LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 334/1

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1737/2006

(2006. gada 7. novembris),

ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 2152/2003 par mežu un vides mijiedarbības monitoringu Kopienā

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 2152/2003 par mežu un vides mijiedarbības monitoringu Kopienā (1), un jo īpaši tās 4. panta 2. punktu, 5. panta 5. punktu, 6. panta 4. punktu, 7. panta 3. punktu, 8. panta 6. punktu, 9. panta 6. punktu, 10. panta 2. punktu, 14. panta 5. punktu un 15. panta 4. punktu,

tā kā:

(1) No 2003. gada 1. janvāra, kad stājās spēkā Regula (EK) Nr. 2152/2003, ir nodrošināts pamats, lai, izmantojot integrētu pieeju, turpinātu īstenot un izstrādāt pasākumus, ko pirms tam veica saskaņā ar Padomes 1986. gada 17. novembra Regulu (EEK) Nr. 3528/86 par Kopienas mežu aizsardzību no atmosfēras piesārņojuma (2) un Padomes 1992. gada 23. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2158/92 par Kopienas mežu aizsardzību pret ugunsgrēkiem (3). Regulā (EK) Nr. 2152/2003 turklāt ir paredzētas iespējas nākotnē pievērsties jauniem Kopienas mērogā nozīmīgiem vides jautājumiem.

(2) Šobrīd ir spēkā šādas regulas: Komisijas 1987. gada 10. jūnija Regula (EEK) Nr. 1696/87, ar ko nosaka dažus sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3528/86 par Kopienas mežu aizsardzību no atmosfēras piesārņojuma (4), Komisijas 1994. gada 11. aprīļa Regula (EK) Nr. 804/94, ar ko nosaka atsevišķus sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 2158/92 piemērošanai attiecībā uz mežu ugunsgrēku informācijas sistēmām (5), Komisijas 1994. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 1091/94, ar ko paredz dažus sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 3528/86 par Kopienas mežu aizsardzību no atmosfēras piesārņojuma īstenošanai (6), Komisijas 1999. gada 28. jūlija Regula (EK) Nr. 1727/1999, ar ko nosaka atsevišķus sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2158/92 par Kopienas mežu aizsardzību pret ugunsgrēkiem (7), Komisijas 1999. gada 21. oktobra Regula (EK) Nr. 2278/1999, ar ko nosaka dažus sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3528/86 par Kopienas mežu aizsardzību no atmosfēras piesārņojuma (8). Regulas (EK) Nr. 2152/2003 noteikumu īstenošanas nolūkos jāturpina piemērot dažus minēto īstenošanas regulu noteikumus, savukārt citi to noteikumi jāgroza. Efektivitātes, skaidrības un lietderības labad šīs regulas jāaizstāj ar vienu dokumentu, un minētajā dokumentā jāiekļauj noteikumi, kas vēl joprojām ir aktuāli.

(3) Gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem monitorings arī turpmāk jāveic, pamatojoties uz sistemātisku novērošanas punktu tīklu un intensīva un nepārtraukta monitoringa parauglaukumu tīklu, ko izveidoja un ieviesa saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 3528/86, Regulu (EEK) Nr. 1696/87 un Regulu (EK) Nr. 1091/94.

(4) Izstrādājot jaunas monitoringa darbības, tās sākotnēji jāīsteno tikai kā izmēģinājuma posma pasākumi, veicot pētījumus, eksperimentus un demonstrējumu projektus, lai novērtētu iespējas jaunu monitoringa darbību ieviešanai.

(5) Laikposmam no 2003. gada līdz 2006. gadam nav vajadzīgi sīki izstrādāti noteikumi un norādījumi Regulas (EK) Nr. 2152/2003 6. panta 3. punkta un 16. panta 3. punkta īstenošanai attiecībā uz jaunu monitoringa darbību ieviešanu un ziņojumiem par šo jauno darbību rezultātiem, jo minējā laikposmā šādu monitoringa darbību īstenošana nav paredzēta.

(6) Regulas (EK) Nr. 2152/2003 10. pantā minētā parametru, monitoringa metožu un datu formātu rokasgrāmata pamatojas uz monitoringa noteikumiem, kas izklāstīti Regulas (EEK) Nr. 1696/87, Regulas (EK) Nr. 804/94 un Regulas (EK) Nr. 1091/94 pielikumos. Šie noteikumi jāpārskata, ņemot vērā jaunākos tehnikas sasniegumus. Jo īpaši jāapvieno metodes, ko vainaga stāvokļa apsekošanai izmanto sistemātiskajā novērošanas punktu tīklā un intensīvā monitoringa parauglaukumu tīklā. Rokasgrāmatā jāaplūko arī metodes papildu monitoringa darbībām, kas saistītas ar fenoloģiju, apkārtējā gaisa kvalitāti, ozona radītajiem bojājumiem un meža nobirām.

(7) Pamatojoties uz Eiropas Meža ugunsgrēku informācijas sistēmu (EFFIS), jāturpina meža ugunsgrēku monitorings. EFFIS ir izveidota, pamatojoties uz rezultātiem, kas sasniegti, izmantojot Kopienas meža ugunsgrēku informācijas sistēmu, kura izstrādāta un ieviesta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2158/92 un Regulu (EK) Nr. 804/94, un aptver papildu informāciju, ko Kopīgais pētniecības centrs apkopojis Meža ugunsgrēku riska paredzēšanas sistēmā (EFRFS) un Eiropas Meža ugunsgrēku postījumu novērtēšanas sistēmā (EFFDAS).

(8) Pamatojoties uz Regulas (EEK) Nr. 2158/92 piemērošanā sasniegto, jāievieš profilaktiskie pasākumi ugunsdrošībai mežā, ja vien šādus pasākumus neatbalsta ar Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (9) un ja tie nav iekļauti dalībvalstu izstrādātajās lauku attīstības programmās. Šajā regulā jānosaka vispārīgi pamatdati, kas dalībvalstīm jāiesniedz par visiem to teritorijā notikušajiem meža ugunsgrēkiem, kā arī tehniskās specifikācijas šādu datu iesniegšanai.

(9) Lai nodrošinātu saskanību ar citām Kopienas finansētām darbībām un nepieļautu darbību dublēšanos un divkāršu finansējumu, dalībvalstīm priekšlikumi pētījumiem, eksperimentiem un demonstrējumu projektiem jāiesniedz atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 2152/2003 5., 6. un 7. pantam, un Komisijai tie jānovērtē saskaņā ar noteiktiem kritērijiem.

(10) Lai nodrošinātu, ka šādi pētījumi, eksperimenti un demonstrējumu projekti tiek pielāgoti aktuāliem jautājumiem un atbilst aktuālām vajadzībām meža monitoringa jomā, jāizstrādā prioritāšu sarindojums Kopienas atbalsta piešķiršanai šādām darbībām.

(11) Izstrādājot valsts programmas un nosakot ar tām saistītos finanšu aspektus, jo īpaši jāņem vērā noteikumi, kas iekļauti Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (10), un Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (11).

(12) Jāparedz izdevumu atbilstīguma noteikumi, lai noteiktu izmaksu jomas, kurās var pretendēt uz Kopienas daļēju finansējumu.

(13) Zinātniskajai padomdevējai grupai, kas jāizveido saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 9. panta 3. punktu, jākonsultē Pastāvīgā mežsaimniecības komiteja par monitoringa programmas tehniskajiem jautājumiem.

(14) Lai nodrošinātu saskanību ar pareizu finanšu pārvaldību un pilnībā ievērotu nediskriminācijas un pārredzamības principus, katrai dalībvalstij, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti pamatdokumentā saskaņā ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 54. panta 2. punkta c) apakšpunktu, jāieceļ kompetenta institūcija. Dalībvalstīm, kurām jāuzņemas juridiskā un finansiālā atbildība par apstiprinātās valsts programmas īstenošanu, jābūt atbildīgām arī par kompetentās institūcijas pārkāpumiem, nolaidību un krāpšanu.

(15) Ņemot vērā Beļģijas, Vācijas un Polijas decentralizētās pārvaldes organizatorisko struktūru, minētajām valstīm atļauts iecelt vairāk nekā vienu kompetento institūciju.

(16) Datus, ko dalībvalstis nosūta Komisijai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2152/2003, jāuzskata par dokumentiem Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (12) nozīmē.

(17) Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Pastāvīgā mežsaimniecības komiteja, kura izveidota ar Padomes Lēmumu 89/367/EEK (13),

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

I NODAĻA

PRIEKŠMETS

1. pants

Ar šo regulu paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulas (EK) Nr. 2152/2003 4. pantu, 5. panta 1. un 2. punktu, 6. panta 1. un 2. punktu, 7. panta 1. un 2. punktu, 8. pantu, 9. panta 3. punktu, 10. un 14. pantu, kā arī 15. panta 1. punktu.

II NODAĻA

GAISA PIESĀRŅOJUMA IETEKMES MONITORINGS

1. IEDAĻA

NOVĒROŠANAS PUNKTU TĪKLS

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 10. panta 1. punkts)

2. pants

Sistemātisks novērošanas punktu tīkls un monitorings

1. Lai veiktu ikgadējos vainaga stāvokļa apsekojumus, izmanto 16 × 16 km koordinātu tīklā (še turpmāk — “tīkls”) sistemātiski izvietotus novērošanas punktus (še turpmāk — “I līmeņa punkti”), kas pilnībā aptver visu dalībvalstu teritoriju.

Minētos apsekojumus veic, izmantojot I pielikuma 2. nodaļā izklāstītās metodes.

2. Novērojumus veic katrā tīkla līniju krustpunktā, kas atrodas meža zemēs.

3. Dalībvalstis var izmantot blīvākus tīklus nekā tos, ko veido I līmeņa punkti, ja tas ir vajadzīgs valsts gada ziņojumu sagatavošanai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 15. panta 1. punktu, kā arī reprezentatīvu datu iegūšanai valsts vai reģionālā mērogā.

3. pants

Izņēmumi attiecībā uz tīkla blīvumu

1. Lai veiktu inventarizāciju citās meža zemēs, var izmantot pakārtotu 32 × 32 km koordinātu tīklu.

2. Šādu pakārtotu 32 × 32 km koordinātu tīklu var izmantot arī, veicot inventarizāciju lielajās viendabīgajās meža platībās, kas atrodas Somijā uz ziemeļiem no 65° 30′ ziemeļu platuma un Zviedrijā uz ziemeļiem no 59° ziemeļu platuma.

4. pants

Datu nosūtīšana

1. Dalībvalstis katru gadu līdz 15. decembrim nosūta Komisijai datus, kas iepriekšējā gada laikā savākti par katru I līmeņa punktu, izmantojot I pielikuma 14. nodaļā norādītās metodes un veidlapas.

Minētajiem datiem dalībvalstis pievieno ziņojumu, kurā izklāstīta pamatinformācija par izmantotajām monitoringa metodēm. Minēto ziņojumu sagatavo saskaņā ar I pielikuma 13. nodaļu un 14. nodaļas IV iedaļas 1. punktu.

Šīs regulas I pielikuma 15. nodaļā iekļautās instrukcijas un kodus izmanto, lai nosūtītu saskaņā ar pirmo daļu savāktos datus.

2. Datiem par privātīpašumā esošām zemes platībām pievieno norādi par ģeogrāfiskā platuma un garuma koordinātām, kas izteiktas vismaz grādos un minūtēs. Visiem citiem datiem pievieno norādi par ģeogrāfiskā platuma un garuma koordinātām, kas izteiktas grādos, minūtēs un sekundēs.

3. To datiem pievienotā ziņojuma daļu, kurā aprakstītas monitoringa metodes, nemaina, kamēr netiek mainītas minētās metodes.

2. IEDAĻA

NOVĒROŠANAS PARAUGLAUKUMU TĪKLS

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 10. panta 1. punkts)

5. pants

Novērošanas parauglaukumu ierīkošana intensīvā monitoringa vajadzībām

1. Dalībvalstu izveidoto pastāvīgo novērošanas parauglaukumu (še turpmāk — “II līmeņa parauglaukumi”) tīklu izmanto gaisa piesārņojuma ietekmes uz meža ekosistēmu intensīvam un nepārtrauktam monitoringam. Minētā tīkla izveidei jāatlasa ne vairāk kā piecpadsmit II līmeņa parauglaukumi katrā dalībvalstī.

Tomēr dalībvalstis var atlasīt lielāku skaitu II līmeņa parauglaukumu ar nosacījumu, ka šis skaits nepārsniedz 20 % no I līmeņa punktu skaita valstī.

2. Ja ierīko jaunu vai papildu II līmeņa parauglaukumu, dalībvalsts kopā ar pirmajiem par šo parauglaukumu apkopotajiem datiem nosūta Komisijai pārskatu par atlases kritērijiem un visu parauglaukumu pilnu sarakstu, tostarp iekļaujot tādu pamatinformāciju kā atrašanās vieta (ģeogrāfiskais garums un platums, augstums virs jūras līmeņa) un sugas, kā arī vispārīgu informāciju par katru II līmeņa parauglaukumu, sagatavojot minēto informāciju standartizētā veidā.

3. II līmeņa parauglaukumus atlasa, izmantojot kopīgas metodes, kas izklāstītas I pielikuma 1. nodaļā.

6. pants

Monitorings

Meža ekosistēmu intensīvs un nepārtraukts monitorings ietver:

a) pastāvīgu vainaga stāvokļa inventarizāciju, skuju un lapu ķīmiskā sastāva un pieauguma izmaiņu mērījumus katrā II līmeņa novērošanas parauglaukumā saskaņā ar I pielikuma 2., 3. un 4. nodaļu;

b) atmosfēras nosēdumu ķīmiskā sastāva mērījumus, meteoroloģiskos un augsnes šķīduma ķīmiskā sastāva mērījumus, kā arī zemsedzes augāja novērtējumu vismaz 10 % II līmeņa novērošanas parauglaukumu saskaņā ar I pielikuma 5. līdz 8. nodaļu;

c) attiecīgā gadījumā — citus monitoringa pasākumus, piemēram, apkārtējā gaisa kvalitātes, redzamu ozona radītu bojājumu un meža nobiru novērtējumu un fenoloģiskos novērojumus saskaņā ar I pielikuma 9. līdz 12. nodaļu.

7. pants

Datu nosūtīšana

1. Dalībvalstis katru gadu līdz 15. decembrim nosūta Komisijai datus, kas iepriekšējā gada laikā savākti par katru II līmeņa parauglaukumu, izmantojot I pielikuma 14. nodaļā norādītās metodes un veidlapas.

Minētajiem datiem dalībvalstis pievieno ziņojumu, kurā izklāstīta pamatinformācija par izmantotajām monitoringa metodēm. Šo ziņojumu sagatavo saskaņā ar I pielikuma 13. nodaļu un 14. nodaļas IV iedaļas 1. punktu.

Šīs regulas I pielikuma 15. nodaļā iekļautās instrukcijas un kodus izmanto, lai nosūtītu saskaņā ar pirmo daļu savāktos datus.

2. Datiem par privātīpašumā esošām zemes platībām pievieno norādi par ģeogrāfiskā platuma un garuma koordinātām, kas attiecīgi izteiktas vismaz grādos un minūtēs. Visiem citiem datiem pievieno norādi par ģeogrāfiskā platuma un garuma koordinātām, kas attiecīgi izteiktas grādos, minūtēs un sekundēs.

3. To datiem pievienotā ziņojuma daļu, kurā aprakstītas monitoringa metodes, nemaina, kamēr netiek mainītas minētās metodes.

III NODAĻA

EIROPAS MEŽA UGUNSGRĒKU INFORMĀCIJAS SISTĒMA

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 5. panta 1. punkts)

8. pants

Apkopotā informācija

1. Komisijas Kopīgais pētniecības centrs nodrošina Eiropas Meža ugunsgrēku informācijas sistēmas (EFFIS) darbību.

2. EFFIS reģistrē:

a) atbilstīgi 9. pantam iesniegtos vispārīgos pamatdatus;

b) atbilstīgi 10. pantam iesniegtos papilddatus par meža ugunsgrēkiem, kas skāruši vismaz 50 hektāru lielas platības;

c) Kopīgā pētniecības centra sniegto informāciju par ugunsgrēka riska prognozēm Meža ugunsgrēku riska paredzēšanas sistēmā (EFRFS), kā arī informāciju par tādu ugunsgrēku nodarīto postījumu kartēšanu un novērtēšanu, kas skāruši vismaz 50 hektāru lielas platības, Eiropas Meža ugunsgrēku postījumu novērtēšanas sistēmā (EFFDAS).

9. pants

Vispārīgi pamatdati

1. Dalībvalstis katru gadu līdz 1. jūlijam nosūta Komisijai vispārīgos pamatdatus par katru meža ugunsgrēku, kas iepriekšējā gada laikā noticis to teritorijā. Par katru meža ugunsgrēku iesniegtie vispārīgie pamatdati aptver vismaz turpmāk minēto informāciju, kas sagatavota tā, lai būtu salīdzināma Kopienas līmenī:

a) pirmā trauksmes signāla datums un vietējais laiks;

b) pirmā ugunsdzēsības pasākuma datums un vietējais laiks;

c) ugunsgrēka nodzēšanas datums un vietējais laiks;

d) ugunsgrēka izcelšanās vieta, norādot pašvaldību (vienotais kods);

e) ugunsgrēka nodarīto postījumu kopējā platība;

f) ugunsgrēka nodarīto postījumu platības sadalījums mežā, citās meža zemēs un nemeža zemēs;

g) iespējamais cēlonis.

2. Lai reģistrētu 1. punktā minētos vispārīgos pamatdatus, izmanto II pielikumā iekļautās tehniskās specifikācijas.

10. pants

Papildinformācija

Papildus 9. pantā minētajiem vispārīgajiem pamatdatiem dalībvalstis var katru gadu Komisijai iesniegt papildinformāciju par meža ugunsgrēkiem, kas skar par 50 hektāriem lielākas platības.

Ja sniedz šādu papildinformāciju, tajā ietver postījuma pakāpi, t.i., norādi, vai tā ir zema, vidēja vai augsta, kā arī notikuma vietu.

IV NODAĻA

PĒTĪJUMI, EKSPERIMENTI UN DEMONSTRĒJUMU PROJEKTI

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 5. panta 2. punkts, 6. panta 2. punkts un 7. panta 2. punkts)

11. pants

Projektu priekšlikumu novērtēšana

Pamatojoties uz III pielikumā izklāstītajiem kritērijiem, Komisija novērtē dalībvalstu atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 2152/2003 5. panta 2. punktam, 6. panta 2. punktam un 7. panta 2. punktam iesniegtos priekšlikumus pētījumiem, eksperimentiem un demonstrējumu projektiem, kā arī pārbaudēm izmēģinājuma posmā (še turpmāk — projektu priekšlikumi).

12. pants

Lēmums par projektu priekšlikumu sarindojumu

Komisija izstrādā prioritāšu sarindojumu Kopienas atbalsta piešķiršanai projektu priekšlikumiem.

V NODAĻA

KOMPETENTĀS INSTITŪCIJAS

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 14. pants)

13. pants

Kompetentās institūcijas

1. Kompetentā institūcija, kas dalībvalstīm jāizraugās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 14. pantu (še turpmāk — “kompetentās institūcijas”), ir Komisijas kontaktpunkts dalībvalstīs.

2. Beļģija, Vācija un Portugāle var izraudzīties vairāk nekā vienu kompetento institūciju.

14. pants

Atlases kritēriji

1. Kompetentās institūcijas atbilst noteikumiem, kas paredzēti Regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 un Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, kā arī šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem.

2. Kompetentās institūcijas atbilst vismaz šādiem kritērijiem:

a) tās ir valsts sektora struktūras vai valsts dienesta uzdevumu veicēji privāttiesību subjekti, ko reglamentē kādas dalībvalsts tiesību akti;

b) tās nodrošina valsts iestādes sniegtas atbilstīgas finanšu garantijas, jo īpaši attiecībā uz Komisijai piekritīgo summu pilnīgu atgūšanu;

c) tās darbojas saskaņā ar pareizas finanšu pārvaldības prasībām;

d) tās nodrošina saskaņā ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 56. panta 1. punktu veikto darbību pārredzamību.

15. pants

Papildu nosacījumi privāttiesību subjektiem

Ja dalībvalstis saskaņā ar 14. pantu izraugās privāttiesību subjektus, Komisija tos apstiprina, pamatojoties uz šādiem minēto privāttiesību subjektu sniegtiem pierādījumiem:

a) to tehniskās un profesionālās iespējas, ko apliecina ar dokumentāriem pierādījumiem par vadošā personāla izglītību un profesionālo kvalifikāciju;

b) to ekonomiskās un finansiālās iespējas, ko apliecina atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 2152/2003 14. panta 3. punkta e) apakšpunktam izsniegta valsts garantija un attiecīgi bankas konta izraksti vai apliecinošs dokuments par attiecīga profesionālā riska apdrošināšanu, vai bilance, vai izraksti no bilances, kas aptver vismaz pēdējos divus noslēgtos gadus, ja bilances publicēšana ir noteikta uzņēmējdarbību reglamentējošos tiesību aktos dalībvalstī, kurā minētais privāttiesību subjekts ir reģistrēts;

c) to kompetence saskaņā ar valsts tiesību aktiem veikt budžeta izpildes uzdevumus, ko apliecina dokumentāri pierādījumi, piemēram, to reģistrācija profesionālajā reģistrā vai komercreģistrā, vai arī ar zvērestu apliecināta deklarācija vai apliecība, līdzdalība īpašā organizācijā, īpašs pilnvarojums vai iekļaušana pievienotās vērtības nodokļa (PVN) maksātāju reģistrā;

d) tās neatrodas kādā no Regulas (EK) Nr. 1605/2002 93. un 94. pantā minētajām situācijām;

e) tās piekrīt Revīzijas palātas veiktai revīzijai.

16. pants

Nolīgums

Komisija ar kompetentajām institūcijām noslēdz nolīgumu atbilstīgi Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 56. pantam un Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 35. un 41. pantam.

17. pants

Kompetento institūciju uzdevumi

Kompetentās institūcijas veic šādus uzdevumus:

a) veic regulāras pārbaudes, lai nodrošinātu, ka saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2152/2003 finansētie pasākumi ir pienācīgi īstenoti;

b) veic piemērotus pasākumus, lai novērstu pārkāpumus un krāpšanu, vajadzības gadījumā saucot pie atbildības, lai atgūtu nepareizi izmaksātus vai nepareizi izlietotus līdzekļus;

c) sniedz Komisijai visu informāciju, ko tā pieprasa;

d) darbojas kā starpnieki, kuriem izmaksā Kopienas ieguldījumu;

e) veic valsts programmu atbalstam paredzēto ieguldījumu saņemšanas un izmaksāšanas uzskaiti un grāmatvedību, tostarp reģistrējot faktūrrēķinus un grāmatvedības dokumentus ar līdzīgu pierādījuma vērtību programmas izmaksu apkopošanai.

18. pants

Komisijas pārbaudes

Komisija var veikt dokumentu pārbaudes un pārbaudes uz vietas attiecībā uz kompetento institūciju esamību, atbilstību un pareizu darbību saskaņā ar pareizas finanšu pārvaldības noteikumiem.

VI NODAĻA

VALSTS PROGRAMMAS UN TO PIELĀGOJUMI

1. IEDAĻA

VALSTS PROGRAMMAS

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 7. panta 2. punkts un 8. panta 1. un 2. punkts)

19. pants

Saturs

1. Valsts programmās un šo programmu pielāgojumos saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 8. pantu iekļauj IV pielikumā norādīto informāciju un apliecinošos dokumentus.

Dalībvalstis izmanto minētajā pieliekumā iekļautās veidlapas, lai papīra un elektroniskā formātā iesniegtu Komisijai valsts programmas un to attiecīgos pielāgojumus.

2. Visas Regulas (EK) No 2152/2003 4. un 5. pantā, 6. panta 2. un 3. punktā un 7. panta 2. punktā paredzētās darbības, kam pieprasīts Kopienas finanšu ieguldījums, iekļauj valsts programmā kā individuālos pieteikumus.

20. pants

Apakšprogrammas

Beļģijas, Vācijas un Portugāles valsts programmas var sastāvēt no kompetento institūciju izstrādātām apakšprogrammām.

2. IEDAĻA

PIELĀGOŠANA

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 8. panta 3. punkts)

21. pants

Pielāgošana

1. Valsts programmas pielāgošanu veic tikai attiecībā uz pētījumiem, eksperimentiem un demonstrējumu projektiem, kā arī monitoringa izmēģinājuma posmiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 5. panta 2. punktu, 6. panta 2. punktu un 7. panta 2. punktu.

2. Pieteikumus valsts programmas pielāgošanai Komisijai iesniedz, izmantojot IV pielikumā iekļautās veidlapas.

3. Pieteikumus 2005.–2006. gada valsts programmu pielāgošanai iesniedz Komisijai ne vēlāk kā 2005. gada 31. oktobrī, lai tos varētu ņemt vērā nākamajā gadā.

VII NODAĻA

FINANŠU PĀRVALDīBA UN UZRAUDZĪBA

1. IEDAĻA

IZMAKSAS

22. pants

Attaisnoto izmaksu definīcija

Attaisnotās izmaksas ir visas izmaksas, kas tieši un pilnībā saistītas ar Komisijas apstiprināto valsts programmu.

Nosakot attaisnotās izmaksas, dalībvalstis var piemērot stingrākus valsts noteikumus.

23. pants

Izdevumu pamatojums

Izdevumus jāpamato ar attiecīgiem oriģināliem dokumentiem, tādiem kā faktūrrēķini vai dokumenti ar līdzvērtīgu pierādījuma vērtību.

Oriģinālos dokumentus izdevumu pārskatam nepievieno. Tomēr kompetentā institūcija pēc pieprasījuma sniedz Komisijai visu informāciju, tostarp faktūrrēķinus, kas tai varētu būt vajadzīgi izdevumu novērtējuma veikšanai.

24. pants

Izmaksas, ko uzskata par attaisnotām

1. Lai izmaksas uzskatītu par attaisnotām, tām jābūt paredzētām apstiprinātajā valsts programmā, tieši saistītām ar minēto programmu, kā arī vajadzīgām tās realizēšanai.

2. Izmaksām jābūt saprātīgām un jāatbilst pareizas finanšu pārvaldības principiem, jo īpaši attiecībā uz izdevīgumu un izmaksu lietderību.

3. Izmaksām jābūt tādām, kas faktiski radušās izmaksu atbilstīguma laikposmā, kurš norādīts Komisijas lēmumā, ar ko apstiprina attiecīgo valsts programmu. Uzskata, ka izmaksas ir radušās izmaksu atbilstīguma laikposmā, ja:

a) juridiskais pienākums veikt šīs izmaksas ir paredzēts līgumā, kas noslēgts pēc izmaksu atbilstīguma laikposma sākuma un pirms minētā laikposma beigām;

b) ar izmaksām saistītās darbības izpildei jābūt uzsāktai pēc izmaksu atbilstīguma laikposma sākuma un jābūt pabeigtai pirms minētā laikposma beigām.

4. Izmaksu summai jābūt pilnībā samaksātai pirms galīgās dokumentācijas un izdevumu un ieņēmumu galīgā pārskata iesniegšanas.

25. pants

Personāla izmaksas

Personāla izmaksas var uzskatīt par tiešiem attaisnotiem izdevumiem, ņemot vērā faktisko laiku, kas ieguldīts valsts programmas īstenošanā. Tās aprēķina, pamatojoties uz faktisko bruto algu un obligātajiem sociālajiem maksājumiem, taču neiekļaujot nekādas citas izmaksas.

Katra darbinieka, tostarp valsts programmas īstenošanā iesaistīto valsts ierēdņu un valsts aģentūru darbinieku, darba laiku reģistrē, izmantojot darba laika uzskaites lapas vai izrakstus no darba laika reģistrēšanas sistēmas, ko izveidojusi un sertificējusi kompetentā institūcija vai tās iespējamie partneri.

26. pants

Komandējuma izmaksas

Komandējuma izmaksas var uzskatīt par attaisnotajām izmaksām, ja tās ir tieši un pilnībā saistītas ar apstiprināto valsts programmu. Komandējuma izmaksas sedz atbilstīgi kompetentās institūcijas iekšējiem noteikumiem.

27. pants

Pieskaitāmās izmaksas

1. Pieskaitāmās izmaksas, kas paredzētas to vispārējo netiešo izmaksu segšanai, kuras vajadzīgas, lai pieņemtu darbā, vadītu, izmitinātu un tieši vai netieši atbalstītu personālu, kas veic darbu valsts programmā, vai kuras saistītas ar esošo infrastruktūru un aprīkojumu, ir attaisnotās izmaksas, ja šīs izmaksas ir faktiskas, pamatojamas un neietver izmaksas, kas paredzētas citā budžeta pozīcijā.

2. Pieskaitāmo izmaksu finansējums veido līdz 7 % no tiešo attaisnoto izmaksu kopsummas.

3. Pieskaitāmās izmaksas iekļauj valsts programmas izmaksās saskaņā ar kompetentajai institūcijai atļauto izmaksu uzskaites kārtību.

28. pants

Kapitāla izmaksas

Ja izmaksas ietver tādu kapitālieguldījumu amortizāciju, kuru ilgums pārsniedz vienu gadu un cena — EUR 500, minētās amortizācijas izmaksas uzskata par attaisnotām izmaksām, ja tās attiecas vienīgi uz valsts programmu un attiecīgā programmas posma izmaksu atbilstīguma laikposmu, ar nosacījumu, ka ieguldījumiem celtniecībā un infrastruktūrā šo izmaksu amortizācijas laiks pārsniedz 10 gadus, izmantojot lineārā aprēķina metodi, un citam aprīkojumam, arī informācijas tehnoloģiju aprīkojumam, — 5 gadus, izmantojot lineārā aprēķina metodi.

29. pants

Lietotu iekārtu iegādes izmaksas

Lietotu iekārtu iegādes izmaksas ir attaisnotās izmaksas, ja izpildīti trīs turpmāk minētie nosacījumi:

a) iekārtas pārdevējs izsniedz deklarāciju, kurā norādīta iekārtas izcelsme, un apliecina, ka iepriekšējo septiņu gadu laikā tā nav pirkta par valsts vai Kopienas atbalsta līdzekļiem;

b) iekārtu cena nepārsniedz to tirgus vērtību un ir mazāka par līdzīgu jaunu iekārtu cenu;

c) iekārtas tehniskie parametri ir tādi, kas vajadzīgi darbībai un atbilstībai attiecīgajām normām un standartiem.

30. pants

Apakšlīgumi

Izdevumi, kas saistīti ar apakšlīgumiem ar starpniekiem vai konsultantiem, pamatojas uz faktiskām izmaksām, un tos pierāda ar attiecīgiem faktūrrēķiniem un citiem apliecinošiem dokumentiem. Izņēmuma gadījumā, ja izmaksas ir noteiktas kā procentuāla daļa no kopējām darbības izmaksām, tās var uzskatīt par attaisnotām izmaksām vienīgi tad, ja kompetentā institūcija var tās pamatot, atsaucoties uz veiktā darba vai sniegtā pakalpojuma faktisko vērtību.

31. pants

Pievienotās vērtības nodoklis

Pievienotās vērtības nodokli (PVN) uzskata par attaisnotajām izmaksām, ja kompetentā institūcija nevar pretendēt uz valsts programmas ietvaros samaksātā PVN atlīdzināšanu.

Kompetentā institūcija iesniedz attiecīgo valsts iestāžu deklarāciju par to, ka PVN, kas samaksāts, iegādājoties valsts programmā veiktajiem pasākumiem vajadzīgos pamatlīdzekļus un pakalpojumus, nevar tikt atmaksāts.

32. pants

Neattaisnotās izmaksas

1. Par attaisnotām izmaksām neuzskata:

a) visas izmaksas, kas radušās saistībā ar pasākumiem, par kuriem saņem atbalstu no citiem Kopienas finanšu instrumentiem;

b) zaudējumus valūtas maiņas rezultātā;

c) nevajadzīgus vai izšķērdīgus izdevumus;

d) izplatīšanas izdevumus, kā arī realizācijas un reklāmas izdevumus produktu vai komercdarbības popularizēšanai;

e) rezerves iespējamiem turpmākiem zaudējumiem vai saistībām;

f) parādu procentus un procentus par aizņemto kapitālu;

g) sliktos parādus.

Tomēr dažas no d) apakšpunktā minētajām izmaksām var uzskatīt par attaisnotām izmaksām, ja panākta attiecīga vienošanās ar Komisiju.

2. Aprēķinot programmas kopējās izmaksas, Komisija neņem vērā 1. punktā minētās neattaisnotās izmaksas.

33. pants

Valūtas maiņas kurss

1. Euro un valsts valūtas konvertēšanu veic, izmantojot euro maiņas kursu, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā.

2. Euro un valsts valūtas konvertēšanai izmanto maiņas kursu, kurš publicēts tā mēneša pēdējā darba dienā, kas ir pirms mēneša, kurā valsts programmu vai — attiecībā uz maksājumiem — finanšu pārskatu un maksājuma pieprasījumu paraksta un iesniedz Komisijai.

2. IEDAĻA

MAKSĀJUMS

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 8. panta 5. punkts)

34. pants

Lēmums par finanšu ieguldījumu

Komisija lēmumu par finanšu ieguldījumu valsts programmu attaisnoto izmaksu segšanai pieņem divos posmos, t.i., par katru plānošanas laikposmu pieņem atsevišķu lēmumu (še turpmāk — Komisijas lēmums). Komisijas lēmums ir adresēts attiecīgajai dalībvalstij.

35. pants

Iepriekšējs finansējums

Kompetentās institūcijas var lūgt iepriekšēju finansējumu 50 % apmērā no valsts programmā norādītā ikgadējā Kopienas atbalsta minētajai programmai ne agrāk kā trīs mēnešus pēc Komisijas lēmuma paziņošanas dienas. Par iepriekšēju finansējumu noslēdz nolīgumu atbilstīgi 16. pantam.

36. pants

Pārskati

1. Kompetentās institūcijas iesniedz Komisijai pārskatus par valsts programmas ietvaros veiktajiem maksājumiem, izmantojot V pielikumā iekļautos paraugus. Šiem pārskatiem pievieno ziņojumu par valsts programmas ietvaros veikto darbību norisi. Pārskatus iesniedz ne vēlāk kā 15 mēnešus pēc Komisijas lēmuma paziņošanas dienas, un tie aptver visus iepriekšējā gada izdevumus.

2. Attaisnotos izdevumus, kas atbilst šīs nodaļas 1. iedaļas noteikumiem un ir norādīti gada pārskatā, Komisija kompensē, piešķirot dalībvalstīm iepriekšēju finansējumu valsts programmu izpildei.

Ja pārskatā norādītā summa pārsniedz iepriekšējā finansējuma summu, Komisija veic starpposma maksājumu.

Minētie starpposma maksājumi nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 30 % no Kopienas gada atbalsta valsts programmai.

37. pants

Tehniskā un finansiālā īstenošana

1. Ne vēlāk kā divus gadus pēc Komisijas lēmuma paziņošanas dienas abu 34. pantā minēto posmu tehnisko un finansiālo aspektu īstenošanai jābūt pilnībā pabeigtai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 un šīs regulas prasībām.

Kompetentās institūcijas pieprasījumu par attaisnoto izdevumu atlikuma maksājumu iesniedz ne vēlāk kā 27 mēnešus pēc Komisijas lēmuma paziņošanas dienas.

2. Kopienas finansējuma atlikumu katram posmam izmaksā pēc tam, kad Komisija ir saņēmusi katra posma galīgā maksājuma pieprasījumu un pārbaudījusi minētajam maksājuma pieprasījumam pievienoto finanšu pārskatu.

38. pants

Maksājuma pieprasījumu koordinēšana

Dalībvalstis saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktiem nodrošina, ka kompetento institūciju maksājuma pieprasījumus koordinē un tie atbilst Komisijas lēmumam.

39. pants

Iepriekšēja finansējuma un maksājumu pieteikumi

Kompetentās institūcijas iesniedz Komisijai pieteikumus iepriekšēja finansējuma un maksājumu saņemšanai, izmantojot VI, VII un VIII pielikumā iekļautos paraugus.

3. IEDAĻA

PĀRKĀPUMI

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 14. panta 3. punkts)

40. pants

Pārkāpumi

1. Dalībvalsts atgūst un atlīdzina Komisijai visas summas, kas zaudētas pārkāpuma vai nolaidības dēļ.

2. Ja Komisija piecu gadu laikā pēc valsts programmas pēdējā gada galīgā atlikuma maksājuma atklāj pārkāpumus darbībā, ko finansējusi Kopiena, un ja attiecīgā summa nav atlīdzināta Kopienai saskaņā ar 1. punktu, tā informē par to dalībvalsti un dod tai iespēju komentēt situāciju.

3. Ja situācijas analīzes un attiecīgās dalībvalsts komentāru rezultātā Komisija apstiprina pārkāpumu, dalībvalsts atlīdzina attiecīgās summas.

4. IEDAĻA

PĀRBAUDES, REVĪZIJAS UN TEHNISKIE APMEKLĒJUMI

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 14. panta 4. punkts)

41. pants

Komisijas finanšu revīzija

1. Komisija vai tās pilnvarots pārstāvis jebkurā brīdī līguma darbības laikā un piecus gadus pēc tam, kad ir veikti valsts programmai atvēlētā Kopienas ieguldījuma galīgie maksājumi, var veikt par valsts programmas laikā realizēto pasākumu precīzu īstenošanu atbildīgo kompetento institūciju, to līgumslēdzēju vai apakšuzņēmēju revīziju.

2. Komisijai vai tās pilnvarotam pārstāvim nodrošina piekļuvi dokumentācijai, kas vajadzīga, lai pārliecinātos par valsts programmas dalībnieku izmaksu attaisnojamību, proti, faktūrrēķiniem un izrakstiem no darba algu saraksta.

3. Revīziju veic, pamatojoties uz konfidencialitātes principiem. Komisija veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās pilnvarotie pārstāvji ievēro konfidencialitāti, rīkojoties ar datiem, kas tiem ir pieejami vai kas nodoti to rīcībā.

Komisija var pārbaudīt Kopienas finanšu ieguldījuma izlietojumu, ko veikušas par valsts programmas laikā realizēto pasākumu precīzu īstenošanu atbildīgās kompetentās institūcijas, to līgumslēdzēji vai apakšuzņēmēji.

4. Ziņojumu par revīzijas atklājumiem, kuri attiecas uz kompetentajām institūcijām un citām iesaistītajām pusēm, kas atbildīgas par valsts programmas pasākumu īstenošanu, nosūta attiecīgajām kompetentajām institūcijām, to līgumslēdzējiem un apakšuzņēmējiem. Tie var darīt Komisijai zināmus savus novērojumus mēneša laikā pēc ziņojuma saņemšanas. Komisija var pieņemt lēmumu neņemt vērā novērojumus, kas tai paziņoti pēc noteiktā termiņa.

5. Pamatojoties uz revīzijas secinājumiem, Komisija veic visus piemērotos pasākumus, ko tā uzskata par vajadzīgiem, tostarp izdod piedzīšanas rīkojumu attiecībā uz daļu no tās veiktajiem maksājumiem.

42. pants

Pārbaudes un tehniskie apmeklējumi

Kompetentās institūcijas atļauj Komisijas darbiniekiem un Komisijas pilnvarotām personām piekļūt vietām vai telpām, kurās tiek veikti valsts programmā paredzētie pasākumi, un visiem dokumentiem, kas saistīti ar darbības tehnisko un finanšu pārvaldību. Komisijas pilnvarotu personu piekļuvi var reglamentēt, paredzot konfidencialitātes pasākumus, par ko vienojas Komisija un kompetentā institūcija.

Pārbaudes var ierosināt programmas darbības laikā un veikt, pamatojoties uz konfidencialitātes principiem.

Kompetentās institūcijas un iesaistītās puses, kas atbildīgas par valsts programmā paredzēto pasākumu īstenošanu, sniedz piemērotu palīdzību Komisijai vai tās pilnvarotām personām.

43. pants

Novērtējumi

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 8. panta 4. punkts)

1. Dalībvalstis saskaņā ar IX pielikumu sagatavo valsts programmu iepriekšēju novērtējumu, termiņa vidusposma pārskatu un paveiktā novērtējumu.

2. Iepriekšējais novērtējums ietver valsts programmā paredzēto pasākumu atbilstīguma, īstenojamības un ilgtspējības sīku pārbaudi, kā arī gaidāmo rezultātu pārbaudi. Iepriekšējā novērtējuma rezultātus nosūta Komisijai kopā ar valsts programmām.

3. Termiņa vidusposma pārskats un paveiktā novērtējums ietver īstenošanas gaitas novērtējumu, kā arī saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2152/2003 veikto monitoringa pasākumu efektivitāti un lietderību. Termiņa vidusposma pārskata rezultātus nosūta Komisijai pirms 2006. gada 1. jūlija, un paveiktā novērtējuma rezultātus nosūta Komisijai pirms 2007. gada 1. jūlija.

VIII NODAĻA

ZINĀTNISKĀ PADOMDEVĒJA GRUPA

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 9. panta 3. punkts)

44. pants

Uzdevumi

1. Zinātniskā padomdevēja grupa, ko paredzēts izveidot saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2152/2003 9. panta 3. punktu, konsultē Pastāvīgo mežsaimniecības komiteju par šādiem jautājumiem:

a) nepieciešamība veikt īpašus pētījumus vai analīzes;

b) nepieciešamība izveidot īpašas darba grupas par konkrētiem jautājumiem;

c) uzlabojumi monitoringa programmas organizācijā un struktūrā;

d) zinātnes un politikas saskarne.

2. Zinātniskā padomdevēja grupa var sniegt savu atzinumu par:

a) pētījumu priekšlikumiem;

b) tādiem pētījumu rezultātiem kā atbilstīgums un datu kvalitāte, kā arī vispārīgāk — par ziņojumiem, kuros atspoguļoti monitoringa programmas rezultāti;

c) rokasgrāmatu projektiem.

3. Zinātniskās padomdevējas grupas pilnvarojums ir spēkā tikai Regulas (EK) Nr. 2152/2003 12. panta 1. punktā noteiktajā programmas realizācijas laikposmā.

IX NODAĻA

PIEKĻUVE DATIEM

(Regulas (EK) Nr. 2152/2003 15. panta 1. punkts)

45. pants

Piekļuve datiem

Ciktāl tas vajadzīgs pasākumu īstenošanai, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 2152/2003 9. panta 5. punktu un 11. panta 2. punktu, piekļuvi minētās regulas 4. panta 1. punktā un 5. panta 1. punktā norādītajiem datiem piešķir Eiropas Vides aģentūrai un Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Starptautiskās sadarbības programmai par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtējumu un monitoringu (ICP Forests).

X NODAĻA

NOBEIGUMA NOTEIKUMI

46. pants

Atcelšana

Atceļ Regulu (EEK) Nr. 1696/87 un Regulas (EK) Nr. 804/94, (EK) Nr. 1091/94, (EK) Nr. 1727/1999 un (EK) Nr. 2278/1999.

47. pants

Stāšanās spēkā

Šī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 2006. gada 7. novembrī Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Stavros DIMAS

(1) OV L 324, 11.12.2003., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 788/2004 (OV L 138, 30.4.2004., 17. lpp.).

(2) OV L 326, 21.11.1986., 2. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 804/2002 (OV L 132, 17.5.2002., 1. lpp.).

(3) OV L 217, 31.7.1992., 3. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 805/2002 (OV L 132, 17.5.2002., 3. lpp.).

(4) OV L 161, 22.6.1987., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2278/1999 (OV L 279, 29.10.1999., 3. lpp.).

(5) OV L 93, 12.4.1994., 11. lpp.

(6) OV L 125, 18.5.1994., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2278/1999.

(7) OV L 203, 3.8.1999., 41. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2121/2004 (OV L 367, 14.12.2004., 17. lpp.).

(8) OV L 279, 29.10.1999., 3. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2121/2004.

(9) OV L 160, 26.6.1999., 80. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.).

(10) OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.

(11) OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK, Euratom) Nr. 1248/2006 (OV L 227, 19.8.2006., 3. lpp.).

(12) OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.

(13) OV L 165, 15.6.1989., 14. lpp.

I PIELIKUMS

Rokasgrāmata par parametriem, monitoringa metodēm un datu formātiem gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem saskaņotam monitoringam

Rokasgrāmatas struktūra

Rokasgrāmatu veido turpmāk norādītās 15 nodaļas.

1. nodaļa KOPĪGAS METODES II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMU IZVĒLEI 2. nodaļa KOPĪGAS METODES VAINAGU STĀVOKĻA NOVĒRTĒŠANAI I LĪMEŅA PUNKTOS UN II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 3. nodaļa KOPĪGAS METODES LAPU UN SKUJU ĶĪMISKĀ SASTĀVA NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 4. nodaļa KOPĪGAS MĒRĪŠANAS METODES PIEAUGUMA IZMAIŅU NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 5. nodaļa KOPĪGAS METODES ATMOSFĒRAS NOSĒDUMU NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 6. nodaļa KOPĪGAS METODES METEOROLOĢISKO MĒRĪJUMU VEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 7. nodaļa KOPĪGAS METODES AUGSNES ŠĶĪDUMA SASTĀVA MONITORINGAM II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 8. nodaļa KOPĪGAS METODES ZEMSEDZES AUGĀJA NOVĒRTĒJUMA VEIKŠANAI II LĪMEŅA NOVĒROŠANAS PARAUGLAUKUMOS 9. nodaļa KOPĪGAS METODES NOBIRU NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 10. nodaļa KOPĪGAS METODES APKĀRTĒJĀ GAISA KVALITĀTES NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 11. nodaļa KOPĪGAS METODES OZONA RADĪTO REDZAMO BOJĀJUMU NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 12. nodaļa KOPĪGAS METODES FENOLOĢISKO NOVĒROJUMU VEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS 13. nodaļa SĪKA INFORMĀCIJA PAR IESNIEDZAMO PAMATINFORMĀCIJU ATTIECĪBĀ UZ PIEMĒROTAJĀM MONITORINGA METODĒM UN VALSTS LĪMENĪ IEGŪTO DATU NOVĒRTĒJUMA UN INTERPRETĀCIJAS REZULTĀTIEM 14. nodaļa KOPĪGI NORĀDĪJUMI PAR REZULTĀTU PAZIŅOŠANU UN DATU FORMĀTIEM 15. nodaļa KODU SARAKSTI UN SKAIDROJUMI PAR APSEKOJUMU DATIEM I LĪMEŅA PUNKTOS UN II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

Katrā nodaļā izvirzītās īpašās prasības pamatojas uz Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO/EEK) Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) ekspertu grupu tehniskajiem ieteikumiem. Izšķir monitoringa obligātos un izvēles pasākumus (parametrus, metodes utt.).

No 1. līdz 8. nodaļai, 14. un 15. nodaļa pamatojas uz tehniskajiem aprakstiem Komisijas Regulas Nr. (EEK) 1091/94 pielikumos, un papildus tiem — uz metodiskajiem norādījumiem par nobirām, apkārtējā gaisa kvalitāti, ozona radītajiem redzamajiem bojājumiem un fenoloģisko novērtējumu, kas minētajā regulā nav aplūkots.

Šā pielikuma 2. nodaļā ir tehniskas ziņas par vainaga stāvokļa monitoringu gan I līmeņa punktos, gan II līmeņa parauglaukumos, jo šis ir vienīgais pētījums, ko regulāri veic abos tīklos. Atskaitot minēto, vēl tikai divas pēdējās nodaļas par datu iesniegšanu un datu formātu (14. un 15. nodaļa) attiecas gan uz I, gan II līmeni.

1. NODAĻA

KOPĪGAS METODES II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMU IZVĒLEI

I. II līmeņa parauglaukumu izvēle

Parauglaukumu izvēle monitoringa veikšanai ir dalībvalstu ziņā, tomēr ir noteikti turpmāk minētie izvēles kritēriji:

— parauglaukuma minimālais pieļaujamais izmērs ir 0,25 hektāri, mērot horizontālā plaknē,

— lai pēc iespējas samazinātu apkārtējās teritorijās notiekošo darbību ietekmi, ap parauglaukumu ir buferzona. Zonas faktiskais platums ir atkarīgs no meža tipa un vecuma. Ja parauglaukuma un tā apkārtnes platība ir vienveidīga attiecībā uz mežaudzes augstumu un vecumstruktūru, buferzonas platumu var ierobežot līdz 5 vai 10 metriem. Ja meža platībā, kurā atrodas parauglaukums, ir mistrotas mežaudzes, atšķirīgas sugas vai vecumstruktūra, buferzonu palielina līdz platumam, kas vienāds ar parauglaukumā augošo koku iespējamo maksimālo augstumu, kas reizināts ar pieci,

— parauglaukumiem var viegli piekļūt jebkurā laikā, nav noteikti nekādi ierobežojumi attiecībā uz piekļuvi un paraugu ņemšanu,

— parauglaukuma, buferzonas un apkārtējā meža apsaimniekošana neatšķiras,

— monitoringa radītie traucējumi tiek samazināti līdz minimumam,

— jāizvairās no zināmu vietēju emisijas avotu radīta tieša piesārņojuma,

— parauglaukumi atrodas pietiekami tālu no mežmalas, līdz pat attālumam, kas vienāds ar parauglaukumā augošo koku iespējamo maksimālo augstumu, kas reizināts ar pieci.

II. Parauglaukumu ierīkošana un dokumentācija

Katru ierīkoto parauglaukumu sīki apraksta. Vispārīgos datus par jauniem un papildus ierīkotiem parauglaukumiem nosaka un par tiem ziņo Komisijai katrā nākamajā regulārajā datu iesniegšanas reizē. Sīks parauglaukuma apraksts ietver: precīzu parauglaukuma atrašanās vietu (parauglaukuma centra un stūru stāvokli), skiču karti, kurā ir parādītas parauglaukuma stūru un/vai robežu pastāvīgās atzīmes, parauglaukumā esošo koku skaits un citi pastāvīgi nosakāmi elementi parauglaukumā vai tā tuvumā (piem., piebraucamais ceļš, upes, grāvji, lieli koki). Paraugu ņemšanas ierīču un paraugu ņemšanas vietu (piem., ierīču atmosfēras nosēdumu paraugu ņemšanai vai augsnes atsegumu) atrašanos nosaka (GPS vai attālumu un virzienu no parauglaukuma centra) un norāda kartē.

III. Apakšparauglaukumu definīcija

Principā visi koki, kas ir parauglaukuma teritorijā, ir jāiekļauj paraugā koku novērtējumam (piemēram, vainagu stāvokļa inventarizācija, pieauguma novērtējums). Ja parauglaukumā ir daudz koku (t.i., biezās audzēs), var noteikt apakšparauglaukumu, ko izmanto minēto apsekojumu veikšanai. Apakšparauglaukuma izmēram parauglaukuma ierīkošanas laikā jābūt pietiekami lielam, lai minētajos apsekojumos iegūtu ticamus rezultātus vismaz 20 gadus, bet labāk — visā audzes dzīves laikā. Minētajā laikposmā apakšparauglaukumā jābūt pieejamiem vismaz 20 kokiem.

IV. Vispārīga informācija par katru parauglaukumu

Ierīkojot parauglaukumu un veicot pirmos apsekojumus, apkopo šādu vispārīgu informāciju par katru pastāvīgās novērošanas parauglaukumu, kas paredzēts intensīvā un nepārtrauktā monitoringa veikšanai.

Ierīkošana Pirmie apsekojumi — Apraksta kods Valsts Novērošanas parauglaukuma numurs Faktiskais ģeogrāfiskais garums un platums — Dati par parauglaukumu Augstums virs jūras līmeņa Ekspozīcija Kopējais parauglaukuma lielums Koku skaits parauglaukumā Apakšparauglaukums (ja tāds ir) Ūdens pieejamība galvenajām sugām Humusa tips Augsnes tips (aptuveni) — Dati par audzi Valdaudzes vidējais vecums Galvenās koku sugas Ražība (aptuveni) — Citi novērojumi Parauglaukuma vēsture Citas monitoringa stacijas, kas atrodas tuvumā

Ja valsts intensīvā monitoringa programmas pilnīgai īstenošanai ierīko papildu parauglaukumus, dalībvalstis Eiropas Komisijai par katru ierīkoto parauglaukumu nosūta tā ierīkošanas laikā iegūto informāciju, izmantojot datni un ziņojumus (līdz tā gada beigām, kurā parauglaukums ierīkots).

Visas gadu gaitā notiekošās izmaiņas, kas skar monitoringa struktūru, un citu svarīgu informāciju (piem., par mežā veiktajām darbībām, vētrām un kaitēkļiem) iesniedz katru gadu.

V. Iznīcināto parauglaukumu aizstāšana un papildu parauglaukumu ierīkošana

Laukumus iznīcināto parauglaukumu aizstāšanai un jaunus parauglaukumus izvēlas no esošajiem I līmeņa parauglaukumiem, piemērojot šajā nodaļā noteiktos kritērijus. Atjaunotajiem vai papildu parauglaukumiem piešķir jaunu numuru. Dalībvalstis kopā ar nākamajiem regulāri iesniedzamajiem datiem iesniedz Komisijai informāciju par parauglaukuma aizstāšanas iemeslu vai vajadzību ierīkot papildu parauglaukumus, pēdējo veikto novērojumu un mērījumu rezultātiem un kritērijiem, kas piemēroti jaunizveidotā parauglaukuma izvēlei.

VI. Datu nosūtīšana

Dalībvalstis nosūta Komisijai šajā nodaļā minēto informāciju par katru II līmeņa parauglaukumu, izmantojot 1. un 2. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

2. NODAĻA

KOPĪGAS METODES VAINAGU STĀVOKĻA NOVĒRTĒŠANAI I LĪMEŅA PUNKTOS UN II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Vainaga stāvokļa novērtēšana saskaņā ar 2. pantu un 6. panta a) punktu ir obligāta, to veic visos I līmeņa punktos un II līmeņa parauglaukumos un atkārto katru gadu. Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Vainagu stāvokļa ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Paraugkoku atlase

II.1. Paraugkoku atlase I līmeņa punktos

Katrā paraugu ņemšanas vietā paraugkokus atlasa saskaņā ar stingri noteiktu un objektīvu statistisku procedūru (piemēram, izmantojot iedomātu četru laukumu tīklu, ko veido atbilstīgi galvenajiem kompasa virzieniem orientētu līniju krustpunkti, kas atrodas 25 m attālumā no centrālā krustpunkta, atlasot sešus paraugkokus katrā apakšparauglaukumā vai atlasot paraugkokus, virzoties pa spirāli no parauglaukuma centra). Jaunās biezās audzēs, kur atsevišķus vainagus nevar novērtēt, paraugkoku atlasei jābalstās uz noteiktu ģeometrisku procedūru. Šo procedūru atkārto, līdz ir atrasts pietiekams koku skaits, kuru vainagus var novērtēt. Jāņem vērā turpmāk norādītie atlases kritēriji:

— dalībvalstis var izvēlēties katrā punktā novērtējamo koku skaitu, tomēr paraugā tiek ietverti ne mazāk kā 20 un ne vairāk kā 30 koki, un to skaits nemainās,

— novērtējumā ietver visas koku sugas. Paraugkoku minimālais augstums ir 60 cm. Tikai virsvaldkoki, valdkoki un līdzvaldkoki, kas atbilst 1., 2. un 3. Krafta klasei, var kalpot kā paraugkoki vainaga stāvokļa novērtēšanai. Šīm augšanas klasēm piederošie koki ar nolauztām galotnēm nevar būt paraugkoki,

— kokus, kas izstrādāti un izvesti meža apsaimniekošanas darbu rezultātā, kritušus kokus (piem., vējgāzēs izlauztus vai nolauztus kokus) un nokaltušus kokus jāaizstāj ar jauniem paraugkokiem, kas atlasīti saskaņā ar objektīvu procedūru. Koku uzskata par nokaltušu, ja visi stumbra vadaudi ir nokaltuši. Nokaltis koks ir jāreģistrē tikai vienu reizi. Audzes kailcirte nozīmē, ka inventarizācijas punkts beidz pastāvēt, līdz ir ierīkota jauna audze,

— paraugu ņemšanas vienības centrs jāiezīmē turpmākajiem apsekojumiem. Jānodrošina, lai paraugkokus varētu identificēt novērtēšanai nākamajā gadā, ja iespējams, bez pastāvīga marķējuma.

II.2. Paraugkoku atlase II līmeņa parauglaukumos

Monitoringu veic visiem parauglaukumā esošajiem virsvaldkokiem, valdkokiem un līdzvaldkokiem, kas attiecīgi atbilst 1., 2. un 3. Krafta klasei. Ja parauglaukumā koku ir daudz (piem., biezās audzēs), paraugkoku skaitu vainagu stāvokļa novērtēšanai var samazināt, izmantojot apakšparauglaukumu. Ja izmanto apakšparauglaukumu, tajā monitoringu veic visiem apakšparauglaukumā esošajiem virsvaldkokiem, valdkokiem un līdzvaldkokiem, kas attiecīgi atbilst 1., 2. un 3. Krafta klasei. Atsevišķos gadījumos var izmantot citu sistēmu, lai samazinātu vai atlasītu koku skaitu paraugā, bet tai ir jābūt objektīvai. Ik gadu piemēro vienas un tās pašas metodes, un katrā apsekojumā novērtē vismaz 20 kokus.

III. Novērtēšanas datums

Novērtēšanu veic laikā starp jauno skuju un lapu veidošanās procesa beigām un pirms lapu krāsas izmaiņām rudenī.

IV. Vispārīga pamatinformācija

I līmeņa punktos jānovērtē šādi parauglaukumu un koku parametri.

— Par katru parauglaukumu: — apraksta kods: — valsts, — novērošanas datums, — novērošanas punkta numurs, — faktiskā garuma un platuma koordinātas, — ūdens pieejamība galvenajām sugām, — humusa tips, — augstums, — ekspozīcija; — dati par audzi: — valdaudzes vidējais vecums; — dati par augsni: — augsnes tips; — papildinformācija par parauglaukumu kārtējam gadam (darbības, notikumi).

— Par katru koku parauglaukumā: — parauglaukuma numurs, — dati par paraugkoku: — koka numurs, — koka suga, — defoliācija, — krāsas izmaiņas, — bojājumi, kuru izcelsmi var viegli noteikt (kukaiņi, sēnes, abiotiskie faktori…), — bojājuma veida noteikšana, — novērojumi par koku parauglaukumā.

II līmeņa parauglaukumos jāsavāc šādi dati par parauglaukumu un kokiem:

— valsts,

— parauglaukuma numurs,

— novērtēšanas datums,

— koku skaits,

— koku sugas,

— ekspozīcija,

— dati par izstrādātiem un bojā gājušiem kokiem,

— pakļautība iedarbībai,

— augšanas klase,

— vainaga noēnojums,

— redzamība.

V. Paraugkoku novērtēšana

V.1. Defoliācijas vizuāla novērtēšana

Defoliāciju vērtē katru gadu ar piecu procentu soli attiecībā pret kokiem, kam vietējos apstākļos ir pilnīgs vainags. Novērošanas gaitā kokus klasificē saskaņā ar vainaga defoliācijas pakāpi un reģistrē ar piecu procentu soli.

Koku, kam defoliācija ir starp deviņdesmit pieciem un simts procentiem, bet kas vēl ir dzīvs, vērtē ar 99 punktiem. 100 punktu vērtējumu piešķir bojā gājušiem kokiem.

Klase Defoliācijas pakāpe Skuju/lapu zaudējuma pakāpe procentos 0 nav defoliācijas 0–10 1 neliela defoliācija 11–25 2 vidēja defoliācija 26–60 3 stipra defoliācija 61–99 4 gājis bojā 100

V.2. Krāsas izmaiņu vizuāla novērtēšana

Kokus klasificē pēc krāsas izmaiņas pakāpes.

Krāsas izmaiņas pakāpes nosaka šādi.

Klase Krāsas izmaiņas Orientējošais krāsu zaudējušo skuju/lapu procentuālais daudzums 0 Nav vai ir neievērojamas 0–10 1 Nelielas 11–25 2 Vidējas 26–60 3 Stipras > 60

Turklāt, ja defoliācijas un krāsas izmaiņas klases apvieno, lieto šādas apvienotās bojājumu klases.

Defoliācijas klase Krāsas izmaiņas klase 1 2 3 Attiecīgā bojājuma klase 0 0 I II 1 I II II 2 II III III 3 III III III 4 IV IV IV 0 = nebojāti, I = viegli bojāti, II = vidēji bojāti, III = ļoti stipri bojāti, IV = gājuši bojā.

VI. Bojājuma cēloņu noteikšana

VI.1. Paraugkoku atlase

Bojājuma cēloņus novērtējums nav obligāts, to var veikt, lai papildinātu ikgadējo vainagu stāvokļa novērtēšanu.

VI.2. Biežums un laiks

I līmenis + II līmenis: Bojājumu cēloņus nosaka, veicot kārtējo vainaga stāvokļa novērtēšanu vasarā.

II līmeņa parauglaukumus, kur īsteno visu programmu, tā sauktos “galvenos parauglaukumus”, bojājumu novērtēšanai apmeklē papildus, ja ārpus laika, kad notiek vainagu novērtēšana, tur novēro nopietnus bojājumus. Par atmosfēras nosēdumu paraugiem atbildīgo darbinieku novērojumus vai fenoloģiskos novērojumus var izmantot agrīnās brīdināšanas sistēmā. Šo papildu apmeklējumu veic laikā, kad pieņem, ka galvenā bojājuma cēloņa iedarbība ir vislielākā (piem., pavasarī lapgraužu gadījumā).

VI.3. Novērtējamie parametri

Šajā tabulā sniegts pārskats par I līmeņa punktu un II līmeņa parauglaukumu parametriem.

Pazīmju apraksts Bojājumu vietas specifikācija Pazīme Pazīmes specifikācija Vieta vainagā 1.1. Cēlonis 1.2. Apmērs

VII. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 3. līdz 8. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

3. NODAĻA

KOPĪGAS METODES LAPU UN SKUJU ĶĪMISKĀ SASTĀVA NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Lapu un skuju ķīmiskā sastāva noteikšanu atbilstoši 6. panta a) punktam veic visos II līmeņa parauglaukumos, un katrā atsevišķajā parauglaukumā to atkārtoti veic ik pēc diviem gadiem. Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Lapu un skuju ķīmiskā sastāva ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Paraugu ņemšanas datumi

Vasarzaļās sugas un lapegles: paraugus ņem, kad jaunās lapas vai skujas ir pilnīgi attīstījušās, pirms rudens dzeltēšanas un novecošanas paša sākuma.

Mūžzaļās sugas: paraugus ņem miera periodā. Dalībvalstīm katram reģionam un katra reģiona robežās — līdzenumiem un kalniem — jānosaka dažādām sugām visizdevīgākais periods paraugu ņemšanai un analīžu veikšanai, un tas jāievēro.

Lapu un skuju stāvokļa inventarizāciju vasarzaļajām sugām un skujmetēm veic 2005. gada vasarā, bet mūžzaļajām sugām – 2005./2006. gada ziemā. Inventarizāciju atkārto katrā atsevišķajā parauglaukumā ik pēc diviem gadiem.

II.2. Koku izvēle

Katru otro gadu izvēlas vismaz piecus kokus no katras parauglaukumā sastopamās galvenās koku sugas.

Izvēloties paraugam vajadzīgo koku skaitu, ievēro šādus nosacījumus:

— šie koki nav tie paši, ko izmantoja vainagu stāvokļa novērtēšanai, lai izvairītos no tā, ka secīga paraugu ņemšana rada lielus lapu vai skuju zudumus,

— ja vitalitāti vērtē tikai apakšparauglaukuma kokiem, tad kokus lapu vai skuju paraugu ņemšanai izvēlas kopējā parauglaukuma pārējā daļā. Ja neizmanto apakšparauglaukumu, tad kokus paraugu ņemšanai izvēlas buferzonā. Šajā gadījumā kokiem, ko buferzonā izvēlas paraugu ņemšanai, piešķir īpašu numuru,

— šie koki ir virsvaldkoki vai valdkoki (ja koku vainagi audzē saslēgušies), vai koki ar vidējo augstumu ±20 % (ja koku vainagi audzē nav saslēgušies),

— koki atrodas to vietu tuvumā, kur analīzei ņemti augsnes paraugi; tomēr jāuzmanās, lai ņemot augsnes paraugus, nenodarītu kaitējumu to koku galvenajām saknēm, no kuriem ņem paraugus,

— koki raksturo parauglaukuma vidējo defoliācijas līmeni (±5 % no vidējā lapu vai skuju zuduma),

— koki raksturo parauglaukuma sanitāro stāvokli.

Gadu gaitā izvēlas vienus un tos pašus paraugkokus; kokus numurē. Lai novērstu kaitējumus paraugkokiem, vajadzības gadījumā ir atļauts pamīšus izmantot divas piecu koku kopas. Katra kopa atbilst iepriekš minētajiem nosacījumiem.

Paraugam izvēlas tikai galvenās koku sugas (skat. I pielikuma 15. nodaļas 16. punktu).

Kokiem, ko izmanto lapu vai skuju paraugiem, novērtē vainaga stāvokli, ņemot vērā esošo vai īpaši piešķirto numuru.

II.3. Vispārīga informācija

Apkopo šādu informāciju:

— parauglaukuma numurs,

— paraugu ņemšanas un analīžu veikšanas datums,

— koku sugas.

II.4. Lapu un skuju izvēle un daudzums

Kokus parauglaukumā nedrīkst cirst, jo tas var ietekmēt lapu un skuju paraugu ņemšanu. Ir svarīgi, lai paraugam izvēlētās lapas un skujas būtu attīstījušās pilnā apgaismojumā.

Lapas un skujas paraugam ņem no vainaga augšējās trešdaļas, bet ne no pašiem pirmajiem skujkoku mieturiem.

Vasarzaļajām sugām paraugiem izvēlas kārtējā gada lapas vai skujas.

Mūžzaļajām sugām paraugiem izvēlas gan kārtējā gada lapas vai skujas, gan otrā gada lapas vai skujas (kārtējais + 1).

Neatkarīgi no sugas ir jāievēro, lai paraugam ņemtās lapas un skujas būtu pilnībā attīstījušās, īpaši sugām, kam jaunas lapas vai skujas veidojas vairākas reizes gadā (piem., Pinus Halepensis, Pseudotsuga menziesii, Eucalyptus sp., Quercus sp.). Larix sp. un Cedrus sp. paraugus ņem no iepriekšējā gada īsajiem zariem.

Principā paraugus ņem tā, lai paraugkoku kopā būtu pārstāvētas visas ekspozīcijas (vērsumi pret debespusēm). Vajadzības gadījumā ir atļauts no katra koka, kas ietilpst parauga kopā, izvēlēties pret dažādām debespusēm vērstas lapas vai skujas. Īpašās teritorijās, kur ir nepārprotama vienas ekspozīcijas ietekme (piem., stāvas nogāzes vai spēcīgs valdošais vējš), no kokiem ņem tikai pret vienu debespusi vērstu lapu vai skuju paraugus, minēto ekspozīciju nemainot. Šādos gadījumos ekspozīcija ir jādokumentē.

Galveno elementu un Fe, Mn, Zn, Cu analīzei ieteicamais parauga apjoms ir 30 g svaigu skuju vai lapu no katras izvēlētās vecumklases.

Katrā valstī var izlemt ievākt lielāku lapu materiāla paraugu atkarībā no izmantotajām analīzes metodēm, vai arī lai saglabātu paraugus turpmākam laikam.

II.5. Paraugu ņemšanas veids

Tā kā kokus cirst nedrīkst, paraugus var savākt jebkurā ērtā veidā, ņemot vērā audzes veidu un lielumu u.c., ja vien paraugs tādējādi netiek piesārņots, kokam netiek nodarīts kaitējums vai grupa, kas vāc paraugus, netiek pakļauta riskam.

II.6. Pirmsapstrāde pirms paraugu nosūtīšanas uz laboratoriju analīžu veikšanai

Paraugus vāc vismaz no katras parauglaukumā sastopamās galvenās koku sugas pieciem kokiem. Katru no pieciem paraugiem uzglabā atsevišķā maisiņā, saliktu paraugu veido, sajaucot piecu paraugu materiālu vienādās daļās (ja piecus kokus analizē atsevišķi, aprēķina katra elementa vidējo vērtību).

Katru paraugu pirms nosūtīšanas uz laboratoriju analīzēm rūpīgi marķē (mežs, parauglaukuma numurs, suga, skuju vecums utt.). Šīs individuālās ziņas norāda maisiņa ārpusē (tieši uz maisiņa ar neizdzēšamu tinti, vai piestiprinot maisiņam etiķeti).

II.7. Apstrāde pirms analīžu veikšanas

Intensīvu un nepārtrauktu pārraudzību pastāvīgās novērošanas parauglaukumos, kā arī kārtējā gada dzinumu pārraudzību, veic, nosakot 100 lapu un 1 000 skuju masu, kā arī dzinumu masu.

Lapu kātiņi nav jānogriež, bet saliktām lapām ir ieteicams no galvenā kāta atdalīt lapiņas, ja tas nav izdarīts mežā. Lai izvairītos no piesārņojuma, nedrīkst lietot pūderētus plastmasas cimdus.

Paraugi nav vienmēr jāmazgā, bet to ir ieteicams darīt reģionos ar augstu gaisa piesārņojuma līmeni vai jūras tuvumā. Paraugus mazgā ar ūdeni bez piedevām.

Žāvēšanu krāsnī veic temperatūrā, kas nepārsniedz 80 °C, vismaz 24 stundas. Skujas atdala no zariem, ievērojot tos pašus piesardzības pasākumus, kā atdalot lapiņas no galvenā kāta.

II.8. Ķīmiskās analīzes

Nosaka tikai elementu kopējo koncentrāciju.

Katrai valstij ir atļauts izmantot savā valstī pieņemtās metodes. Tomēr ar valstī pieņemtajām metodēm noteiktās kopējās elementu koncentrācijas atbilstība koncentrācijai standarta references paraugos ir jāapstiprina. Izšķir lapu un skuju inventarizācijas obligātos un izvēles parametrus (skat. turpmāko sarakstu).

Obligātie parametri Izvēles parametri Slāpeklis (N) Cinks (Zn) Sērs (S) Mangāns (Mn) Fosfors (P) Dzelzs (Fe) Kalcijs (Ca) Varš (Cu) Magnijs (Mg) Svins (Pb) Kālijs (K) Bors (B)

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 9., 10. un 11. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

4. NODAĻA

KOPĪGAS MĒRĪŠANAS METODES PIEAUGUMA IZMAIŅU NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Miera periodā visos parauglaukumos veic pieauguma izmaiņu mērījumus saskaņā ar 6. panta a) punktu. Atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 2152/2003 2004./2005. gada ziemas miera periods kalpo par atsauci pirmajai inventarizācijai, inventarizāciju atkārtoti veic ik pēc pieciem gadiem.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Mežu augšanas ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem. Augšanas mērījumus iedala divās grupās:

— koku parametru periodiskie mērījumi (obligāti ik pēc pieciem gadiem),

— koku gadskārtu analīze, izmantojot urbuma serdeņus un stumbra šķērsgriezuma ripas (pēc izvēles).

Šeit aprakstītās metodes nav piemērotas mūžzaļo augu krūmājiem un līdzīgiem augāja tipiem.

Dalībvalstis papildus periodiskajiem koku parametru mērījumiem var veikt pastāvīgus koku apkārtmēra mērījumus.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Mērījumu datumi

Mērījumus veic miera periodā.

II.2. Paraugkoku atlase

Kopumā jāveic visu parauglaukuma koku monitorings. Ja parauglaukumā ir daudz koku (piem., biezās audzes), var noteikt apakšparauglaukumu, ko izmanto minēto apsekojumu veikšanai. Šai gadījumā jāveic apakšparauglaukuma koku monitorings. Apakšparauglaukumam inventarizācijas veikšanas laikā ir jābūt pietiekami lielam, lai varētu droši novērtēt audzes pieaugumu visa mērījumu laikposma garumā. Nosaka apakšparauglaukuma precīzo izmēru un to paziņo.

Visiem kokiem, kuru caurmērs ar mizu ir vismaz 5 cm, jābūt individuāli identificējamiem pēc numura.

II.3. Vispārīga informācija

Apkopo šādu informāciju:

— parauglaukuma numurs,

— paraugu ņemšanas un analīžu veikšanas datums,

— koka numurs.

II.4. Mērāmie parametri

Obligātie parametri Izvēles parametri Periodiskie mērījumi Koku suga Miza Krūšaugstuma caurmērs Koka augstums (visiem kokiem) Koka augstums Vainaga augstums (visiem kokiem) Attālums no zemes līdz vainaga pamatnei koku apakšparaugā Vainaga platums Ziņas par apsaimniekošanas darbībām Tilpuma novērtējums Koku gadskārtu analīze Gadskārtu platums Izmaiņas, ko ik pēc pieciem gadiem reģistrē koku caurmērā bez mizas Šķērslaukuma un tilpuma novērtējums

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 12. līdz 16. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

5. NODAĻA

KOPĪGAS METODES ATMOSFĒRAS NOSĒDUMU NOTEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Miera periodā vismaz 10 % parauglaukumu veic atmosfēras nosēdumu mērījumus saskaņā ar 6. panta b) punktu.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Atmosfēras nosēdumu ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Monitoringa metodes

Sīki apraksta katru atmosfēras nosēdumu parauglaukumu. Noteikta informācija ir jau iekļauta mežu monitoringa parauglaukumu aprakstos (ģeogrāfiskai garums un platums, augstums vjl., pakļautība iedarbībai, koku sugas utt.). Citu informāciju jādokumentē, īpaši ņemot vērā nosēdumu veidošanās situāciju (atrašanos vietējo emisijas avotu ietekmē un vietējo zemes izmantojumu, attālumu līdz mežmalām utt.). Lai interpretētu un izprastu atmosfēras nosēdumu veidošanās procesu, svarīga ir informācija par tādiem faktoriem kā vainagu klāja nevienmērība, lapu laukuma indekss utt.

II.1. Caurteces nokrišņu monitorings

Atmosfēras nosēdumu monitoringu veic katram parauglaukumam atsevišķi. Mērījumus veic vietās, kas vienmērīgi izvietotas valsts teritorijā, ja vajadzīgs – visos II līmeņa parauglaukumos. Caurteces nokrišņu mērījumus veic pašā parauglaukumā. Ja to nevar izdarīt, mērījumus veic parauglaukuma tuvumā tajā pašā audzē. Mērījumi nedrīkst nekādā veidā ietekmēt citus augsnes un augāja mērījumus. Jārīkojas piesardzīgi, lai netiktu nodarīts kaitējums meža parauglaukumam.

II.2. Monitoringa veikšana atklātā meža teritorijā

Vietā, kas atrodas faktiskā parauglaukuma tuvumā (līdz 2 km attālumā), ierīko kolektorus tikai mitro nosēdumu un/vai kopējo nosēdumu savākšanai. Vietu izvēlas tā, lai apkārtējie objekti neatrastos tuvāk kā attālumā, kas vienāds ar to augstuma reizinājumu ar divi.

II.3. Gaisa piesārņojuma monitorings

Gaisa piesārņojuma monitoringu veic katram parauglaukumam atsevišķi, bet praktisku apsvērumu dēļ, vai arī lai nodrošinātu koordināciju ar citiem projektiem, to var veikt zināmā attālumā no tā. Mērījumu veikšanas vieta nedrīkst būt pakļauta vietējo emisijas avotu iedarbībai.

II.4. Mērījumu laikposms

Atkarībā no vispārējiem laika apstākļiem attiecīgajā parauglaukumā mērījumus veic ik pēc četrām nedēļām, katru nedēļu, vai arī ar laika intervālu, kas ir starp abiem minētajiem.

Ja gada laikā mērījumus nākas veikt ar dažādu periodiskumu (piem., vasarā katru nedēļu un ziemā — katru mēnesi), nosaka divus atsevišķus monitoringa laikposmus un to rezultātus paziņo atsevišķi. Vienā monitoringa laikposmā mērījumus veic ar vienu un to pašu periodiskumu. Vienu un to pašu mērījumu laikposmu izmanto monitoringam zem meža vainagu klāja un monitoringam atklātā teritorijā.

II.5. Paraugu ņemšana un apstrāde

Paraugu ņemšanai izmanto tīrus mērinstrumentus un tvertnes. Aprīkojumu skalo ar dejonizētu ūdeni. Ir svarīgi tvertnes sargāt no gaismas un turēt vēsā vietā paraugu ņemšanas un transportēšanas laikā. Saulainos un siltos laika apstākļos var pievienot konservantus, lai novērstu aļģu augšanu. Šādos gadījumos būtu jāizmanto tikai tādi konservanti, kas netraucē analizēt nevienu no interesējošajiem joniem.

II.6. Paraugu pirmapstrāde, transportēšana un glabāšana

Nosaka apjomu katram paraugam, kas ņemts no atsevišķa caurteces nokrišņu kolektora, gar stumbru notekošo nokrišņu kolektora vai atklāta kolektora. Paraugus var analizēt katru atsevišķi vai kopā ar citiem tajā pašā parauglaukumā un tajā pašā intervālā ņemtajiem paraugiem. Caurteces nokrišņu, gar stumbru notekošo nokrišņu un atklātā teritorijā ņemto nokrišņu paraugus analizē atsevišķi. Gar stumbru notekošo nokrišņu paraugus var apvienot tikai vienas sugas kokiem ar līdzīgiem izmēriem un augšanas klasi.

Īsu laikposmu paraugus var analizēt atsevišķi vai pirms analīzes veikšanas apvienot ar ikmēneša paraugiem. Ja paraugus apvieno, tos apvieno proporcionāli kopējā parauga apjomam.

Paraugus pēc iespējas ātri nogādā laboratorijā (vēlams dzesēšanas kastēs) un līdz analīžu veikšanai uzglabā vēsā (+4 °C) un tumšā vietā.

II.7. Vispārīga informācija

Apkopo šādu informāciju:

— parauglaukuma numurs,

— paraugu ņemšanas ierīces kods,

— monitoringa laikposma pirmā diena,

— monitoringa laikposma pēdējā diena,

— (vienādu) mērījuma posmu skaits visā monitoringa laikposmā.

Ja tas ir lietderīgi rezultātu interpretācijai, var savākt papildu fakultatīvu informāciju par tādiem faktoriem kā vainagu klāja nevienmērība, lapu laukuma indekss, utt.

II.8. Ķīmiskās analīzes

Šajā tabulā ir norādīti obligātie un izvēles parametri, ko analizē kopējo atmosfēras nosēdumu, caurteces nokrišņu, gar stumbru notekošo nokrišņu un miglas paraugos:

Parauga tips Obligāti Pēc izvēles Kopējie atmosfēras nosēdumi, caurteces nokrišņi, gar stumbru notekošie nokrišņi Nokrišņu daudzums pH un elektrovadītspēja 25 °C temperatūrā Na, K, Mg, Ca, NH4 Al, Mn, Fe un citi smagie metāli, piem., Cu, Zn, Hg, Pb, Cd, Co, Mo Cl, NO3 SO4 P kopējais, PO4 Kopējā sārmainība Obligāta katram individuālajam paraugam, ja pH > 5 IOO, N kopējais (Kopējo N nav obligāti jānosaka kopējiem izkritumiem, bet to darīt ir ļoti ieteicams) S kopējais, HCO3 HCO3 var iegūt aprēķinu rezultātā (no pH, kopējās sārmainības, temperatūras un jonu spēka) vai tieša mērījuma rezultātā Migla, sasalusi migla (sarma) pH, elektrovadītspēja Na, K, Mg, Ca, NH4 Cl, NO3, SO4, P kopējais Sārmainība Al, Mn, Fe un citi smagie metāli, piem., Cu, Zn, Hg, Pb, Cd, Co, Mo IOO = izšķīdis organiskais ogleklis; N kopējais = kopējais slāpeklis.

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 17. līdz 19. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

6. NODAĻA

KOPĪGAS METODES METEOROLOĢISKO MĒRĪJUMU VEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Vismaz 10 % parauglaukumu veic meteoroloģiskos mērījumus saskaņā ar 6. panta b) punktu. Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Meteoroloģijas un fenoloģijas ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Paraugu ņemšanas ierīču izvietojums

Lai parādītu īpašos klimatiskos apstākļus meža zemēs, mērījumus veic attiecīgās meža teritorijas iekšienē. Visumā mērījumus (izņemot augsnes temperatūras, augsnes mitruma un audzes nokrišņu daudzuma mērījumus) veic vai nu virs mežaudzes vainagu klāja parauglaukumā, vai atklāta lauka stacijā meža teritorijā tuvu (parasti ne tālāk par 2 km) parauglaukuma audzei. Attālums no mērījumu veikšanas vietas atklāta lauka stacijās līdz apkārt esošām audzēm vai citiem šķēršļiem ir līdzvērtīgs vismaz pieauguša koka/šķēršļa augstumam, kas reizināts ar divi. Augsnes temperatūras, augsnes mitruma un audzes nokrišņu daudzuma mērījumus veic pastāvīgā novērošanas parauglaukuma audzes teritorijā.

Ja vien iespējams, minētās meteoroloģisko mērījumu ierīces apvieno ar ierīcēm atmosfēras nosēdumu mērīšanai. Lai izvairītos no kaitējuma nodarīšanas sakņu sistēmai un nepasliktinātu augsnes stāvokli, minētās ierīces izvieto tā, lai tās varētu sasniegt un izmantot, faktiski nešķērsojot parauglaukumu.

II.2. Metodes faktiskās meteoroloģiskās situācijas mērījumiem parauglaukumā vai tā tuvumā

Veic nepārtrauktu laikapstākļu monitoringu, uzstādot meteoroloģisko staciju atklātā teritorijā tuvu parauglaukumam vai uzstādot torni audzē netālu no parauglaukuma. Tehniskā aparatūra, sensori un to izvietojums atbilst starptautiskajiem meteoroloģijas standartiem. Noskaidro turpmāk minētos mainīgos lielumus.

Obligāti Pēc izvēles Nokrišņu daudzums UVB starojums Gaisa temperatūra Augsnes temperatūra Gaisa mitrums Augsnes mitrums Vēja ātrums (ūdens potenciāls, ūdens saturs) Vēja virziens Nokrišņu daudzums audzē (caurteces nokrišņi un gar stumbru notekošie nokrišņi) Saules radiācija

II.3. Informācijas savākšana, summēšana, uzglabāšana un iesniegšana

Iegūtos datus pirms to iesniegšanas summē līdz diennakts vērtībām (summa vai attiecīgi vidējā, minimālā vai maksimālā vērtība).

Apkopo un iesniedz šādu informāciju par parauglaukumiem:

— valsts,

— parauglaukuma numurs,

— sīki dati par izmantotajām ierīcēm,

— parauglaukumu atrašanās vieta (ģeogrāfiskais garums un platums, augstums virs jūras līmeņa) un ierīču atrašanās vieta (attiecībā pret minēto parauglaukumu),

— mērījumu veikšanas sākuma un beigu datums,

— biežums (posmu skaits).

PARAMETRU SARAKSTS

Parametri) Vienības Vidējā vērtība Summa Minimālā vērtība Maksimālā vērtība Piezīmes Nokrišņi (mm) (*) Kopējais nokrišņu daudzums (ieskaitot sniegu u.c.) Gaisa temperatūra (°C) (*) (*) (*) Relatīvais mitrums (%) Vēja ātrums (m/s) (*) (*) Vēja virziens (°) (*) Valdošā vēja virziens Saules radiācija (W/m2) (*) UVB starojums (W/m2) (*) Augsnes temperatūra (°C) (*) (*) (*) Augsnes mitrums: augsnes ūdens potenciāls (hPa) Augsnes mitrums: ūdens saturs augsnē (tilp. %) (*) (*) (*) Nokrišņu daudzums audzē (caurteces nokrišņi un gar stumbru notekošie nokrišņi) (mm) (*) Citi Norāda datiem pievienotajā ziņojumā (*) = jāiesniedz

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 20. līdz 23. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

7. NODAĻA

KOPĪGAS METODES AUGSNES ŠĶĪDUMA SASTĀVA MONITORINGAM II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Vismaz 10 % parauglaukumu veic augsnes šķīduma monitoringu saskaņā ar 6. panta b) punktu.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Augsnes ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Paraugu ņemšanas iekārtu atrašanās vietas izvēle

Augsnes paraugu ņemšanas iekārtas uzstāda tuvu vietām, kur veic vainagu stāvokļa novērtēšanu. Lizimetrus var izvietot nejaušā vai sistemātiskā veidā visā parauglaukuma teritorijā, lai gan izvietojumu var ierobežot akmeņi un stumbri (attālums no koka nav noteikts). Lai nenodarītu kaitējumu augsnei, bezspiediena lizimetrus neuzstāda parauglaukuma centrālajā daļā, kur tiek veikts koku parametru monitorings. Praktisku apsvērumu dēļ var izmantot reprezentatīvu apakšparauglaukumu. Jau uzstādītus lizimetrus var turpināt izmantot, bet jaunu lizimetru izvietošanu veic saskaņā ar iepriekšminētajiem ieteikumiem.

II.2. Paraugu ņemšanas dziļums

Lizimetrus ieteicams uzstādīt noteiktā dziļumā, bet ir pieņemama arī to ierīkošana atbilstīgi augsnes horizontiem.

— Augsnes šķīduma paraugu savācēji

Lizimetrus izvieto vismaz divos dziļuma līmeņos, t.i., vienu sakņu zonā (ieteiktais dziļums ir no 10 līdz 20 cm), lai gūtu priekšstatu par barības vielu un toksisku elementu koncentrāciju sīko sakņu tuvumā (1. mērķis), un otru — zem sakņu zonas (ieteiktais dziļums ir no 40 līdz 80 cm), lai novērtētu barības elementu iznesi (2. mērķis). Tieši zem humusa slāņa var novietot vēl trešo lizimetru.

II.3. Paraugu ņemšanas biežums

Parauglaukumos, kur īsteno citas intensīvā monitoringa programmas, piemēram, atmosfēras nosēdumu un meteoroloģijas mērījumus, augsnes šķīduma paraugu ņemšanu veic vienu reizi mēnesī vai ik pēc divām nedēļām. Paraugu ņemšana katru gadu veic tajā pašā mēnesī.

II.4. Transportēšana, glabāšana un sagatavošana

Paraugus transportē un glabā tā, lai pēc iespējas samazinātu tajos ķīmiskās izmaiņas.

Glabājot augsnes šķīduma paraugus vēsā (+4 °C) un tumšā vietā lizimetru sistēmā, samazinās to bioloģiskā aktivitāte. Daudzos gadījumos un jo īpaši aukstākos gadalaikos pietiek, ka pudeli glabā tumšā vietā. Var izmantot organiskus vai neorganiskus konservantus, lai gan tie var ietekmēt analīžu rezultātus. Lai samazinātu iespējamās izmaiņas paraugos, augsnes šķīdumu savāc iespējami drīz pēc tā iesūknēšanas.

Sniedz informāciju par transportēšanas un glabāšanas kārtību (ieskaitot gaidīšanas posmus). Vajadzības gadījumā sīki apraksta problēmas, kas radušās saistībā ar šo kārtību, un atkāpes no tās.

Lai noteiktu metāliskos mikroelementus, parauga atsevišķās daļas transportē uz laboratoriju ar skābi skalotās pudelēs.

Ja vāc augsnes paraugus, tos glabā vēsā vietā plastmasas vai polietilēna maisos +4 °C temperatūrā līdz centrifugēšanai vai piesātinājuma ekstrakta sagatavošanai. Centrifugēšanu vai ekstrakciju veic vienas dienas laikā (18 līdz 30 stundās) pēc augsnes paraugu savākšanas.

II.5. Vispārīga pamatinformācija

Apkopo šādu informāciju:

— valsts,

— parauglaukuma numurs,

— informācija par paraugu ņemšanas ierīci (veids, dziļums),

— monitoringa laikposma pirmā diena,

— monitoringa laikposma pēdējā diena,

— (vienādu) mērījuma posmu skaits monitoringa laikposmā.

II.6. Analīžu metodes

Izšķir meža augsnes šķīduma monitoringa obligātos un izvēles parametrus (skat. turpmāko sarakstu).

PARAMETRU SARAKSTS

Parametrs Vienība Obligāti/pēc izvēles Elektrovadītspēja μS/cm Izv. pH Obl. Sārmainība μmolc/l Izv. (ja pH > 5) DOC mg/l Obl. Nātrijs (Na) mg/l Izv. (1) Kālijs (K) mg/l Obl. Kalcijs (Ca) mg/l Obl. Magnijs (Mg) mg/l Obl. Alumīnijs (kopā) mg/l Izv. (ja pH < 5) Alumīnijs (labilais) mg/l Izv. Dzelzs (Fe) mg/l Izv. Mangāns (Mn) mg/l Izv. Kopējais fosfors (P) mg/l Izv. NO3-N mg/l Obl. SO4-S mg/l Obl. NH4-N mg/l Izv. (2) Hlors (Cl) mg/l Izv. (1) Hroms (Cr) μg/l Izv. Niķelis (Ni) μg/l Izv. Cinks (Zn) μg/l Izv. (3) Varš (Cu) μg/l Izv. (3) Svins (Pb) μg/l Izv. Kadmijs (Cd) μg/l Izv. Silīcijs (Si) mg/l Izv. Obl.= obligāti parametri, Izv.= izvēles parametri

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 24., 25. un 26. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

8. NODAĻA

KOPĪGAS METODES ZEMSEDZES AUGĀJA NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Vismaz 10 % parauglaukumu veic zemsedzes augāja novērtējumu saskaņā ar 6. panta b) punktu.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Zemsedzes augāja ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Paraugu ņemšanas veidi

Var izmantot divus dažādus paraugu ņemšanas veidus, kuru rezultātā gūst pārsvarā kvalitatīvu vai pārsvarā kvantitatīvu raksturojumu:

— pirmajā gadījumā dinamiku vērtē, veicot sugu sastāva izmaiņu monitoringu plašā teritorijā, izmantojot paraugu ņemšanas vienības, kuru platība pārsniedz 100 m2, ar zemu vai vidēju precizitāti nosakot katras sugas projektīvā seguma izmaiņas,

— otrajā gadījumā pētījuma galvenais priekšmets ir populāciju dinamika (palielināšanās vai sarukšana) mazākā teritorijā. Mazas paraugu ņemšanas vienības (parasti mazāk nekā 10 m2) izmanto precīzākai katras sugas projektīvā seguma noteikšanai.

Platībai, ko izvēlas zemsedzes augāja novērtējumam, ir jābūt reprezentatīvai attiecībā uz parauglaukumu, lai varētu veikt salīdzināšanu ar citiem tai pašā parauglaukumā reģistrētiem parametriem. Var izmantot vairākas paraugu ņemšanas vienības, lai iegūtu statistisku atkārtojumu.

Fitosocioloģiskām vajadzībām minimālā prasība ir veikt visu parauglaukumā sastopamo sugu kartēšanu. Lai rezultātus starp valstīm varētu salīdzināt, paraugu ņemšana obligāti jāveic 400 m2 lielā kopīgi pieņemtā paraugu ņemšanas platībā, kas ir reprezentatīva attiecībā uz II līmeņa parauglaukuma zemsedzes augāju. Šo platību var veidot vairāki mazāki apakšparauglaukumi II līmeņa parauglaukuma teritorijā. Ziņas iesniedz par visu kopīgi pieņemto paraugu ņemšanas platību, nevis par katru apakšparauglaukumu (summēti dati). Atsevišķos apakšparauglaukumos gūtos rezultātus dalībvalstis saglabā savu valstu datu bāzēs.

Dalībvalstis var brīvi izvēlēties paraugu ņemšanas vienību skaitu un veidu.

Ja paraugu ņemšanas vienības nav saistītas, tās izvieto pēc iespējas tālu vienu no otras II līmeņa parauglaukumā vai buferzonā, lai pēc iespējas samazinātu telpisko korelāciju starp paraugu ņemšanas vienībām. Ir jāizslēdz stipri neviendabīgas vietas jebkurā paraugu ņemšanas līmenī (laukakmeņi un klintis, takas un ceļi, ugunskuru vietas, upes un dīķi, grāvji un kanāli, akači).

Paraugu ņemšanas vienību ierīkošanas vietas norāda ar pastāvīgiem apzīmējumiem.

II.2. Vispārīga informācija

Apkopo šādu vispārīgu informāciju:

— valsts,

— parauglaukuma numurs,

— paraugu ņemšanas un analīzes veikšanas datums,

— nožogojums,

— kopējā platība, kurā ņemti paraugi,

— informācija par kopējo zemsedzes augāju (projektīvais segums), krūmu un lakstaugu stāvu (projektīvais segums un vidējais augstums) un sūnu stāvu (projektīvais segums).

II.3. Sugu daudzuma vai to projektīvā seguma mērījumi

Dalībvalstis novērtējumā var brīvi piemērot savu mērīšanas sistēmu, ciktāl to var tieši pārvērst procentuāli izteiktā platībā, ko sedz minētās sugas, no 0,01 % (ļoti retas) līdz 100 % (pilnīgs projektīvais segums).

II.4. Sugas

Novērtējumā ir jāiekļauj visi fanerogāmi, vaskulārie kriptogāmi, sūnaugi, kas sastopami uz zemes, un ķērpji. Šīm grupām jāveido pilns sugu saraksts. Sugas, kas neaug uz zemes, kā arī sēnes var norādīt papildus, bet ir vislabāk, ja tās veido atsevišķa pētījuma priekšmetu. Sugas, kas nav noteiktas, atzīmē kā neidentificētas un, ja tās paraugu ņemšanas vietās nav reti sastopamas, to paraugus ņem un uzglabā herbārijā vēlākai identifikācijai.

Sugas, kas ir sastopamas tikai īpašās vietās (piem., klintīs, celmos, uz takām un ceļiem, mirušā koksnē utt.) atzīmē īpaši.

II.5. Novērtējuma biežums un laiks

Ik pēc pieciem gadiem augāja pētījumus veic vismaz 10 % parauglaukumu. Attiecībā uz sezonāli atšķirīgu augāja sastāvu var būt vajadzīgs otrs novērtējums gada laikā, lai novērtētu pilnu augāja projektīvo segumu. Nākamos zemsedzes augāja novērtējumus veic pēc pieciem gadiem aptuveni tajā pašā gada dienā.

II.6. Analīze

Novērtēto informāciju par paraugu ņemšanas vienībām apkopo parauglaukumu līmenī.

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par zemsedzes augāja novērtējumu, dalībvalstis lieto 27. un 28. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

9. NODAĻA

KOPĪGAS METODES MEŽA NOBIRU NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Meža nobiru monitoringu saskaņā ar 6. panta c) punktu II līmeņa parauglaukumos pēc izvēles veic no 2005. gada. Ja veic nobiru monitoringu, piemēro turpmāk minētās prasības.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) īpašās darba grupas meža nobiru jautājumos tehniskajiem ieteikumiem.

II. Inventarizācijas metodes

II.1. Paraugu ņemšana

Visiem nobiru novērtējuma nolūkiem iesaka ņemt paraugus tā, lai tiktu atspoguļoti visdažādākie augsnes tipi, klimatiskie apstākļi un noteiktas sugas audzes struktūra.

Nobiru novērtējumu veic tikai II līmeņa parauglaukumos, kur vienlaikus veic arī meteoroloģisko, atmosfēras nosēdumu, augsnes šķīduma sastāva un fenoloģisko intensīvo monitoringu.

II.2. Nobiru savācēju izvietojums un skaits

Nobiru savācējus uzstāda tā, lai varētu veikt salīdzinājumus ar atmosfēras nosēdumu un augsnes šķīduma analīžu rezultātiem. Savācējus uzstāda noteiktās vietās, un tos var izvietot nejaušā vai sistemātiskā kārtībā, piem., vienā un tajā pašā attālumā un pietiekamā skaitā, lai tie būtu reprezentatīvi attiecībā uz visu parauglaukumu, ne vien tā valdošajām koku sugām.

Nobiru savācējus izvieto visā parauglaukuma teritorijā. Nobiru paraugus savāc vismaz no 10 savācējiem vai pat no 20 savācējiem parauglaukumā atkarībā no parauglaukuma lieluma un novērtējumā iekļautajām koku sugām.

Dalībvalstis var brīvi izvēlēties savācēju veidu nobiru monitoringa vajadzībām.

II.3. Paraugu ņemšanas biežums

Nobiras savāc vismaz reizi mēnesī un stiprā skuju un lapu krišanas periodā — pat reizi divās nedēļās. Ķīmisko analīžu veikšanai paraugus no viena parauglaukuma var apvienot laikposma paraugos. Reģionos, kur ziemās snieg un valda sals, kā arī attālās teritorijās savācējus dažkārt nākas pa ziemu atstāt mežā. Šajos gadījumos nobiras var savākt vienreiz pirms ziemas perioda un vienreiz pēc sniega kušanas, jo sals samazina drenāžu un nobiru trūdēšanu.

II.4. Parametri un analīze

Veicot nobiru novērtējumu, izšķir obligātos un izvēles parametrus (skat. turpmāko sarakstu).

PARAMETRU SARAKSTS

Obligātie parametri Izvēles parametri Ca, K, Mg, C, N, P, S Na, Zn, Mn, Fe, Cu, Pb, Al, B

Ķīmisko analīžu veikšanai nobiru paraugus līdz konstanta svara sasniegšanai žāvē krāsnī temperatūrā, kas nepārsniedz 80 °C, bet vēlams -65 °C temperatūrā. Pēc minētās žāvēšanas 100 lapu vai 1 000 skuju masu nosaka 105 °C temperatūrā. Zinot mitruma saturu katrā apakšparaugā, katras frakcijas kopējo apjomu var izteikt sausā masā pie 80 °C temperatūras. Temperatūrā, kas nepārsniedz 80 °C, izžāvētos paraugus sasmalcina, lai veidotos viendabīgs pulveris. Nobiru ķīmisko analīzi veic līdzīgi kā lapu un skuju ķīmisko analīzi. Nobiru ķīmiskās analīzes rezultātus un nobiru masu reģistrē temperatūrā, kas nepārsniedz 80 °C.

III. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 29., 30. un 31. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

10. NODAĻA

KOPĪGAS METODES APKĀRTĒJĀ GAISA KVALITĀTES NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Apkārtējā gaisa kvalitātes novērtējumu II līmeņa parauglaukumos veic pēc izvēles. Ja veic apkārtējā gaisa kvalitātes monitoringu, piemēro turpmāk minētās prasības.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Darba grupas apkārtējā gaisa kvalitātes jautājumos tehniskajiem ieteikumiem.

II. Metodes un aprīkojuma izvēle

Pasīvo paraugu ņemšanu veic vietās, kur šai laikā ar aktīvajām paraugu ņemšanas ierīcēm netiek veikts galveno gaisa piesārņotāju monitorings.

Valstis var brīvi izvēlēties izmantojamo pasīvo paraugu ņemšanas ierīču veidu. Tomēr ir jāpierāda gan izmantotās paraugu ņemšanas ierīces, gan izmantotās procedūras atbilstība mērījumiem, kas veikti ar references metodi (ar aktīvām paraugu ņemšanas ierīcēm).

III. Mērījumu laikposms

Paraugus vēlams ņemt vismaz reizi divās nedēļās. Attālās vietās vajadzības gadījumā mērījumu laikposmu var pagarināt līdz četrām nedēļām, vietās ar lielu piesārņojumu — samazināt līdz vienai nedēļai. Ozona mērījumus veic tikai laikā, kad vasarzaļajiem kokiem ir lapas vai skujas, bet mērījumus citiem piesārņotājiem turpina veikt visu pārējo gadu.

IV. Parauglaukumu un mērījumu vietu izvēle

Apkārtējā gaisa kvalitātes monitoringu veic katrā mērījumu vietā atsevišķi, un to nosaka parauglaukumos, kur ir pieejami meteoroloģiskie dati un ziņas par atmosfēras nosēdumiem. Jāizvēlas vietas, kas nav vienādā mērā pakļautas piesārņotāju ietekmei, t.i., vietas, kur gaidāma liela piesārņotāju ietekme, kā arī dažas nomaļas stacijas.

Gaisa piesārņotāju koncentrāciju mēra tuvu mežam, bet ārpus tā — vietā, kas ir reprezentatīva attiecībā uz parauglaukumu. Monitoringu var veikt klajā laukā, vēlams, vietās, kur ir ierīkotas mitro atmosfēras nosēdumu paraugu ņemšanas ierīces un meteoroloģiskais aprīkojums.

V. Parametri

Šie parametri ir pēc izvēles veicamā apkārtējā gaisa kvalitātes monitoringa daļa.

Savienojumi Parametri Piezīmes Gāzveida savienojumi O3, SO2, NO2, NO, HNO3, HNO2, NH3, VOC Attiecībā uz tiešo ietekmi uz augāju, ozons ir nozīmīgākais piesārņotājs lielākajā Eiropas teritorijas daļā. Daļiņveida savienojumi SO4 2-, NO3-, NH4+, bāziskie katjoni Aprēķinot daļiņveida savienojumu sauso nosēdumu daudzumu, mērījumos vēlams ņemt vērā daļiņu sadalījumu pa izmēriem.





O3 NH3 NO2 SO2 vidējā koncentrācija X X X X maksimālā (4) koncentrācija X X X X AOT 40 (4) X

VI. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 32., 33. un 34. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

11. NODAĻA

KOPĪGAS METODES OZONA RADĪTO REDZAMO BOJĀJUMU NOVĒRTĒŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Ozona radīto redzamo bojājumu novērtējumu saskaņā ar 6. panta c) punktu II līmeņa parauglaukumos veic pēc izvēles. Ja veic ozona radīto bojājumu novērtējumu, piemēro turpmāk minētās prasības.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Darba grupas apkārtējā gaisa kvalitātes jautājumos tehniskajiem ieteikumiem. [Atsauce uz šīs darba grupas sagatavotajiem metodiskajiem norādījumiem, kuros pieejama papildu informācija.]

II. Joma

Ozona radīto redzamo bojājumu pazīmju novērtējumu vēlams veikt parauglaukumos, kur veic ozona paraugu pasīvo savākšanu.

III. Novērtēšana un izvērtējums

III.1. Novērtēšana II līmeņa parauglaukumos

Ozona radīto redzamo bojājumu novērtēšanu galvenajām koku sugām intensīvā monitoringa parauglaukumā veic, izmantojot zarus no tiem pašiem pieciem kokiem, kuru lapu vai skuju paraugus izmantoja ķīmiskajām analīzēm.

Paraugi lapu un skuju bojājumu noteikšanai jāņem katru otro gadu no vainaga augšējās daļas, kas pakļauta saules staru iedarbībai.

Ir vēlams novērtēšanu veikt katru gadu, bet tas nav jādara obligāti.

III.2. Novērtēšana paraugu ņemšanas vietā, kas pakļauta gaismas iedarbībai (LESS)

Gaismas iedarbībai pakļautu paraugu ņemšanas vietu (še turpmāk — “LESS”) ierīko ozona pasīvās paraugu ņemšanas ierīču tuvumā. LESS mērķis ir sniegt aplēses par ozona radītajiem lapu un skuju bojājumiem augājam gaišajā meža malā vistuvāk ozona mērīšanas ierīcei maksimāli 500 m rādiusā. Ieteicamā paraugu ņemšanas shēma paredz nejaušās izlases metodi, kā tas aprakstīts Darba grupas sagatavoto metodisko norādījumu I papildinājumā, kur sniegta arī papildu informācija.

Novērtēšanu veic kokiem, krūmiem, vīteņaugiem un daudzgadīgiem lakstaugiem (viengadīgiem lakstaugiem to var veikt pēc izvēles).

Viendīgļlapju novērtēšanu neveic.

III.3. Izvērtējuma laikposms

Redzamo ozona radīto bojājumu noteikšanu un kvantifikāciju II līmeņa parauglaukumos veic šādos laika posmos: skujkokiem no oktobra līdz februārim, un lapkokiem — no jūlija līdz septembra sākumam.

Visumā redzamos ozona radītos bojājumus LESS sastopamiem kokiem, krūmiem un lakstaugiem un intensīvā monitoringa parauglaukumā — zemsedzes augājam (nav obligāti) nosaka vismaz reizi vasaras beigās (un, ja iespējams, vasaras sākumā), pirms dabīgajām lapu krāsas izmaiņām un pirms lapas nobirušas novecošanas un/vai sausuma rezultātā.

III.4. Galveno lapkoku sugu izvērtējums

Galvenajām koku sugām no vainaga saulei pavērstās augšējās trešdaļas nogriež piecus zarus katram kokam (pēc iespējas mazākus, bet tādus, uz kuriem ir lapas visās attīstības stadijās) tajā pašā laikā, kad divreiz gadā ņem paraugus skuju un lapu ķīmiskajām analīzēm vai, ja iespējams, vadoties pēc vietējām fenoloģiskajām pazīmēm. Kad paraugi savākti, vislabākajā apgaismojumā izpēta reprezentatīvu lapu skaitu katram zaram (t.i., Fagus sylvatica gadījumā aptuveni 30 lapas), un tās vērtē atkarībā no tā, vai konstatēti ozona radīti bojājumi (jā/nē).

Punkti Procenti, definīcija 0 Bojājumu nav, neviena lapa nav bojāta 1 Ozona radīto bojājumu pazīmes ir vērojamas no 1 % līdz 5 % lapu 2 Ozona radīto bojājumu pazīmes ir vērojamas no 6 % līdz 50 % lapu 3 Ozona radīto bojājumu pazīmes ir vērojamas no 51 % līdz 100 % lapu

III.5. Galveno skujkoku sugu novērtējums

Līdzīgi kā ņemot lapu paraugus, no vainaga pret sauli pavērstās augšējās daļas katram kokam nogriež vairākus zarus (piecus pēc iespējas mazākus zarus, bet tādus, kuriem ir kārtējā gada skujas (C skujas) un iepriekšējā gada skujas (C+1 skujas)). Ja šai koka daļai nevar piekļūt, izmanto daļu zaru, kas savākti skuju ķīmiskajām analīzēm.

Hlorotisko plankumainību vērtē atsevišķi katrai skuju vecumklasei (no kārtējā gada (C) līdz 3 gadus vecām (C+2) skujām) procentos no plankumainības skartās kopējās virsmas, pieņemot, ka visas vienai vecumklasei atbilstošās skujas veido virsmu, un tad atbilstīgi turpmākai tabulai novērtējot procentuālo attiecību ar attiecīgu punktu skaitu (klasi).

Punkti Definīcija 0 Bojājumu nav 1 Bojājumi vērojami no 1 % līdz 5 % skuju virsmas 2 Bojājumi vērojami no 6 % līdz 50 % skuju virsmas 3 Bojājumi vērojami no 51 % līdz 100 % skuju virsmas

Punktu skaitu nosaka katrai skuju vecumklasei atsevišķi; tādējādi kokiem (un koku sugām) piešķir atsevišķu punktu skaitu katrai skuju vecumklasei C, C+1, C+2 utt. Atsevišķa koka galīgais punktu skaits būs punktu skaits, kas atbilst minētā koka attiecīgo skuju vecumklašu vidējam bojājumu procentam (to iegūst, aprēķinot vidējo bojājumu procentu katram atsevišķam minētā koka attiecīgās vecumklases skuju mieturim); līdzīgi arī parauglaukuma galīgais punktu skaits būs punktu skaits, kas atbilst visu to koku vidējam bojājumu procentam, no kuriem ņemti paraugi.

III.6. Redzamo ozona radīto bojājumu noteikšana (mazu) koku, krūmu un daudzgadīgo lakstaugu sugām LESS un (pēc izvēles) zemsedzes augājā II līmeņa parauglaukumā

Bojājumu pazīmju novērtēšanai LESS sastopamās mazu koku, krūmu un lakstaugu sugās un (pēc izvēles) II līmeņa parauglaukuma zemsedzes augājā par katru nejaušās izlases kārtībā izraudzītu paraugu ņemšanas telpisko vienību ir vajadzīga turpmāk minētā informācija:

— sastopamā (mazā) koka, krūma un lakstaugu sugas zinātniskais nosaukums un kods ar norādi, vai bojājumu pazīmes ir vai nav novērotas,

— kokus un krūmus vērtē katru atsevišķi, vīteņaugus un lakstaugus — kā populācijas,

— tādēļ aplēses bieži izsaka kā biežumu, vidējo un kopējo vērtību: — to paraugu ņemšanas kvadrātu biežums, kuros sastopami augi ar bojājumu pazīmēm, (bojājumu skartās mežmalas augāja platība, izteikta procentos), — sugu ar bojājumu pazīmēm biežums (sugas ar bojājumu pazīmēm, izteiktas procentos no kopējā mežmalas sugu skaita), — sugu ar bojājumu pazīmēm vidējais skaits, — sugu ar bojājumu pazīmēm kopskaits, — aplēses paziņo ticamības intervālā ar 95 % varbūtību.

LESS un pēc izvēles — apakšparauglaukumos reģistrē augsnes mitrumu. Katras bojātās sugas paraugu ņemšanu un fotografēšanu veic saskaņā ar Darba grupas apkārtējā gaisa kvalitātes jautājumos sniegtajiem tehniskajiem ieteikumiem.

IV. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis izmanto 35., 36. un 37. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

12. NODAĻA

KOPĪGAS METODES FENOLOĢISKO NOVĒROJUMU VEIKŠANAI II LĪMEŅA PARAUGLAUKUMOS

I. Vispārīgas piezīmes

Fenoloģiskos novērojumus saskaņā ar 6. panta c) punktu pēc izvēles veic II līmeņa parauglaukumos. Ja veic fenoloģiskos novērojumus, piemēro turpmāk minētās prasības.

Turpmāk minētie noteikumi pamatojas uz ANO/EEK Starptautiskās sadarbības programmas par gaisa piesārņojuma ietekmes uz mežiem novērtēšanu un monitoringu (ICP Forests) Meteoroloģijas un fenoloģijas ekspertu grupas tehniskajiem ieteikumiem. [Atsauce uz šīs darba grupas sagatavotajiem metodiskajiem norādījumiem, kuros pieejama papildu informācija].

II. Joma

Parauglaukuma un buferzonu pārlūkošanu veic tikai tajos II līmeņa parauglaukumos, kur veic meteoroloģiskos novērojumus, atmosfēras nosēdumu un nobiru mērījumus.

III. Novērošana un reģistrācija parauglaukuma līmenī

Reģistrējot biotiskos un abiotiskos bojājumus un fenoloģisko parādību skaidri redzamo ietekmi, varētu gūt vairāk pamatinformācijas par ekoloģiskajiem procesiem parauglaukumā, kā arī izveidot agrīnās brīdināšanas sistēmu par notikumiem, kas ietekmē koku stāvokli. Īpaši svarīgi tas ir II līmeņa parauglaukumos savākto datu novērtēšanai valstu līmenī.

Novērojumiem un datu reģistrācijai jābūt viegli veicamai un vienkāršai, un tā jāveic tikai par:

— plaukšanu, krāsu izmaiņām un lapu un skuju nobiršanu,

— biotisku faktoru (kaitēkļi un/vai slimības) izraisītiem bojājumiem,

— abiotisku faktoru (piem., sals, vējš, krusa) izraisītiem bojājumiem.

III.1. Vieta

Novērojumus jāveic visu to II līmeņa parauglaukumu platībā un/vai buferzonā, kuros veic pastāvīgus mērījumus.

III.2. Biežums

Novērojumu dienas var sakrist ar atmosfēras nosēdumu vai augsnes šķīdumu paraugu ņemšanas dienām. Lai sekotu fenoloģiskajām pārmaiņām, novērojumi jāveic vismaz reizi katrā otrajā nedēļā augšanas perioda laikā.

III.3. Novērojumi un reģistrācija

Intensīvā monitoringa parauglaukumos uzmanību pievērš visām sugām, bet jo īpaši galvenajām koku sugām parauglaukumā. Dalībvalstis pēc vēlēšanās var iekļaut novērojumos arī citas sugas. Tomēr šajā gadījumā katru sugu reģistrē atsevišķi. Reģistrē tikai tos notikumus, kas ir notikuši un/vai kuru biežums/intensitāte ir mainījusies kopš iepriekšējā apmeklējuma. Risinoties fenoloģisko parādību atsevišķām stadijām, vērtēšanu veic atkārtoti, līdz stadija beigusies.

IV. Intensīvs atsevišķu koku fenoloģiskais monitorings

Veic šādu stadiju monitoringu (ja tā atbilst sugai): lapu vai skuju parādīšanās, sekundāro dzinumu parādīšanās, sekundārā uzplaukšana, ziedēšana, krāsas izmaiņas rudenī, lapu vai skuju nokalšana un lapu vai skuju nobiršana.

IV.1. Parauglaukumu un sugu izvēle

Priekšroku dod:

— parauglaukumiem, kuros veic (vismaz) meteoroloģiskos mērījumus,

— parauglaukuma svarīgākajām sugām, par kurām jau iepriekš ir ziņots kā par galvenajām sugām (var papildināt ar citām sugām tai pašā parauglaukumā).

IV.2. Paraugkoku izvēles kritēriji

Izvēloties kokus, ievēro šādus kritērijus:

Jāizvēlas tādi koki, kuriem veic vainaga stāvokļa novērtējumu. Priekšroku dod kokiem, kurus var skaidri redzēt, stāvot ārpus parauglaukuma, jo bieži veicamā novērošana var ietekmēt zemsedzes augāja stāvokli parauglaukumā.

Ja koki, kuriem veic vainaga stāvokļa novērtējumu, nav redzami pietiekamā skaitā, jāizvēlas papildu koki parauglaukumā vai buferzonā. Šajā gadījumā:

— kokiem jābūt valdkokiem vai līdzvaldkokiem,

— priekšroku dod kokiem, kam periodiski mēra (plāno mērīt) krūšaugstuma caurmēru un augstumu,

— neizvēlas kokus, kas ir atlasīti lapu vai skuju paraugu ņemšanai un analīzēm.

Paraugiem izvēlas no 10 līdz 20 vienas sugas kokus parauglaukumā. Kokus numurē. Ja kokiem jau ir numuri (piem., vainaga stāvokļa un pieauguma novērtēšanai), saglabā un lieto šos numurus.

Ja koks, kas ir izvēlēts, nokalst vai tiek nocirsts, to var aizvietot. No jauna izvēlētajam kokam piešķir jaunu numuru, to reģistrē un informāciju nosūta Komisijai.

IV.3. Novērtējamais vainags

Vēlams, lai no viena novērošanas punkta būtu redzama vainaga augšdaļa. Ja tas nav iespējams, pieņemama ir arī vainaga vidusdaļa. Vienu un to pašu vainaga daļu izmato fenoloģiskajiem novērojumiem visa gada garumā, kā arī nākamajos gados.

IV.4. Novērtēšanas virziens

Virziens, kurā novērtē atsevišķus kokus, katru reizi ir nemainīgs. Izvēloties koku, to reģistrē pēc astoņu klašu sistēmas, un par to ziņo, izmantojot 12.a veidlapu. Jebkuras stāvokļa izmaiņas jāreģistrē un par tām jāziņo.

IV.5. Novērošanas biežums

Periodā starp fenoloģisko stadiju sākumu un beigām iknedēļas novērojumus veic vienā un tai pašā nedēļas dienā.

IV.6. Stadijas, kuru monitoringu veic

Visumā, veicot fenoloģisko monitoringu, pievērš uzmanību visām fenoloģiskajām stadijām. Tomēr praktisku apsvērumu dēļ (piem., finanšu ieguldījumi, viegli veicams un drošs monitorings, salīdzināmība Eiropas līmenī, saderība ar citiem, piemēram, vainaga stāvokļa pētījumiem) jāpievērš uzmanība ierobežotam stadiju skaitam un galvenajām sugām vai sugu grupām.

Izšķir skujkoku un lapkoku sugu monitoringu.

Skujkoku sugas Lapkoku sugas Skuju parādīšanās Lapu raisīšanās Sekundārie dzinumi Sekundārā uzplaukšana Ziedēšana Ziedēšana Krāsas izmaiņas rudenī Lapu nokalšana un nobiršana

Ziedēšanas stadijā reģistrē tikai vīrišķo ziedu atvēršanās sākumu (ko raksturo ziedputekšņu izkaisīšana), turpretim citas stadijas reģistrē kvantitatīvi. Papildus būtu jāreģistrē pavasara salnu nodarītie bojājumi skujām, lapām un ziediem, kā arī to intensitāte. Atsevišķo stadiju definīcijas un noteikšana ir aprakstīta turpmāk.

V. Monitoringa papildu metodes

Monitoringa papildu metodes (tādas kā nobiru vākšana vai apkārtmēra mērījumi) var sniegt vairāk informācijas un papildināt to.

Nobiru paraugi dod papildus kvantitatīvos datus, piem., par ziedēšanu, sēklu veidošanos, lapu un skuju nomešanu utt.

Apkārtmēra mērījumi ar mērlenti: pastāvīgi apkārtmēra izmaiņu mērījumi var sniegt informāciju par augšanas sākumu un beigām un par to, kā koki reaģē uz stresu.

Atmosfēras nosēdumu ķīmiskais sastāvs, norādot uz izmaiņām barības vielu plūsmā, var sniegt papildu informāciju par fenoloģisko stadiju sākumu.

VI. Datu nosūtīšana

Nosūtot Komisijai informāciju par katru parauglaukumu, dalībvalstis lieto 38., 39. un 40. veidlapu, kas iekļautas 14. nodaļā.

13. NODAĻA

SĪKA INFORMĀCIJA PAR IESNIEDZAMO PAMATINFORMĀCIJU ATTIECĪBĀ UZ PIEMĒROTAJĀM MONITORINGA METODĒM UN VALSTS LĪMENĪ IEGŪTO DATU NOVĒRTĒJUMA UN INTERPRETĀCIJAS REZULTĀTIEM

I. Vispārīgas piezīmes

Papildus datiem, ko iesniedz atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 2152/2003 15. panta 1. punktam, dalībvalstis sagatavo un iesniedz Komisijai dokumentu ar pamatinformāciju par izmantotajām monitoringa metodēm I līmeņa un II līmeņa parauglaukumos (datiem pievienotais ziņojums).

Datiem pievienotajam ziņojumam ir divas daļas: daļa, kurā ir aprakstītas paraugu ņemšanā faktiski izmantotās metodes, ierīces, novērtējums, analīze utt. (sīkāka informācija II.1. punktā), un daļa par izņēmumiem un traucējumiem, ar ko nācies saskarties (sīkāka informācija II.2. punktā).

II. Datiem pievienotais ziņojums

II.1. Datiem pievienotā ziņojuma daļa, kurā aprakstītas faktiski izmantotās metodes utt.

Šajā ziņojuma daļā apraksta paraugu ņemšana faktiski izmantotās metodes, izmantotās ierīces, datu novērtējumu, analīzi utt. Sniedz sīku informāciju par turpmāk minētajiem jautājumiem.

Inventarizācijas un paraugu ņemšanas metodes

Veicot daudzus apsekojumus Forest focus programmas ietvaros, ir atļauta liela izvēles brīvība attiecībā uz ierīcēm, paraugu ņemšanas dziļumu, laiku, apsekojuma intensitāti utt. Norāda sīku informāciju par apsekojumā vai paraugu ņemšanā faktiski izmantotajām ierīcēm, faktisko dziļumu, paraugu ņemšanas laiku un biežumu. Ikreiz, kad ir ņemti paraugi, norāda sīkas ziņas par šo paraugu ņemšanu, tostarp par to glabāšanu un transportēšanu.

Īsumā apraksta visus veiktos kontroles mērījumus.

Analīžu un rezultātu aprēķināšanas metodes

Attiecībā uz paraugu analīzi, norāda sīkas ziņas par paraugu sagatavošanu un analīžu metodēm. Sniedz precīzu informāciju par faktiski izmantotajām metodēm, ieskaitot iespēju ar tām (pār-)rēķināt iegūtos datus. Īsumā apraksta visus veiktos kontroles mērījumus (gadskārtu mērījumus utt.).

Informācija, kas iesniegta, izmantojot datiem pievienotā ziņojuma anketas, būs derīga vairākus gadus, līdz tiks mainītas izmantotās metodes.

Īpašu uzmanību velta tam, lai novērotu un dokumentētu izmaiņas attiecībā uz metodēm, ko izmanto, veicot inventarizāciju, transportēšanu un analīzi. Norāda un sīki izskaidro reģionālās atšķirības (piemē