PIELIKUMS

APSTIPRINĀŠANAS PIETEIKUMS ATTIECĪBĀ UZ PRODUKTA SPECIFIKĀCIJAS GROZĪJUMU, KAS NAV MAZNOZĪMĪGS, AIZSARGĀTA CILMES VIETAS NOSAUKUMA / AIZSARGĀTAS ĢEOGRĀFISKĀS IZCELSMES NORĀDES GADĪJUMĀ

Grozījuma apstiprināšanas pieteikums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta pirmo daļu

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”

ES Nr.: PDO-FR-0050-AM01 – 16.8.2017.

ACVN ( X ) AĢIN ( )

1. Pieteikuma iesniedzēja grupa un tās likumīgās intereses

Syndicat AOP Huile d’olive et Olives de la Vallée des Baux-de-Provence (SIOVB) Vallon de la Fontaine 13520 Les Baux-de-Provence FRANCE Tālr. +33 490543842 Fakss +33 484253288 E-pasts: contact@siovb.com

Arodbiedrību Syndicat AOP Huile d’olive et Olives de la Vallée des Baux-de-Provence (SIOVB), kas ir arodapvienība, uz kuru attiecas Darba kodekss, veido olīvu ražotāji, olīvu sālītāji un dzirnavnieki (aptuveni 1 100 operatoru). Tai ir likumīgas intereses iesniegt pieteikumu.

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Francija

3. Produkta specifikācijas punkts, uz kuru attiecas grozījums vai grozījumi

— ☐ Produkta nosaukums — ☒ Produkta apraksts — ☒ Ģeogrāfiskais apgabals — ☒ Izcelsmes apliecinājums — ☒ Ražošanas metode — ☒ Saikne — ☒ Marķējums — ☒ Cits: kontroles pasākumi, valsts prasības.

4. Grozījuma vai grozījumu veids

— ☒ Ar reģistrētu ACVN vai AĢIN apzīmēta produkta specifikācijas grozījums, kuru nevar uzskatīt par maznozīmīgu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta trešo daļu. — ☐ Ar reģistrētu ACVN vai AĢIN apzīmēta produkta specifikācijas grozījums, kuru nevar uzskatīt par maznozīmīgu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta trešo daļu, ja vienots dokuments (vai tā ekvivalents) attiecībā uz produktu nav publicēts.

5. Grozījums vai grozījumi

Produkta apraksts

Specifikācijā un vienotajā dokumentā (kas aizstāj agrāko kopsavilkumu) ir grozīts un papildināts produkta apraksts.

Tādējādi specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija:

““Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” ir nerafinēta olīveļļa, kurai raksturīga zaļa krāsa, krēmīgums, maigums un ilga pēcgarša (..)”,

kas vienīgi specifikācijā tiek papildināta ar šādu tekstu:

“(..) tās ilgā pēcgarša ar sviesta, mandeļu un lazdu riekstu piegaršu, ko pastiprina patīkami smaržīgas aromāta notis (atgādina artišoku, tomātus, ābolus, zemenes, plūmes un šokolādi).”,

līdz ar to ir aizstāta ar šādu tekstu gan specifikācijā, gan vienotajā dokumentā (3.2. punktā):

““Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” ir eļļa, kurai raksturīgas vismaz divas šādas aromāta nianses: svaigi grieztas zāles, ābolu, lobītu un slīpētu mandeļu, neapstrādātu artišoku, svaigu lazdu riekstu vai tomātu lapu aromāts. Tos papildina mērens rūgtenums un pikantums (šajā specifikācijā saukts par “sīvumu”). Rūgtenums ir mazāks vai vienāds ar 3, bet sīvums ir robežās no 1 līdz 3 saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu. Oleīnskābes saturs nepārsniedz 0,8 gramus 100 gramos produkta. “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, kam pievienota norāde “nogatavinātas olīvas”, ir krēmīga eļļa, kurai raksturīgas vismaz divas šādas aromāta nianses: sālītu olīvu, melno olīvu, olīvu pastas, kakao, sēņu, vārītu artišoku, trifeļu vai raudzētas maizes aromāts. Nav pieļaujamas vārītu bumbieru, pelējuma vai metālus atgādinošas aromāta nianses. Garša ir maiga, rūgtenums ir mazāks vai vienāds ar 1 un dedzinoša garša ir mazāka vai vienāda ar 2 saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu. Oleīnskābes saturs nepārsniedz 1,5 gramus 100 gramos produkta. Pirmajā tirdzniecības posmā šīs olīveļļas peroksīda skaitlis nepārsniedz 16 miliekvivalentus peroksīda skābekļa uz 1 kg produkta.”

Līdz ar to, lai labāk ņemtu vērā ražotāju zinātību un praksi, ir pārskatīts produkta apraksts. Šāds sīkāks apraksts ļauj “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” nošķirt no tādas olīveļļas, kas apzīmēta ar norādi “nogatavinātas olīvas” (olives maturées). Uz olīveļļu, ko iegūst no nogatavinātām olīvām, jau attiecās sākotnējā reģistrācija, kura pamatojās uz samērā plašu produkta definīciju, bet šī olīveļļa netika identificēta kā tāda, ko iegūst no nogatavinātām olīvām. Šāda nošķiršana atbilst ražotāju grupas vēlmei labāk raksturot un identificēt produktu un sniegt patērētājam skaidru informāciju. Pamatojoties uz pārbaudēm, kas ir veiktas laikā pēc šā nosaukuma atzīšanas, analītiskās un sensorās īpašības ir noteiktas atkarībā no olīvu nogatavināšanās pakāpes pirms to izmantošanas. Šāds precīzāks produkta apraksts atbilst pašreizējai olīveļļas tirgus attīstības situācijai. Patērētāji tagad labi pazīst olīveļļas, un šī atšķirība palīdz apmierināt tirgus pieprasījumu. Aptuveni līdz 1950. gadam eļļas ekstrakcijai izmantotais aprīkojums un eļļas spiestuvju ražošanas jaudas bija tādas, ka sezonas laikā eļļas spiedēji bija spiesti olīvas uzglabāt dažas dienas, pirms tie varēja ķerties pie to smalcināšanas. Pēc 1950. gada, kad parādījās modernas olīvu spiedes, šādu nogatavināšanas posmu pirms olīvu spiešanas ievērot vairs nevajadzēja. Bodeprovansas (Baux-de-Provence) ielejas olīveļļas spiedēji tomēr pēc ieraduma turpināja pirms olīvu smalcināšanas noteiktu apjomu no tām dažas dienas nogatavināt.

Konkrēti:

— olīveļļai, kas iegūta no iepriekš nenogatavinātām olīvām, ir noteikts, ka maksimālais skābuma saturs ir 0,8 g/100 g, turpretī olīveļļai, kuras iegūšanai par izejvielu izmantotas nogatavinātas olīvas, noteikts, ka šis saturs ir 1,5 g/100 g,

— lai patērētājiem nodrošinātu optimālu produkta kvalitātes saglabāšanu, abiem eļļas veidiem maksimālais pieļaujamais peroksīda skaitlis ir 16 miliekvivalenti peroksīda skābekļa uz 1 kg produkta.

Eļļu aromātiskās īpašības kā tādas ir nošķirtas un pārskatītas, aizstājot produkta sākotnējo aprakstu. Vairs netiek nodalīta garša, kuru izjūt mutē, un smarža, kas izjūtama ar ožu, jo kopumā šīs aromāta nianses var sajust gan ar muti, gan degunu. Turklāt dažas no šīm aromāta niansēm ir raksturīgas olīveļļai, kas iegūta no olīvām bez iepriekšējas nogatavināšanas, bet pārējās galvenokārt ir raksturīgas olīveļļai no nogatavinātām olīvām.

Vairāku gadu pieredze, veicot šā produkta sensoro analīzi, ir ļāvusi precizēt minēto eļļu organoleptiskā profila aprakstu. Tādējādi aromāta vai smaržas nianses, kas atgādina sviestu, zemenes un plūmes, vairs nav raksturīgākās. Tādēļ tās svītrotas.

Olīveļļai, kas iegūta bez iepriekšējas olīvu nogatavināšanas, mandeļu aromāts jāaizstāj ar precīzāku aprakstu – “lobītu un slīpētu mandeļu” aromāts. Lazdu riekstu aromāts faktiski ir svaigu lazdu riekstu aromāts, un artišoku aromāts ir neapstrādātu artišoku aromāts. Tāpat arī tomātu aromāts precīzāk atbilst tomātu lapu aromātam. Ābolu aromāts joprojām paliek raksturīgs, un ir jāpievieno arī svaigi pļautas zāles aromāts. Vismaz divu šo aromātu klātbūtne nodrošina produkta specifiku. Turklāt šī eļļa nav sevišķi krēmīga. Tāpēc sākotnēji bez jebkādas atšķirības norādītais eļļas krēmīgais raksturs vairs netiek iekļauts olīveļļas aprakstā, ja olīvas netiek iepriekš nogatavinātas. Toties tas labi raksturo eļļu, kas iegūta no “nogatavinātām olīvām”. Būtībā šī ieguves metode piešķir eļļai īpašu krēmīgumu, tādēļ tas tiek atkārtoti iekļauts eļļas aprakstā. Tas attiecas uz olīveļļu, kas iegūta, olīvas iepriekš nogatavinot. Arī sākotnēji norādītais šokolādes aromāts jāaizstāj ar precīzāko kakao aromātu, un šis apraksts jāpapildina ar citām ļoti raksturīgām aromāta niansēm – sālītu olīvu, melno olīvu, olīvu pastas, sēņu, vārītu artišoku, trifeļu un raudzētas maizes aromātu. Vismaz divu šo aromāta nianšu klātbūtne nodrošina produkta specifiku, bet vārītu bumbieru, pelējuma vai metālus atgādinošu aromāta nianšu nepieļaušana ļauj atteikties no eļļas, kam ir defekti.

Šīs eļļas krāsa nav uzskatāma par raksturīgu. Tā nav saistīta ar produkta organoleptiskajām īpašībām, tāpēc atsauce uz zaļo krāsu ir svītrota.

Visbeidzot, šīs eļļas raksturo arī attiecīgas pakāpes rūgtenums un sīvums, kāds tām piemīt; tādēļ specifikācijas teksts papildināts ar to aprakstu:

— olīveļļai, kas iegūta bez iepriekšējas olīvu nogatavināšanas, rūgtenums un sīvums ir mērens, un produkta aprakstā to intensitāti izsaka ar lielumiem, kas ir mazāki par vai vienādi ar 3 (attiecībā uz rūgtenumu) un robežās no 1 līdz 3 (attiecībā uz sīvumu) saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu,

— olīveļļa, kas iegūta, veicot olīvu iepriekšēju nogatavināšanu, kopumā ir maiga, un produkta aprakstā tai piemītošās īpašības izteiktas ar lielumiem, kas ir mazāki par vai vienādi ar 1 (attiecībā uz rūgtenumu) un mazāki par vai vienādi ar 2 (attiecībā uz sīvumu) saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu.

Norāde par to, ka eļļa ir “nerafinēta”, ir svītrota, jo šī pazīme ir saistīta ar eļļas analītiskajām īpašībām, un eļļa var piederēt pie kategorijas “nerafinēta” vai “augstākā labuma nerafinēta” eļļa.

Ģeogrāfiskais apgabals

Specifikācijā un vienotajā dokumentā (kas agrāk bija “kopsavilkums”) ir grozīta “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” ģeogrāfiskā apgabala definīcija.

Tādējādi specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija:

“Ar kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētās olīveļļas ģeogrāfiskais apgabals atrodas šādu Bouches-du-Rhône departamenta pašvaldību teritorijā: Arles, Aureille, les Baux de Provence, Eygalières, Eyguières, Fontvieille, Lamanon, Maussane-les-Alpilles, Mouries, Le Paradou, Saint-Martin de Crau, Orgon, Saint-Etienne du Grès, Saint-Rémy de Provence, Senas un Tarascon.”

ir aizstāta ar šādu:

vienotajā dokumentā (4. punkts): “Ģeogrāfiskais apgabals atrodas šādu Bouches-du-Rhône departamenta pašvaldību teritorijā:

šādu pašvaldību teritorija pilnībā – Les Baux-de-Provence, Maussane-les-Alpilles un Paradou;

šādu pašvaldību teritorija daļēji – Arles, Aureille, Eygalières, Eyguières, Fontvieille, Lamanon, Mas-Blanc-des-Alpilles, Mouriès, Orgon, Saint-Etienne-du-Grès, Saint-Martin-de-Crau, Saint-Rémy-de-Provence, Sénas un Tarascon.”

un specifikācijā:

“Visas darbības, sākot ar olīvu audzēšanu un beidzot ar to pārstrādi olīveļļā, veicamas olīveļļas ražošanas ģeogrāfiskajā apgabalā, kas atrodas šādu Bouches-du-Rhône departamenta pašvaldību (komūnu) teritorijā: šādu pašvaldību teritorija pilnībā – Les Baux-de-Provence, Maussane-les-Alpilles un Paradou; šādu pašvaldību teritorija daļēji – Arles, Aureille, Eygalières, Eyguières, Fontvieille, Lamanon, Mas-Blanc-des-Alpilles, Mouriès, Orgon, Saint-Etienne-du-Grès, Saint-Martin-de-Crau, Saint-Rémy-de-Provence, Sénas un Tarascon. Katras attiecīgās pašvaldības domē [mērijā] ir tikusi iesniegta karte, kurā norādītas ģeogrāfiskā apgabala robežas, ko Valsts izcelsmes un kvalitātes institūta (Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)) Valsts lauksaimniecības pārtikas produktu komiteja savā 2013. gada 20. jūnija sanāksmē apstiprinājusi, pamatojoties uz šim nolūkam iecelto ekspertu komitejas priekšlikumu.”

Ģeogrāfiskā apgabala teritorija [ar tās perimetru] ir paplašināta, iekļaujot tajā to pašvaldību teritorijas daļas, kuras ģeogrāfiskajā apgabalā jau ietilpst, kā arī jaunu blakus esošo pašvaldību – Mas-Blanc-des-Alpilles (daļu tās teritorijas). Šie papildinājumi attiecas uz visām ģeogrāfiskā apgabala pašvaldībām, izņemot Les Baux-de-Provence pašvaldību, kuras teritorija ģeogrāfiskajā apgabalā jau ir iekļauta pilnībā. Šajās pašvaldību teritorijas daļās, kas turpmāk ir iekļautas ģeogrāfiskajā apgabalā, ir tādi paši apgabala delimitācijai atbilstošie ģeoloģiskie, augsnes, klimatiskie un augu valsts apstākļi, kādi valda visā pārējā ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmētā produkta ražošanas apgabalā. Šāda delimitācija ļauj turklāt šajā apgabalā, kas attiecas uz minēto cilmes vietas nosaukumu, iekļaut jaunu olīvu sālītāju. Ir pievienots datums (2013. gada 20. jūnijs), kad šī delimitācija apstiprināta, pamatojoties uz lēmumu, ko pieņēmusi INAO Valsts lauksaimniecības pārtikas produktu komiteja, kas ir kompetenta valsts līmenī apstiprināt ģeogrāfiskā apgabala pārskatīšanu.

Turklāt ir pievienota informācija par to, ka olīvas ir tajos zemesgabalos novāktās olīvas, kuri identificēti saskaņā ar turpmāk sīki aprakstīto kārtību. Tādējādi specifikācija ir papildināta, un tās attiecīgais teksts ir šādā redakcijā:

“Olīveļļu iegūst no olīvām, kas novāktas identificētos zemesgabalos, kuri atrodas še iepriekš aprakstītajā ražošanas apgabalā. Zemesgabalus identificē, pamatojoties uz kritērijiem, kas saistīti ar attiecīgajām zemesgabalu atrašanās vietām, kuras INAO Valsts lauksaimniecības pārtikas produktu komiteja savā 2013. gada 21. februāra sanāksmē noteikusi pēc tam, kad bija saņemts atzinums no ekspertu komitejas, kuru šajā nolūkā iecēlusi minētā valsts komiteja. Jebkurš ražotājs, kas vēlas, lai tā zemesgabals tiktu identificēts, iesniedz par to INAO dienestiem pieteikumu drukāta dokumenta veidā atbilstīgi paraugam, kuru INAO direktors apstiprinājis līdz 31. maijam priekš pirmās tādu olīvu ražas novākšanas, kuras apzīmē ar cilmes vietas nosaukumu, un apņemas ievērot kritērijus attiecībā uz stādījumu atrašanās vietu. Jauno identificēto zemesgabalu sarakstu katru gadu apstiprina INAO kompetentā valsts komiteja, pirms tam saņemot atzinumu no iepriekš minētās ekspertu komitejas. Ar identificēto zemesgabalu sarakstu, kā arī ar identifikācijas kritērijiem var iepazīties, vēršoties INAO dienestos un pie ieinteresētās ražotājgrupas.”

Šī procedūra ļauj kontroles struktūrām uzskaitīt visus zemesgabalus, kas ir piemēroti attiecīgajā gadā dot ražu ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmētā produkta iegūšanai.

Turklāt specifikācijā un vienotajā dokumentā (iepriekš – kopsavilkumā) ir pievienoti šādi teksti:

vienotā dokumenta 3.4. punktā:

“Visas darbības, sākot ar olīvu audzēšanu un beidzot ar to pārstrādi olīveļļā, veicamas noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.”

specifikācijā:

“Visas darbības, sākot ar olīvu audzēšanu un beidzot ar to pārstrādi olīveļļā, veicamas olīveļļas ģeogrāfiskajā apgabalā, kas atrodas šādu Bouches-du-Rhône departamenta pašvaldību teritorijā (..)”

Nav ieviests neviens jauns ģeogrāfiskajā apgabalā obligāti veicams posms, bet informācija par posmiem, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, agrākajā kopsavilkumā un specifikācijā nebija skaidri norādīta.

Turklāt kartogrāfiskās atsauces, ko izmanto, lai aprakstītu ģeogrāfisko apgabalu, tiek iekļautas vienīgi specifikācijā. To redakcija ir šāda:

“Katras attiecīgās pašvaldības domē [mērijā] ir tikusi iesniegta karte, kurā norādītas ģeogrāfiskā apgabala robežas, ko Valsts izcelsmes un kvalitātes institūta (Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)) Valsts lauksaimniecības pārtikas produktu komiteja savā 2013. gada 20. jūnija sanāksmē apstiprinājusi, pamatojoties uz šim nolūkam iecelto ekspertu komitejas priekšlikumu.”

Tas attiecas uz IGN (Valsts ģeogrāfijas un mežsaimniecības informācijas institūts (Institut national de l’information géographique et forestière)) kartogrāfijas datiem, kas ir transponējami uz citu datorizētu informācijas nesēju, un to nevarēja izdarīt ar sākotnēji izmantotajām kadastrālajām kartēm.

Saskaņā ar spēkā esošajām valsts procedūrām, ja tiek iesniegts pieteikums grozīt specifikāciju, Valsts Izcelsmes un kvalitātes institūta (Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)) Valsts piena, lauksaimniecības pārtikas un mežsaimniecības produktu cilmes vietas nosaukumu komitejas kompetencē ir lēmuma pieņemšana attiecībā uz pieteikumu, pirms to nosūta Eiropas Komisijai. Tomēr šāds grozījums tiek piemērots tikai tad, kad tas ir reģistrēts Eiropas līmenī.

Izcelsmes apliecinājums

No šā specifikācijas un vienotā dokumenta (iepriekš – kopsavilkuma) punkta svītro visu šādu sākotnējo tekstu:

specifikācijā:

“Līdztekus labības kultūrām un vīnogulājiem olīvkoks vienmēr ir bijis Provansas galveno kultūraugu trijotnē. Bodeprovansas ielejā olīvkopības nozare vienmēr ir ieņēmusi dominējošu stāvokli, neraugoties uz konkurenci, ko rada imports un atteikšanās no olīvkoku audzēšanas par labu dārzkopības kultūrām – iespējai, ko sniedz apūdeņošanas kanālu izbūve. 1786. gadā abats Couture savā traktātā atzīmēja, ka viena no Bodeprovansas ielejas īpatnībām ir lielā olīvu šķirņu bagātība, un savā sniegtajā sarakstā norādīja vismaz sešas galvenās šķirnes. Runa ir par tām pašām šķirnēm, kuras mūsdienās izmanto ar kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētā produkta ražošanai. Bo (Baux) ielejas olīveļļa par savu slavu var pateikties arī darbam, kuru vairāk nekā pirms divdesmit gadiem paveica Cornille kungs, Moulin Coopératif de Maussane priekšsēdētājs – šī olīveļļas spiestuve darbojas jau kopš XVI gadsimta – un šā reģiona ražotāju un eļļas spiedēju gribai, jo viņi prata lietderīgi izmantot apzīmējumu “Vallée des Baux-de-Provence”. Mūsdienās Bo ielejas olīveļļas slava vairs nav jāpierāda. Lai par to pārliecinātos, pietiek katru gadu novērtēt olīveļļas ražošanas pieauguma tempu, neraugoties uz samērā augstajām izmaksām, kas saistītas ar prasīgajiem ražošanas apstākļiem. Bodeprovansas ielejā gada vidējā produkcija sasniedz 400 tonnas olīveļļas, un veido 20 % no visas Francijas produkcijas. Par šīs produkcijas nozīmību liecina ainava, kurā lieliski saglabātie olīvkoki ir tieša un neatņemama Bodeprovansas teritorijas sastāvdaļa.”

kopsavilkumā:

“Bodeprovansas ielejā olīvkopības nozarei vienmēr ir bijusi dominējoša nozīme. 1786. gadā abats Couture atzīmēja, ka viena no Bodeprovansas ielejas īpatnībām ir lielā olīvu šķirņu bagātība, un savā sniegtajā sarakstā norādīja vismaz sešas galvenās šķirnes. Runa ir par tām pašām šķirnēm, kuras mūsdienās izmanto ar kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētā produkta ražošanai. Bo (Baux) ielejas olīveļļa par savu slavu var pateikties arī darbam, kuru 20. gadsimta 70. gados paveica Moulin Coopératif de Maussane, kas darbojas jau kopš XVI gadsimta, un šā reģiona ražotāju un eļļas spiedēju kopīgajai gribai pienācīgi novērtēt apzīmējumu “Vallée des Baux-de-Provence”. Par šīs produkcijas nozīmību liecina ainava, kurā lieliski saglabātie olīvkoki ir tieša un neatņemama Bodeprovansas teritorijas sastāvdaļa.”

Būtībā, ņemot vērā izmaiņas valsts normatīvajos aktos, specifikācijas un kopsavilkuma punkts “Pierādījumi par produkta izcelsmi ģeogrāfiskajā apgabalā” (4.4. punkts “Izcelsmes apliecinājums”), kur bija ietverti tikai “saiknes ar izcelsmi” elementi, ir attiecīgi grozīts, un tagad tajā ir iekļauti vienīgi paziņošanas pienākumi un reģistru kārtošana saistībā ar produkta izsekojamību un produkta specifikācijā norādīto ražošanas apstākļu uzraudzību.

Tātad ir pievienotas jaunas teksta daļas un aizstātas iepriekšējās daļas, kas attiecas uz produkta vēsturi un reputāciju. Ierosinātajā jaunajā redakcijā ir aprakstīti dokumenti, kas ieviesti, lai uzraudzītu un kontrolētu ar cilmes vietas nosaukumu apzīmēto produktu: operatoru identifikācijas deklarācija, deklarācija par nodomu atteikties attiecīgajā gadā pilnībā vai daļēji ražot olīvas ar cilmes vietas nosaukumu, agrotehnisko pasākumu žurnāls, reģistri par darbībām, kas veiktas ar olīvām (kā izejvielu) un olīveļļu, ikgadējā olīvu ražas novākšanas deklarācija, ikgadējā olīveļļas veidošanas deklarācija (pazīstama arī kā “ražošanas deklarācija”), ar cilmes vietas nosaukumu apzīmētās olīveļļas tirgū laišanas deklarācija (saukta arī par “realizācijas deklarāciju”) un ar cilmes vietas nosaukumu apzīmētās olīveļļas krājumu ikgadējā deklarācija.

Attiecīgā teksta daļa ir izteikta šādā redakcijā:

“Visa šī procedūra ir papildināta ar analītiskajām un organoleptiskajām pārbaudēm, ko veic, ņemot iepakotā vai iepakošanai gatavā galaprodukta paraugus, un kas ļauj pārliecināties par kvalitāti un atbilstību iepriekš 2. punktā izklāstītajam produkta aprakstam.”

Tas darīts, lai sniegtu īsu aprakstu par produkta veidu un ieviesto kontroles sistēmu.

Ražošanas metode

— Ievadteikums “eļļa jāiegūst no olīvām, kas novāktas identificētos olīvdārzos noteiktajā ražošanas apgabalā” no šā punkta specifikācijā un vienotajā dokumentā (iepriekš – kopsavilkumā) ir svītrots, jo zemesgabalu identificēšanas procedūra ir izklāstīta specifikācijas punktā “Ģeogrāfiskais apgabals”.

— Šķirnes Specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija, kas bija šāda: “Eļļas jāiegūst tikai no olīvu maisījuma, kas sastāv no vismaz divām šādām galvenajām šķirnēm: “Salonenque”, “Beruguette”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”.”, ir aizstāta ar šādiem tekstiem: specifikācijā: “Eļļas iegūst no turpmāk tabulā uzskaitīto šķirņu olīvām, ievērojot noteikumus par proporciju atbilstoši tabulā noteiktajam saimniecības lielumam. Stādījumos izmantoto šķirņu sastāva atbilstību novērtē attiecībā uz visiem zemesgabaliem, kuros ražo ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmētās olīvas, izņemot apputeksnētājšķirnes, kurām šo proporciju nosaka katrā analizētajā zemesgabalā atsevišķi. Atļautās šķirnes Noteikumi par proporciju (pēc koku skaita) “Salonenque” “Aglandau” (to sauc arī par “Beruguette”) “Grossane” “Verdale des Bouches-du-Rhône” — Visu šo šķirņu īpatsvars ir lielāks par vai vienāds ar 80 % — Divu šo šķirņu klātbūtne ir obligāta. “Picholine” — Šķirnes “Picholine” īpatsvars ir mazāks par vai vienāds ar 20 % Dažādas vietējās šķirnes — Visu dažādo vietējo šķirņu īpatsvars ir mazāks par vai vienāds ar 15 % Apputeksnētājšķirnes — Visu apputeksnētājšķirņu īpatsvars ir mazāks par vai vienāds ar 5 %”

— un vienotajā dokumentā (3.3. punktā): ““Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” iegūst no olīvām vai eļļām, kas iegūtas no vismaz divām šādām šķirnēm: “Salonenque”, “Aglandau”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”, kas kopā veido no 80 līdz 100 % šķirņu, kuras audzē zemesgabalos, kur ražo ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmēto produktu. Šo sastāvu var papildināt “Picholine” šķirne un citas dažādas vietējās šķirnes.” Faktiski sākotnējā specifikācija un kopsavilkums raksturoja eļļas sastāvu pa šķirnēm, nevis identificēto olīvdārzu sastāvu, kuros audzē ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmētās olīvas. Tātad identificēto olīvdārzu sastāvs pa šķirnēm ir pievienots specifikācijā kā tabula, kurā norādīti dažādo atļauto šķirņu īpatsvari. Sākotnēji minētais “galveno šķirņu” jēdziens ir svītrots, jo tiek noteikts minimālais vai maksimālais dažādo šķirņu klātbūtnes procentuālais īpatsvars. Analizējot pašlaik ražojošo olīvdārzu situāciju, tika konstatēts, ka to līmenis bija minimāli pietiekamais, un tas ir 80 % olīvu no četrām šķirnēm “Salonenque”, “Aglandau” (“Beruguette”), “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhone”, kas sākotnēji bija minētas specifikācijā un kopsavilkumā. Tāpat arī tā saukto “dažādo vietējo šķirņu” maksimālais īpatsvars ir noteikts 15 % apmērā un “Picholine” šķirnes klātbūtnes maksimālais īpatsvars ir noteikts 20 % apmērā – saskaņā ar olīvdārzos veiktajiem novērojumiem. Turklāt, lai nepieļautu nekādu interpretāciju kontroles pasākumu laikā, specifikācijā ir precizēts arī veids, kādā tiek novērtēta stādījumos izmantoto šķirņu sastāva atbilstība saimniecībā, lai tiktu ievērotas noteiktās proporcijas.

— Stādījumu biezība: ir pievienoti noteikumi par stādījumu biezību. Specifikācija ir papildināta ar tekstu šādā redakcijā: “Visos stādījumos, kas ierīkoti pēc 1997. gada 27. augusta, katra koka rīcībā ir vismaz 24 kvadrātmetru liela platība, kas noteikta saskaņā ar rezultātu, ko iegūst, sareizinot divus atstatumus – “rindstarpu” platumu un “attālumu” starp kokiem. Savukārt minimālais attālums starp kokiem ir vismaz četri metri.” Šie noteikumi atbilst ierastajai vietējai praksei, kas nodrošina augļkokiem optimālu attīstību. Šādu praksi piemēro attiecībā uz visiem kokiem, kas valsts teritorijā iestādīti pēc kontrolētā cilmes vietas nosaukuma atzīšanas dienas. Tā nodrošina, ka tiek ievēroti stādīšanas blīvuma noteikumi, kas ieteikti attiecībā uz turpmākajiem stādījumiem.

— Koku zaru apgriešana: specifikācija ir papildināta ar tekstu šādā redakcijā: “Olīvkokus apgriež vismaz reizi divos gados.” Šāda periodiska apgriešana ļauj regulēt olīvkoka dotās ražas apjomu. Secīgi veiktā periodiskā apgriešana uzlabo ražu. Šo apgriešanu parasti veic vienreiz gadā, bet, tā kā olīvkoku veģetatīvais cikls ilgst divus gadus, specifikācijā ieteikts apgriešanu veikt vismaz reizi divos gados.

— Apūdeņošana Specifikācija ir papildināta ar šādu noteikumu: “Apūdeņošana olīvkoku veģetācijas perioda laikā ir atļauta līdz ražas dienai, kuru attiecībā uz olīvām, kas apzīmētas ar šo cilmes vietas nosaukumu, nosaka katru gadu.” Tika nolemts ierobežot apūdeņošanu, atļaujot to veikt tikai līdz ražas novākšanas sākuma dienai, kuru ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmētajām olīvām nosaka katru gadu atsevišķi. Šis datums atbilst ierastajai praksei. Tas paver iespēju atļaut koku apūdeņošanu, kad tas ir vajadzīgs ilgstoša sausuma gadījumā, lai nepieļautu pārāk lielu ūdens trūkuma radītu spriedzi, kas nelabvēlīgi ietekmē kokus veģetācijas periodā un kaitē augļu kvalitātei. Turpretim, lai saglabātu ienākušos augļu kvalitāti, neļaujot tiem uzkrāt pārāk daudz ūdens, ir ieteicams pārtraukt apūdeņošanu, tiklīdz sākusies ražas novākšana.

— Laiks, kad olīvkoki sāk dot pirmo ražu Specifikācijas sākotnējais teksts: “Tiesības izmantot kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux de Provence” drīkst piešķirt tikai attiecībā uz tādu olīveļļu, kas iegūta no kokiem, kuri ir vismaz piecus gadus veci.” tiek aizstāts ar šādu tekstu: “Tiesības izmantot cilmes vietas nosaukumu tiek piešķirtas tikai attiecībā uz tādu olīveļļu, kas iegūta no kokiem, kuri pēc iestādīšanas attiecīgā zemesgabala platībā ir auguši tajā vismaz piecus gadus.” Teksta skaidrākas redakcijas labad ir sniegta piebilde, ka noteiktais vecums, kādā ražu sāk dot koki, kurus izmanto ar cilmes vietas nosaukumu apzīmētā produkta iegūšanai, ir pieci gadi, un tas atbilst piecu gadu ilgam laikam, kad koki “pēc to iestādīšanas auguši attiecīgā zemesgabala platībā” (identificēts zemesgabals, kurā ir tiesības audzēt kokus ar cilmes vietas nosaukumu apzīmēta produkta iegūšanai).

— Ražas apjoms Maksimālā raža, kādu atļauts iegūt, ir palielināta līdz 10 tonnām no hektāra, tādējādi aizstājot agrāko ierobežojumu – ne vairāk par sešām tonnām no hektāra. Specifikācijas sākotnējā redakcija: “Ražas apjoms no hektāra platības: nedrīkst iegūt vairāk par sešām tonnām olīvu no hektāra.” ir aizstāta ar šādu redakciju: “Ražas apjoms nedrīkst pārsniegt 10 tonnas novāktu olīvu no hektāra olīvkopības platības neatkarīgi no olīvu galamērķa. Ražas apjomu aprēķina attiecībā uz visiem tādas saimniecības identificētajiem zemesgabaliem, kur audzē olīvas, kas paredzētas ar cilmes vietas nosaukumiem “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, “Olives cassées de la Vallée des Baux-de-Provence” un “Olives noires de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētās produkcijas iegūšanai.” Tas ir pamatoti, jo augļkoki jaunajos stādījumos šodien sāk dot ražu, un tās apjoms šajās olīvbirzīs sasniedz 8–10 t/ha. Olīvkopībā nav retums sastapt arī vairākus gadsimtus vecus olīvdārzus, kuru kokiem ievērojami attīstījusies zarotne ar attiecīgu daudzumu olīvu. Ražotāju profesionalizācija un zemesgabalu renovācija veicina arī ražas optimizāciju. Turklāt ražas aprēķina veids ir precizēts tā, lai nebūtu iespējama nekāda interpretācija. Tāpēc arī ir norādīts, ka šo ražu aprēķina attiecībā pret novākto produkciju (nevis augļkoka doto kopējo produkciju, kurā ietilpst arī uz zemes nokritušās olīvas, kas nav savāktas un tāpēc ar attiecīgo nosaukumu apzīmēt nedrīkst), neatkarīgi no olīvu galamērķa, un attiecībā uz visiem tādas saimniecības identificētajiem zemesgabaliem, kura audzē olīvas, kas paredzētas ar cilmes vietas nosaukumiem “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, “Olives cassées de la Vallée des Baux-de-Provence” un “Olives noires de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētās produkcijas iegūšanai.

— Olīvu novākšana Lai labāk reglamentētu praksi un garantētu novākto olīvu kvalitāti, ir ieviesti dažādi noteikumi attiecībā uz ražas novākšanu.

— Šādi sākotnējie noteikumi: specifikācijā: “Ražas novākšanas laikā olīvas jānovāc pienācīgā gatavības pakāpē, tieši no koka vai uz izstieptiem tīkliem, ja šīs olīvas izņem trīs dienu laikā pēc to nokrišanas.” un kopsavilkumā: “Olīvām jābūt tādām, kas novāktas pienācīgā gatavības pakāpē un tieši no koka vai uz izstieptiem tīkliem.” ir svītroti vienotajā dokumentā, bet specifikācijā aizstāti ar šādiem noteikumiem: “Ražas novākšanas sezonas atklāšanas datumu nosaka reizi gadā ar INAO direktora lēmumu pēc pamatota ražotājgrupas priekšlikuma. Olīvas novāc tieši no koka vai uz tīkliem. Pastāvīgu tīklu izmantošana ir aizliegta. Uz zemes savāktās olīvas nedrīkst izmantot, un tās uzglabā atsevišķi no olīvu partijām, attiecībā uz kurām drīkst izmantot šo cilmes vietas nosaukumu.” Tiek pievienots noteikums par ražas novākšanas uzsākšanu, lai nodrošinātu, ka olīvu audzētāji ievēro noteikumu par to, ka olīvām jābūt pietiekamā gatavības pakāpē, lai tām piešķirtu šo cilmes vietas nosaukumu. Datumu, kad jāsāk ražas novākšana, ierosina ražotājgrupa, kas savu lēmumu pamato ar rezultātiem, kuri iegūti, sensoriski analizējot olīvu paraugus, kas reprezentatīvi ņemti no visa ģeogrāfiskā apgabala. Turklāt atsauce uz “ražas novākšanas laikā izstieptu tīklu izmantošanu, ja olīvas no tā tiek izņemtas trīs dienu laikā pēc to nokrišanas”, ir aizstāta ar aizliegumu izmantot tā sauktos “pastāvīgos” tīklus un aizliegumu izmantot zemē nokritušās olīvas. Galvenais ir aizliegt izmantot no zemes savāktas olīvas vai tās, kas palikušas uz pastāvīgajiem tīkliem pēc iepriekšējās ražas novākšanas. Turklāt spiestuvē tiek novērtēta olīvu sanitārā kvalitāte, paredzot arī šķirošanas kritērijus. Šķirošanas laikā tiek atsijātas olīvas, kas pārāk ilgi atradušās tīklos. Kontrolieriem radās grūtības pārbaudīt sākotnējā noteikuma izpildi, un viņi prasīja operatoriem veikt daudzus dokumentārus ierakstus. Jaunais noteikums ir uzskatāms par pragmatiskāku un vieglāk kontrolējamu.

— Specifikācijas sākotnējā redakcija: “Olīvas, no kurām drīkst ražot olīveļļu ar kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, tiek uzglabātas redeļu kastēs.” aizstāta ar šādu redakciju: “Olīvas uzglabā redeļu kastēs vai palešu kastēs.” Būtībā olīvas var novākt arī palešu kastēs, nekaitējot izejvielu kvalitātei, saskaņā ar vietējo praksi. Pienākums izmantot “redeļu” tvertnes ir svītrots, jo ir olīvas, ko drīkst nedaudz fermentēt anaerobā ceļā pirms to sasmalcināšanas, lai ražotu olīveļļu no “nogatavinātām olīvām”, tātad nav nepieciešams olīvas uzglabāt vēdināmās tvertnēs.

— Termiņš olīvu nogādāšanai spiestuvē Specifikācijā ir pievienots šāds noteikums: “Pēc tam saskaņā ar vietējo praksi olīvas nogādā spiestuvē ne vēlāk kā divas dienas pēc ražas novākšanas.” Teksts papildināts ar maksimālo termiņu olīvu nogādāšanai spiestuvē pēc ražas novākšanas, un noteikts, ka tas ir divas dienas, lai ņemtu vērā pašreizējo praksi, kas nodrošina kvalitatīvas eļļas ražošanu.

— Eļļas pagatavošana — Olīvu izlietošanas termiņš – specifikācijas sākotnējā redakcija: “Laiks starp olīvu novākšanu un izlietošanu nepārsniedz septiņas dienas.” ir aizstāta ar šādu redakciju: “Lai iegūtu tiesības uz cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, eļļu iegūst no olīvām, kuru uzglabāšanas laiks starp ražas novākšanu un sasmalcināšanu ir mazāks par trim dienām. Lai iegūtu tiesības uz cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” ar norādi “nogatavinātas olīvas”, eļļu iegūst no olīvām, kurām laikā starp ražas novākšanu un sasmalcināšanu ir pēc vajadzības veikta fermentācija, kuras ilgums ir lielāks par vai vienāds ar trim dienām un mazāks par vai vienāds ar desmit dienām.” Būtībā olīvu uzglabāšanas maksimālais ilgums spiestuvē pirms to izlietošanas jānosaka atkarībā no eļļas ieguves metodes – eļļu iegūst no nogatavinātām vai no nenogatavinātām olīvām. Noteiktie laiki atbilst tradicionālajai vietējai praksei, kas novērota, iegūstot kvalitatīvas eļļas ar attiecīgām raksturīgām īpašībām. — Izmantoto olīvu sanitārā kvalitāte: specifikācijas sākotnējā redakcija: “Izmantotajām olīvām jābūt veselām [kukaiņu un slimību neskartām].” ir papildināta ar šādu informāciju: “Kopējais tādu olīvu īpatsvars, kuras ir tārpainas vai brūnganas, ir mazāks par 10 % no olīvu skaita katrā izmantotajā partijā.” Šī papildu informācija ļauj objektīvi izvērtēt to olīvu sanitāro stāvokli, no kurām paredzēts iegūt labas kvalitātes eļļu. — Ekstrakcijas temperatūra: specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija, kas bija šāda: “Eļļa jāekstrahē tikai mehāniski, neuzsildot olīvu pastu līdz temperatūrai, kas pārsniedz 30 °C.”, ir svītrota vienotajā dokumentā, bet specifikācijā aizstāta ar šādu tekstu: “Eļļa jāekstrahē tikai mehāniski, un ekstrahēšanas procesa laikā nevienā pārstrādes ķēdes punktā temperatūra nedrīkst būt augstāka par 27 °C, bet maksimālā temperatūra, iegūstot “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provencei” ar norādi “nogatavinātas olīvas”, ir 35 °C.” Ņemot vērā praksi nogatavināt olīvas pirms ekstrakcijas, temperatūra jāizraugās atbilstoši izvēlētajai ieguves metodei. Attiecībā uz “nogatavinātām olīvām” ir novērota neliela dabiskā olīvu sasilšana. Tāpēc šādā gadījumā maksimālā pieļaujamā temperatūra paaugstināta līdz 35 °C. Citos gadījumos, kad olīvas netiek iepriekš nogatavinātas, maksimālā ekstrakcijas temperatūra samazināta līdz 27 °C, nevis vairs 30 °C, lai ņemtu vērā izmaiņas Eiropas regulējumā attiecībā uz norādi, ka eļļa ir “auksti spiesta”. Turklāt piebilsts, ka šī temperatūra attiecas uz visiem pārstrādes ķēdes punktiem, nevis tikai uz olīvu pastu. — Ekstrahēšanas procedūra – specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija, kas bija šāda: “Nav atļauta nekāda cita apstrāde, izņemot mazgāšanu, nogulsnēšanu, centrifugēšanu un filtrēšanu. Ir aizliegts izmantot citas piedevas, kas atvieglotu eļļas ieguvi, izņemot ūdeni.”, specifikācijā aizstāta ar šādu redakciju: “Nav atļauta nekāda cita apstrāde, izņemot mazgāšanu, atbrīvošanu no akmentiņiem, atlapošanu, kātiņu izņemšanu, malšanu, maisīšanu, nogulsnēšanu, centrifugēšanu un filtrēšanu. Ir aizliegts izmantot citas piedevas, kas atvieglotu eļļas ieguvi, izņemot ūdeni.” Būtībā ražotāji redakcionālas skaidrības labad vēlējās izsmeļoši uzskaitīt visus dažādos procesus un apstrādes procedūras, kas ir atļautas olīveļļas ražošanā, pievienojot tādus posmus kā atbrīvošana no akmentiņiem, atlapošana, kātiņu izņemšana, malšana un maisīšana. — Šķirņu sastāvs eļļā – specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējā redakcija: “Eļļu nedrīkst iegūt no vienas šķirnes olīvām.” ir svītrota vienotajā dokumentā. Specifikācijā tā saglabāta, pievienojot tekstu šādā redakcijā: “Eļļas iegūst no maisījuma, ko veido 5.1. punktā noteikto šķirņu olīvas vai olīveļļa, turklāt izmantojot vismaz divas no šādām šķirnēm: “Salonenque”, “Aglandau”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”. Ir atļauts izmantot olīvas, kas pieder pie apputeksnētājšķirnēm.” Šis noteikums precizē šķirņu sastāvu eļļā (vismaz divas šķirnes no tādām šķirnēm kā “Salonenque”, “Aglandau”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”), kā arī eļļas ieguves veidu (eļļu iegūst no olīvu vai olīveļļu maisījuma). Tradicionāli eļļas spiedēji veic olīvu smalcināšanu, veidojot šķirņu maisījumu, vai pie katras atsevišķas šķirnes piederošu olīvu smalcināšanu, pēc tam sajaucot iegūtās vienas šķirnes eļļas tā, lai rezultāts atbilstu šķirņu sastāvam, kas paredzēts eļļai “Huile d’olive de la Vallée des Baux de Provence”. Šādi izmantotās ieguves metodes neietekmē produkta galīgās īpašības. Turklāt ir atļauta apputeksnētājšķirņu klātbūtne, ja to īpatsvars ir ļoti mazs. Būtībā šo īpatsvaru automātiski ierobežo maksimālais šo šķirņu koku īpatsvars, kas noteikts zemesgabaliem (5 %). Tradicionāli ražu zemesgabalos novāc vienā reizē. Olīvu daudzums, kas novākts no apputeksnētājšķirņu kokiem, tiek iekļauts kopējā olīvu apjomā, ko ieved spiestuvē, lai ražotu eļļu ar cilmes vietas nosaukumu, bet šis daudzums tātad ir minimāls.

— Eļļas uzglabāšanas apstākļi Specifikācijā pievienots teksts šādā redakcijā: “Nenogatavinātu olīvu eļļas uzglabā, sargājot no gaismas, vietā, kas ir pielāgota produkta īpašību saglabāšanai saskaņā ar aprakstu.” Ir pievienots noteikums par eļļu uzglabāšanas apstākļiem pirms to sagatavošanas pārdošanai, lai saglabātu produkta kvalitāti līdz laišanai tirgū.

Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Gan specifikācijā, gan vienotajā dokumentā (vai agrākajā kopsavilkumā) viss teksts par saikni ir pārrakstīts jaunā redakcijā. Tie galvenokārt ir papildinājumi, kas negroza pamatus cēloniskajai saiknei starp ģeogrāfiskā apgabala īpatnībām un sākotnēji aprakstītajām produkta specifiskajām īpašībām.

— Šādi sākotnējie teksti: kopsavilkumā: “Bodeprovansas (Baux de Provence) ielejā esošo ražošanas ģeogrāfisko apgabalu ziemeļpusē norobežo Alpiju (Alpilles) kanāls, bet dienvidpusē – Kraponas (Craponne) kanāls.” un specifikācijā: “Bodeprovansas (Baux de Provence) ielejā esošais ražošanas ģeogrāfiskais apgabals ir krasi norobežots – ziemeļpusē ar Alpiju (Alpilles) kanālu, bet dienvidpusē ar Kraponas (Craponne) kanālu.” ir nedaudz grozīti un aizstāti – gan specifikācijā, gan vienotajā dokumentā – ar šādu tekstu: “Ģeogrāfiskais apgabals pieder pie Alpiju (Alpilles) kalnu masīva, ko norobežo koluviālie nogulumi un Kro (Crau) līdzenuma ziemeļmala.” Šis atjauninājums veikts pēc ģeogrāfiskā apgabala robežu neliela grozījuma, jo Alpiju kanāls un Kraponas kanāls ģeogrāfiskā apgabala robežas vairs neveido. Turklāt apraksts papildināts ar šādiem elementiem: “Alpiju kalnu grēda (augstums virs jūras līmeņa nepārsniedz 400 m) stiepjas no rietumiem uz austrumiem aptuveni 30 kilometru garumā un savieno vistipiskākos Provansas kaļķakmens pakalnus starp Ronu (Rhône), Diransu (Durance) un Kro (Crau). Šis masīvs veido vistālāk rietumos esošo Provansas antiklinālo kroku posmu. Tas ir erodēts kalnu masīvs ar gleznaina ķīļveida reljefa pacēlumiem, kas dienviddaļā veidots galvenokārt no krīta un juras perioda kaļķakmens.” Specifikācijas sākotnējā redakcija: “Olīvbiržu atrašanos šajā ielejā vēstures gaitā pavadīja minēto apūdeņošanas kanālu izbūve. Tādējādi olīvkokiem vienmēr ir bijusi ievērojama nozīme tajās tautsaimniecības nozarēs, kurās apūdeņošanu bija grūti īstenot; tos neskāra pat izaršana, turpretim citu nozaru rīcībā esošās platībās tos izcirta par labu dārzkopības kultūrām.” ir svītrota, jo tie ir vēsturiski elementi, kas nesniedz patiesu priekšstatu par saikni ar ģeogrāfisko izcelsmi.

— Šādi sākotnējie teksti: specifikācijā: “Bodeprovansas ielejas apvidus, šādi norobežots, izceļas ar savām ģeoloģiskajām un klimatiskajām īpatnībām.” un kopsavilkumā: “Tas izceļas ar savām ģeoloģiskajām un klimatiskajām īpatnībām.”, kā arī tikai specifikācijā šāds teksts sākotnējā redakcijā: “Paugurainē augsnes ir kaļķainas, ar maz izteiktu krāsainību un oļainas, ar augstu siltumietilpību, ļoti labu aerāciju un caurlaidību. Tur valda Vidusjūras tipa klimats ar karstām un sausām vasarām, pārsvarā lietainiem rudeņiem un pavasariem, un tur samērā bieža parādība ir arī raksturīgais “mistrāls” (ziemeļvējš). Bo ielejā (Vallée des Baux) izmantotais šķirņu sortiments ir īpaši labi piemērots šīm augsnēm un tajās notiekošajām norisēm. Bodeprovansas ieleja, pateicoties Alpiju kalnu grēdai, ir daudz mazāk pakļauta vēja un pavasara salnu, bet it sevišķi miglu, ietekmei, kas kaitē olīvkoku ziediem un slikti iespaido to aizmešanos, kā arī veicina dažu kriptogāmisko slimību izplatīšanos.” ir grozīti un papildināti, lai sīkāk izskaidrotu ģeogrāfiskā apgabala īpatnības. Daļa teksta šādā redakcijā ir iekļauta “cēloniskās saiknes” aprakstā, bet tā daļa, kas attiecas uz klimata, augsnes un šķirņu sortimenta aprakstu, ir svītrota un aizstāta ar šādiem elementiem (papildinājumiem vienotajā dokumentā un specifikācijā): “Ģeogrāfiskajam apgabalam ir šādas klimatiskās īpatnības: — Vidusjūras tipa klimats, — siltumīpašību un nokrišņu daudzuma krass sezonāls mainīgums, — nokrišņus bieži vien pavada īslaicīgs, bet stiprs negaiss, galvenokārt rudenī un pavasarī. Nokrišņi, kuru daudzums gadā ir aptuveni 700 mm, parasti izkrīt 50 dienās, — sausajam gadalaikam raksturīgas sausas un karstas, pat ļoti karstas, vasaras, bieži trūkst ūdens, it īpaši jūlijā, — ziemas ir mērenas; gada visaukstākais mēnesis ir janvāris, — vidējā temperatūra ir 13,6 °C, bet Alpiju ziemeļu nogāzē tā var būt par 1 °C līdz 2 °C zemāka, un pastāv iespēja, ka iestājas pavasara salnas, — vairāk nekā 100 dienas gadā pūš stipri vēji, galvenokārt ziemelis (mistrāls) vai rietenis (tramontāns), — liels, gandrīz ārkārtēji liels, saules spīdēšanas ilgums, kas gadā var pārsniegt 2 800 stundu. Ģeogrāfiskā apgabala augsnes ir raksturīgi oļainas (40–80 % oļainums), kaļķainas ar mālsmilts vai mālsmilts un māla cilmiezi Alpiju masīvā un tā norobežojuma joslās, ko veido koluviālie nogulumi. Senā Kro apvidus ziemeļmalā, ko vēl joprojām sauc par “Crau d’Eyguières”, pārsvarā sastopamas ar dzelzs oksīdiem bagātas mālainas sarkanzemju augsnes, kas ir ļoti oļainas (30–60 cm lieli silicītu oļi augsnes virskārtā) un bagātinājušās ar kaļķakmens kolūvijiem, kuri veidojušies, erodējoties reljefa pacēlumiem Alpiju dienvidos. Alpiju masīva olīvbirzis ir sastādītas galvenokārt akmeņainās kaļķakmens augsnēs, kas veidojušās kalnu pakājēs, kur reiz pletušies ledāji, uz nogāžu periglaciālas izcelsmes stūrainajām nobirām, kas sagūlušās slīpās slāņkārtās, uz samērā biezajiem koluviālajiem nogulumiem, kas sakrājušies gravās [antiklināles ielejās]. Augsnes sīkgraudainās frakcijas granulometrisko sastāvu parasti veido mālsmilts, retāk – mālsmilts un māls. Kopējais kaļķakmens īpatsvars (vidēji 20–30 %) var sasniegt 40 %, bet aktīvā kaļķakmens īpatsvars reti kad pārsniedz 8 %. Augsnes pH ir robežās no 8 līdz 8,5.” Turklāt – vienīgi specifikācijā – attiecībā uz ģeogrāfiskajam apgabalam raksturīgo klimatu, ģeoloģiskajiem faktoriem un veģetāciju tiek iekļauta šāda aprakstoša papildinformācija: “Kalnu masīva rietumdaļa ir pakļauta Ronas ielejas ietekmei, nokrišņu tur ir vairāk un ziemā un pavasarī temperatūras ir maigākas un ar mazāku iespēju izraisīt salnas. Dienvidpuses kalnu pakājē, kas pasargāta no aukstā vēja mistrāla, var iegūt agrīnākas ražas, turklāt tajā piekļūst arī vairāk tiešo saules staru. Ziemeļu nogāze saņem vairāk nokrišņu. Ieplakās un ieleju lejasdaļās mikroklimatiskie apstākļi (mazāk saules un pasargātība no vēja) nodrošina, ka vasarā tur ir salīdzinoši vēsāk. Šādas raksturīgās īpašības nosaka floras un faunas savdabību Vidusjūras bioklimata ietvaros, jo īpaši tāpēc, ka šī flora un fauna ir pielāgojusies ilgajam ūdens nepietiekamības periodam. Ģeogrāfiskais apgabals atrodas erodētā kalnu masīvā ar gleznaina reljefa pacēlumiem, kur cilmieži veidoti galvenokārt no apakšējā krīta perioda kaļķakmens un merģeļa formācijām, bet apgabala dienviddaļā – arī no juras perioda kaļķainajiem dolomītiem. Terciāra perioda upju un ezeru ļoti neviendabīgie un kaļķainie nogulumi, konglomerāti, smilšakmens, merģeļi un smilts ir plaši sastopami veidojumi sinklinālēs, kuru asis vērstas rietumu–austrumu virzienā. Alpiju kalnos kvartāra periodā kaļķakmens klinšu sadēdēšanai, ko izraisīja to plaisās esošā ūdens sasalšana ledū un ledus izplešanās, bija svarīga nozīme, un tā ir par iemeslu oļainajiem nogulumiem vai stūrainajām nobirām, kas stiepjas zem koluviālajiem vai aluviālajiem sablīvējumiem, kuri pēc izcelsmes ir nesenāki. Alpiju kalnu masīva dienvidu nogāzes norobežo Kro senlejas mala, kam raksturīgi aluviālie nogulumi, kurus veido “Villafranchien” stratigrāfiskā stāva kaļķakmens un kvarcīta oļu klājumi, ko sanesusi Diransa (Durance), šķērsodama Vensas Senpjēras (Saint Pierre de Vence) šauraizu. Ar klimatu apvienojumā ar šīs teritorijas ģeomorfoloģiskajiem faktoriem lielā mērā var izskaidrot dažādu Vidusjūras piekrastes augu klātieni, kuru raksturīgi pārstāvji ir Alepas priede (Pinus halepensis) un akmeņozols (Quercus ilex). Apgabalā, kas ir īsts bioģeogrāfisks rajons – teritorija, kurā valda galvenokārt Vidusjūras tipa mezoklimats, sastopami aptuveni 960 sugu augi, no kuriem 50 sugu augi, pielāgojušies sausumam un kaļķainajām augsnēm, atrodas savu sugu izplatības areāla galējā robežā.”

— Šādi sākotnējie teksti: specifikācijā: “Ģeogrāfiskā vide, ko pārstāv Alpiju kalnu grēda, kurā ir īpaša augsne un savdabīgs klimats, ar senām šķirnēm, kas reģionā labi iedzīvojušās, un agrotehniskās prakses paņēmieni, kas izveidojušies lauksaimnieku pieredzes un darba rezultātā, padara Bodeprovansas ieleju par izcili piemērotu zemi olīvu ražošanai.” un kopsavilkumā: “Šī ģeogrāfiskā vide, kurā ir īpaša augsne un kurā valda Vidusjūras klimats, ar senām šķirnēm, kas reģionā labi iedzīvojušās, un agrotehniskās prakses paņēmieni, kas izveidojušies lauksaimnieku pieredzes un darba rezultātā, padara Bodeprovansas ieleju par izcili piemērotu zemi olīvu ražošanai.” ir svītroti, jo tajos iekļautā informācija sīkāk izklāstītā veidā ietilpst citās šā punkta daļās. Tie aizstāti ar šādu tekstu gan specifikācijā, gan vienotajā dokumentā: “Gadsimtiem ilgi cilvēki ir selekcionējuši vislabākās šķirnes un izraudzījušies vispiemērotākās platības. Olīvbirzis galvenokārt atrodas ziemeļu un dienvidu vērsuma nogāzēs, kalnu pakājē, lielākajās Fontvieille un Baux-de-Provence muldās [sinklinālēs], antiklinālā ielejā, kas pārsvarā stiepjas virzienā no rietumiem uz austrumiem, ietverot Maussane-les-Alpilles, Mouriès un Aureille, kā arī Crau d’Eyguières ziemeļmalā. Visvairāk izmantojamās šķirnes ir “Aglandau” (pazīstama arī kā “Berruguette”), “Grossane”, “Salonenque” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”.”

— Teksts papildināts ar šādiem elementiem, kas saistīti ar cilvēkfaktoriem: specifikācijā un vienotajā dokumentā: “Līdztekus labības kultūrām un vīnogulājiem olīvkoks vienmēr ir bijis Provansas galveno kultūraugu trijotnē. Bodeprovansas ielejā olīvkopības nozare vienmēr ir ieņēmusi dominējošu stāvokli, neraugoties uz konkurenci, ko rada imports un atteikšanās no olīvkoku audzēšanas par labu dārzkopības kultūrām – iespējai, ko sniedz apūdeņošanas kanālu izbūve. 1786. gadā abats Couture savā traktātā atzīmēja, ka viena no Bodeprovansas ielejas īpatnībām ir lielā olīvu šķirņu bagātība, un savā sniegtajā sarakstā norādīja vismaz sešas galvenās šķirnes. Runa ir par tām pašām šķirnēm, kuras mūsdienās izmanto ar cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētā produkta ražošanai.”

— Specifikācijās šāda sākotnējā redakcija, kas attiecas uz cilvēkfaktoriem un produkta īpatnību aprakstošajiem elementiem: “Joprojām tiek izmantotas Bodeprovansas ielejas olīveļļas ieguves tradicionālās metodes: eļļas spiestuvju izmantošana ļauj šim produktam saglabāt savu oriģinalitāti.”, kā arī šāds sākotnējais papildu teksts, kas bija iekļauts specifikācijā un kopsavilkumā: “Šī eļļa iegūst savas specifiku, pareizi samaisot minētā reģiona tradicionālās olīvu šķirnes, kas pilnībā harmonē ar teritorijas īpatnībām.”, tiek aizstāts ar šādu tekstu gan specifikācijā, gan vienotajā dokumentā: “Pirms mūsdienīgu un efektīvu eļļas ieguves iekārtu, piemēram, “nepārtrauktās ķēdes” iekārtu, parādīšanās, olīvas bija jāuzglabā vairākas dienas bēniņos, pirms to sasmalcināšanas ar tradicionālajām presēm. Šādi veiktā olīvu nogatavināšana, notiekot lēnai fermentācijai, atviegloja olīvu spiedes darbu, un tādējādi tika iegūta augstu vērtēta eļļa, kas nebija sīva vai rūgta, bet kam piemīt tipiskas sālītu olīvu, melno olīvu un vārītu artišoku aromāta nianses (..). Olīvu nogatavināšana vairākas dienas pirms sasmalcināšanas bija vajadzīga arī tādēļ, ka spiestuves nespēja uzreiz sasmalcināt visas šajās iekārtās piegādātās olīvas. Tomēr katras ražas novākšanas sākumā pirmās ievestās olīvas varēja ātri sasmalcināt (tajā pašā vai nākamajā dienā) un pēc tam saražot olīveļļu, kas arī bija ļoti populāra, jo bija rūgtenāka un sīvāka un tās aromāta nianses bija “zaļākas”, atgādinot svaigi pļautas zāles vai tomātu lapu aromātu… Vēlāk Bodeprovansas ielejas spiestuves aprīkoja ar modernām smalcināšanas iekārtām, taču tika saglabāti abi olīveļļas ieguves veidi (ar iepriekšēju olīvu nogatavināšanu un bez tās), lai turpinātu ražot abu šo dažādo paveidu eļļu. “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” specifika ir saistīta ar: — tās šķirņu sastāvu: to iegūst no lielākoties vietējām šķirnēm “Aglandau” (ko vietējie sauc arī par “Béruguette”), “Salonenque”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”, — tās izteikti aromātiskā smarža un garša, kas ir atkarīga no izmantoto olīvu iepriekšējas nogatavinājuma pakāpes: — vai nu svaigi pļautas zāles, ābolu, lobītu un slīpētu mandeļu, neapstrādātu artišoku, svaigu lazdu riekstu un tomātu lapu aromātu, — vai arī sālītu olīvu, melno olīvu, olīvu pastas, kakao, sēņu, vārītu artišoku, trifeļu un raudzētas maizes aromātu olīveļļai, kuru tirgo ar norādi “nogatavinātas olīvas”, — tās rūgtenumu un sīvumu, vāji vai mēreni izteiktu, atkarībā no izmantoto olīvu iepriekšējas nogatavināšanas stāvokļa.” Specifikācijā un vienotajā dokumentā starp ģeogrāfiskā apgabala īpatnībām un produkta īpatnībām pievienota “cēlonisko saikni” aprakstoša informācija šādā redakcijā: “Šajā paugurainē augsnes ir kaļķainas, ar maz izteiktu krāsainību un oļainas, ar augstu siltumietilpību, ar labu aerāciju un ļoti labu caurlaidību, kas ir olīvkopības produkcijas ieguves veicinošs faktors. Bodeprovansas ieleja, kuru aizsargā Alpiju kalnu grēda, ir maz pakļauta miglu ietekmei, kas kaitē olīvkoku ziediem un slikti iespaido to aizmešanos, kā arī veicina kriptogāmisko slimību izplatīšanos. Tādējādi Bodeprovansas ieleja ir izcili piemērota zeme olīvu ražošanai. Ģeogrāfiskā apgabala klimatiskie un augsnes apstākļi būtiski ietekmējuši arī to šķirņu atlasi, kuras lielākoties izmanto “Huile d’olive de la Vallée des Baux de Provence” iegūšanai. “Salonenque” ir šķirne, kas lieliski piemērota kaļķainām, oļainām un seklām augsnēm, kā arī vasaras sausumam un vējainiem laikapstākļiem. Augļi nogatavojas ļoti agri, un eļļas saturs tajos ir ļoti augsts; tos izmanto arī ar cilmes vietas nosaukumu “Olives vertes cassées de la Vallée des Baux de Provence” apzīmētā produkta iegūšanai. “Aglandau” jeb “Berruguette”, kas pret sausumu ir jutīgāka nekā “Salonenque”, ir izslavēta ar to, ka ir izturīga pret aukstumu un vēju; tās vēlākā nogatavināšanās ir piemērota vietējam klimatam, un no šīs šķirnes olīvām iegūtā eļļa ir kvalitatīva, bagāta ar polifenoliem. Provansā tā ir plaši izplatīta. “Grossane” šķirne ir piemērota augsnēm ar labu ūdensrežīmu, kādas ir sastopamas ģeogrāfiskajā apgabalā. Tās augļi nogatavojas strauji un tiek izmantoti, lai ražotu ar cilmes vietas nosaukumu “Olives noires de la Vallée des Baux de Provence” apzīmēto produktu, bet tradicionāli to izmanto arī olīveļļas iegūšanai. Šķirne “Verdale des Bouches du Rhône” ir tipiska šim departamentam, tā ir izslavēta ar izturību pret aukstumu un eļļas kvalitāti. Pie dažādām šķirnēm piederošu olīvu maisījumu veidošana dažādās proporcijās atkarībā no eļļas spiedēju ieradumiem, kas saistīti ar samērā būtisko praksi – olīvu nogatavināšanu pirms to sasmalcināšanas – un ar vietējās zemes specifiku, ir pamatā visām “Huile de la Vallée des Baux de Provence” īpatnībām.”

Marķējums

Reģistrētās specifikācijas un kopsavilkuma sākotnējie noteikumi:

“Ar kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētās produkcijas marķējumā jābūt:

— norādei “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”,

— norādei “Appellation d’Origine Contrôlée” (kontrolēts cilmes vietas nosaukums) vai “AOC” (KCVN).

Ja marķējumā neatkarīgi no tā, vai ir minēta adrese, norāda lauku saimniecības vai prečzīmes nosaukumu, cilmes vietas nosaukumu atkārto starp vārdiem “appellation” un “contrôlée”.

Visām šīm norādēm jābūt vienkopus un labi redzamām, kā arī uz vienas un tās pašas etiķetes.

Tās noformē ar skaidriem, salasāmiem un neizdzēšamiem burtiem, kas ir pietiekami lieli, lai labi izceltos uz fona, uz kura tie uzdrukāti, un lai tos varētu skaidri atšķirt no pārējā rakstītā vai ilustratīvā materiāla.”

specifikācijā un vienotajā dokumentā aizstāti ar šādiem noteikumiem:

“Līdztekus obligātajai informācijai, kas prasīta saskaņā ar pārtikas produktu marķēšanas un noformēšanas noteikumiem, ar cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmēto eļļu marķējumā ietilpst:

— cilmes vietas nosaukuma “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmējums,

— norāde “nogatavinātas olīvas”, ja tās tādas ir, – pēc cilmes vietas nosaukuma un ar rakstzīmēm, kuru lielums ir vismaz vienāds ar pusi no nosaukuma apzīmējuma atveidei izmantoto rakstzīmju lieluma;

— norāde “appellation d’origine protégée” (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) vai “AOP” (ACVN).

Visai šai informācijai jābūt labi redzamai vienkopus un uz vienas etiķetes.

Lai šī norādītā informācija pietiekami skaidri izceltos starp citām rakstveida norādēm un attēliem, to atveido ar labi saskatāmām, salasāmām, neizdzēšamām un pietiekami lielām rakstzīmēm, kuras ir labi redzamas uz drukāšanai izmantotā fona.”

Ir nodrošināta ar šo nosaukumu apzīmētā produkta marķējuma specifisko norāžu atbilstība Regulas (ES) Nr. 1151/2012 noteikumiem, svītrojot atsauci uz “AOC” (KCVN) vai “appellation d’origine contrôlée” (kontrolēts cilmes vietas nosaukums) un aizstājot to ar ES norādēm “appellation d’origine protégée” (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) vai “AOP” (ACVN). Turklāt, lai labāk informētu patērētājus, teksts papildināts ar noteikumu par obligātu papildu norādes “nogatavinātas olīvas” pievienošanu attiecībā uz eļļām, kas iegūtas, izmantojot šo metodi.

Valsts prasības

Ņemot vērā izmaiņas valsts normatīvajos aktos, ir grozīts punkts “Valsts prasības”. Svītrota atsauce uz 1997. gada 27. augusta dekrētu, ar ko Francijas teritorijā atzīst šo kontrolēto cilmes vietas nosaukumu, un pievienota tabula ar galvenajiem kontrolējamajiem parametriem un to atsauces vērtībām, kā arī novērtēšanas metodi.

Cits

Punktos “Atbildīgais departaments dalībvalstī”, “Pieteikuma iesniedzēja grupa” un “Atsauces attiecībā uz kontroles struktūrām”: ir atjaunināti attiecīgo oficiālo kontroles struktūru un grupas nosaukums un kontaktinformācija. Attiecībā uz grupas sastāvu un juridisko statusu būtisku grozījumu nav. Grupā joprojām ietilpst olīvu ražotāji, olīvu sālītāji un eļļas spiedēji.

Punkts Sākotnējā kontaktinformācija un sākotnējie teksti (specifikācija un vienotais dokuments) Atjauninātā kontaktinformācija un atjauninātie teksti (specifikācija) Atbildīgais departaments dalībvalstī Nosaukums: Institut National des Appellations d'Origine – 138, Champs Elysées – 75008 Paris – FRANCIJA Tālr. +33 153898000 Fakss +33 142255797 Valsts izcelsmes un kvalitātes institūts (INAO) 12, rue Henri Rol-Tanguy – TSA 30003 93555 Montreuil-sous-Bois Cedex Tālr. +33 01173303800 Fakss +33 01173300804 E-pasts: info@inao.gouv.fr Pieteikuma iesniedzēja grupa Nosaukums: Syndicat Interprofessionnel de l’Olivier de la Vallée des Baux Adrese: Mairie de Maussane les Alpilles – 13520 Maussane les Alpilles — un vienotajā dokumentā: Sastāvs: ražotājs/pārstrādātājs (x) cits ( ) — un specifikācijā: Šajā arodapvienībā, kas izveidota 1994. gadā, ietilpst visas attiecīgās civilpersonas un juridiskās personas, kas nodarbojas ar olīvkopības produktu ražošanu Bodeprovansas ielejā. Tā apvieno olīvu ražotājus, olīvu sālītājus un eļļas spiedējus. Syndicat AOP Huile d’olive et Olives de la Vallée des Baux-de-Provence (SIOVB) Vallon de la Fontaine 13520 Les Baux-de-Provence Tālr. +33 0490543842 Fakss +33 0484253288 E-pasts: contact@siovb.com Sastāvs: ražotāji un pārstrādātāji. Juridiskais statuss: arodapvienība, ko reglamentē Darba kodekss. Kontroles struktūras — INAO 138, Champs Elysées 75008 Paris — DGCCRF 59, Bd V.Auriol Teledoc 251 75703 Paris Cedex 13 Valsts izcelsmes un kvalitātes institūts (INAO) Adrese: Arborial – 12, rue Henri Rol-Tanguy TSA 30003 – 93555 Montreuil-sous-Bois Cedex Tālr. +33 0173303800 Fakss +33 0173300804 E-pasts: info@inao.gouv.fr Konkurences, patēriņa un krāpšanas apkarošanas ģenerāldirekcija (DGCCRF) Adrese: 59, boulevard Vincent Auriol – 75703 Paris Cedex 13 Tālr. +33 0144871717 Fakss +33 0144973037 DGCCRF ir par ekonomiku atbildīgās ministrijas direkcija. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 37. panta noteikumiem pārbaudi par atbilstību specifikācijai pirms produkta laišanas tirgū nodrošina produktu sertifikācijas struktūra, kuras nosaukums un kontaktinformācija ir pieejami INAO tīmekļa vietnē un Eiropas Komisijas datubāzē.

VIENOTS DOKUMENTS

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”

ES Nr.: PDO-FR-0050-AM01 – 16.8.2017.

ACVN ( X ) AĢIN ( )

1. Nosaukums vai nosaukumi

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Francija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.5. grupa. Eļļas un tauki (sviests, margarīns, eļļa u. c.)

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” ir eļļa, kurai raksturīgas vismaz divas šādas aromāta nianses: svaigi grieztas zāles, ābolu, lobītu un slīpētu mandeļu, neapstrādātu artišoku, svaigu lazdu riekstu vai tomātu lapu aromāts. Tos papildina mērens rūgtenums un pikantums (šajā specifikācijā saukts par “sīvumu”). Rūgtenums ir mazāks vai vienāds ar 3 un sīvums ir robežās no 1 līdz 3 saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu. Oleīnskābes saturs nepārsniedz 0,8 gramus 100 gramos produkta.

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence”, kam pievienota norāde “nogatavinātas olīvas”, ir krēmveidīga eļļa, kurai raksturīgi vismaz divas šādas aromāta nianses: sālītu olīvu, melno olīvu, olīvu pastas, kakao, sēņu, vārītu artišoku, trifeļu vai raudzētas maizes aromāts. Nav pieļaujamas vārītu bumbieru, pelējuma vai metālus atgādinošas aromāta nianses. Garša ir maiga, rūgtenums ir mazāks vai vienāds ar 1 un dedzinoša garša ir mazāka vai vienāda ar 2 saskaņā ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) organoleptisko skalu. Oleīnskābes saturs nepārsniedz 1,5 gramus 100 gramos produkta.

Abiem eļļas veidiem pirmajā tirdzniecības posmā peroksīda skaitlis nepārsniedz 16 miliekvivalentus peroksīda skābekļa uz 1 kg olīveļļas.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” iegūst no olīvām vai eļļām, kas iegūtas no vismaz divām šādām šķirnēm: “Salonenque”, “Aglandau”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”, kas kopā veido no 80 līdz 100 % šķirņu, kuras audzē zemesgabalos, kur ražo ar šo cilmes vietas nosaukumu apzīmēto produktu. Šo sastāvu var papildināt “Picholine” šķirne un citas dažādas vietējās šķirnes.

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visas darbības, sākot no olīvu ražošanas un beidzot ar olīveļļas iegūšanu, veicamas noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

—

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Līdztekus obligātajai informācijai, kas prasīta saskaņā ar pārtikas produktu marķēšanas un noformēšanas noteikumiem, ar cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmēto eļļu marķējumā ietilpst:

— cilmes vietas nosaukuma “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmējums,

— norāde “nogatavinātas olīvas”, ja tās tādas ir, – pēc cilmes vietas nosaukuma un ar rakstzīmēm, kuru lielums ir vismaz vienāds ar pusi no nosaukuma apzīmējuma atveidei izmantoto rakstzīmju lieluma,

— norāde “appellation d'origine contrôlée” (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) vai “AOP” (ACVN).

Visai šai informācijai jābūt labi redzamai vienkopus un uz vienas etiķetes.

Lai šīs norādes pietiekami skaidri izceltos starp citām rakstveida norādēm un attēliem, tās veido ar labi saskatāmām, salasāmām, neizdzēšamām un pietiekami lielām rakstzīmēm, kuras ir labi redzamas uz drukāšanai izmantotā fona.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Ģeogrāfiskais apgabals atrodas šādu Bouches-du-Rhône departamenta pašvaldību teritorijā:

šādu pašvaldību teritorija pilnībā – Les Baux-de-Provence, Maussane-les-Alpilles un Paradou;

šādu pašvaldību teritorija daļēji – Arles, Aureille, Eygalières, Eyguières, Fontvieille, Lamanon, Mas-Blanc-des-Alpilles, Mouriès, Orgon, Saint-Etienne-du-Grès, Saint-Martin-de-Crau, Saint-Rémy-de-Provence, Sénas un Tarascon.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Ģeogrāfiskais apgabals pieder pie Alpiju (Alpilles) kalnu masīva, ko norobežo koluviālie nogulumi un Kro (Crau) līdzenuma ziemeļmala. Alpiju kalnu grēda (augstums virs jūras līmeņa nepārsniedz 400 m) stiepjas no rietumiem uz austrumiem aptuveni 30 kilometru garumā un savieno vistipiskākos Provansas kaļķakmens pakalnus, kas atrodas starp Ronu (Rhône), Diransu (Durance) un Kro (Crau). Šis masīvs veido vistālāk rietumos esošo Provansas antiklinālo kroku posmu. Tas ir erodēts kalnu masīvs ar gleznaina ķīļveida reljefa pacēlumiem, kas dienviddaļā veidots galvenokārt no krīta un juras perioda kaļķakmens.

Ģeogrāfiskajam apgabalam ir šādas klimatiskās īpatnības:

— Vidusjūras tipa klimats,

— siltumīpašību un nokrišņu daudzuma krass sezonāls mainīgums,

— nokrišņus bieži vien pavada īslaicīgs, bet stiprs negaiss, galvenokārt rudenī un pavasarī. Nokrišņi, kuru daudzums gadā ir aptuveni 700 mm, parasti izkrīt 50 dienās,

— sausajam gadalaikam raksturīgas sausas un karstas, pat ļoti karstas, vasaras, bieži trūkst ūdens, it īpaši jūlijā,

— ziemas ir mērenas; gada visaukstākais mēnesis ir janvāris,

— vidējā temperatūra ir 13,6 °C, bet Alpiju ziemeļu nogāzē tā var būt par 1 °C līdz 2 °C zemāka, un pastāv iespēja, ka iestājas pavasara salnas,

— vairāk nekā 100 dienu gadā pūš stipri vēji, galvenokārt ziemelis (mistrāls) vai rietenis (tramontāns),

— liels, gandrīz ārkārtēji liels, saules spīdēšanas ilgums, kas gadā var pārsniegt 2 800 stundu.

Ģeogrāfiskais apgabals atrodas erodētā kalnu masīvā ar gleznaina reljefa pacēlumiem, kur cilmieži veidoti galvenokārt no apakšējā krīta perioda kaļķakmens un merģeļa formācijām, bet apgabala dienviddaļā – arī no juras perioda kaļķainajiem dolomītiem.

Ģeogrāfiskā apgabala augsnes ir raksturīgi oļainas (40–80 % oļainums), kaļķainas ar mālsmilts vai mālsmilts un māla cilmiezi Alpiju masīvā un tā norobežojuma joslās, ko veido koluviālie nogulumi. Senā Kro apvidus ziemeļmalā, ko vēl joprojām sauc par “Crau d’Eyguières”, pārsvarā sastopamas ar dzelzs oksīdiem bagātas mālainas sarkanzemju augsnes, kas ir ļoti oļainas (30–60 cm lieli silicītu oļi augsnes virskārtā) un bagātinājušās ar kaļķakmens kolūvijiem, kuri veidojušies, erodējoties reljefa pacēlumiem Alpiju dienvidos.

Alpiju masīva olīvbirzis ir sastādītas galvenokārt akmeņainās kaļķakmens augsnēs, kas veidojušās kalnu pakājēs, kur reiz pletušies ledāji, uz nogāžu periglaciālas izcelsmes stūrainajām nobirām, kas sagūlušās slīpās slāņkārtās, uz samērā biezajiem koluviālajiem nogulumiem, kas sakrājušies gravās [antiklināles ielejās]. Augsnes sīkgraudainās frakcijas granulometrisko sastāvu parasti veido mālsmilts, retāk – mālsmilts un māls. Kopējais kaļķakmens īpatsvars (vidēji 20–30 %) var sasniegt 40 %, bet aktīvā kaļķakmens īpatsvars reti kad pārsniedz 8 %. Augsnes pH ir robežās no 8 līdz 8,5.

Līdztekus labības kultūrām un vīnogulājiem olīvkoks vienmēr ir bijis Provansas galveno kultūraugu trijotnē. Bodeprovansas ielejā olīvkopības nozare vienmēr ir ieņēmusi dominējošu stāvokli, neraugoties uz konkurenci, ko rada imports un atteikšanās no olīvkoku audzēšanas par labu dārzkopības kultūrām – iespējai, ko sniedz apūdeņošanas kanālu izbūve. 1786. gadā abats Couture savā traktātā atzīmēja, ka viena no Bodeprovansas ielejas īpatnībām ir lielā olīvu šķirņu bagātība, un savā sniegtajā sarakstā norādīja vismaz sešas galvenās šķirnes. Runa ir par tām pašām šķirnēm, kuras mūsdienās izmanto ar cilmes vietas nosaukumu “Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētā produkta ražošanai.

Gadsimtiem ilgi cilvēki ir selekcionējuši vislabākās šķirnes un izraudzījušies vispiemērotākās platības. Olīvbirzis galvenokārt atrodas ziemeļu un dienvidu vērsuma nogāzēs, kalnu pakājē, lielākajās Fontvieille un Baux-de-Provence muldās [sinklinālēs], gravā [antiklināles ielejā], kas pārsvarā stiepjas virzienā no rietumiem uz austrumiem, ietverot Maussane-les-Alpilles, Mouriès un Aureille, kā arī Crau d’Eyguières ziemeļmalā. Lielākoties šīs šķirnes ir “Aglandau” (vietējiem pazīstama arī kā “Berruguette”), “Grossane”, “Salonenque” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”.

Pirms mūsdienīgu un efektīvu eļļas ieguves iekārtu, piemēram, “nepārtrauktās ķēdes” iekārtu, parādīšanās, olīvas bija jāuzglabā vairākas dienas bēniņos, pirms to sasmalcināšanas ar tradicionālajām presēm. Šādi veiktā olīvu nogatavināšana, notiekot lēnai fermentācijai, atviegloja olīvu spiedes darbu, un tādējādi tika iegūta augstu vērtēta eļļa, kas nebija sīva vai rūgta, bet kam piemīt tipiskas sālītu olīvu, melno olīvu un vārītu artišoku aromāta nianses (..). Olīvu uzglabāšana vairākas dienas pirms sasmalcināšanas bija vajadzīga arī tādēļ, ka spiestuves nespēja uzreiz sasmalcināt visas šajās iekārtās piegādātās olīvas. Tomēr katras ražas novākšanas sākumā pirmās ievestās olīvas varēja ātri sasmalcināt (tajā pašā vai nākamajā dienā) un pēc tam saražot olīveļļu, ko varētu raksturot kā “pirmeļļu” un kas arī bija ļoti populāra, jo bija rūgtenāka un sīvāka un tās aromāta nianses bija “zaļākas”, atgādinot svaigi pļautas zāles vai tomātu lapu aromātu… Vēlāk Bodeprovansas ielejas spiestuves aprīkoja ar modernām smalcināšanas iekārtām, taču tika saglabāti abi olīveļļas ieguves veidi (ar iepriekšēju olīvu nogatavināšanu un bez tās), lai turpinātu ražot abu šo dažādo paveidu eļļu.

“Huile d’olive de la Vallée des Baux-de-Provence” specifika ir saistīta ar:

— tās šķirņu sastāvu: to iegūst no lielākoties vietējām šķirnēm “Aglandau” (ko vietējie sauc arī par “Béruguette”), “Salonenque”, “Grossane” un “Verdale des Bouches-du-Rhône”,

— tās izteikti aromātiskā smarža un garša, kas ir atkarīga no izmantoto olīvu iepriekšējas nogatavinājuma pakāpes: — vai nu svaigi pļautas zāles, ābolu, lobītu un slīpētu mandeļu, neapstrādātu artišoku, svaigu lazdu riekstu un tomātu lapu aromātu, — vai arī sālītu olīvu, melno olīvu, olīvu pastas, kakao, sēņu, vārītu artišoku, trifeļu un raudzētas maizes aromātu olīveļļai, kuru tirgo ar norādi “nogatavinātas olīvas”,

— tās rūgtenumu un sīvumu, vāji vai mēreni izteiktu, atkarībā no izmantoto olīvu iepriekšējas nogatavinājuma pakāpes.

Šajā paugurainē augsnes ir kaļķainas, ar maz izteiktu krāsainību un oļainas, ar augstu siltumietilpību, ar labu aerāciju un ļoti labu caurlaidību, kas ir olīvkopības produkcijas ieguves veicinošs faktors. Bodeprovansas ieleja, kuru aizsargā Alpiju kalnu grēda, ir maz pakļauta miglu ietekmei, kas kaitē olīvkoku ziediem un slikti iespaido to aizmešanos, kā arī veicina kriptogāmisko slimību izplatīšanos. Tādējādi Bodeprovansas ieleja ir izcili piemērota zeme olīvu ražošanai.

Ģeogrāfiskā apgabala klimatiskie un augsnes apstākļi būtiski ietekmējuši arī to šķirņu atlasi, kuras lielākoties izmanto “Huile d’olive de la Vallée des Baux de Provence” iegūšanai. “Salonenque” ir šķirne, kas lieliski piemērota kaļķainām, oļainām un seklām augsnēm, kā arī vasaras sausumam un vējainiem laikapstākļiem. Augļi nogatavojas ļoti agri, un eļļas saturs tajos ir ļoti augsts; tos izmanto arī ar cilmes vietas nosaukumu “Olives vertes cassées de la Vallée des Baux-de-Provence” apzīmētā produkta iegūšanai. “Aglandau” jeb “Berruguette”, kas pret sausumu ir jutīgāka nekā “Salonenque”, ir izslavēta ar to, ka ir izturīga pret aukstumu un vēju; tās vēlākā nogatavināšanās ir piemērota vietējam klimatam, un no šīs šķirnes olīvām iegūtā eļļa ir kvalitatīva, bagāta ar polifenoliem. Provansā tā ir plaši izplatīta. “Grossane” šķirne ir piemērota augsnēm ar labu ūdensrežīmu, kādas ir sastopamas ģeogrāfiskajā apgabalā. Tās augļi nogatavojas strauji un tiek izmantoti, lai ražotu ar cilmes vietas nosaukumu “Olives noires de la Vallée des Baux de Provence” apzīmēto produktu, bet tradicionāli to izmanto arī olīveļļas iegūšanai. Šķirne “Verdale des Bouches du Rhône” ir tipiska šim departamentam, tā ir izslavēta ar izturību pret aukstumu un eļļas kvalitāti. Pie dažādām šķirnēm piederošu olīvu maisījumu veidošana dažādās proporcijās atkarībā no eļļas spiedēju ieradumiem, kas saistīti ar samērā būtisko praksi – olīvu nogatavināšanu pirms to sasmalcināšanas – un ar vietējās zemes specifiku, ir pamatā visām “Huile de la Vallée des Baux-de-Provence” īpatnībām.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-b5a8bded-9a2c-4d84-8796-89e85a59f025