I PIELIKUMS

STATISTIKAS JĒDZIENU DEFINĪCIJAS

Patēriņš individuālā patēriņa veidu klasifikācijas (COICOP) dalījumā

Patēriņš individuālā patēriņa veidu klasifikācijas (COICOP) dalījumā pamatojas uz mājsaimniecību galapatēriņa izdevumu jēdzienu Eiropas Kontu sistēmā (EKS 2010) (1), ciktāl tas attiecas uz patēriņa jomu. Tas attiecas uz izdevumiem, kuri privātām mājsaimniecībām radušies saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kas vajadzīgi, lai apmierinātu savas vajadzības vai vēlmes.

Mājsaimniecību galapatēriņa izdevumos ietilpst šādi piemēri:

a) īpašnieku apdzīvotu mājokļu pakalpojumi (nosacītā īres maksa);

b) pašu patēriņš;

c) izdevumi par posteņiem, ko neuzskata par starppatēriņu, piemēram: 1) materiāli nelieliem mājokļu remontdarbiem un iekšējai apdarei, ko veic nomnieki, kā arī īpašnieki; 2) materiāli ilglietojuma patēriņa preču, tostarp transportlīdzekļu, remontam un apkopei;

d) izdevumi par posteņiem, ko neuzskata par kapitāla veidošanu, īpaši ilglietojuma patēriņa preces, kas turpina pildīt savas funkcijas vairākos uzskaites periodos; tajos ietilpst dažu ilglietojuma preču īpašumtiesību pāreja no uzņēmuma mājsaimniecībai;

e) tieši apmaksāti finanšu pakalpojumi, ko mājsaimniecības izlieto galapatēriņam (t. i., neietverot NMFSP);

f) apdrošināšanas pakalpojumi faktiskās pakalpojuma maksas apjomā;

g) pensiju fondēšanas pakalpojumi faktiskās pakalpojumu maksas apjomā;

h) mājsaimniecību maksājumi par licencēm, atļaujām u. tml., ko uzskata par pakalpojumu pirkumiem;

i) izlaides pirkumi par ekonomiski nenozīmīgām cenām, piemēram, ieejas maksa muzejā.

Mājsaimniecību galapatēriņa izdevumos neietver:

a) sociālos pārvedumus natūrā, piemēram, izdevumus, kas sākotnēji rodas mājsaimniecībām, bet ko pēc tam atmaksā no sociālās nodrošināšanas, piemēram, daži ārstēšanās izdevumi;

b) izdevumus par posteņiem, ko uzskata par starppatēriņu vai bruto kapitāla veidošanu, piemēram: 1) tādu mājsaimniecību izdevumi, kuru īpašumā ir neinkorporēti uzņēmumi, ja šādi izdevumi rodas uzņēmējdarbības nolūkā, piemēram, par ilglietojuma precēm, tādām kā transportlīdzekļi, mēbeles vai elektroiekārtas (bruto pamatkapitāla veidošana), kā arī īslaicīga lietojuma precēm, piemēram, degvielu (uzskata par starppatēriņu); 2) izdevumi, kas īpašnieka apdzīvotā mājoklī rodas par tā apdari, apkopi un remontu, ko parasti neveic nomnieki (uzskata par starppatēriņu mājokļu pakalpojumu ražošanā); 3) mājokļu iegāde (uzskata par bruto pamatkapitāla veidošanu); 4) izdevumi par vērtslietām (uzskata par bruto pamatkapitāla veidošanu);

c) posteņus, ko uzskata par neražoto aktīvu iegādi, konkrēti zemes pirkšana;

d) visus tos mājsaimniecību maksājumus, kuri jāuzskata par nodokļiem;

e) brīvprātīgus pārvedumus naudā vai natūrā, ko mājsaimniecības nodod labdarības un atbalsta un palīdzības organizācijām.

Mājsaimniecību galapatēriņa izdevumus ieraksta pircēju cenās. Tā ir cena, ko pircējs faktiski maksā par produktu pirkuma laikā.

Pircēja cena ietver:

a) produktu nodokļus mīnus subsīdijas (bet izslēdzot atskaitāmos produktu nodokļus, piemēram, produktiem uzlikto PVN);

b) transporta maksas, ko pircējs sedz atsevišķi, lai saņemtu piegādes noteiktajā vietā un laikā;

c) atskaitījumus par atlaidēm no standarta cenām vai maksas par pirkumiem vairumā vai nesezonā.

Pircēja cena neietver:

a) saskaņā ar kredīta noteikumiem pieskaitītos procentus vai pakalpojumu maksu;

b) papildu maksas, kas radušās tāpēc, ka nav samaksāts pirkšanas brīdī noteiktajā laikā.

Nosacītā īres maksa

Mājokļa iegādi kā tādu uzskata par kapitāla veidošanu (ieguldījumu), nevis par patēriņa izdevumiem, un tāpēc to neietver mājsaimniecību galapatēriņa izdevumos. Tomēr īpašumtiesības uz mājokli rada pakalpojumu, mītni, ko mājsaimniecības izmanto laika gaitā, un līdz ar to mītnes novērtēto cenu, imputējot īres maksu, iekļauj mājsaimniecības galapatēriņa izdevumos. Tā ir daļa no mājsaimniecības galapatēriņa izdevumu nemonetārās daļas, jo neietver nevienu monetāru darījumu.

Nosacītā īres maksa vienlaikus ir nemonetārs ienākumu avots, un līdz ar to to ieraksta arī ienākumu daļā.

Nosacīto īres maksu novērtē visām mājsaimniecībām, kas neziņo par pilnīgu īres maksāšanu, jo tās ir īpašnieki, kas apdzīvo pašiem piederošu mājokli, vai tās dzīvo mājoklī, kura īres maksa ir zemāka par tirgus cenu, vai tām mājoklis ir nodrošināts bez īres maksas.

Nosacīto īres maksu novērtē tikai tiem mājokļiem (un visām saistītajām ēkām, piemēram, garāžai), ko mājsaimniecības izmanto kā galveno dzīvesvietu.

Nosacītās īres maksas vērtība ir īres maksas novērtētā vērtība, kas būtu jāmaksā par līdzīgu mājokli, ņemot vērā tādus faktorus kā atrašanās vieta, ērtības apkārtnē u. tml., kā arī paša mājokļa lielums un kvalitāte. Šo vērtību samazina, ņemot vērā faktiski samaksāto īres maksu (gadījumā, ja mājokli īrē par cenu, kas ir zemāka par tirgus cenu) un parastos uzturēšanas izdevumus (gāze, elektroenerģija, ūdens u. tml.), kā arī tādu nelielu remontdarbu vai renovācijas izdevumus, kurus mājsaimniecības, kas apdzīvo pašām piederošu mājokli, veic īpašumā un ko parasti veiktu izīrētāji.

Attiecībā uz garāžām, kas atrodas atsevišķi no mājokļiem un ko īpašnieks izmanto galapatēriņa nolūkos saistībā ar mājokļa izmantošanu, veic līdzīgu imputāciju.

Lai novērtētu īpašnieka apdzīvotu mājokļu pakalpojumu vērtību, vēlams izmantot stratifikācijas metodi, kuras pamatā ir faktiskās īres maksas (ar tiešu ekstrapolāciju vai ar ekonometrisko regresiju).

— Mājokļu fondu vēlams stratificēt pēc mājokļu atrašanās vietas, lieluma, veida un citām pazīmēm, kas ietekmē īres maksu. Informāciju par faktiskajām īres maksām privātīpašumā esošajos izīrētajos mājokļos izmanto, lai iegūtu mājokļu fonda īres vērtības novērtējumu. Informāciju par faktisko vidējo īres maksu stratā piemēro visiem mājokļiem šajā atsevišķajā stratā.

— Īpašnieku apdzīvotiem mājokļiem piemērojamā īres maksa stratifikācijas metodē tiek definēta kā privātā tirgus īres maksa, kas maksājama par tiesībām izmantot nemēbelētu mājokli. Nosacīto īres maksu noteikšanai izmanto no visiem privātā tirgus līgumiem izrietošās īres maksas par nemēbelētiem mājokļiem. Ietver privātās tirgus īres maksas, kas ir zemas valdības noteikumu dēļ.

— Ja iepriekš definēto novēroto īres maksu izlase nav pietiekami liela, var imputēt novērotās īres maksas par mēbelētiem mājokļiem, ar nosacījumu, ka tās tiek koriģētas, lai tiktu ņemts vērā tas, ka mājokļi ir mēbelēti. Izņēmuma kārtā var izmantot arī palielinātas īres maksas par publiskā sektora mājokļiem. Zemās īres maksas par mājokļiem, kas izīrēti radiniekiem vai darba ņēmējiem, neizmanto.

Ja īres tirgus nav pietiekami liels un mājokļi pārsvarā ir īpašnieku apdzīvoti mājokļi, īpašnieku apdzīvotiem mājokļiem piemēro pašnovērtējuma metodi. Nosacītās īres maksas vērtība saskaņā ar šo metodi attiecas uz pašnovērtētu vērtību, ko izmanto kā tiešu novērtējumu mājokļa tirgus cenas vērtībai.

Pašu patēriņš

Pašu patēriņš attiecas uz precēm un pakalpojumiem, ko ražo kā mājsaimniecību īpašumā esošu neinkorporētu uzņēmumu izlaidi un ko tās pašas mājsaimniecības locekļi patur patēriņam. Pašu galapatēriņam paturēto produktu piemēri ir šādi:

a) lauksaimniecības produkti, ko patur lauksaimnieki;

b) īpašnieku apdzīvoto mājokļu (mājvietu) pašpakalpojumi;

c) mājsaimniecības pakalpojumi, ko veic, nodarbinot algotu personālu.

Tajā pašā mājsaimniecībā veiktus un patērētus mājas un personīgos pakalpojumus neuzskata par ražošanu EKS, un rezultātā tie nav daļa no pašu patēriņa. Piemēri mājsaimniecību pašu ražotiem mājas pakalpojumiem, ko neietver, ir šādi:

a) mājokļa tīrīšana, dekorēšana un uzturēšana – tiktāl, cik šīs darbības attiecas arī uz īrniekiem;

b) mājsaimniecības ilglietojuma preču tīrīšana, apkope un remontēšana;

c) ēdiena gatavošana un pasniegšana;

d) bērnu aprūpe, apmācība un audzināšana;

e) slimu, nespējīgu vai vecu cilvēku aprūpe; un

f) mājsaimniecības locekļu vai viņiem piederošu preču transportēšana.

Tomēr mājas un personīgos pakalpojumus, kas iegūti, nodarbinot algotu mājas personālu, uzskata par ražošanu, un tie veido daļu no galapatēriņa izdevumiem.

Pašu patēriņu ieraksta tad, kad paturētā izlaide tiek izmantota mājsaimniecībā pašu galapatēriņam, un to vērtē pēc līdzīgu tirgū pārdotu produktu (preču vai pakalpojumu) pircēja cenas. Mājas un personīgos pakalpojumus, kas iegūti, nodarbinot algotu mājas personālu, vērtē pēc izmaksātā darba ņēmēju atalgojuma; tajā iekļauj atalgojumu natūrā, piemēram, pārtiku vai izmitināšanu.

Pārrobežu patēriņa izdevumi

Mājsaimniecību galapatēriņa izdevumos ietilpst privāto rezidentmājsaimniecību patēriņa izdevumi neatkarīgi no tā, vai izdevumi radušies valstī vai ārvalstīs. Pārrobežu patēriņa izdevumi attiecas uz to mājsaimniecības patēriņa izdevumu daļu, kas radušies ārvalstīs. Tie aptver visus preču un pakalpojumu tiešos pirkumus, ko veic rezidenti, ceļojot uz ārvalstīm darījumu vai personīgos nolūkos. Izšķir divas kategorijas, kurām nepieciešama atšķirīga pieeja:

a) visi ar darījumiem saistītie darījumu ceļotāju izdevumi ir starppatēriņš, un tāpēc tos neietver mājsaimniecību galapatēriņā;

b) visi citi darījumu ceļotāju vai citu ceļotāju izdevumi ir mājsaimniecību galapatēriņa izdevumi.

Reģistrē tikai monetārā izteiksmē veiktus pārrobežu patēriņa izdevumus.

Kopējie gada neto ienākumi no visiem avotiem, ieskaitot nemonetārās sastāvdaļas

Mājsaimniecību kopējie gada neto ienākumi no visiem avotiem ietver monetāros gada neto ienākumus no visiem avotiem, ienākumus natūrā no nodarbinātības, ienākumus natūrā no darbībām, kas nav algotas darbības, un nosacīto īres maksu.

Mājsaimniecību kopējiem gada neto ienākumiem no visiem avotiem vajadzētu būt vienādiem ar visu mājsaimniecības locekļu personīgo kopējo gada neto ienākumu summu no visiem avotiem plus visas gada neto ienākumu sastāvdaļas mājsaimniecības līmenī.

Monetārie gada neto ienākumi no visiem avotiem

Monetārie gada neto ienākumi no visiem avotiem ietver šādus ienākumus:

— Darba ņēmēja naudas vai kvazinaudas ienākumi

— Peļņa vai zaudējumi naudā no pašnodarbinātības (ietverot autoratlīdzību)

— Īpašuma ienākums: a) Procenti, dividendes, peļņa no kapitālieguldījumiem neinkorporētā uzņēmumā b) Ienākumi no īpašuma vai zemes nomas c) Pensijas, kas saņemtas no individuāliem privātiem plāniem (izņemot tos, uz ko attiecas Eiropas Integrētās sociālās aizsardzības statistikas sistēma (ESSPROS)

— Saņemtie kārtējie pārvedumi: a) Sociālie pabalsti: — Ar ģimeni/bērniem saistīti pabalsti — Mājokļa pabalsti — Bezdarbnieku pabalsti — Vecuma pabalsti — Apgādnieka zaudējuma pabalsti — Slimības pabalsti — Nespējas pabalsti — Ar izglītību saistīti pabalsti — Citur neklasificēti ar sociālo atstumtību saistīti pabalsti b) Regulāri saņemtie naudas pārvedumi starp mājsaimniecībām

— Citi saņemtie ienākumi

Ienākumi natūrā no nodarbinātības

Ienākumi natūrā no nodarbinātības attiecas uz nemonetārām ienākumu sastāvdaļām, ko darba devējs darba ņēmējam var nodrošināt bez maksas vai par samazinātu cenu kā darbavietas doto labumu paketes daļu. (Ja jebkādas preces vai pakalpojumi tiek nodrošināti gan privātai, gan darba lietošanai, ir jānovērtē un kopējai vērtībai jāpiemēro privātā lietošana kā daļa no kopējās lietošanas.)

Tie ietver:

— uzņēmuma automašīnu un ar to saistītos izdevumus (piemēram, bezmaksas degvielu, automašīnas apdrošināšanu, piemērojamos nodokļus un nodevas), kas nodrošināta privātai lietošanai vai privātai un darba lietošanai,

— bezmaksas vai subsidētas maltītes, pusdienu talonus,

— ar mājokli saistīto izdevumu atlīdzinājumu vai samaksu (piemēram, gāzes, elektroenerģijas, ūdens, telefona vai mobilā tālruņa rēķini),

— izmitināšanu, ko bez maksas vai par samazinātu īres maksu darba ņēmējam nodrošina kā mājsaimniecības galveno vai sekundāro dzīvesvietu,

— citas preces un pakalpojumus, ko darba devēji bez maksas vai par samazinātu cenu nodrošina darba ņēmējiem, ja tie veido ienākumu nozīmīgu sastāvdaļu valsts līmenī vai veido mājsaimniecību konkrētu grupu ienākumu nozīmīgu sastāvdaļu.

Bez maksas nodrošināto preču un pakalpojumu vērtību aprēķina atbilstīgi to tirgus vērtībai. Par samazinātu cenu nodrošināto preču un pakalpojumu vērtību aprēķina kā starpību starp tirgus vērtību un darba ņēmēja samaksāto summu.

Tie neietver:

— jebkādu šo preču un pakalpojumu nodrošināšanas izmaksas, kas radušās darba devējam, ja šīs preces un pakalpojumi ir nepieciešami, lai darba ņēmēji varētu veikt savu darbu,

— izmitināšanas pakalpojumus darbavietā, ko nevar izmantot mājsaimniecības, pie kurām pieder darba ņēmēji,

— piemaksas darba ņēmējiem instrumentu, iekārtu vai apģērba iegādei u. tml., kas nepieciešami tikai vai galvenokārt darbam,

— speciālus ēdienus vai dzērienus, kuri nepieciešami īpašos darba apstākļos,

— jebkādas preces vai pakalpojumus, kas darba ņēmējiem nodrošināti darbavietā vai kas nepieciešami darba apstākļu dēļ (piemēram, darbam nepieciešamā medicīniskā pārbaude).

Ienākumi natūrā no darbībām, kas nav algotas darbības

Ienākumi natūrā no darbībām, kas nav algotas darbības, ietver izlaidi pašu galapatēriņam, t. i., preces un pakalpojumus, ko ražo mājsaimniecības un ko patur tās pašas mājsaimniecības locekļu patēriņam.

Ienākumi natūrā no darbībām, kas nav algotas darbības, neietver nosacīto īres maksu.

Ienākuma nodoklis un sociālās apdrošināšanas iemaksas

Ienākuma nodoklis attiecas uz ienākuma, peļņas un kapitāla pieauguma nodokļiem. Tos novērtē, par pamatu ņemot privātpersonu, mājsaimniecību vai taksācijas vienību faktiskos vai paredzamos ienākumus. Tie ietver nodokļus, kas aprēķināti par īpašuma, zemes vai nekustama īpašuma turējumiem, ja šādus turējumus izmanto par pamatu to īpašnieku ienākuma aplēsēm. Ņem vērā arī nodokļus, kuri saistīti ar pensijām, kas saņemtas no individuāliem privātiem plāniem (izņemot tos, uz ko attiecas ESSPROS).

Ienākuma nodokļi ietver:

— privātpersonas, mājsaimniecības vai taksācijas vienības ienākuma nodokļus (ienākumi no nodarbinātības, īpašuma, uzņēmējdarbības, pensijām utt.), ietverot darba devēju atskaitītos nodokļus (nodokļus, ko maksā nopelnīšanas brīdī), citus nodokļus ienākumu izcelsmes vietā un neinkorporētu uzņēmumu īpašnieku ienākuma nodokļus, kas samaksāti ienākumu pārskata periodā,

— visu nodokļu atmaksu, kas saņemta ienākumu pārskata periodā saistībā ar samaksāto ienākuma nodokli ienākumu pārskata periodā vai iepriekšējos gados. Šo vērtību ņem vērā kā samaksāto nodokļu samazinājumu,

— visus procentus, kas jāmaksā par nenokārtotajiem nodokļu parādiem, un visas soda naudas, kuras uzlikušas nodokļu iestādes.

Ienākuma nodokļi neietver:

— par medību, šaušanas un zvejas tiesībām samaksātās nodevas.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV L 174, 26.6.2013., 1. lpp.).