIJA UN TO PASĀKUMU APRAKSTS, UZ KURIEM ATTIECAS IZMEKLĒŠANA

2.1. Vispārējs regulējums

2.1.1. Sākotnējie līgumi

(14) Tirrenia grupa tradicionāli piederēja Itālijai ar uzņēmuma Fintecna (7) starpniecību, un sākotnēji tajā bija seši uzņēmumi, proti, Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar un Toremar. Šie uzņēmumi sniedza jūras transporta pakalpojumus saskaņā ar atsevišķiem sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, kurus noslēdza ar Itāliju 1991. gadā un kuri bija spēkā divdesmit gadus no 1989. gada janvāra līdz 2008. gada decembrim (“sākotnējie līgumi”). Fintecna piederēja 100 % Tirrenia akciju kapitāla, kam savukārt pilnībā piederēja reģionālie uzņēmumi Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar. Adriatica, kas sniedza pakalpojumus vairākos maršrutos starp Itāliju un attiecīgi Albāniju, Horvātiju, Grieķiju un Melnkalni, 2004. gadā tika apvienots ar Tirrenia.

(15) Šo sākotnējo līgumu mērķis bija garantēt jūras transporta pakalpojumu regularitāti un uzticamību, no kuriem lielākā daļa savieno Itālijas kontinentālo daļu ar Sicīliju, Sardīniju un citām mazākām Itālijas salām. Šajā nolūkā Itālija piešķīra finansiālu atbalstu subsīdiju veidā, ko izmaksāja tieši katram Tirrenia grupas uzņēmumam.

(16) Laziomar2011. gada 1. jūnijā sāka sniegt pakalpojumus vairākos jūras kabotāžas maršrutos starp Lacio reģionu un mazākajām kaimiņu salām (sk. 33. apsvērumu). Konkrētie maršruti ir aprakstīti 43. apsvērumā.

(17) Komisija 1999. gada 6. augustā nolēma attiecībā uz atbalstu, ko, pamatojoties uz sākotnējiem līgumiem, izmaksāja sešiem uzņēmumiem, kuri tolaik veidoja Tirrenia grupu, sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk – “LESD”) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.

(18) Izmeklēšanas posmā Itālija pieprasīja, lai Tirrenia grupas lieta tiktu sadalīta tā, lai prioritāti varētu piešķirt galīgā lēmuma pieņemšanai attiecībā uz Tirrenia. Šis pieprasījums tika pamatots ar Itālijas plānu privatizēt grupu, sākot ar Tirrenia, un tās nodomu paātrināt procesu attiecībā uz minēto uzņēmumu.

(19) Komisija nolēma, ka tā var izpildīt Itālijas lūgumu, un ar Lēmumu 2001/851/EK (8) (turpmāk – “2001. gada lēmums”) tā izbeidza procedūru, kas bija sākta attiecībā uz uzņēmumam Tirrenia piešķirto atbalstu. Atbalsts tika atzīts par saderīgu ar nosacījumu, ka Itālija uzņemas konkrētas saistības.

(20) Ar Lēmumu 2005/163/EK (9) (turpmāk – “2004. gada lēmums”) Komisija atzina, ka kompensācija, ko Itālija piešķīra Tirrenia grupas uzņēmumiem, izņemot Tirrenia, ir daļēji saderīga ar iekšējo tirgu, daļēji saderīga ar nosacījumu, ka Itālijas iestādes uzņemas vairākas saistības, un daļēji nesaderīga ar iekšējo tirgu. Lēmuma pamata bija dati par laikposmu no 1992. līdz 2001. gadam, un tajā bija ietverti konkrēti nosacījumi ar mērķi nodrošināt kompensācijas saderību visā sākotnējo līgumu darbības laikā.

(21) Vispārējā tiesa ar 2009. gada 4. marta spriedumu lietās T-265/04, T-292/04 un T-504/04 (10) (turpmāk – “2009. gada spriedums”) atcēla 2004. gada lēmumu.

(22) Ar Lēmumu (ES) 2018/261 (11) (turpmāk – “2014. gada lēmums”) Komisija izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz dažādiem pasākumiem, ko īstenojis Sardīnijas reģions par labu Saremar. Vispārējā tiesa 2017. gadā noraidīja Saremar un Sardīnijas reģiona apelācijas sūdzību par šo lēmumu (12).

(23) Ar Lēmumu (ES) 2020/1411 (13) (turpmāk – “2020. gada lēmums par Tirrenia grupu”) Komisija pabeidza izmeklēšanu par Tirrenia grupas uzņēmumiem, izņemot Tirrenia, par laikposmu no 1992. līdz 2008. gadam. Komisija secināja, ka atbalsts, ko piešķīra, lai varētu sniegt jūras kabotāžas transporta pakalpojumus, ir pastāvošs atbalsts, savukārt lielākā daļa atbalsta, ko piešķīra, lai sniegtu starptautiskos jūras transporta pakalpojums, ir saderīga ar 2011. gada nostādnēm par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (“VTNP”) (14) (turpmāk –“2011. gada VTNP nostādnes”).

(24) Ar Lēmumu (ES) 2020/1412 (15) (turpmāk – “2020. gada lēmums par Tirrenia/CIN”) Komisija izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumiem, ko laikposmā no 2009. līdz 2020. gadam piešķīra uzņēmumam Tirrenia un tā ieguvējam CIN.

(25) Ar Lēmumu (ES) 2021/4268 (16) un Lēmumu (ES) 2021/4271 (17) Komisija izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumiem, ko piešķīra uzņēmumiem Siremar un Toremar un to ieguvējiem laikposmā no 2009. gada.

2.1.2. Sākotnējo līgumu pagarināšana

(26) Ar 26. pantu 2008. gada 30. decembra Dekrētlikumā Nr. 207, kas pārveidots par 2009. gada 27. februāra Likumu Nr. 14, sākotnējo līgumu (tostarp līguma, kas attiecas uz Laziomar) termiņam, kas bija 2008. gada 31. decembris, tika noteikts pagarinājums par vienu gadu līdz 2009. gada 31. decembrim

(27) 19.ter pantā 2009. gada 25. septembra Dekrētlikumā Nr. 135, kas pārveidots par 2009. gada 20. novembra Likumu Nr. 166 (turpmāk – “2009. gada likums”), tika noteikts, ka, ņemot vērā Tirrenia grupas uzņēmumu privatizāciju, reģionālo uzņēmumu (izņemot Siremar) akcijas tiek nodotas no mātesuzņēmuma Tirrenia bez atlīdzības šādi: a) no Caremar sākotnēji Kampānijas reģionam. Pēc tam Kampānijas reģions nodod Lacio reģionam uzņēmumu Caremar, kas ar nosaukumu “Laziomar” patstāvīgi nodrošina transporta savienojumus ar Poncas salu arhipelāgu; b) no Saremar Sardīnijas reģionam; un c) no Toremar Toskānas reģionam.

(28) 2009. gada likumā arī tika noteikts, ka Itālijai, Tirrenia un Siremar jāvienojas par jaunajiem līgumiem līdz 2009. gada 31. decembrim. Līdzīgi reģionālie pakalpojumi jāiekļauj sabiedrisko pakalpojumu līgumu projektos, par kuriem Sardīnijas un Toskānas reģioniem bija jāvienojas ar Saremar un Toremar attiecīgi līdz 2009. gada 31. decembrim, bet Kampānijas un Lacio reģioniem bija jāvienojas ar Caremar un Laziomar līdz 2010. gada 28. februārim. Par jauno līgumu / sabiedrisko pakalpojumu līgumu projektiem jāizsludina konkurss pašiem uzņēmumiem, un tad tie jāparaksta ar pircējiem, pabeidzot katra minētā uzņēmuma privatizāciju (18).

(29) Šajā nolūkā ar 2009. gada likumu sākotnējie līgumi (tostarp līgums, kas attiecas uz Caremar) tika vēl pagarināti, paredzot pagarinājumu no 2010. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 30. septembrim.

(30) 2009. gada likumā arī tika noteikta maksimālā kompensācijas summa gadā par pakalpojumu sniegšanu no 2010. gada (saskaņā ar sākotnējo līgumu pagarinājumu, kā arī saskaņā ar jaunajiem līgumiem un sabiedrisko pakalpojumu līgumiem) par kopējo summu 184 942 251 EUR, un tā ir šāda: 1. tabula Maksimālā kompensācijas summa no 2010. gada Uzņēmums Maksimālā kompensācijas summa gadā (EUR) Tirrenia 72 685 642 Siremar 55 694 895 Saremar 13 686 441 Toremar 13 005 441 Caremar 29 869 832 EUR (19)

(31) Ar 1. pantu 2010. gada 1. oktobra Likumā Nr. 163, ar ko pārveido 2010. gada 5. augusta Dekrētlikumu Nr. 125 (turpmāk – “2010. gada likums”), tika noteikts sākotnējo līgumu turpmāks pagarinājums no 2010. gada 1. oktobra līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesu pabeigšanai, kas notika attiecīgi 2012. gada 19. jūlijā un 2012. gada 31. jūlijā.

(32) Ņemot vērā 2009. gada likuma 19.ter panta noteikumus, Lacio reģions 2010. gada 1. decembrī ar Reģionālo likumu Nr. 2/2010 izveidoja reģionālu jūras kabotāžas pakalpojumu akciju sabiedrību ar nosaukumu “Laziomar”, lai iegādātos Caremar filiāli, kas sniedza pakalpojumus Poncas salu arhipelāga maršrutos, un pēc tam to privatizētu.

(33) Caremar2011. gada 7. martā pārdeva Laziomar savu filiāli, kas attiecās uz Poncas salu arhipelāga maršrutiem. Laziomar sāka sniegt pakalpojumus šajos maršrutos 2011. gada 1. jūnijā.

(34) Saskaņā ar Lacio reģiona 2011. gada 28. oktobra Dekrētu Nr. 508 (turpmāk – “Lacio dekrēts”) tika sniegtas pamatnostādnes attiecībā uz Laziomar privatizācijas procesu apvienojumā ar jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma noslēgšanu attiecībā uz Poncas salu arhipelāga maršrutiem.

(35) Turklāt saskaņā ar 2012. gada 24. decembra Likumu Nr. 228 Lacio reģions, pamatojoties uz “tilta” līgumu, ar tādiem pašiem nosacījumiem uzticēja Laziomar pienākumu nodrošināt Poncas salu arhipelāga maršrutu teritoriālo nepārtrauktību līdz tā privatizācijai. Šis līgums tika parakstīts 2013. gada 12. februārī un bija spēkā līdz Laziomar privatizācijai.

2.1.3. Laziomar privatizācija un jaunā pakalpojumu līguma noslēgšana

(36) 2012. gada februārī tika sākta konkursa procedūra (sk. 2.3.2. iedaļu), lai atrastu Laziomar pircēju un noslēgtu jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu par jūras transporta pakalpojumu sniegšanu desmit gadu laikposmā apmaiņā pret kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu.

(37) Pamatojoties uz veiksmīgu piedāvājumu konkursa procedūrā, Compagnia Laziale di Navigazione S.r.l. (turpmāk – “CLN”) kļuva par jauno Laziomar īpašnieku. Pārdošanas līgums starp Lacio reģionu un CLN tika parakstīts 2013. gada 30. decembrī. Lacio reģions un Laziomar2014. gada 15. janvārī parakstīja jauno pakalpojumu līgumu par jūras transporta pakalpojumu sniegšanu Poncas salu arhipelāgā.

2.2. Pasākumi, uz kuriem attiecas 2011. un 2012. gada lēmumu darbības joma

(38) Ar 2011. un 2012. gada lēmumiem sāktajā oficiālajā izmeklēšanas procedūrā tika izvērtēti šādi pasākumi: a) kompensācija par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (“VTNP”) sniegšanu atbilstoši sākotnējo līgumu pagarinājumam (1. pasākums); b) Tirrenia un Siremar glābšanas atbalsta iespējama ļaunprātīga izmantošana (2. pasākums); c) bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācija (20) (3. pasākums); d) kompensācija, kas samaksāta par VTNP sniegšanu saskaņā ar jaunajiem līgumiem / sabiedrisko pakalpojumu līgumiem (4. pasākums); e) pietauvošanās prioritāte (5. pasākums); f) pasākumi, kuri noteikti 2010. gada likumā, ar ko pārveido Dekrētlikumu Nr. 125/2010 (6. pasākums); g) papildu pasākumi, ko noteicis Sardīnijas reģions par labu Saremar (7. pasākums).

(39) Ar 2014. gada lēmumu Komisija izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz pasākumiem, ko īstenojis Sardīnijas reģions par labu Saremar un kas minēti iepriekš 7. pasākumā, izņemot vienu pasākumu (21).

2.3. Šajā lēmumā vērtēto pasākumu sīks apraksts

(40) Šis lēmums attiecas tikai uz 1., 3., 4., 5. un 6. pasākumu, kas minēti 38. apsvērumā, ciktāl tajos ir iesaistīti Laziomar un CLN. Šie pasākumi ir sīkāk aprakstīti nākamajās iedaļās.

2.3.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana

2.3.1.1. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums

(41) Ar Caremar noslēgtā sākotnējā līguma 1. pantā bija paredzēti piecgadu plāni, kuros sīki jāapraksta apkalpojamās ostas, izmantojamo kuģu veidi un tas, cik bieži jāsniedz Caremar uzticētais pakalpojums (kas vēlāk, kad 2011. gada 1. jūnijā Poncas salu arhipelāga maršruti tika nodoti Lacio reģionam, tika uzticēts Laziomar).

(42) Kā norādīja Itālija, pēdējais oficiāli apstiprinātais Caremar (tolaik) piecgadu plāns ir tas, kurš aptver laikposmu no 2000. līdz 2004. gadam, savukārt plāns laikposmam no 2005. līdz 2008. gadam tika sagatavots, bet kompetentās ministrijas to tā arī oficiāli neapstiprināja. Tā vietā valdība pieņēma ad hoc lēmumus, lai pakalpojumus vairāk pietuvinātu vietējo iedzīvotāju vajadzībām, tomēr neveicot būtiskas izmaiņas sabiedrisko pakalpojumu sistēmā.

(43) Pamatojoties uz pagarināto sākotnējo līgumu, ar turpmākiem tiesību aktiem, kuri minēti 26.–33. apsvērumā, Laziomar visu gadu sniedza pakalpojumus šādos maršrutos: — maršrutā “Ponca–Formija” (T1 līnija) Laziomar sniedza pakalpojumus vienīgajā savienojumā ar šo līniju. Tas nodrošināja divus ikdienas savienojumus, sniedzot jauktu pārvadājumu pakalpojumus (pasažieri, transportlīdzekļi un preces). Kuģis, kas izbrauc no salas plkst. 5.30, nodrošināja iedzīvotājiem savienojumu ar kontinentālo daļu mācību un darba vajadzībām ar atgriešanos vēlākais plkst. 17.30; — maršrutā “Ponca–Formija” (A2 līnija) Laziomar sniedza arī vienīgo pasažieru ātrgaitas pārvadājumu pakalpojumu ar vienu ikdienas savienojumu un turēja kuģi uz salas pa nakti; — maršrutā “Ancio–Ponca” (A1 līnija) Laziomar katru dienu nodrošināja pasažieru ātrgaitas pārvadājumu pakalpojumu “karstajā” jeb aktīvajā sezonā no pirmdienas līdz sestdienai. Tomēr šā pakalpojuma biežums tika palielināts svētdienās un brīvdienās, un tas bija pamatots ar sociālās un ekonomiskās attīstības apsvērumiem (jo īpaši tāpēc, ka tūrisms būtībā ir vienīgais salas ienākumu avots). Viens konkurents – Vetor – arī sniedza pasažieru ātrgaitas pārvadājumu pakalpojumu tajā pašā līnijā aktīvajā sezonā; — maršrutā “Ventotene–Formija” (T2 līnija) Laziomar sniedza pakalpojumus katru dienu visa gada garumā, izmantojot jaukta tipa kuģi. Jauktu pārvadājumu pakalpojums bija vienīgais regulārais pasažieru, transportlīdzekļu un preču pārvadājumu savienojums visa gada garumā; — maršrutā “Ventotene–Formija” (A3 līnija) Laziomar sniedza pakalpojumus arī vienīgajā ātrgaitas savienojumā. Kuģis izbrauca plkst. 6.45, tādējādi ļaujot iedzīvotājiem doties uz kontinentālo daļu darba vai mācību vajadzībām, un pa nakti palika uz salas, lai nodrošinātu pastāvīgumu neatliekamas medicīniskās palīdzības gadījumā.

2.3.1.2. Budžets un ilgums

(44) 2. tabulā ir redzama ikgadējā kompensācija, ko Itālija izmaksāja Laziomar par laikposmu no 2011. līdz 2013. gadam. 2. tabula Kompensācija, kas piešķirta par 2011.–2013. gadu (EUR) Gads Izmaksātā kompensācija (EUR) 2011. g. 8 601 187 2012. g. 13 780 506 2013. g. 12 696 006

(45) Sākotnējā līgumā ir paredzēts, ka ikgadējo kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu izmaksā šādi: sākotnējo avansa maksājumu, kas atbilst 70 % no iepriekšējā gadā izmaksātās kompensācijas, veic katra gada martā. Otrs maksājums, ko veic jūnijā, ir vienāds ar 20 % no kompensācijas. Starpību starp izmaksātajām summām un negatīvo attiecību starp kārtējā gada pamatdarbības izmaksām un ieņēmumiem, kas veido bilanci, izmaksā līdz 30. novembrim. Ja izrādītos, ka Laziomar ir saņēmis summu, kas pārsniedz sniegto pakalpojumu neto izmaksas (ieņēmumi mīnus zaudējumi), sākotnējā līgumā ir paredzēts, ka Laziomar ir jāatmaksā starpība. (22)

– 2011.–2013. gadā piešķirtā kompensācija

(46) Prezidenta 1979. gada 1. jūnija dekrētā Nr. 501 (turpmāk – “Dekrēts Nr. 501/79”) ir noteikti dažādi elementi (ieņēmumi un izmaksas), ko ņem vērā, aprēķinot subsīdiju, kas maksājama jūras sabiedrisko pakalpojumu operatoriem. Turklāt 1986. gada 5. decembra Likumā Nr. 856 (turpmāk – “Likums Nr. 856/86”) bija paredzētas konkrētas izmaiņas jūras sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma sistēmā Itālijā. Attiecībā uz savienojumiem ar mazām un lielām salām ar minētā likuma 11. pantu tika grozīti kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu aprēķināšanas kritēriji. Subsīdija bija jāaprēķina, pamatojoties uz starpību starp ieņēmumiem un pakalpojuma izmaksām, ko noteica, atsaucoties uz vidējiem un objektīviem parametriem, un tajā bija jāiekļauj ieguldītā kapitāla saprātīga atdeve. Likuma 11. pantā arī noteikts, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumos ir jāiekļauj subsidēto maršrutu saraksts, reisu biežums un izmantojamo kuģu veidi. Subsīdijas bija jāapstiprina atbildīgajiem ministriem. Principi, kas noteikti Prezidenta dekrētā Nr. 501/79 un Likumā Nr. 856/86, bija atainoti sākotnējos līgumos.

(47) Kopš 2010. gada kompensācija par VTNP sniegšanu ir noteikta, piemērojot jaunu metodiku, kas paredzēta 2007. gada 9. novembraCIPE (23) direktīvā ar nosaukumu “Kritēriji sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma un tarifu dinamikas noteikšanai vispārējas nozīmes jūras kabotāžas nozarē” (turpmāk – “CIPE direktīva”) (24). Saskaņā ar preambulu CIPE direktīva tika pieņemta, ņemot vērā to valsts uzņēmumu privatizāciju, kuri sniedz jūras transporta pakalpojumus saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu (25). CIPE direktīvas noteikumi tika piemēroti attiecībā uz pakalpojumiem, ko Tirrenia grupas uzņēmumi sniedza no 2010. gada, pat pirms attiecīgo jauno līgumu un sabiedrisko pakalpojumu līgumu stāšanās spēkā pēc attiecīgajām privatizācijām.

(48) CIPE direktīvā noteiktā metode ļauj uzņēmumiem, kas sniedz jūras sabiedriskos pakalpojumus, gūt atbilstošu kapitāla atdevi. Kapitāla atdeves koeficients tiek aprēķināts, pamatojoties uz vidējām svērtajām kapitāla izmaksām (turpmāk – “WACC”).

(49) Vajadzīgo pašu kapitāla atdevi (26) aprēķina, izmantojot kapitāla aktīvu cenu noteikšanas modeli. Pamatojoties uz kapitāla aktīvu cenu noteikšanas modeli, pašu kapitāla izmaksas aprēķina kā i) bezriska likmes, ii) beta rādītāja (aplēses par uzņēmuma riska profilu attiecībā pret pašu kapitāla tirgu) un iii) pašu kapitāla tirgum piešķirtās pašu kapitāla riska prēmijas funkciju.

(50) Konkrēti, pašu kapitāla izmaksas tiek aprēķinātas, piemērojot bezriska darbību atdeves koeficientam prēmiju par papildu riska uzņemšanos. Šo prēmiju aprēķina kā tirgus riska prēmiju, to reizinot ar tās beta rādītāju, ar kuru mēra, cik riskanta ir konkrēta darbība attiecībā pret tirgu.

(51) Saskaņā ar CIPE direktīvu bezriska darbību atdeves koeficients atbilst vidējam bruto ienesīgumam no desmit gadu etalonobligācijām attiecībā pret iepriekšējiem 12 mēnešiem, par kuriem pastāv dati.

(52) CIPE direktīvā ir noteikta 4 % tirgus riska prēmija. Tomēr, ja pakalpojums tiek sniegts neekskluzīvi, domājami lielākais risks, ko uzņemas operators, tiek atlīdzināts, pieskaitot tirgus riska prēmijai vēl 2,5 %.

(53) Tomēr praksē kompensācijas summa, kas izmaksāta Laziomar, nevar pārsniegt maksimālo summu 10 030 606 EUR gadā, kas noteikta 2009. gada likumā (sk. 30. apsvērumu). Lai gan 2009. gada likums nosaka ikgadējās kompensācijas maksimālo summu visiem Tirrenia uzņēmumiem par jūras transporta pakalpojumu sniegšanu, ievērojot sabiedrisko pakalpojumu režīmu, CIPE direktīvā ir ietverti arī noteikti aizsardzības pasākumi, kas ļauj minētajiem operatoriem pietiekami segt to pamatdarbības izmaksas. Ņemot to vērā, kā redzams 2. tabulā, kompensācija, kas izmaksāta 2012. un 2013. gadā, ir palielināta, lai segtu visas sabiedrisko pakalpojumu izmaksas minētajos gados.

(54) Proti, saskaņā ar CIPE direktīvu pakalpojumu tvērums, maksimālie tarifi, kas noteikti jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā, un kompensācija, ko faktiski piešķir, jānosaka tā, lai nodrošinātu pakalpojumu sniedzējam segumu pilnīgi visām pieņemamajām izmaksām. Piemēro šādu formulu: VA(RSP) + VA(AI(X)) = VA(CA), kur: — VA(RSP) ir kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpildi diskontētā vērtība, — VA(AI(X)) ir citu ieņēmumu (tarifu ieņēmumu un citu) diskontētā vērtība, — VA(CA) ir pieņemamo pamatdarbības izmaksu, parāda atmaksas un ieguldītā kapitāla atdeves diskontētā vērtība.

(55) Ja minētais vienādojums nav izmantojams, subsidēto darbību tvērumu var samazināt vai arī var pārskatīt pakalpojumu organizāciju (piemēram, kuģu veidi), vai mainīt tarifu ierobežojumus.

(56) Turklāt katram pakalpojumam piemērojamo tarifu robežvērtību, atskaitot nodokļus un ostas nodevas, koriģē katru gadu, pamatojoties uz cenas maksimālā ierobežojuma formulu šādi: ΔT = ΔP – X, kur: — ΔT ir tarifu robežvērtības ikgadējās procentuālās izmaiņas, — ΔP ir inflācijas līmenis atsauces gadā, — X ir reāla tarifu robežvērtības ikgadējās korekcijas likme, kas noteikta sabiedrisko pakalpojumu līgumā un kas paliek nemainīga visā līguma darbības laikā.

(57) CIPE direktīvā ir arī noteikts, ka tarifu robežvērtību var koriģēt, lai atainotu degvielas izmaksu izmaiņas, par atsauci izmantojot publiski pieejamās standarta cenas.

2.3.2. Laziomar privatizācija

(58) Lacio reģions 2013. gada 13. februārī savā tīmekļa vietnē publicēja uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus Laziomar pārdošanai un kompensācijas piešķiršanai par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpildi jūras maršrutos, kas norādīti 43. apsvērumā (27). Šis paziņojums tika publicēts arī Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (28), Itālijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī (29) un četros Itālijas valsts un vietējos dienas laikrakstos.

(59) Itālija izvēlējās slēgtu konkursa procedūru, kas minēta Publisko līgumu kodeksa 55. panta 6. punktā – Likumdošanas dekrēts Nr. 163/2006 (il Codice dei Contratti pubblici). Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijs bija saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums.

(60) Lai veicinātu pēc iespējas plašāku dalību procedūrā, uzaicinājums iesniegt piedāvājumus nepārprotami ļāva pretendentiem piedalīties kopā, izmantojot pretendentu, konsorciju vai Eiropas ekonomisko interešu grupu (turpmāk – “EEIG”) pagaidu grupas.

2.3.2.1. Pārdošanas procedūra un galīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršana

(61) Pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus publicēšanas termiņa beigām astoņas personas pauda ieinteresētību piedalīties konkursa procedūrā (proti: Navigazione Libera del Golfo S.r.l., CarPoint Motorsport S.p.A., Blu Navy Cruise & Tour S.r.l., Traghetti Lines, CLN, Navigazione Generale Italiana S.p.A., Vetor S.r.l. un Ustica Lines, kas tagad darbojas ar nosaukumu Liberty Lines) un sniedza informāciju, kas nepieciešama kvalitatīvai atlasei procedūras pirmajā posmā. Septiņi no šiem dalībniekiem, izņemot Blu Navy Cruise & Tour S.r.l., tika uzņemti nākamajā posmā un aicināti iesniegt piedāvājumu 2013. gada 16. maijā.

(62) Uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu bija ietverts jaunais desmitgadu līguma projekts, kas jāparaksta starp uzvarētāju un Lacio reģionu, kā arī sīkāka informācija par konkursa procedūru. Jo īpaši uzaicinājuma vēstulē tika apstiprināts, ka pakalpojumu līguma slēgšanai tiks izvēlēts saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums ar cenas vērtējumu 30 punkti un tehniskās kvalifikācijas vērtējumu 70 punkti. Attiecībā uz Laziomar pārdošanas cenu uzaicinājuma vēstulē bija minēta fiksēta summa 2 272 000 EUR apmērā, kas aprēķināta, pamatojoties uz neatkarīgu pētījumu, kurā tika novērtēta Laziomar aktīvu kopējā vērtība (sk. 66. un 67. apsvērumu). Šī cena nebija apspriežama, un tāpēc uz to neattiecās pretendentu finansiālais piedāvājums.

(63) Šā iemesla dēļ visi potenciālie pretendenti tika aicināti iekļaut finansiālajā piedāvājumā iepriekš minēto fiksēto Laziomar pārdošanas summu, savukārt Lacio reģions attiecībā uz visu piedāvājumu kopumā izvēlētos saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, pamatojoties uz cenu un citiem, galvenokārt tehniskiem, kritērijiem, kas attiecas uz pakalpojumu, kā izklāstīts uzaicinājuma vēstulē (sk. 62. apsvērumu).

(64) Termiņa beigās CLN iesniedza savu piedāvājumu, kura specifikācijas tika pārbaudītas, un rezultāts bija pozitīvs. Citi piedāvājumi netika iesniegti.

(65) Tādējādi konkursā uzvarēja CLN gan attiecībā uz Laziomar uzņēmējdarbības privatizāciju, gan jūras transporta pakalpojumu sniegšanu (sk. 2.3.3. iedaļu).

2.3.2.2. Pārdošanas līgums

(66) Pārdošanas līgums tika noslēgts 2013. gada 30. decembrī, un tajā tika noteikts, ka Laziomar akcijas tiks nodotas CLN par fiksētu cenu 2 272 000 EUR apmērā, pamatojoties uz neatkarīga eksperta veiktu izvērtējumu, ko bija pasūtījis Lacio reģions.

(67) Šī summa galvenokārt ataino materiālo pamatlīdzekļu (proti, četru kuģu, kā arī rūpnieciskā un komerciālā aprīkojuma) vērtību un biļešu vērtību Ventotenes salai, kā norādīts uzņēmuma bilancē 2011. gada 1. jūnijā.

(68) Saskaņā ar pārdošanas līguma 4. pantu CLN ir pienākums paziņot Lacio reģionam par jebkādu turpmāku Laziomar akciju pārdošanu trešām personām, un tādā gadījumā CLN tomēr būtu solidāri atbildīga ar jauno Laziomar pircēju saistībā ar pakalpojumu līguma saistībām.

2.3.2.3. Tiesvedība valsts līmenī

(69) Tas, ka konkursa procedūrā tiesības slēgt līgumu par Laziomar uzņēmējdarbību un sabiedriskajiem pakalpojumiem tika piešķirtas CLN, tika apstrīdēts Lacio administratīvajā tiesā (turpmāk – “TAR”).

(70) Vetor S.r.l. (turpmāk – “Vetor”), kas sniedz pakalpojumus arī maršrutā “Ancio-Ponca” ar kuģi, kam ir zemūdens spārni (A1 līnija), iesniedza TAR pieteikumu par pagaidu noregulējumu pret konkursa procedūras likumību, kas tika noraidīts ar Rīkojumu Nr. 2995/2013. Tā pati tiesa arī lēma par lietas būtību un noraidīja Vetor sūdzību ar Spriedumu Nr. 467/2014. Valsts padome apstiprināja minētos nolēmumus apelācijas tiesvedībā ar Spriedumu Nr. 5421/2018.

2.3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Lacio reģionu un Laziomar

2.3.3.1. Atbalsta saņēmējs

(71) Kā minēts 64. apsvērumā, CLN iesniedza piedāvājumu par jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu. Pēc veiksmīgas dalības konkursā Laziomar (ko iegādājās CLN, bet kas saglabāja savu atsevišķo juridisko identitāti) 2014. gada 15. janvārī parakstīja jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu ar Lacio reģionu par pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos.

2.3.3.2. Maršruti

(72) Laziomar sniedz pasažieru, jauktu pārvadājumu (pasažieru, transportlīdzekļu un kravu) un tikai kravu pārvadājumu (preču, tostarp īpašo preču) pakalpojumus saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu vairākos kabotāžas maršrutos šādi: 3. tabula To maršrutu tīkls, kuros Laziomar sniedz pakalpojumus saskaņā ar jauno pakalpojumu līgumu Formija–Ponca (prāmis – jaukti pārvadājumi) – T1 līnija Formija–Ventotene (prāmis – jaukti pārvadājumi) – T2 līnija Terračīna–Ponca (prāmis – jaukti un kravas (30) pārvadājumi) – T3 līnija Terračīna–Ventotene (prāmis – kravas pārvadājumi) – T4 līnija Ancio–Ponca (kuģis ar zemūdens spārniem – pasažieru pārvadājumi) – A1 līnija Formija–Ponca (kuģis ar zemūdens spārniem – pasažieru pārvadājumi) – A2 līnija Formija–Ventotene (kuģis ar zemūdens spārniem – pasažieru pārvadājumi) – A3 līnija

2.3.3.3. Ilgums

(73) Jaunais pakalpojumu līgums starp Lacio reģionu un Laziomar ir spēkā desmit gadus (2014.–2024. gads).

2.3.3.4. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums

(74) Laziomar uzliktais sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums cita starpā attiecas uz apkalpotajām ostām, jūras maršrutos, kuros tiek sniegti pakalpojumi, piešķirto kuģu veidu un pārvadājumu jaudu, pakalpojumu biežumu un maksimālajiem tarifiem.

2.3.3.5. Kompensācijas noteikumi un galīgā piešķiršana

(75) Pamatojoties uz konkursa procedūru par kompensāciju saskaņā ar jauno līgumu par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpildi jūras maršrutos, kas noteikti 43. apsvērumā, Lacio reģions noteica ikgadējo pamatatlīdzību 14 300 550 EUR apmērā, to koriģējot uz leju. Galu galā šī summa tika noteikta 12 752 074 EUR apmērā (kopā 127 520 740 EUR desmitgadu līguma darbības laikā).

(76) Saskaņā ar līguma 6. pantu Lacio reģions var koriģēt kompensāciju, to palielinot vai samazinot, lai ņemtu vērā izmaiņas, kas saistītas ar katru gadu faktiski veiktajiem jūras braucieniem. Kompensācijas līmenis netiek ietekmēts, ja katru gadu veikto jūras braucienu skaits ir par 3 % lielāks vai mazāks par līgumā noteikto skaitu vai atšķirības nesasniedz 3 %. Ja izmaiņas uz augšu vai leju pārsniedz 3 %, kompensāciju attiecīgi koriģē, reizinot papildus veikto vai neveikto jūras braucienu skaitu ar vienības cenu, kas norādīta piedāvājumā. 2017. gadā pakalpojumu līgums tika grozīts, lai koriģētu kompensācijas līmeni līdz 13 524 536 EUR.

(77) Šī kompensācijas summa ir noteikta, pamatojoties uz metodiku, kas paredzēta CIPE direktīvā (sk. 47.–57. apsvērumu). CIPE direktīvā noteiktie aizsardzības pasākumi ir atainoti jaunajā pakalpojumu līgumā.

(78) Pakalpojumu līgumā paredzēta kompensācija, kas nepārsniedz summu, kura ir nepieciešama, lai segtu neto izmaksas, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu (ekonomiskais un finansiālais līdzsvars). Ja rodas novirzes no šā līgumiskā līdzsvara, pakalpojumu līguma 25. pantā ir paredzēts līdzsvara atjaunošanas mehānisms, ar ko izvērtē visus parametrus, kas saistīti ar kompensācijas izmaksu. Tāpēc, ja būtisku izmaiņu (31) dēļ ekonomiskajos parametros, uz kuriem balstīta kompensācijas summa, tā izrādās nepietiekama, lai segtu visas ar pakalpojuma sniegšanu saistītās izmaksas, jaunais pakalpojumu līgums ļauj pārskatīt kompensācijas galvenos parametrus, proti: i) tarifu sistēmu; ii) piedāvāto sabiedrisko pakalpojumu apmēru; iii) gada maksimālās cenas līmeni un iv) kapitāla dotācijas ieguldījumiem.

(79) Saskaņā ar pakalpojumu līguma 4. pantu (4.–6. punkts) operatoram izmaksāto kompensāciju samazina par 80 %, ja pakalpojumi tiek pārtraukti darbinieku streiku dēļ, un par 30 % citu neparedzētu notikumu gadījumā, savukārt par pakalpojumu nesniegšanu citos apstākļos, kas nav streiki vai neparedzēti notikumi, jāmaksā soda nauda saskaņā ar pakalpojumu līguma 9. pantu.

(80) Saskaņā ar pakalpojumu līguma 22. pantu operatoram ir jāievieš tehniskās, ekonomiskās un vadības uzraudzības sistēma, saskaņā ar kuru peļņas un zaudējumu gada pārskatu par pakalpojumu, kas sniegts, pamatojoties uz pakalpojumu līgumu, nosūta reģionālajai iestādei pārbaudei.

(81) Saskaņā ar pakalpojumu līguma 4. panta 2. punktu ikgadējā kompensācija, kas jāizmaksā uzņēmumam Laziomar, tika lēsta 12 752 074 EUR apmērā. Tomēr saskaņā ar pakalpojumu līguma 4. panta 3. punktu faktisko cenu, kas samaksāta Laziomar, nosaka kā faktiski veiktās darbības rezultātu (t. i., cenu par jūdzi katrā maršrutā), ņemot vērā attiecīgos riskus (komerciālos un rūpnieciskos), kā noteikts līgumā (piemēram, kompensācijas samazinājums gadījumā, ja uzņēmums neveic kuģošanu, sankcijas par pakalpojumu atvienošanu utt.).

(82) 4. tabulā ir norādīta kompensācija, kas noteikta, pamatojoties uz konkursa procedūru par visu līguma darbības laiku, un kompensācija, kas faktiski izmaksāta Laziomar par laikposmu no 2014. līdz 2019. gadam pēc grozījumiem attiecībā uz kuģošanas darbību saskaņā ar pakalpojumu līguma 6. pantu. 4. tabula Kompensācija, kas noteikta un izmaksāta Laziomar saskaņā ar jauno pakalpojumu līgumu 2014.–2019. gadā Gads Noteiktā kompensācija(EUR) Izmaksātā kompensācija (EUR) 2014. g. 12 752 074 13 374 589 2015. g. 12 752 074 13 376 167 2016. g. 12 752 074 13 330 304 2017. g. 12 752 074 13 370 070 2018. g. 12 752 074 13 356 282 2019. g. 12 752 074 13 366 510

2.3.4. Pietauvošanās prioritāte

(83) 2009. gada likuma 19.ter panta 21. punktā bija noteikts, ka, lai garantētu teritoriālo nepārtrauktību ar salām un ņemot vērā to sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Laziomar, jāpatur jau piešķirtā pietauvošanās un prioritāte jaunu laika nišu piešķiršanā atbilstoši procedūrām, ko noteikušas jūras iestādes, kuras izveidotas ar Itālijas Jūras kodeksa 1994. gada 28. janvāra Likumu Nr. 84.

2.3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā

(84) 2010. gada likumā bija noteikta iespēja bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem īslaicīgi izmantot finanšu līdzekļus, kas jau atvēlēti (32) flotes atjaunošanai un modernizēšanai, lai izpildītu steidzamās likvidācijas vajadzības. Tomēr bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, kas izmantoja šo iespēju, bija jāpapildina šie speciālie līdzekļi, lai tie joprojām varētu veikt kuģu nepieciešamo modernizāciju. Šāda modernizācija bija nepieciešama, lai izpildītu jaunus starptautiskus drošības standartus, ievērojot 1996. gada Stokholmas vienošanos (33).

(85) Proti, lai samaksātu par visas Tirrenia grupas modernizāciju, no diviem mehānismiem (34) tika atlikti 23 750 000 EUR. Tomēr Laziomar neizmantoja šos mehānismus (sk. 132. apsvērumu).

(86) Turklāt 2010. gada likuma 1. pants arī noteica, ka: a) sākotnējie līgumi tiek pagarināti, paredzot pagarinājumu no 2010. gada 1. oktobra līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesu pabeigšanai (sk. arī 31. apsvērumu); b) 19.ter pants Dekrētlikumā Nr. 135/2009, kas ar grozījumiem pārveidots par 2009. gada likumu, tiek grozīts, tajā iekļaujot 24.bis punktu. Saskaņā ar minēto punktu visiem oficiālajiem aktiem un darbībām, ko veic, īstenojot 2009. gada likuma 1.–15. punkta noteikumus, piemēro fiskālu atbrīvojumu. Minētie punkti attiecas uz jūras kabotāžas nozares liberalizāciju, privatizējot Tirrenia grupu, ieskaitot sagatavošanas posmu, t. i., reģionālo uzņēmumu nodošanu attiecīgajiem reģioniem; c) lai nodrošinātu sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību un veicinātu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācijas procesu, attiecīgie reģioni var izmantot Fondo Aree Sottoutilizzate (turpmāk – “FAS”) (35) līdzekļus atbilstoši 2009. gada 6. martaCIPE direktīvai Nr. 1/2009 (36).

2.4. Pārkāpuma procedūra Nr. 2007/4609

(87) Pēc iepriekšējas informācijas apmaiņas starp Komisijas dienestiem un Itālijas iestādēm Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, 2008. gada 19. decembrī nosūtīja Itālijai informācijas pieprasījumu. Minētais pieprasījums cita starpā attiecās uz pārskatu par toreizējiem sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem un sabiedrisko pakalpojumu jomu, ko Itālija bija paredzējusi saskaņā ar ierosinātajiem jaunajiem līgumiem. Itālijai arī tika prasīts iesniegt sīkāku informāciju par privatizācijas plāniem attiecībā uz Tirrenia grupu.

(88) Itālija 2009. gada 28. aprīļa vēstulē sniedza sīki izklāstītu atbildi uz Komisijas 2008. gada 19. decembra pieprasījumu. Minētajā vēstulē Itālija cita starpā norādīja, ka: 1) sākotnējo līgumu pagarināšana līdz 2009. gada 31. decembrim bija nepieciešama, lai panāktu jūras kabotāžas nozares liberalizāciju Itālijā, privatizējot Tirrenia grupu, 2) kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas piešķirta Tirrenia grupai, bija nepieciešama, lai nodrošinātu teritoriālo nepārtrauktību ar salām, nodrošinot jūras savienojumus, ko nevarēja apmierinoši nodrošināt privātie operatori tirgū, 3) 2009. gada 10. martā tika pabeigts pamatīgs maršrutu racionalizācijas process. Šajā procesā tika ņemti vērā attiecīgie sociālie, nodarbinātības un ekonomiskie aspekti, kā arī vajadzība nodrošināt būtiskus savienojumus teritoriālajai nepārtrauktībai, un tā ietvaros notika apspriedes ar attiecīgajiem sešiem reģioniem. Racionalizācijas rezultātā sabiedrisko pakalpojumu neto izmaksas tika samazinātas par aptuveni 66 miljoniem EUR un tika atlaisti aptuveni 600 apkalpes locekļi visā Tirrenia grupā. Itālija arī atgādināja, ka 2009. gada racionalizācija papildināja agrākos centienus (kas īstenoti 2004., 2006. un 2008. gadā), lai samazinātu Tirrenia grupas sniegtos pakalpojumus, 4) racionalizācijas mērķi bija i) uzturēt savienojumus, kas nepieciešami teritoriālās nepārtrauktības nodrošināšanai ar un starp salām un kontinentālo daļu, un tiesības uz veselības aizsardzību, mācībām un mobilitāti, ii) racionalizēt savienojumus, kuros privātie operatori nodrošināja tādus pašus savienojumus tajā pašā laikposmā, ar līdzīgām kvalitātes un nepārtrauktības garantijām, un iii) racionalizēt vasaras un ātrgaitas savienojumus, kuros pārvadā tikai cilvēkus, 5) minētajā vēstulē Itālija sniedza pārskatu par maršrutiem, kuros Tirrenia grupas uzņēmumi sniedza pakalpojumus 2008. gadā, un samazināto maršrutu skaitu, kuros Tirrenia grupas uzņēmumi sniegs pakalpojumus 2009. gadā. Kā norādīja Itālija, pēdējie minētie maršruti veido pamatu jaunajiem līgumiem, kas jānoslēdz ar jaunajiem Tirrenia grupas uzņēmumu īpašniekiem.

(89) Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, 2009. gada 21. decembrī nosūtīja Itālijas iestādēm vēstuli, kurā cita starpā norādīja, ka, ņemot vērā jūras kabotāžas nozares kraso pārveidošanu Itālijā un būtisko sociālo ietekmi, kāda būtu bijusi privatizācijai, ja konkursa procedūra tiktu rīkota uz vienkārša sabiedrisko pakalpojumu līguma pamata, konkursa rīkošana par kuģošanas sabiedrībām, kam ir šādi līgumi, ir pieņemama – principā un izņēmuma kārtā –, lai nodrošinātu atbilstību Padomes Regulā (EEK) Nr. 3577/92 (37) (turpmāk – “Jūras kabotāžas regula”) noteiktajam Kopienas [Savienības] kuģu īpašnieku nediskriminācijas kritērijam. Komisija norāda, ka Jūras kabotāžas regulā dalībvalstīm nav noteikts pienākums privatizēt savas jūras transporta sabiedrības, bet tikai paredzēts pienākums liberalizēt šo konkrēto tirgu.

(90) Komisija 2010. gada 29. janvārī (38) nosūtīja oficiāla paziņojuma vēstuli par nepareizu Jūras kabotāžas regulas īstenošanu. Minētajā vēstulē Komisija atgādināja, ka regula nosaka, ka tad, ja dalībvalsts noslēdz sabiedrisko pakalpojumu līgumus vai uzliek pienākumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus, to dara, nediskriminējot nevienu Kopienas [Savienības] kuģu īpašnieku. Minētās regulas 4. panta 3. punktā ir noteikts, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumi var palikt spēkā līdz attiecīgā līguma termiņa beigām. Tomēr Komisija ievēroja, ka Tirrenia grupas uzņēmumi turpināja sniegt jūras transporta pakalpojumus pēc attiecīgo sabiedrisko pakalpojumu līgumu (sākotnējo līgumu) termiņa beigām. Proti, minēto līgumu termiņam bija jābeidzas 2008. gada beigās, bet Itālija tās atkārtoti pagarināja. Tāpēc Komisija aicināja Itāliju iesniegt savus apsvērumus.

(91) Komisijas ģenerāldirektors, kurš atbild par enerģētiku un transportu, atbildēja uz Itālijas 2010. gada 22. janvāra vēstuli arī 2010. gada 29. janvārī. Ģenerāldirektors uzsvēra, ka viņa atbilde attiecas tikai uz atbilstību Jūras kabotāžas regulai, nevis uz valsts atbalsta jautājumiem. Šajā saistībā ģenerāldirektors norādīja, ka pamatojumi, kas sniegti attiecībā uz atsevišķiem maršrutiem, ir pietiekami, lai kliedētu iepriekš paustās bažas. Ģenerāldirektors atgādināja, ka sabiedrisko pakalpojumu līgumi var attiekties tikai uz maršrutiem, attiecībā uz kuriem pastāv tirgus nepilnība.

(92) Itālija 2010. gada 29. martā atbildēja uz Komisijas 2010. gada 29. janvāra oficiālā paziņojuma vēstuli.

(93) Itālija 2010. gada 10. septembrīad hoc sanāksmē informēja Komisiju par to, ka ir aizkavējusies arī konkursa procedūra attiecībā uz līgumu, kas cita starpā ietvēra Poncas salu arhipelāga maršrutus, kuros tajā laikā pakalpojumus sniedza Caremar. Vēlāk ar 2010. gada 1. oktobra Likumu Nr. 163 sākotnējie līgumi tika vēlreiz pagarināti līdz Tirrenia un Siremar privatizācijas procesu pabeigšanai (sk. arī 31. apsvērumu).

(94) Ņemot vērā šīs norises, Komisija 2010. gada 24. novembrī nosūtīja papildu oficiāla paziņojuma vēstuli. Minētajā vēstulē Komisija norādīja, ka: a) sākotnējais līgums, cita starpā ar Caremar, tika pagarināts automātiski un bez konkursa procedūras, b) attiecīgos sabiedrisko pakalpojumu līgumus turpina piemērot, tomēr nav pabeigta konkursa procedūra, cita starpā attiecībā uz Caremar, c) tā patur tiesības nepieciešamības gadījumā izdot argumentētu atzinumu (ņemot vērā piezīmes, ko Itālija varētu iesniegt).

(95) Komisija 2012. gada 21. jūnijā pieņēma argumentētu atzinumu par bijušās Tirrenia grupas trīs uzņēmumu (Caremar, Laziomar un Saremar) privatizācijas kavēšanu. Tā kā pārējo trīs uzņēmumu (Tirrenia, Toremar un Siremar) konkursa procedūras bija pabeigtas 2011. gadā (39), argumentētais atzinums neattiecās uz šiem uzņēmumiem. Komisija norādīja, ka Itālija nebija rīkojusi konkursa procedūras sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai attiecībā uz jūras kabotāžu, ko nodrošināja cita starpā Laziomar, vairāk nekā trīs gadus pēc attiecīgo sākotnējo līgumu parastā termiņa beigām. Minētie līgumi tika pagarināti automātiski un uz nenoteiktu laiku, tādējādi liedzot citiem Savienības kuģu īpašniekiem konkurēt par šo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu.

(96) Itālija 2012. gada 8. augustā atbildēja uz argumentēto atzinumu, norādot, ka paziņojumi par konkursa procedūrām to uzņēmumu nodošanai, kuriem ir jauni sabiedrisko pakalpojumu līgumi, tika vai tiks publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Proti, paziņojums par Laziomar tika nosūtīts publicēšanai 2012. gada 1. augustā.

(97) CLN2014. gada 14. janvārī kļuva par Laziomar jauno īpašnieku un parakstīja desmitgadu sabiedrisko pakalpojumu līgumu par savienojumiem ar Poncas salu arhipelāgu.

(98) Itālija 2016. gada 15. jūlija vēstulē informēja Komisiju, ka ir pabeigta visu bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu privatizācija. Komisija 2016. gada 8. decembrī nolēma izbeigt pārkāpuma procedūru.

3. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS UN PAPLAŠINĀŠANAS PAMATOJUMS

3.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana (40)

3.1.1. Altmark kritēriju ievērošana un atbalsta esība

(99) Komisija 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka ar visiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem noslēgtajos sākotnējos līgumos iekļautā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma definīcija nav pietiekami skaidra, tāpēc Komisija nevar izdarīt galīgu secinājumu par to, vai definīcijā ir acīmredzama kļūda. Konkrēti, Komisijai attiecīgajā posmā nebija pilnīga priekšstata par faktisko pienākumu, kas noteikts attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu cita starpā Poncas salu arhipelāgā, salīdzinājumā ar pakalpojumiem, ko dažos no šiem maršrutiem piedāvāja konkurenti.

(100) Komisija pauda sākotnējo viedokli, ka Altmark sprieduma (41) otrais kritērijs ir izpildīts, jo parametri, uz kuru pamata tika aprēķināta kompensācija, bija noteikti iepriekš un atbilda pārredzamības prasībām. Komisija jo īpaši atzīmēja, ka minētie parametri ir aprakstīti sākotnējos līgumos (par kompensāciju attiecībā uz 2009. gadu) un CIPE direktīvā (par kompensāciju no 2010. gada).

(101) Tomēr Komisija uzskatīja, ka trešais Altmark sprieduma kritērijs nav izpildīts un ka operatoriem var būt piešķirtas pārāk lielas kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanu. Komisija jo īpaši pauda šaubas par to, vai kompensācija, ko no 2009. gada izmaksāja bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, ir samērīga, ņemot vērā to, ka nebija skaidri definēts šiem uzņēmumiem uzliktais pienākums. Komisija arī pauda šaubas par to, vai 6,5 % riska prēmija, kas piemērojama no 2010. gada, ataino atbilstošu riska līmeni, jo prima facie operatori neuzņēmās riskus, ko parasti uzņemas, sniedzot šādus pakalpojumus.

(102) Komisija arī pauda sākotnējo viedokli, ka ceturtais Altmark kritērijs nav izpildīts, ciktāl par sākotnējo līgumu pagarināšanu netika rīkots konkurss. Turklāt Komisija norādīja, ka tā nav saņēmusi pierādījumus, kas pamatotu argumentu, ka operatori faktiski sniedza attiecīgos pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu.

(103) Tāpēc Komisija 2011. gada lēmumā izdarīja sākotnējo secinājumu, ka kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas izmaksāta operatoriem sākotnējo līgumu pagarinājuma periodā, ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Komisija arī uzskatīja, ka minētais atbalsts būtu uzskatāms par jaunu atbalstu.

3.1.2. Saderība

(104) Komisija 2011. gada lēmumā sākotnēji uzskatīja, ka uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu 2009.–2011. gadā neattiecas ne 2005. gada VTNP lēmums (42), ne 2005. gada VTNP nostādnes (43). Tāpēc Komisija šo pasākumu novērtēja tieši saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un konstatēja, ka tai ir šaubas par to, vai ir izpildīti piemērojamie saderības nosacījumi.

(105) Komisija 2012. gada lēmumā atzīmēja, ka 2012. gada 31. janvārī stājās spēkā jauns 2011. gada VTNP lēmums (44) un 2011. gada VTNP nostādnes (45). Tomēr Komisija sākotnēji uzskatīja, ka kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu sākotnējo līgumu pagarinājuma periodā nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu un par tādu, uz kuru neattiecas paziņošanas prasība saskaņā ar 2011. gada VTNP lēmumu.

(106) 2010. gada likumā bija paredzēta sākotnējo līgumu pagarināšana no 2010. gada 30. septembra līdz privatizācijas procesa beigām. Attiecīgi kompensāciju, ko Laziomar saņēma no 2011. gada 1. jūnija līdz privatizācijai, varēja novērtēt, pamatojoties uz 2011. gada VTNP nostādnēm.

3.2. Laziomar privatizācija

(107) Komisija 2012. gada lēmumā pauda šaubas par konkursa procedūru Laziomar pārdošanai, norādot, ka tā nav bijusi pietiekami pārredzama un bez nosacījumiem, lai nodrošinātu, ka pārdošana notiek par tirgus cenu.

(108) Komisija uzskatīja, ka daži privatizācijas procesā piemērotie nosacījumi varētu būt ierobežojuši pretendentu skaitu un/vai ietekmējuši pārdošanas cenu. Komisija atkārtoja savu iedibināto praksi attiecībā uz valstij piederošu uzņēmumu aktīvu pārdošanu, ko veic valsts (vai šajā gadījumā, kas ir piedēvējama valstij): neekonomiski apsvērumi, kādus privāts pārdevējs neizmantotu, piemēram, bažas par sabiedrisko kārtību, nodarbinātības prasības vai reģionālā attīstība, liecina par valsts atbalsta esību, ja tie uzliek potenciālajam pircējam apgrūtinošus pienākumus un tādējādi var samazināt pārdošanas cenu.

(109) Komisija arī uzskatīja, ka tā dēvētās finanšu prasības, kas noteiktas Laziomar konkursā, faktiski traucēja konkursu, ierobežojot potenciālo pretendentu loku līdz esošajām jūrniecības sabiedrībām, ņemot vērā to, ka šajā gadījumā pats uzņēmums, kuram bija piešķirts sabiedrisko pakalpojumu līgums, tika pārdots (46).

(110) Komisija arī uzskatīja, ka tehniskie piedāvājumi tika novērtēti kā daudz svarīgāki nekā ekonomiskie piedāvājumi (sk. 62. apsvērumu), savukārt akciju cenu noteica valsts iestādes.

(111) Iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija sākotnēji secināja, ka Laziomar privatizācijas procedūra nav bijusi pietiekami pārredzama un bez nosacījumiem, lai pati par sevi nodrošinātu, ka pārdošana notiek par tirgus cenu un tiek iegūta augstākā akciju cena. Tāpēc Komisija attiecīgajā posmā nevarēja izslēgt, ka pircējam tika piešķirta ekonomiska priekšrocība.

(112) Pamatojoties uz informāciju, kas bija pieejama, pieņemot 2012. gada lēmumu, Komisija arī uzskatīja, ka jebkurš atbalsts, kas varētu būt radies privatizācijas procesā, būtu nesaderīgs.

3.3. Jaunais pakalpojumu līgums starp Lacio reģionu un Laziomar

3.3.1. Altmark kritēriju ievērošana, atbalsta esība un saderība

(113) 2012. gada lēmumā Komisija pauda sākotnējo viedokli, ka uzņēmumam Laziomar izmaksātā kompensācija neatbilst Altmark spriedumā noteiktajiem kritērijiem un tādējādi ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Komisija nonāca pie šā secinājuma, ņemot vērā, ka: i) konkurenti, kuri šķietami piedāvāja līdzīgus pakalpojumus, darbojās vismaz atsevišķos maršrutos, kuros Laziomar sniedza pakalpojumus, un nebija pieejama pietiekama informācija, kas ļautu Komisijai secināt, vai VTNP ataino reālo vajadzību pēc sabiedriskajiem pakalpojumiem, ko nevarēja apmierināt tikai tirgus spēki vien; ii) aprēķinot kompensāciju saskaņā ar CIPE direktīvu, operatoram tika piešķirta pārmērīga kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu to pašu iemeslu dēļ, kas norādīti 2011. gada lēmumā; un iii) šķietami netika ievērots ceturtais Altmark sprieduma kritērijs, ņemot vērā to, ka konkurss par sabiedriskajiem pakalpojumiem tika izsludināts ar nosacījumu, ka uzvarētājs iegādāsies visu Laziomar uzņēmumu. Komisija uzskatīja, ka, ja konkurss par sabiedrisko pakalpojumu līgumu būtu izsludināts bez iepirkuma prasības, tas būtu varējis radīt zemāku cenu sabiedrībai.

3.3.2. Saderība

(114) Attiecībā uz Laziomar kompensācijas saderību Komisija norādīja, ka, pamatojoties uz Itālijas iestāžu sniegto informāciju, šķita, ka 2011. gada VTNP lēmums nav piemērojams. Katrā ziņā Komisija nevarēja izdarīt secinājumus par 2011. gada VTNP lēmuma piemērošanu, jo attiecīgajā posmā parakstītais līgums nebija iesniegts. Komisija nesaņēma nekādu informāciju (piemēram, par divos gados pirms minētā pilnvarojuma pārvadāto pasažieru skaitu), lai pārbaudītu atlikušos 2011. gada VTNP lēmumā minētos saderības nosacījumus. Pēc tam Komisija novērtēja atbalstu, pamatojoties uz 2011. gada VTNP nostādnēm, bet konstatēja, ka tai ir šaubas par to, vai ir izpildīti minēto nostādņu saderības nosacījumi, un aicināja Itāliju pierādīt, ka tas tā ir.

3.4. Pietauvošanās prioritāte

(115) 2011. gada lēmumā Komisija pauda sākotnējo viedokli, ka, ciktāl pietauvošanās prioritāte netiek atlīdzināta, pasākums ir normatīva priekšrocība, kas nav saistīta ar valsts līdzekļu nodošanu un tāpēc nav kvalificējama kā valsts atbalsts. Alternatīvi, ja pietauvošanās prioritāte tiktu atlīdzināta, Komisija uzskatīja, ka, ciktāl Laziomar sniedz patiesus VTNP un šī prioritāte tiek piešķirta vienīgi attiecībā uz maršrutiem, uz kuriem attiecas VTNP, tā neradītu papildu ekonomisku priekšrocību, jo būtu raksturīga VTNP sniegšanai. Tomēr Komisija aicināja Itāliju un trešās personas sniegt papildu informāciju par šo pasākumu.

(116) Tā kā tā bija paudusi šaubas par VTNP uzdevuma leģitimitāti, Komisija nevarēja izdarīt secinājumu par pasākuma saderību, ja tas būtu uzskatāms par atbalstu.

3.5. Pasākumi, kas noteikti 2010. gada likumā

(117) Komisija 2011. gada lēmumā pauda sākotnējo viedokli, ka visi 2010. gada likumā noteiktie pasākumi bija valsts atbalsts bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Laziomar. Šie pasākumi bija: 1) kuģu modernizācijai paredzēto līdzekļu iespējamā izmantošana likviditātes nolūkos; 2) fiskālie atbrīvojumi, kas saistīti ar privatizācijas procesu; 3) FAS līdzekļu iespējamā izmantošana. Komisija aicināja Itāliju precizēt, vai un kādā veidā katrs no šiem pasākumiem bija nepieciešams, lai sniegtu sabiedriskos pakalpojumus.

(118) Komisija arī pauda sākotnējo viedokli, ka minētie pasākumi, iespējams, bija darbības atbalsts, kas samazināja izmaksas, kuras Laziomar un pārējiem bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem citādi būtu jāsedz pašiem, un tādējādi šie pasākumi būtu uzskatāmi par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu.

4. ITĀLIJAS PIEZĪMES

4.1. Par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu un konkurences vidi

(119) Itālija iesniedza to Caremar un pēc tam Laziomar izmantoto maršrutu sarakstu, uz kuriem attiecas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, ieskaitot informāciju par sezonālo biežumu un grafikiem, konkurences vidi un iemesliem, kuru dēļ tika piemērots sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums (šim sarakstam pievienojot atbilstīgo juridisko dokumentāciju).

(120) Attiecībā uz patiesu VTNP esību Itālija norādīja, ka iepriekš minētais sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums tika noteikts, lai saglabātu teritoriālo nepārtrauktību un savienotu kontinentālo daļu ar salām, kā arī nodrošinātu preču piegādi, ieskaitot īpašo preču piegādi, kas nepieciešamas salu sabiedrisko un sociālo pakalpojumu pienācīgai sniegšanai. Šis pakalpojums sniedz ieguldījumu salu ekonomiskajā attīstībā, garantē salu iedzīvotājiem būtiskās mobilitātes vajadzības visa gada garumā un nodrošina, ka tiek ievērotas ar konstitūciju garantētās tiesības uz teritoriālo nepārtrauktību. (47)

(121) Attiecībā uz konkurences vidi Itālija iesniedza informāciju, kas liecina, ka Laziomar ir vienīgais operators, kas kuģo pa līnijām visa gada garumā, bet dažos maršrutos konkurence pastāv tikai aktīvajā sezonā. Tomēr Itālija uzskata, ka Laziomar piedāvāto pakalpojumu nevar aizstāt un tikai tirgus spēki vien nevarētu garantēt teritoriālo nepārtrauktību.

4.2. Par Laziomar privatizāciju

4.2.1. Par Laziomar pārdošanas cenu

(122) Kā norādīja Itālija, Laziomar privatizācija ietvēra visa uzņēmuma akciju kapitāla nodošanu, izmantojot Lacio reģiona izsludinātu publiskā iepirkuma procedūru. Turklāt šī procedūra ietvēra vienlaicīgu jūras sabiedrisko pakalpojumu uzticēšanu Poncas salu arhipelāgā uz desmit gadiem, lai saglabātu teritoriālo nepārtrauktību.

(123) Lacio reģions pasūtīja neatkarīga eksperta veiktu izvērtējumu (sk. 66. un 67. apsvērumu), lai novērtētu Laziomar pārdošanas juridiskos un ekonomiskos aspektus. Kā norādīja Itālija, šajā izvērtējumā ir skaidri un kodolīgi izklāstītas procedūras, atbilstīgi kurām tika noteikta Laziomar akciju kapitāla tirgus vērtība.

4.2.2. Par procedūras pārredzamo un nediskriminējošo raksturu

(124) Itālija uzsver, ka procedūras tika veiktas saskaņā ar pārredzamības un nediskriminācijas juridiskajiem principiem. Tā aizstāvēja uzskatu, ka visām septiņām personām, kurām tika atļauts piedalīties nākamajā konkursa procedūras posmā, tika sniegta atbilstoša informācija, kas nepieciešama piedāvājuma iesniegšanai, tostarp “konkursa noteikumi” un pielikumi, “pakalpojumu līgums” un pielikumi, kā arī “līgums par akciju nodošanu” un pielikumi.

(125) Itālija arī apgalvo, ka Lacio reģions uzaicinājumā uz konkursu neiekļāva finansiālās atbilstības prasības, kas būtu ļāvušas piedalīties tikai kuģošanas sabiedrībām (sk. 109. apsvērumu). Lai veicinātu pēc iespējas plašāku dalību procedūrā, uzaicinājums uz konkursu arī nepārprotami ļāva pretendentiem piedalīties kopā, izmantojot pretendentu, konsorciju vai EEIG pagaidu grupas.

(126) Attiecībā uz Komisijas šaubām par to, ka tehniskajiem piedāvājumiem bija daudz lielāka nozīme nekā ekonomiskajiem piedāvājumiem (t. i., attiecīgi 70 un 30 punkti), Itālija atsaucas uz Valsts padomes 2017. gada 30. marta Spriedumu Nr. 782/2017 (48), kurā tika norādīts, ka līgumslēdzējai pusei, piemērojot šo kritēriju, būtu “jāuzsver piedāvājuma kvalitatīvie elementi un jāizvēlas kritēriji, kas ļaus faktiski salīdzināt konkurējošos tehniskos profilus. Šajā nolūkā būtu jānosaka maksimālais punktu skaits, kas paredzēts ekonomiskajam piedāvājumam, lai nodrošinātu, ka šis elements negūst virsroku pār pārējiem”.

(127) Tādējādi, kā norāda Itālija, atšķirīgais nozīmīgums ļāva konsekventi novērtēt piedāvājuma kvalitatīvos elementus un atturēt no pārmērīgas cenu samazināšanas, ko būtu bijis grūti saglabāt, neupurējot sabiedrisko pakalpojumu kvalitāti. Turklāt tas arī ļāva Lacio reģionam panākt būtiskus izmaksu ietaupījumus, ņemot vērā to, ka par uzvarētāju atzītajam pretendentam tika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, pamatojoties uz ko tas sniegtu sabiedriskos pakalpojumus par kompensāciju, kuras apmērs bija noteikts par 10,8 % zemāks nekā pamatcena (sk. 75. apsvērumu).

4.3. Par sākotnējā līguma un jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma pagarinājuma atbilstību Altmark kritērijiem

(128) Itālija apgalvo, ka visi četri Altmark kritēriji ir izpildīti gan 2011.–2013. gadā, gan 2014.–2024. gadā šādu iemeslu dēļ: — Komisija 2012. gada lēmumā neapstrīdēja pirmo un otro Altmark kritēriju; — attiecībā uz trešo Altmark kritēriju un šaubām, ko Komisija pauda 2011. gada lēmumā par to, ka CIPE direktīvā noteiktā 6,5 % riska prēmija, šķiet, neataino atbilstošu riska pakāpi (206.–207. apsvērums), Itālija atsaucas uz Komisijas 2017. gada 13. jūnija lēmumu par ātru pasažieru jūras satiksmi Itālijā starp Mesīnu un Redžo di Kalabriju, kurā netika apstrīdēta aprēķina metode, izmantojot noteiktos 8 % kā paredzamo atlīdzības likmi (49). Jo īpaši pēdējā minētajā gadījumā Komisija piekrita, ka 8 % likmi veido CIPE direktīvā paredzētā 6,5 % riska prēmija, ņemot vērā to, ka līgums nebija saistīts ar ekskluzīvu tiesību piešķiršanu, kā arī papildu 1,5 % palielinājums, ņemot vērā līguma īso termiņu. Turklāt Itālija, atsaucoties uz jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu, apgalvo, ka pasākumus ekonomiskā un finansiālā līdzsvara atjaunošanai varētu izmantot tikai tad, ja neto ieņēmumi mainītos par vairāk nekā 3 %, savukārt samazinājumu zem 3 % atlīdzinātu Laziomar. Tādējādi netiek pieļauta iespējama pārmērīga kompensācija; un — Itālija uzskata, ka arī ceturtais Altmark kritērijs ir izpildīts, ņemot vērā to, ka sabiedrisko pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas pārredzamā konkursa procedūrā, kas ļāva izvēlēties pretendentu, kurš spēj sniegt pakalpojumus par viszemākajām iespējamajām izmaksām. Turklāt attiecībā uz jaunā pakalpojumu līguma apvienošanu ar Laziomar privatizāciju Itālija apgalvo, ka Laziomar pārdošanas konkursa summa ir tikai aptuveni 1,4 % no kopējās summas, kas noteikta par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (t. i., no kopējās kompensācijas 127 520 740 EUR apmērā desmitgadu līguma darbības laikā). Tādējādi nešķiet, ka tas būtiski ietekmē pretendenta atlases rezultātu attiecībā uz pakalpojuma izmaksām.

4.4. Par pietauvošanās prioritāti

(129) Attiecībā uz pietauvošanās prioritāti (sk. 83. apsvērumu) Itālija apgalvo, ka to pamato nepieciešamība sniegt sabiedriskos pakalpojumus un ka Laziomar nav piešķirta ekonomiska priekšrocība, kas nozīmētu arī valsts līdzekļu zaudējumu.

(130) Kā norādīja Itālija, visi prāmju operatori maksā regulāras maksas attiecīgajām ostu iestādēm par pietauvošanos. Itālija arī apgalvo, ka šī pietauvošanās prioritāte ir piemērojama tikai sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem un ka Laziomar nav maksājis un nemaksā nekādu papildu maksu par šo pietauvošanās prioritāti, jo pat tad, ja tam nebūtu oficiālas pietauvošanās prioritātes, ostas tam ļautu izvēlēties pietauvošanās laika nišas pirmajam sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevuma dēļ.

4.5. Par pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā

(131) Arī attiecībā uz pasākumiem, kas noteikti 2010. gada likumā (sk. 84., 85. un 86. apsvērumu), Itālija apgalvo, ka Laziomar nav piešķirti šie pasākumi un ka tas nav guvis un negūs labumu no šiem pasākumiem.

(132) Šajā saistībā Itālija apgalvo, ka Caremar, kas tajā laikā pats sniedza pakalpojumus jūras kabotāžas maršrutos Poncas salu arhipelāgā, tika piešķirti finanšu līdzekļi, kas jau bija paredzēti Likumā Nr. 102/2009, un Caremar tos faktiski izmantoja. Proti, Caremar tika piešķirti 1 410 000 EUR, lai modernizētu divus no kuģiem, kas vēlāk bez maksas tika nodoti Laziomar (Quirino un Tetide). Tiek arī apgalvots, ka šie līdzekļi nav izmantoti likviditātes nolūkos.

(133) Attiecībā uz fiskālajiem atbrīvojumiem, kas saistīti ar privatizācijas procesu, Itālija apgalvo, ka uzņēmumu ienākuma nodoklis pasākumam netika piemērots, jo Caremar, Saremar un Toremar nodošana reģioniem tika veikta bez maksas. Tāpēc, tā kā nebija nekādas atlīdzības, Konsolidētā ienākuma nodokļa likuma 86. panta 1. punkta a) apakšpunkts par kapitāla ieņēmumiem, nododot aktīvus pret samaksu, nav piemērojams. Attiecībā uz PVN Itālija atzīmēja, ka Caremar, Saremar un Toremar nodošana ir darījumi, kam nepiemēro PVN saskaņā ar Prezidenta 1972. gada 26. oktobra dekrēta Nr. 633 10. panta 1. punkta 4. apakšpunktu. Attiecībā uz netiešiem nodokļiem, kas nav PVN, Itālija uzsvēra, ka 2010. gada likumā paredzētais atbrīvojums tika noteikts administratīvās vienkāršošanas nolūkos. No nodokļu piemērošanas viedokļa tā ietekmi var uzskatīt par nenozīmīgu un ļoti mazu attiecībā uz nodokļiem, ko iekasē pēc vienotas likmes. Proti, tas attiecas uz reģistrācijas nodevu (168 EUR vienam dokumentam), nodevām par reģistrāciju zemesgrāmatā un hipotēku reģistrā (168 EUR par katru) un zīmognodevu (14,62 EUR par četrām pusēm).

(134) Attiecībā uz FAS līdzekļiem Itālija apgalvo, ka Laziomar nav guvis nekādu labumu no šiem līdzekļiem. Turklāt tā precizēja, FAS līdzekļi netika izmantoti, lai piešķirtu papildu kompensāciju bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Laziomar. Minētie līdzekļi tika darīti pieejami, lai papildinātu budžeta apropriācijas kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu izmaksai bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem gadījumā, ja budžeta apropriācijas izrādās nepietiekamas. Itālija atzīmē, ka Dekrētlikuma Nr. 125/2010 1. panta 5.ter punkts ļāva reģioniem izmantot FAS līdzekļus, lai finansētu regulāro kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (tās daļu) un tādējādi nodrošinātu jūras sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību. Turklāt Itālija paskaidroja, ka saskaņā ar Dekrētlikuma Nr. 185/2008 26. pantu Tirrenia grupai bija paredzēti 65 miljoni EUR gadā laikposmā no 2009. līdz 2011. gadam un 195 miljoni EUR attiecīgi tika ņemti no FAS līdzekļiem. Pēc tam šie līdzekļi tika pārskaitīti uz Satiksmes ministrijas kontu, kas bija paredzēts kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu izmaksai bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem (Tirrenia, Siremar, Caremar (tajā laikā), Toremar un Saremar). Tāpēc šis pasākums attiektos vienīgi uz līdzekļu piešķiršanu Itālijas budžetā kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu izmaksai.

4.6. Par noteikumiem kompensācijas aprēķināšanai laikposmā no 2011. līdz 2019. gadam un par CIPE direktīvā noteikto 6,5 % riska prēmiju no 2010. gada

(135) Itālija apgalvo, ka līdz 2014. gada 14. janvārim uzņēmumam Laziomar izmaksātās kompensācijas aprēķināšanai izmantotie parametri bija tie, kas noteikti CIPE direktīvā. No 2014. gada 15. janvāra kompensācija ir noteikta sabiedrisko pakalpojumu līgumā, pamatojoties uz CIPE direktīvā minēto metodiku un ņemot vērā arī ekonomisko piedāvājumu, ko Laziomar pircējs CLN iesniedza konkursa procedūrā.

(136) Itālija precizē, ka, tā kā kompensācijas summa ir ierobežota ar 2009. gada likumu, patiešām tika nolemts vienkāršot aprēķinu, piemērojot 6,5 % kā vienotu kapitāla atdeves likmi. Šī vienkāršotā pieeja bija piemērojama sākotnējā līguma pagarinājuma periodā un joprojām ir piemērojama saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu ar Laziomar.

(137) Itālija arī uzskata, ka vienota kapitāla atdeves likme 6,5 % apmērā ir uzskatāma par piemērotu, ņemot vērā to, ka līguma 25. pantā noteiktais līdzsvara atjaunošanas mehānisms (sk. 78. apsvērumu) ir ļoti stingrs. Turklāt šādu mehānismu (piemēram, gada maksimālās cenas pārskatīšanu) nevarētu piemērot gadījumos, kad saņēmējs, piemēram, Laziomar, nesaņem pietiekamu kompensāciju.

(138) 5. tabulā Itālija ir sniegusi elementus, kas izmantoti, lai aprēķinātu Laziomar riska prēmiju laikposmā no 2011. līdz 2019. gadam. 5. tabula Laziomar ROCI 2011.–2019. gadam (EUR, trīs zīmes aiz komata) 2011.g. 2012.g. 2013.g. 2014.g. 2015.g. 2016.g. 2017.g. 2018.g. 2019.g. Materiālie un nemateriālie pamatlīdzekļi [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] Krājumi [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] Klientu kredīti un komerckredīti [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] Kreditoru parādi piegādātājiem [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] Neto ieguldītais kapitāls [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] Kapitāla atdeve (6,5 %) [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..] [..]

4.7. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada VTNP lēmumam

(139) Pat ja Itālija uzskata, ka kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas izmaksāta Laziomar saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu, nav uzskatāma par valsts atbalstu, tā arī argumentēja, kāpēc šis pasākums atbilstu 2011. gada VTNP lēmumam, ja tas būtu atbalsts.

(140) Savā atbildē Itālija apgalvo, ka ir piemērojams gan 2005. gada, gan 2011. gada VTNP lēmums, ņemot vērā to, ka sabiedrisko pakalpojumu līguma noslēgšana bija paredzēta 2009. gada likuma 19.ter pantā, kā arī Lacio dekrētā.

(141) Itālija ir iesniegusi datus par 2012. un 2013. gadu, kas liecina, ka vidējais pasažieru skaits gadā nav pārsniedzis 300 000 pasažieru robežvērtību, kas noteikta 2011. gada VTNP lēmuma 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā, nevienā no attiecīgajiem jūras braucienu maršrutiem divos finanšu gados pirms gada, kad VTNP tika piešķirti Laziomar (t. i., 240 430 pasažieri 2012. gadā un 254 167 pasažieri 2013. gadā).

4.8. Par jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma atbilstību 2011. gada VTNP nostādnēm

(142) Itālija apgalvo, ka Laziomar uzticētie sabiedriskie pakalpojumi ir patiesi VTNP, pamatojoties uz pilnvarojuma aktu, t. i., pakalpojumu līgumu, kurā ietverts un izklāstīts sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma saturs un ilgums, attiecīgā teritorija, kompensācijas mehānisms un kompensācijas aprēķināšanas parametri.

(143) Itālija arī uzskata, ka kompensācija nepārsniedz to, kas ir nepieciešama, lai segtu izmaksas, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, jo kompensācijas summa tika noteikta konkursa procedūrā, pamatojoties uz CIPE direktīvā paredzētajiem kritērijiem, savukārt līgumā ir paredzēta uzraudzības sistēma, lai izvairītos no pārmērīgas kompensācijas.

(144) Līdzīgi arī attiecībā uz atdeves koeficientu Itālija atsaucas uz Komisijas 2017. gada 13. jūnija lēmumu (lietā SA.42710) (sk. 128. apsvērumu), kurā Komisija neapstrīdēja atdeves koeficientu, kas pārsniedza 6,5 % (t. i., 8 %).

5. NOVĒRTĒJUMS

5.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē

(145) LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

(146) LESD 107. panta 1. punktā paredzētie kritēriji ir kumulatīvi. Tāpēc, lai konstatētu, vai paziņotie pasākumi veido valsts atbalstu 107. panta 1. punkta nozīmē, ir jāizpilda visi iepriekš minētie nosacījumi. Proti, finansiālajam atbalstam: a) jābūt dalībvalsts piešķirtam vai piešķirtam no valsts līdzekļiem; b) jādod priekšroka konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai; c) jārada konkurences izkropļojumi vai jādraud radīt konkurences izkropļojumus; d) jāietekmē tirdzniecība starp dalībvalstīm.

(147) Komisija atzīmē, ka pietauvošanās prioritāte, kas attiecas tikai uz sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem, nav nodalāma no VTNP, ko sniedz Laziomar un tā ieguvējs CLN. Tāpēc šis pasākums tiks novērtēts kopsakarā ar šiem uzņēmumiem piešķirto kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (sk. 5.1.1. un 5.1.2. iedaļu).

(148) Turklāt Komisija norāda, ka jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums starp Itāliju un Laziomar būtu jāvērtē kopā ar Laziomar privatizāciju. Šāds vienots novērtējums ir atbilstošs, jo būtībā Itālija organizēja konkursu par jaunu sabiedrisko pakalpojumu līgumu, kurā par uzvarētāju atzītajam pretendentam bija jāiegādājas viss Laziomar akciju kapitāls, lai veiktu minētajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā noteikto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu.

5.1.1. Sākotnējā starp Laziomar un Itāliju noslēgtā līguma pagarināšana

5.1.1.1. Valsts līdzekļi

(149) Itālija uzticēja Laziomar pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos, kā sīki izklāstīts pagarinātajā sākotnējā līgumā. Sākotnējais līgums tika noslēgts ar valsti, un no tā izrietošo kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu valsts izmaksā Laziomar no sava budžeta. Tāpēc uzņēmumam Laziomar piešķirtā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir piedēvējama valstij un tiek piešķirta no valsts līdzekļiem.

(150) Komisija atzīmē, ka atbilstoši Itālijas sniegtajai informācijai visi prāmju operatori veic regulāru maksu attiecīgajām ostu iestādēm par pietauvošanos, bet Laziomar nemaksā nekādu papildu maksu par pietauvošanās prioritāti. Tomēr Komisija uzskata, ka principā Itālija varēja izvēlēties noteikt papildu maksu par pietauvošanās prioritāti un ka, to nedarot, valsts ir zaudējusi ieņēmumus. Turklāt, tā kā pietauvošanās prioritāte tiek piešķirta ar likumu (sk. 83. apsvērumu), tā ir piedēvējama valstij.

5.1.1.2. Selektivitāte

(151) Lai pasākumu kvalificētu par valsts atbalstu, tam jābūt selektīvam. Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu attiecībā uz konkrēto jūras transporta pakalpojumu sniegšanu ir piešķirta tikai Laziomar, tāpēc tā ir selektīva. Tā kā pietauvošanās prioritāte tika piešķirta tikai bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem, tostarp Laziomar, arī tā ir selektīva.

5.1.1.3. Ekonomiska priekšrocība

(152) Komisija atgādina, ka uzņēmumam piešķirtās kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu var neradīt ekonomisku priekšrocību, ja ir izpildīti stingri noteikti nosacījumi.

(153) Konkrēti, Tiesa savā Altmark spriedumā (50) nosprieda: ja valsts veiktais pasākums uzskatāms par kompensāciju, ko uzņēmums saņem, lai izpildītu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, jo šis uzņēmums faktisku finanšu labumu negūst un tādējādi pasākums nerada tam labvēlīgāku pozīciju konkurencē kā uzņēmumiem, kas konkurē ar šo uzņēmumu, uz šādu pasākumu LESD 107. panta 1. punkts neattiecas.

(154) Tomēr Tiesa arī skaidri noteica, ka, lai apskatāmajā lietā šādu kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nekvalificētu par valsts atbalstu, jābūt izpildītiem četriem kumulatīviem kritērijiem (turpmāk – “Altmark kritēriji”), proti, — saņēmējuzņēmumam ir faktiski jābūt uzliktam sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumam jeb saistībām, un šim pienākumam ir jābūt skaidri definētam (pirmais Altmark kritērijs); — kompensācijas aprēķināšanas parametriem ir jābūt iepriekš objektīvi un pārredzami noteiktiem (otrais Altmark kritērijs); — kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai segtu visus izdevumus vai daļu izdevumu, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, ņemot vērā atbilstošos ieņēmumus un saprātīgu peļņu saistībā ar šā pienākuma izpildi (trešais Altmark kritērijs); — ja uzņēmums, kam ir jāpilda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, konkrētajā gadījumā netiek izvēlēts saskaņā ar publiskā iepirkuma procedūru, kuras rezultātā būtu iespēja izvēlēties pretendentu, kas spēj sniegt minētos pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu, tad vajadzīgās kompensācijas līmenis jānosaka, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kuras šā pienākuma izpildē būtu radušās tipiskam, labi vadītam un pienācīgi ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un saprātīgu peļņu par šā pienākuma izpildi (ceturtais Altmark kritērijs).

(155) Komisija precizēja to, kā tā piemēro Altmark kritērijus savā paziņojumā par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi sniegšanu (turpmāk – “VTNP paziņojums”) (51).

(156) Ņemot vērā, ka Altmark kritērijiem jābūt izpildītiem kumulatīvi, gadījumā, ja nebūs ievērots kaut viens no šiem kritērijiem, Komisija secinās, ka novērtējamais pasākums sniedz ekonomisku priekšrocību saņēmējam. Komisija vispirms novērtēs ceturtā Altmark kritērija ievērošanu.

(157) Ceturtais Altmark kritērijs nosaka, ka kompensācijai, lai to nekvalificētu par valsts atbalstu, ir jābūt ierobežotai līdz nepieciešamajam minimumam. Šo kritēriju uzskata par izpildītu, ja kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu saņēmējs ir izraudzīts konkursa procedūrā, kas ļauj atlasīt pretendentu, kurš spēj nodrošināt pakalpojumus par sabiedrībai viszemāko cenu, vai, ja tādas nav, ja kompensācija ir aprēķināta, atsaucoties uz efektīva uzņēmuma izmaksām.

(158) Nevienā sākotnējā līguma pagarinājuma periodā no 2011. gada 1. jūnija līdz 2014. gada 14. janvārimLaziomar netika izvēlēts publiskā konkursa procedūrā. Itālija vienkārši pagarināja jau spēkā esošo sistēmu, tādējādi sniedzot tiesības iepriekš noteiktam operatoram turpināt saņemt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpildi.

(159) Turklāt Itālija nav sniegusi Komisijai nekādu norādi par to, ka kompensācijas apmērs ir noteikts, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kuras šā pienākuma izpildē būtu radušās tipiskam, labi vadītam un pienācīgi ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi.

(160) Tāpēc Komisija secina, ka šajā gadījumā ceturtais Altmark kritērijs nav izpildīts.

(161) Ņemot vērā, ka šajā gadījumā attiecīgie četri Altmark kritēriji nav izpildīti kumulatīvi, Komisija secina, ka kompensācija par pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos atbilstoši sākotnējā līguma pagarinājumam sniedza Laziomar ekonomisku priekšrocību.

(162) Attiecībā uz pietauvošanās prioritāti Komisija vispirms atgādina, ka Itālijas konkurences iestāde AGCM vismaz divos gadījumos ir uzskatījusi, ka šim pasākumam ir ekonomiska vērtība (52). Tomēr Laziomar nemaksā nekādu maksu par pietauvošanās prioritāti (sk. 130. apsvērumu). Turklāt Komisija atzīmē, ka pietauvošanās prioritāte – vismaz teorētiski – var samazināt operatora izmaksas (jo, piemēram, garantēta pietauvošanās var saīsināt gaidīšanas laiku ostās un tādējādi samazinās arī degvielas izmaksas) vai palielināt tā ieņēmumus (jo, piemēram, pasažieriem ir lielāks pieprasījums pēc noteiktiem laikiem). Patiesi, ciktāl pietauvošanās prioritāte nodrošina ātrāku piestāšanas ostā procedūru, prāmju pakalpojumu lietotāji var dot priekšroku prāmja operatoram, kas gūst labumu no šā pasākuma. Pat ja šī ietekme īstenotos tikai ierobežotos apstākļos vai būtu salīdzinoši neliela, pietauvošanās prioritāte tik un tā varētu radīt ekonomisku priekšrocību Laziomar.

5.1.1.4. Ietekme uz konkurenci un tirdzniecību

(163) Ja dalībvalsts piešķirtais atbalsts pastiprina uzņēmuma pozīciju salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri konkurē Savienības tirdzniecībā, uzskatāms, ka šos uzņēmumus ir ietekmējis atbalsts (53). Pietiek ar to, ka atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem tirgos, kas ir atvērti konkurencei (54).

(164) Šajā gadījumā atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem, kas sniedz jūras transporta pakalpojumus Savienībā, jo īpaši kopš stājās spēkā Padomes Regula (EEK) Nr. 4055/86 (55) un Jūras kabotāžas regula, ar kurām liberalizē attiecīgi starptautiskā jūras transporta tirgu un jūras kabotāžas tirgu. Tas, ka dažos maršrutos Laziomar tolaik bija vienīgais operators, nenozīmē, ka citi (starptautiski) operatori nevarēja būt ieinteresēti piedāvāt līdzīgus jūras transporta pakalpojumus. Tāpēc kompensācija par pakalpojumu sniegšanu jūras maršrutos atbilstoši sākotnējā līguma pagarinājumam var ietekmēt tirdzniecību Savienībā un izkropļot konkurenci iekšējā tirgū. To pašu iemeslu dēļ minētais secinājums ir attiecināms arī uz pietauvošanās prioritāti.

5.1.1.5. Secinājums

(165) Tā kā ir izpildīti visi LESD 107. panta 1. punktā noteiktie kritēriji, Komisija secina, ka gan kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas izmaksāta, pamatojoties uz secīgiem sākotnējā līguma pagarinājumiem, gan pietauvošanās prioritāte attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem ir valsts atbalsts Laziomar.

5.1.1.6. Jauns vai pastāvošs atbalsts

(166) Komisija vispirms atzīmē, ka šajā lēmumā nav novērtēta kompensācija, kas izmaksāta Caremar (tajā laikā) par jūras sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpildi līdz 2008. gada beigām. Šīs kompensācijas novērtējums un tas, vai to var vai nevar kvalificēt kā pastāvošu atbalstu, pamatojoties uz Jūras kabotāžas regulas 4. panta 3. punktu, ir atsevišķa Komisijas lēmuma (56) priekšmets.

(167) Saskaņā ar Regulas (ES) 2015/1589 (57) 1. panta c) punktu jauns atbalsts ir “jebkurš atbalsts, t. i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi.” Turklāt LESD 108. panta 3. punktā ir noteikts, ka plāni piešķirt vai mainīt pastāvošu atbalstu ir jādara zināmi Komisijai laikus un ka tos nedrīkst īstenot, kamēr šī procedūra nav beigusies ar galīgo lēmumu (58). Saskaņā ar ES tiesu nostāju (59) Komisija uzskata, ka ar tādas atbalsta shēmas termiņa grozīšanu (t. i., pagarināšanu), kam ir bijis skaidri noteikts beigu datums (t. i., 2008. gada 31. decembris), ir pietiekami, lai attiecīgo atbalstu uzskatītu par jaunu atbalstu neatkarīgi no tā, vai ir mainītas citas attiecīgā pasākuma iezīmes.

(168) Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka neatkarīgi no tā, vai kompensācija, kas piešķirta Caremar (tajā laikā) līdz 2008. gada beigām, būtu klasificējama par pastāvošu atbalstu (60), kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas izmaksāta Laziomar, pamatojoties uz secīgiem sākotnējā līguma pagarinājumiem, būtu uzskatāma par jaunu atbalstu. Šis secinājums attiecas arī uz pietauvošanās prioritāti.

5.1.2. Jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana apvienojumā ar Laziomar uzņēmējdarbību

(169) Lai izdarītu secinājumu par to, vai jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma piešķiršana apvienojumā ar Laziomar uzņēmējdarbību rada priekšrocību Laziomar un tā ieguvējam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai jānovērtē Altmark kritēriju ievērošana (sk. 154. apsvērumu).

5.1.2.1. Pirmais Altmark kritērijs

(170) Komisija atgādina, ka Savienības tiesību aktos nav vienotas un precīzas tāda pakalpojuma definīcijas, kas var būt VTNP, vai nu pirmā Altmark kritērija nozīmē, vai LESD 106. panta 2. punkta nozīmē (61). Paziņojuma 46. punktā ir šāds formulējums: “tā kā nav izstrādāti konkrēti Savienības noteikumi par to, kad pakalpojums ir VTNP, dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, attiecīgo pakalpojumu definējot par VTNP un pakalpojuma sniedzējam piešķirot kompensāciju. Komisijas kompetence šajā saistībā aprobežojas tikai ar pārbaudīšanu, vai attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, konkrēto pakalpojumu definējot par VTNP, un izvērtējot valsts atbalstā iesaistīto kompensāciju. Ja ir īpaši Savienības noteikumi, tie attiecināmi uz dalībvalstu rīcības brīvību, neskarot Komisijas pienākumu izvērtēt, vai VTNP ir pareizi definēts valsts atbalsta kontroles nolūkā”.

(171) Tāpēc valsts iestādēm ir tiesības uzskatīt, ka daži pakalpojumi ir vispārējās interesēs un ir jāsniedz, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, lai nodrošinātu, ka sabiedrības intereses tiek aizsargātas, ja tirgus spēki nav pietiekami, lai garantētu, ka pakalpojumi tiek sniegti vajadzīgajā līmenī vai atbilstīgi nosacījumiem.

(172) Jūras kabotāžas jomā sīki izstrādāti Savienības noteikumi, kas reglamentē sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, ir noteikti Jūras kabotāžas regulā un – lai pārbaudītu iespējamo valsts atbalstu jūrniecības sabiedrībām – Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu jūras transportam (turpmāk – “Jūras pamatnostādnes”) (62).

(173) Jūras kabotāžas regulas 4. panta 1. punktā paredzēts: “Dalībvalsts var noslēgt valsts pasūtījuma [sabiedrisko pakalpojumu] līgumus ar kuģošanas sabiedrībām vai uzlikt valsts pasūtījuma nodrošināšanas pienākumu [sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu] kā nosacījumu kabotāžas pakalpojumu sniegšanai tām kuģošanas sabiedrībām, kuras piedalās regulāros reisos uz salām, no salām un starp salām. Ja dalībvalsts noslēdz valsts pasūtījuma [sabiedrisko pakalpojumu] līgumus vai uzliek valsts pasūtījuma nodrošināšanas pienākumu [sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu], to dara, nediskriminējot nevienu Kopienas kuģu īpašnieku”.

(174) Jūras kabotāžas regulas 2. panta 3. punktā ir noteikts, ka valsts pasūtījuma līgums jeb sabiedrisko pakalpojumu līgums jo īpaši var attiekties uz: pārvadāšanas [transporta] pakalpojumiem, kas atbilst noteiktiem nepārtrauktības, sistemātiskuma [regularitātes], pārvadājumu jaudas un kvalitātes standartiem, papildu pārvadāšanas [transporta] pakalpojumiem, pārvadāšanas [transporta] pakalpojumiem par konkrētām likmēm, uz kuriem attiecas specifiski nosacījumi, jo īpaši attiecībā uz atsevišķām pasažieru kategorijām vai atsevišķiem maršrutiem, pakalpojumu pielāgojumu faktiskām prasībām.

(175) Saskaņā ar Jūras pamatnostādņu 9. iedaļu “sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu var noteikt vai sabiedrisko pakalpojumu līgumus (SPL) var noslēgt par pakalpojumiem, kas norādīti Regulas (EEK) Nr. 3577/92 4. pantā”, t. i., regulāriem pakalpojumiem uz, no un starp salām.

(176) No iedibinātās judikatūras izriet, ka sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu var noteikt tikai tad, ja to var pamatot ar vajadzību nodrošināt atbilstošus regulārus jūras transporta pakalpojumus, ko nevar nodrošināt tikai tirgus spēki vien (63). Paziņojumā par Jūras kabotāžas regulas interpretāciju (64) ir apstiprināts: “noteikt maršrutus, kuru apkalpošanai ir vajadzīgs sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, ir dalībvalstu (vajadzības gadījumā arī reģionālo un vietējo iestāžu), nevis kuģu īpašnieku uzdevums. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības attiecībā uz regulāriem salu kabotāžas pārvadājumiem jo īpaši var paredzēt tajos gadījumos, ja tirgus nenodrošina atbilstošus pakalpojumus”. Turklāt Jūras kabotāžas regulas 2. panta 4. punktā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums ir definēts kā pienākums, ko “attiecīgais kuģu īpašnieks neuzņemtos vai neuzņemtos tādā pašā apjomā vai ar tādiem pašiem nosacījumiem, ja viņš ņemtu vērā savas komerciālās intereses”.

(177) Saskaņā ar judikatūru (65), lai pārbaudītu, vai pastāv reāla vajadzība pēc sabiedriskiem pakalpojumiem un vai pakalpojums bija nepieciešams un samērīgs, un attiecīgi – vai ir izpildīts pirmais Altmark kritērijs, Komisija novērtēs: 1) vai pastāvēja lietotāju pieprasījums; 2) vai tirgus dalībnieki nevarēja apmierināt pieprasījumu bez valsts iestāžu uzlikta pienākuma (tirgus nepilnības esība); 3) vai tikai ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu vien nebija pietiekami, lai novērstu attiecīgo tirgus nepilnību (vismazāk kaitējošā pieeja).

1) Lietotāju pieprasījums

(178) Šajā gadījumā Laziomar bija uzticēta pasažieru, jauktu pārvadājumu un kravas pārvadājumu pakalpojumu sniegšana vairākās līnijās, kas norādītas 9. tabulā. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, kas uzlikts Laziomar, attiecas uz apkalpotajām ostām, to kuģu veidu un jaudu, kas piešķirti attiecīgajiem jūras savienojumiem, kuros sniedz pakalpojumus saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu režīmu, pakalpojuma biežumu un maksimālajiem tarifiem, kas jāiekasē.

(179) Kā aprakstīts 120. apsvērumā, Itālija ir uzlikusi sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, kas noteikts jaunajā līgumā, galvenokārt, lai i) nodrošinātu teritoriālo nepārtrauktību starp kontinentālo daļu un salām un ii) veicinātu attiecīgo salu ekonomisko attīstību, sniedzot regulārus un uzticamus jūras transporta pakalpojumus. Komisija uzskata, ka tie patiešām var būt leģitīmi sabiedrības interešu mērķi.

(180) Vēsturiski Itālijas izvirzītie mērķi nav sasniegti ar tirgus spēku mijiedarbību vien. Faktiski šo pakalpojumu pietiekamību tradicionāli nodrošina sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, kas šajā nolūkā uzlikts bijušās Tirrenia grupas uzņēmumiem un nostiprināts sākotnējos līgumos. Patiesi, Komisija atzīmē, ka attiecīgajos maršrutos pakalpojumi tika sniegti – lielākoties nemainīti – daudzus gadus, t. i., vismaz kopš sākotnējā līguma stāšanās spēkā. Itālija un jo īpaši attiecīgās reģionālās iestādes uzskatīja, ka šie pakalpojumi bija (un turpināja būt) nepieciešami, lai apmierinātu lietotāju pieprasījumu.

(181) Attiecībā uz maršrutiem, kuros sniedz tikai kravu pārvadājumu pakalpojumus (t. i., T3 un T4 līnija), Komisija atgādina, ka Vispārējā tiesa jau ir noteikusi (66), ka, lai pakalpojumu varētu atzīt par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, tam nav obligāti jābūt universālam pakalpojumam burtiskā nozīmē. Faktiski universālā pakalpojuma jēdziens nav saistīts ar to, ka attiecīgajam pakalpojumam ir jāatbilst vajadzībai, kas kopīga visiem iedzīvotājiem, vai tas ir jāsniedz visā teritorijā (67); tam drīzāk ir jākalpo visas sabiedrības interesēm. Turklāt Komisija uzskata, ka Savienības tiesību akti neliedz dalībvalstīm, tām īstenojot to rīcības brīvību, uzskatīt noteiktus jūras kravas pārvadājumu pakalpojumus uz attālām teritorijām un no tām par VTNP, ja vien ir ievēroti Jūras kabotāžas regulā noteiktie principi.

(182) Itālija ir paskaidrojusi, ka sabiedrisko pakalpojumu vajadzības ir saistītas ar Poncas salu arhipelāga salu īpašajām ģeogrāfiskajām un sociālekonomiskajām iezīmēm. Pakalpojumu līguma 1. pantā ir noteikts, ka uzņēmumam Laziomar piešķirtie pakalpojumi “[..] ir vajadzīgi, lai saglabātu teritoriālo nepārtrauktību, tādējādi nodrošinot tādu preču, tostarp īpašo preču, piegādi, kas nepieciešamas sabiedrisko un sociālo pakalpojumu pienācīgai darbībai Poncas salās [..]”. Poncas salas gadījumā teritoriālā nepārtrauktība, kā arī preču, tostarp īpašo preču, piegāde ir nepieciešama, ņemot vērā tās attālumu no kontinentālās daļas (aptuveni 27 jūras jūdzes no Terračīnas) un nelielo iedzīvotāju skaitu (aptuveni 3 500 iedzīvotāju). Līdzīgi apsvērumi attiecas uz Ventotenes salu (aptuveni 31 jūras jūdze no Terračīnas un aptuveni 800 iedzīvotājiem). Šo kravu pārvadājumu regulārais biežums visu gadu nodrošina to, ka arī klusajā sezonā, kad tūristu pieprasījums ir mazāks, šo salu iedzīvotāji un uzņēmumi joprojām ir pienācīgi apgādāti. Turklāt šie pakalpojumi veicina abu salu ekonomisko attīstību, transportējot preces, tostarp īpašās preces (piemēram, bīstamas preces, cietos sadzīves atkritumus utt.) no kontinentālās daļas un uz to.

(183) Attiecībā uz pasažieru pārvadājumu un jauktu pārvadājumu pakalpojumiem, lai uzskatāmi parādītu patieso pieprasījumu, Itālija iesniedza apkopotus statistikas datus, kas liecina, ka 2012. gadā attiecīgajos laikposmos, uz kuriem attiecas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, Laziomar sabiedrisko pakalpojumu maršrutos kopā pārvadāja 240 430 pasažierus un 13 228 transportlīdzekļus. 2013. gadā šis skaits bija lielāks (t. i., 254 167 pasažieri un 16 927 transportlīdzekļi). Tas liecina, ka divu gadu laikā, pirms Laziomar tika uzticēts sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, attiecīgajos maršrutos bija ievērojams kopējais pieprasījums pēc jūras transporta pakalpojumiem (sk. 291. apsvērumā sīki izklāstītu statistiku pa maršrutiem par 2011.–2013. gadu).

(184) Lai vēl vairāk pierādītu, ka lietotāju pieprasījums saglabājās, kad Laziomar sāka sniegt pakalpojumus visos maršrutos, pamatojoties uz jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu, Itālija iesniedza arī apkopotus statistikas datus par laikposmu līdz 2019. gada beigām (sk. 6.–8. tabulu). Tie apstiprina, ka lietotāju pieprasījums aizvien pastāvēja, ar nelielām izmaiņām uz augšu vai leju. Jebkurā gadījumā katra maršruta statistikas analīze par katru gadu līdz 2019. gada beigām nesniedza nekādas norādes par to, ka lietotāju pieprasījums konkrētos maršrutos būtu zudis. 6. tabula Pasažieru statistika par 2014.–2019. gadu Gads T1 līnija T2 līnija T3 līnija T4 līnija A1 līnija A2 līnija A3 līnija Kopējais pasažieru skaits 2014. g. 125 720 63 376 30 812 1 509 36 474 58 680 40 000 356 571 2015. g. 131 453 65 822 40 211 165 37 442 69 327 46 847 391 267 2016. g. 141 720 81 572 45 006 308 42 209 60 263 37 981 409 959 2017. g. 154 948 86 832 57 165 360 48 985 68 573 39 482 456 345 2018. g. 160 304 85 310 59 642 168 58 013 68 405 37 226 447 581 2019. g. 170 636 88 728 55 047 177 52 569 48 198 32 226 442 409 7. tabula Transportlīdzekļu statistika par 2014.–2019. gadu Gads T1 līnija T2 līnija T3 līnija T4 līnija A1 līnija A2 līnija A3 līnija Kopējais transportlīdzekļu skaits (68) 2014. g. 12 822 2 587 3 482 35 18 926 2015. g. 12 874 2 819 3 212 390 19 295 2016. g. 12 942 3 245 3 590 784 20 561 2017. g. 13 796 3 331 3 772 324 21 223 2018. g. 14 165 3 171 3 846 152 21 334 2019. g. 14 011 3 242 3 316 172 20 741 8. tabula Pārvadātās kravas lineārajos metros 2014.–2019. gadā (69) Gads T3 līnija T4 līnija Kopējais lineāro metru skaits 2014. g. 206 514 16 367 222 881 2015. g. 259 112 22 659 281 771 2016. g. 281 229 23 230 304 459 2017. g. 294 442 27 623 322 065 2018. g. 310 736 14 256 324 992 2019. g. 302 631 15 228 317 859

(185) Komisija uzskata, ka iepriekš sniegtā statistika nepārprotami liecina, ka katrā no attiecīgajiem sabiedrisko pakalpojumu maršrutiem ir patiess pieprasījums pēc pasažieru pārvadājumu, jauktu pārvadājumu un kravu pārvadājumu pakalpojumiem. Tāpēc var secināt, ka, sniedzot šos pakalpojumus, tiek ņemtas vērā reālas sabiedrības vajadzības un apmierināts patiess lietotāju pieprasījums.

2) Tirgus nepilnības esība

(186) Saskaņā ar VTNP paziņojuma 48. punktu “nebūtu lietderīgi noteikt īpašu sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākumu darbībai, ko uzņēmumi, kas darbojas normālos tirgus apstākļos, jau sniedz vai var sniegt apmierinošā līmenī un ievērojot valsts noteiktus, sabiedrības interesēm atbilstošus nosacījumus, piemēram, attiecībā uz cenu, objektīviem kvalitātes raksturlielumiem, nepārtrauktību un piekļuvi attiecīgajam pakalpojumam” (70). Tāpēc Komisijai ir jāizvērtē, vai attiecīgais pakalpojums būtu nepietiekams, ja tā sniegšanu atstātu tikai tirgus spēku ziņā, ņemot vērā sabiedrisko pakalpojumu prasības, ko dalībvalsts noteica atbilstoši jaunajam sabiedrisko pakalpojumu līgumam. Šajā ziņā VTNP paziņojuma 48. punktā ir noteikts, ka “Komisijas vērtējums aprobežojas ar to, ka tiek pārbaudīts, vai attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu.”

(187) Komisija atzīmē, ka laikposmā līdz jaunā sabiedrisko pakalpojumu līguma parakstīšanai ar Laziomar citi operatori piedāvāja prāmju pakalpojumus dažos maršrutos, uz kuriem attiecas jaunais sabiedrisko pakalpojumu līgums, lai gan ne vienmēr visu gadu, ar tādu pašu biežumu un tāda paša veida pakalpojumiem. Pamatojoties uz konkurences situāciju līdz pilnvarojuma piešķiršanai 2014. gada 15. janvārī, attiecībā uz katru no attiecīgajiem maršrutiem Komisija izvērtēs, vai citu operatoru sniegtie pakalpojumi bija līdzvērtīgi tiem, kas Laziomar bija jāsniedz saskaņā ar jauno sabiedrisko pakalpojumu līgumu.

(188) 9. tabulā ir redzama konkurences situācija pilnvarojuma akta pieņemšanas brīdī katrā no maršrutiem, kuros Laziomar sniedza pakalpojumus. 9. tabula Konkurences situācija maršrutos, kuros pakalpojumus sniedz Laziomar Maršruts Laziomar (jūras braucieni visa gada garumā) Konkurenti Formija–Ponca (T1 līnija) Jauktu pārvadājumu pakalpojumi (pasažieri, transportlīdzekļi un preces) Nav Formija–Ventotene (T2 līnija) Jauktu pārvadājumu pakalpojumi (pasažieri, transportlīdzekļi un preces) Nav Terračīna–Ponca (T3 līnija) – jauns maršruts Kravu pārvadājumu un jauktu pārvadājumu pakalpojumi, vidēji: — no janvāra līdz martam un no oktobra līdz decembrim četri jūras braucieni (nedēļā) – tikai kravu pārvadājumi — aprīlī un septembrī četri jūras braucieni (nedēļā) – tikai kravu pārvadājumi un četri jūras braucieni (nedēļā) – jauktu pārvadājumu pakalpojumi — no maija līdz augustam pieci jūras braucieni (nedēļā) – tikai kravu pārvadājumi un pieci jūras braucieni (nedēļā) – jauktu pārvadājumu pakalpojumi Navigazione Libera del Golfo (turpmāk – “NLG”), tikai pasažieru pārvadājumi, vidēji: — no aprīļa līdz maijam un no septembra līdz oktobrim trīs jūras braucieni (nedēļā) — no jūnija līdz augustam viens līdz divi jūras braucieni (dienā) Terračīna–Ventotene (T4 līnija) – jauns maršruts Kravu pārvadājumu pakalpojumi, vidēji: — no janvāra līdz martam un no oktobra līdz decembrim viens jūras brauciens (nedēļā) — aprīlī un septembrī – divi jūras braucieni (nedēļā) — no maija līdz augustam pieci jūras braucieni (nedēļā) NLG tikai pasažieru pārvadājumi (kā T3 līnijas pagarinājums) ar tikai vienu jūras braucienu nedēļā laikposmā no jūlija līdz augustam Ancio–Ponca (A1 līnija) Pasažieru pārvadājumi (ar kuģi, kam ir zemūdens spārni) no jūnija līdz septembrim ar vienu jūras braucienu dienā un diviem jūras braucieniem piektdienās, nedēļas nogalēs un svētku dienās Vetor, pasažieru pārvadājumi, vidēji: — no jūnija līdz jūlijam – divi līdz trīs jūras braucieni darba dienās un četri līdz pieci jūras braucieni nedēļas nogalēs (dienā – sk. 192. apsvērumu) — augustā trīs līdz četri jūras braucieni darba dienās un četri līdz pieci jūras braucieni nedēļas nogalēs (dienā) — septembris – viens jūras brauciens (dienā – sk. 192. apsvērumu) Formija–Ponca (A2 līnija) Pasažieru pārvadājumi (ar kuģi, kam ir zemūdens spārni) Nav Formija–Ventotene (A3 līnija) Pasažieru pārvadājumi (ar kuģi, kam ir zemūdens spārni) Nav

(189) Komisija uzskata: kā skaidri redzams 9. tabulā, Laziomar piedāvātie pakalpojumi nav aizstājami ar citu konkurentu piedāvātajiem pakalpojumiem, jo tie nepilda vai pilnībā nepilda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, kas noteikts jaunajā sabiedrisko pakalpojumu līgumā ar Laziomar. Četros no septiņiem maršrutiem nav neviena cita operatora, izņemot Laziomar (T1, T2, A2 un A3 līnija). Attiecīgi sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, kas noteikts līgumā ar Laziomar par pakalpojumu sniegšanu šajos maršrutos, ir pamatots ar patiesu sabiedrības vajadzību nodrošināt teritoriālo nepārtrauktību, jo to nevar izpildīt tikai tirgus dalībnieki vien.

(190) Attiecībā uz maršrutiem, kuros pakalpojumus piedāvā arī citi operatori (T3, T4 un A1 līnija), Komisija uzskata, ka turpmākajos punktos izklāstīto iemeslu dēļ pastāv būtiskas piedāvāto pakalpojumu veidu, regularitātes, jaudas un cenu atšķirības.

(191) T3 un T4 līnijā Laziomar nepārtraukti veic jūras braucienus visa gada garumā, savukārt otrs operators – NLG – nepiedāvā šo nepārtraukto pakalpojumu visu gadu un to neveic tik bieži kā Laziomar. Turklāt Laziomar piedāvā jauktus kravu pārvadājumus