PIELIKUMU SARAKSTS

7.3. Ja pārbauda sērijveidā ražota transportlīdzekļa, detaļas vai atsevišķas tehniskas vienības atbilstību, ražojumu uzskata par atbilstīgu šīs direktīvas prasībām attiecībā uz stabilitāti elektromagnētiskajā starojumā, ja transportlīdzekļa, detaļas vai atsevišķas tehniskas vienības darbība attiecībā uz transportlīdzekļa tiešo vadību nekādi nepasliktinās tiktāl, ka to varētu ievērot vadītājs vai cits ceļu satiksmes dalībnieks, kad transportlīdzeklis, detaļa vai atsevišķa tehniska vienība ir tādā stāvoklī, kas definēts VIII pielikuma 4. punktā, un tiek pakļauta lauka intensitātei, kura izteikta voltos/m un kura ir līdz pat 80 % no atskaites robežām, kas noteiktas šā pielikuma 6.4.2.1. punktā.

6.4.2.2. Transportlīdzekļa tipa prototipu uzskata par atbilstīgu stabilitātes prasībām, ja to testu laikā, kas izdarīti saskaņā ar VIII pielikumu, un, pakļaujot prototipu lauka intensitātei, kura izteikta voltos/m un kura par 25 % pārsniedz atskaites līmeni, transportlīdzekļa dzenošo riteņu ātrums nemainās neatbilstoši normai, darbība nepasliktinās tā, ka tas varētu apmulsināt citus ceļu satiksmes dalībniekus, un vadītāja tiešā transportlīdzekļa vadība nepasliktinās tā, ka to varētu ievērot vadītājs vai cits ceļu satiksmes dalībnieks.

4.3.2. Transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma grozījums, papildinot to ar ESA vai to aizstājot.

3.1.4. Ražotājam un kompetentajai iestādei savstarpēji vienojoties, no šā saraksta testēšanai izvēlas transportlīdzekļa prototipu. Šis transportlīdzeklis ir transportlīdzekļa tipa prototips (sk. II pielikuma 1. papildinājumu). Transportlīdzekļa izvēle pamatojas uz elektriskajām/elektroniskajām sistēmām, ko piedāvā ražotājs. No šā saraksta testēšanai var izvēlēties vēl vienu transportlīdzekli, ja, ražotājam un kompetentajai iestādei savstarpēji vienojoties, tiek uzskatīts, ka iekļautas atšķirīgas elektriskas/elektroniskas sistēmas, kas salīdzinājumā ar pirmo transportlīdzekļa prototipu varētu ievērojami ietekmēt transportlīdzekļa elektromagnētisko savietojamību.

2.1.11.3. pamatmateriāls, no kā būvēta transportlīdzekļa virsbūve vai korpuss (ja tāds ir) (piem., dzelzs, alumīnijs vai stiklšķiedras virsbūves korpuss). Ja paneļi veidoti no atšķirīga materiāla, transportlīdzekļa tips nemainās ar noteikumu, ka virsbūves pamatmateriāls nav mainīts; taču par šādām modifikācijām ir jāpaziņo.

1.1. Šī direktīva attiecas uz to transportlīdzekļu elektromagnētisko savietojamību, uz kuriem attiecas 1. pants. To piemēro arī atsevišķām elektriskajām un elektroniskajām tehniskām vienībām, kas paredzētas izmantošanai transportlīdzekļos.

Ja sistēmām, detaļām vai atsevišķām tehniskām vienībām (ET) ir elektroniskas vadības ierīces, tad jāsniedz informācija par to darbību.

Pielaides piemēro norādītajām frekvencēm un tās ir paredzētas, lai izvairītos no traucējumiem, ko mērīšanas laikā rada transmisijas, kuras notiek nominālajās izlases frekvencēs vai to tuvumā.

5.2.2.3. Ja testu izdara objektā, kas ir slēgts augstfrekvences elektromagnētiskās ekranēšanas nolūkā, antenas uztverošie elementi nav tuvāk par 1,0 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no slēgtā objekta sienas. Starp uztverošo antenu un testējamo transportlīdzekli nedrīkst būt absorbējošs materiāls.

Lai pārliecinātos, ka nav pietiekami spēcīga ārēja trokšņa vai signāla, kas mērīšanu varētu būtiski iespaidot, pirms un pēc galvenā testa izdara mērījumus. Ja transportlīdzeklis atrodas mērīšanas vietā, kad izdara fona mērījumus, jānodrošina tas, lai jebkura emisija no transportlīdzekļa jūtami neietekmē fona mērījumus, piemēram, izvedot transportlīdzekli no testa platības, izņemot aizdedzes atslēgu vai atvienojot akumulatoru. Abos mērījumos ārējs troksnis vai signāls ir vismaz 10 dB zem traucējumu robežām, kas minētas I pielikuma (attiecīgi) 6.2.2.1. vai 6.2.2.2. punktā, izņemot apzinātas šaurjoslas fona transmisijas.

5.2.2.3. Ja testu izdara objektā, kas ir slēgts augstfrekvences elektromagnētiskās ekranēšanas nolūkā, antenas uztverošie elementi nav tuvāk par 1,0 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no slēgtā objekta sienas. Starp uztverošo antenu un testējamo transportlīdzekli nedrīkst būt absorbējošs materiāls.

Lai pārliecinātos, ka nav pietiekami spēcīga ārēja trokšņa vai signāla, kas varētu būtiski iespaidot mērījumu, pirms un pēc galvenā testa izdara fona mērījumus. Jānodrošina tas, lai jebkura emisija no transportlīdzekļa jūtami neietekmētu fona mērījumus, piemēram, izvedot transportlīdzekli no testēšanas platības, izņemot aizdedzes atslēgu vai atvienojot akumulatoru(-us). Abos mērījumos ārējs troksnis vai signāls ir vismaz 10 dB zem traucējumu robežām, kas minētas I pielikuma (attiecīgi) 6.3.2.1. vai 6.3.2.2. punktā, izņemot apzinātas šaurjoslas fona transmisijas.

5.5. Ja nolemj apstarot transportlīdzekļa aizmuguri, atskaites punktu nosaka saskaņā ar 5.4. punktu. Transportlīdzekli tad novieto ar aizmuguri pret antenu tā, it kā tas būtu horizontāli pagriezts par 180° ap savu viduspunktu, proti tā, lai attālums no antenas līdz transportlīdzekļa ārējās virsbūves tuvākajai daļai nemainītos. Tas ir redzams 3. papildinājumā.

1,0 ± 0,2 m transportlīdzekļa iekšpusē, mērot no vējstikla un motora pārsega krustošanās punkta (punkts C 1. papildinājumā), vai

1,0 ± 0,2 m transportlīdzekļa iekšpusē, mērot no vējstikla un motora pārsega krustošanās punkta (punkts C 1. papildinājumā), vai

5.4.1.1. vismaz 2 m horizontāli no antenas fāzes centra vai vismaz 1 m vertikāli no izstarojošajiem TLS elementiem,

5.2.2.2. Ja testu izdara slēgtā objektā, lauku radošās ierīces izstarojošie elementi nav tuvāk par 1,0 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no slēgtā objekta sienas. Starp raidošo antenu un testējamo transportlīdzekli nav absorbējoša materiāla.

5.2.2.1. Lai apstākļus varētu labāk tuvināt ekspluatācijas apstākļiem, lauku radošo ierīci novieto cik vien iespējams tālu no transportlīdzekļa. Šis attālums parasti ir no 1 līdz 5 m.

Pielaides piemēro norādītajām frekvencēm un tās ir paredzētas, lai izvairītos no traucējumiem, ko mērīšanas laikā rada transmisijas, kuras notiek nominālajās izlases frekvencēs vai to tuvumā.

5.2.3. Ja testu izdara objektā, kas ir slēgts augstfrekvences elektromagnētiskās ekranēšanas nolūkā, antenas uztverošie elementi nav tuvāk par 0,5 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no slēgtā objekta sienas. Starp uztverošo antenu un testējamo ESA nedrīkst būt absorbējošs materiāls.

Horizontālais attālums no fāzes centra vai, attiecīgi, antenas gala līdz iezemētās plates malai ir 1,00 ± 0,05 m. Neviena antenas daļa nav tuvāk par 0,5 m no iezemētās plates.

4.5. Ja testējamais ESA sastāv no vairākām vienībām, tad vislabāk ir, ja savstarpēji savienojošie kabeļi ir instalācija, ko paredzēts lietot transportlīdzeklī. Ja tādi nav pieejami, attālums starp elektronisko vadības bloku un AN ir 1 500 ± 75 mm.

4.4. Testējamo ESA pieslēdz elektroenerģijai 5 μH/50 Ω līnijas impedances stabilizācijas tīklā (AN), kas elektriski savienots ar iezemēto plati. Elektroapgādes spriegumu uztur nominālā sistēmas ekspluatācijas sprieguma līmenī ±10 %. Jebkuras sprieguma svārstības ir mazākas par 1,5 % no nominālā sistēmas darbības sprieguma, ko mērā AN uzraudzības punktā.

5.2.3. Ja testu izdara objektā, kas ir slēgts augstfrekvences elektromagnētiskās ekranēšanas nolūkā, antenas uztverošie elementi nav tuvāk par 0,5 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no slēgtā objekta sienas. Starp uztverošo antenu un testējamo ESA nedrīkst būt absorbējošs materiāls.

Horizontālais attālums no fāzes centra vai, attiecīgi, antenas gala līdz iezemētās plates malai ir 1,00 ± 0,05 m. Neviena antenas daļa nav tuvāk par 0,5 m no iezemētās plates.

4.5. Ja testējamais ESA sastāv no vairākām vienībām, tad vislabāk ir, ja savstarpēji savienojošie kabeļi ir instalācija, ko paredzēts izmantot transportlīdzeklī. Ja tādi nav pieejami, attālums starp elektronisko vadības bloku un AN ir 1 500 ± 75 mm. Lokanajā vadu izolācijas caurulē visiem kabeļiem jābūt savienotiem cik vien iespējams atbilstoši reālajiem izmantošanas apstākļiem un, vēlams, pieslēgtiem pie īstām slodzēm un enerģijas pārveidotājiem. Ja testējamā ESA pareizas darbības nodrošināšanai nepieciešama papildu iekārta, tās radīto emisiju daudzumu kopējo izmērīto emisiju apjomā kompensē.

4.4. Testējamo ESA pieslēdz elektroenerģijai 5μH/50 Ω līnijas impedances stabilizācijas tīklā (AN), kas elektriski savienots ar iezemēto plati. Elektroapgādes spriegumu uztur nominālā sistēmas ekspluatācijas sprieguma līmenī ±10 %. Jebkuras sprieguma svārstības ir mazākas par 1,5 % no nominālā sistēmas ekspluatācijas sprieguma, ko mērā AN uzraudzības punktā.

XI PIELIKUMS

TESTĒŠANAS METODE(-S), LAI NOTEIKTU TRANSPORTLĪDZEKĻU ELEKTRISKO/ELEKTRONISKO MEZGLU STABILITĀTI ELEKTROMAGNĒTISKAJĀ STAROJUMĀ

1. VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1.1. Šajā pielikumā aprakstīto testa metodi(-es) drīkst piemērot ESA.

1.2. Testa metodes

1.2.1. ESA var atbilst jebkuras kombinācijas ražotāja izvēlētu šādu testa metožu prasībām, ja testēšanas rezultātā ir pārbaudīts pilns frekvenču diapazons, kas noteikts 5.1. punktā.

— Stripline testēšana: sk. 1. papildinājumu,

— testēšana ar strāvas inžekciju: sk. 2. papildinājumu,

— testēšana TEM kamerā: sk. 3. papildinājumu,

— brīvā lauka tests: sk. 4. papildinājumu.

1.2.2. Sakarā ar elektromagnētisko lauku starojumu šajos testos visu testēšanu izdara ekranētā platībā (TEM kamera ir ekranēta platība).

2. REZULTĀTU IZTEIKŠANA

Šajā pielikumā aprakstītajos testos lauka spēkus izsaka voltos/m un inžekcijas strāvas stiprumu izsaka miliampēros.

3. MĒRĪŠANAS VIETA

3.1. Testa objekts var radīt nepieciešamo testa signālu frekvenču diapazonos, kas noteikti šajā pielikumā. Testa objekts atbilst (valsts) tiesiskajām prasībām attiecībā uz elektromagnētisko signālu starojumu.

3.2. Mēraparatūra atrodas ārpus kameras.

4. ESA STĀVOKLIS TESTOS

4.1. Testējamais ESA darbojas normālā darba režīmā. To novieto, kā noteikts šajā pielikumā, ja atsevišķās testa metodēs nav noteikts citādi.

4.2. Testējamo ESA pieslēdz elektroenerģijai (5 μH/50 Ω) līnijas impedances stabilizācijas tīklā (AN), kas ir elektriski iezemēts. Elektroapgādes spriegumu uztur nominālā sistēmas darbības sprieguma līmenī ±10 %. Jebkuras sprieguma svārstības ir mazākas par 1,5 % no nominālā sistēmas darbības sprieguma, ko mērā AN uzraudzības punktā.

4.3. Kalibrēšanas fāzē jebkura papildu iekārta, kas nepieciešama testējamā ESA darbības nodrošināšanai, atrodas savā vietā. Kalibrēšanas laikā neviena papildu iekārta nav tuvāk par 1 m no atskaites punkta.

4.4. Lai nodrošinātu to mērījumu reproducējamību, kas iegūti, atkārtojot testus un mērījums, testa signālu radīšanas iekārta un tās shēma atbilst tai pašai specifikācijai, kura izmantota katrā attiecīgā kalibrēšanas fāzē (7.2,. 7.3.2.3., 8.4., 9.2. un 10.2. punkts).

4.5. Ja testējamais ESA sastāv no vairākām vienībām, vislabāk ir tad, ja savstarpēji savienojošie kabeļi ir instalācija, ko paredzēts izmantot transportlīdzeklī. Ja tādi nav pieejami, attālums starp elektronisko vadības bloku un AN ir 1 500 ± 75 mm. Lokanajā vadu izolācijas caurulē visiem kabeļiem jābūt savienotiem cik vien iespējams atbilstoši reālajiem izmantošanas apstākļiem un, vēlams, pieslēgtiem pie īstām slodzēm un enerģijas pārveidotājiem.

5. FREKVENČU DIAPAZONS, AIZTURES LAIKI

5.1. Mērījumus izdara 20 līdz 1 000 MHz frekvenču diapazonā.

5.2. Lai apstiprinātu, ka ESA atbilst šā pielikuma prasībām, testus izdara līdz pat 14 izlases frekvencēs šajā diapazonā, piemēram:

27, 45, 65, 90, 120, 150, 190, 230, 280, 380, 450, 600, 750 un 900 MHz.

Ņem vērā testējamo ierīču reakcijas laiku un aiztures laiks ir pietiekams, lai normālos apstākļos testējamās ierīces varētu reaģēt. Jebkurā gadījumā tas nav mazāks par divām sekundēm.

6. ĢENERĒJAMĀ TESTA SIGNĀLA RAKSTUROJUMS

6.1. Maksimālais signāla apliecējas izvirzījums

Maksimālais testa signāla apliecējas izvirzījums ir vienāds ar tāda nemodulēta sinusoidāla viļņa maksimālo signāla apliecējas izvirzījumu, kura vidējā ģeometriskā vērtība definēta I pielikuma 6.4.2. punktā (sk. VIII pielikuma 3. papildinājumu).

6.2. Testa signāla viļņa forma

Testa signāls ir augstfrekvences sinusoidāls vilnis, kura amplitūda modulēta ar 1 kHz sinusoidālu vilni ar modulācijas pakāpi m = 0,8 ± 0,04.

6.3. Modulācijas pakāpe

Modulācijas pakāpi definē kā:

m = ((maksimālais signāla apliecējas izvirzījums – minimālais signāla apliecējas izvirzījums)/(maksimālais signāla apliecējas izvirzījums + minimālais signāla apliecējas izvirzījums))

7. STRIPLINE TESTĒŠANA

7.1. Testa metode

Izmantojot šo testa metodi, instalāciju, kas savieno ESA sastāvdaļas, pakļauj noteiktai lauka intensitātei.

7.2. Lauka intensitātes mērīšana stripline testā

Lai testēšanas platībā bez testējamā ESA radītu noteikto lauka intensitāti, katrā izvēlētajā testa frekvencē stripline ieslēdz ar vajadzīgo jaudu un izmēra šo tiešās jaudas līmeni vai citu ar tiešo jaudas līmeni tieši saistītu parametru, kas nepieciešams lauka definēšanai, un reģistrē rezultātus. Šos rezultātus izmanto tipa apstiprinājuma testos, ja nav tādu izmaiņu objektos vai ierīcēs, kuru dēļ šo procedūru vajag atkārtot. Šā procesa laikā lauka zondes galvas novietojums ir zem aktīvās dzīslas, centrēts gareniskajā, vertikālajā virzienā un šķērsvirzienā. Zondes elektroniku novieto cik vien iespējams tālu no stripline garenvirziena ass.

7.3. Testējamā ESA uzstādīšana

7.3.1. 150 mm stripline testēšana

Testa metode ļauj radīt viendabīgus laukus starp aktīvo dzīslu (stripline impedance 50 Ω) un iezemēto plati (uzstādīšanas plāksnes vadošo virsmu), starp kurām var novietot daļu no instalācijas. Testējamā ESA elektronisko(-os) kontrolleru(-us) novieto uz iezemētās plates ārpus stripline tā, lai viena mala ir paralēli stripline aktīvajai dzīslai. Tas atrodas 200 ± 10 mm no līnijas uz iezemētās plates tieši zem aktīvās dzīslas malas.

Attālums starp jebkuru aktīvās dzīslas malu un jebkuru perifēro iekārtu, ko izmanto mērīšanai, ir vismaz 200 mm.

Testējamā ESA instalācijas daļu novieto horizontāli starp aktīvo dzīslu un iezemēto plati (sk. 2. papildinājuma 1. un 2. zīmējumu).

7.3.1.1. Tās instalācijas minimālais garums, kurā ir elektroniskās vadības bloka energoapgādes kabeļi un kuru novieto zem stripline, ir 1,5 m, ja instalācija transportlīdzeklī nav īsāka par 1,5 m. Šajā gadījumā instalācijas garums atbilst transportlīdzekļa instalācijā izmantoto garāko kabeļu garumam. Jebkurus līnijas atzarojumus šajā garumā virza perpendikulāri līnijas garenvirziena asij.

7.3.1.2. Kā alternatīva pilnībā iztaisnotas instalācijas garums, tostarp jebkura visgarākā atzarojuma garums, ir 1,5 m.

7.3.2. 800 mm stripline testēšana

7.3.2.1. Testa metode

Stripline sastāv no divām paralēlām metāla plāksnēm, kas novietotas 800 mm attālumā viena no otras. Testējamo iekārtu novieto centrā starp plāksnēm un pakļauj elektromagnētiskā lauka iedarbībai (sk. 1. papildinājuma 3. un 4. zīmējumu).

Ar šo metodi var testēt pabeigtu elektronisku sistēmu, tostarp devējus un enerģijas pārveidotājus, kā arī kontrollerus un lokanās vadu izolācijas caurules. Tā der iekārtām, kam lielākais izmērs ir mazāks par vienu trešo daļu no attāluma starp plāksnēm.

7.3.2.2. Stripline uzstādīšana

Stripline ievieto ekranētā telpā (lai novērstu ārējas emisijas) un novieto 2 m attālumā no sienām un jebkura metāliska iežogojuma, lai novērstu elektromagnētisko atstarošanos. Drīkst izmantot augstfrekvenci absorbējošu materiālu, lai apslāpētu šos atstarojumus. Stripline novieto uz nevadošiem balstiem vismaz 0,4 m virs grīdas.

7.3.2.3. Stripline kalibrēšana

Lauka mērīšanas zondi novieto tās telpas garuma, augstuma un platuma vidējā trešdaļā, kas atrodas starp paralēlajām plāksnēm bez testējamās sistēmas. Saistīto mēraparatūru novieto ārpus ekranētās telpas.

Lai pie antenas radītu nepieciešamo lauka intensitāti, katrā izvēlētajā testa frekvencē stripline ieslēdz ar vajadzīgo jaudu. Šo tiešās jaudas līmeni vai citu ar tiešo jaudas līmeni tieši saistītu parametru, kas nepieciešams lauka definēšanai, izmanto tipa apstiprinājuma testos, ja nav tādu izmaiņu objektos vai ierīcēs, kuru dēļ šo procedūru vajag atkārtot.

7.3.2.4. Testējamā ESA uzstādīšana

Galveno vadības bloku novieto tās telpas garuma, augstuma un platuma vidējā trešdaļā, kas atrodas starp paralēlajām plāksnēm. To balsta statīvs, kas izgatavots no nevadoša materiāla.

7.3.2.5. Galvenā lokanā vadu izolācijas caurule un devēja/enerģijas pārveidotāja kabeļi

Galvenā lokanā vadu izolācijas caurule un jebkuri devēja/enerģijas pārveidotāja kabeļi iet vertikāli uz augšu no vadības bloka uz augšējo iezemēto plati (tas palīdz maksimāli palielināt elektromagnētiskā lauka iedarbību). Tad tie zem iezemētās plates iet uz vienu no tās brīvajām malām, tai apmet cilpu un pa iezemētas plates virspusi iet līdz savienojumiem ar stripline barošanu. Tad kabeļus virza uz saistīto iekārtu, kas novietota tādā platībā, kas ir ārpus elektromagnētiskā lauka ietekmes, piemēram: uz ekranētās telpas grīdas 1 m gareniski no stripline.

8. ESA STABILITĀTES TESTS LAUKA STAROJUMĀ

8.1. Testa metode

Ar šo metodi var testēt transportlīdzekļa elektriskās/elektroniskās sistēmas, pakļaujot ESA antenas radītajam elektromagnētiskajam starojumam.

8.2. Testa stenda apraksts

Testu izdara uz stenda daļējas atbalss kamerā.

8.2.1. Iezemētā plate

8.2.1.1. Testējot stabilitāti lauka starojumā, testējamo ESA un tā instalāciju atbalsta 50 ± 5 mm virs koka vai līdzvērtīgas nevadošas plāksnes. Taču, ja kādai testējamā ESA daļai paredzēts elektrisks savienojums ar transportlīdzekļa metāla virsbūvi, minēto daļu noliek uz iezemētas plates un elektriski savieno ar iezemēto plati. Iezemētā plate ir metāla loksne, kuras minimālais biezums ir 0,5 mm. Minimālais iezemētās plates izmērs atkarīgs no testējamā ESA izmēra, taču uz tā ir iespējams izvietot ESA instalāciju un sastāvdaļas. Iezemētā plate ir savienota ar zemētājsistēmas aizsargdzīslu. Iezemētā plate ir novietota 1,0 ± 0,1 m virs testa objekta grīdas un atrodas paralēli tai.

8.2.1.2. Testējamo ESA sakārto un pievieno atbilstoši tā prasībām. Energoapgādes instalāciju novieto gar antenai tuvāko iezemētās plates/plāksnes malu 100 mm robežās no tās.

8.2.1.3. Testējamo ESA pievieno zemētājsistēmai saskaņā ar ražotāja uzstādīšanas specifikācijām, nepieļaujot nekādus papildu iezemējošus savienojumus.

8.2.1.4. Minimālajam attālumam starp testējamo ESA un visām citām vadošām konstrukcijām, tādām kā ekranētās platības sienas (izņemot iezemēto plati/plāksni zem testa priekšmeta), jābūt vismaz 1,0 m.

8.2.1.5. Jebkuras iezemētās plates izmēri ir 2,25 kvadrātmetri vai lielāki platībā, kuras mazākā mala nav īsāka par 750 mm. Iezemētā plate ir pievienota kamerai ar zemētājsloksnēm tā, lai līdzstrāvas zemējuma pretestība nepārsniegtu 2,5 miliomus.

8.2.2. Testējamā ESA uzstādīšana

Lielai iekārtai, kas uzstādīta uz metāla testa statīva, šo testa statīvu testā uzskata par iezemētās plates daļu un attiecīgi savieno. Testa parauga priekšējās daļas novieto vismaz 200 mm attālumā no iezemētās plates malas. Visi pievadi un kabeļi atrodas vismaz 100 mm no iezemētās plates malas un to attālums līdz iezemētajai platei (no zemākā instalācijas punkta) ir 50 ± 5 mm virs iezemētās plates. Testējamo ESA pieslēdz elektroenerģijai (5 μH/50 Ω) līnijas impedances stabilizācijas tīklā (AN).

8.3. Laukus radošās ierīces tips, novietojums un virziens

8.3.1. Lauku radošas ierīces tips

8.3.1.1. Lauku radošās ierīces tipu(-us) izvēlas tādu(-us), lai attiecīgajās frekvencēs atskaites punktā nodrošinātu izvēlēto lauka intensitāti (sk. 8.3.4. punktu).

8.3.1.2. Lauku radošā(-ās) ierīce(-es) var būt antena(-as) vai antena ar paralēli novietotām plāksnītēm.

8.3.1.3. Jebkuras lauku radošās ierīces uzbūve un virziens ir tāds, ka radītais lauks ir polarizēts: no 20 līdz 1 000 MHz horizontāli vai vertikāli.

8.3.2. Mērījumu augstums un attālums

8.3.2.1. Augstums

Antenas fāzes centrs ir 150 ± 10 mm virs iezemētās plates, uz kuras atrodas testējamais ESA. Neviena antenas izstarojošo elementu daļa nav tuvāk par 250 mm no objekta grīdas.

8.3.2.2. Mērīšanas attālums

8.3.2.2.1. Lai apstākļus varētu labāk tuvināt ekspluatācijas apstākļiem, lauku radošo ierīci novieto cik vien iespējams tālu no ESA. Šis attālums parasti ir no 1 līdz 5 m.

8.3.2.2.2. Ja testu izdara slēgtā objektā, lauku radošās ierīces izstarojošie elementi nav tuvāk par 0,5 m no jebkura starojumu absorbējoša materiāla un nav tuvāk par 1,5 m no objekta sienas. Starp raidošo antenu un testējamo ESA neatrodas absorbējošs materiāls.

8.3.3. Antenas atrašanās vieta attiecībā pret testējamo ESA

8.3.3.1. Lauku radošās ierīces izstarojošie elementi nav tuvāk par 0,5 m no iezemētās plates malas.

8.3.3.2. Lauku radošās ierīces fāzes centrs atrodas plaknē, kas:

a) ir perpendikulāra iezemētajai platei;

b) šķērso iezemētās plates malu un instalācijas lielākās daļas viduspunktu; un

c) ir perpendikulāra iezemētās plates malai un instalācijas lielākajai daļai.

Lauku radošo ierīci novieto paralēli šai plaknei (sk. 4. papildinājuma 1. un 2. zīmējumu).

8.3.3.3. Jebkura lauku radošā ierīce, kas novietota virs iezemētās plates vai testējamā ESA, plešas pāri testējamajam ESA.

8.3.4. Atskaites punkts

Šajā pielikumā atskaites punkts ir punkts, kurā nosaka lauka intensitāti un ko definē šādi:

8.3.4.1. vismaz 1 m horizontāli no antenas fāzes centra vai vismaz 1 m vertikāli no izstarojošajiem elementiem antenai ar paralēli novietotām plāksnītēm;

8.3.4.2. plaknē, kas:

a) ir perpendikulāra iezemētajai platei;

b) ir perpendikulāra iezemētās plates malai, gar kuru iet instalācijas lielākā daļa;

c) šķērso iezemētās plates malu un instalācijas lielākās daļas viduspunktu; un

d) sakrīt ar tās instalācijas lielākās daļas viduspunktu, kas iet gar antenai tuvāko iezemētas plates malu;

8.3.4.3. ir 150 ± 10 mm virs iezemētās plates.

8.4. Nepieciešamās lauka intensitātes radīšana: testa metodoloģija

8.4.1. lai noteiktu testa lauka apstākļus, izmanto “aizstāšanas metodi”.

8.4.2. Aizstāšanas metode

Lai atskaites punktā (kā definēts 8.3.4. punktā, testēšanas platībā bez testējamā ESA) radītu vajadzīgo lauka intensitāti, katrā izvēlētajā testa frekvencē lauku radošo ierīci ieslēdz ar vajadzīgo jaudu un izmēra šo tiešo jaudas līmeni vai citu ar tiešo jaudas līmeni tieši saistītu parametru, kas nepieciešams lauka definēšanai, un reģistrē rezultātus. Šos rezultātus izmanto tipa apstiprinājuma testos, ja nav tādu izmaiņu objektos vai ierīcēs, kuru dēļ šo procedūru vajag atkārtot.

8.4.3. Kalibrēšanas laikā papildu ierīcēm jābūt vismaz 1 m attālumā no atskaites punkta.

8.4.4. Lauka intensitātes mērīšanas ierīce

Piemērotu kompaktu lauka intensitātes mērīšanas ierīci izmanto, lai noteiktu lauka intensitāti aizstāšanas metodes kalibrēšanas fāzē.

8.4.5. Lauka intensitātes mērīšanas ierīces fāzes centrs atrodas atskaites punktā.

8.4.6. Testējamo ESA, kas var būt ar papildu iezemētu plati, ienes testa objektā un novieto saskaņā ar 8.3. punkta prasībām. Ja izmanto otru iezemētu plati, tā atrodas 5 mm robežās no stenda iezemētās plates un ir ar to elektriski savienota. Tad lauku radošo ierīci katrā frekvencē, kas definēta 5. punktā, ieslēdz ar nepieciešamo tiešo jaudu, kura definēta 8.4.2. punktā.

8.4.7. Neatkarīgi no tā, kāds parametrs izvēlēts 8.4.2. punktā lauka definēšanai, tādu pašu parametru izmanto, lai testā noteiktu lauka intensitāti.

8.5. Lauka intensitātes līnija

8.5.1. Aizstāšanas metodes kalibrēšanas fāzē (pirms testējamā ESA ienešanas testēšanas platībā) lauka intensitāte nav mazāka pār 50 % no nominālās lauka intensitātes 0,5 ± 0,05 m abās pusēs no atskaites punkta uz līnijas, kas ir paralēla antenai tuvākajai iezemētās plates malai un iet caur atskaites punktu.

9. TESTĒŠANA TEM KAMERĀ

9.1. Testa metode

Šķērseniskā elektromagnētiskā režīma (TEM) kamera rada viendabīgus laukus starp iekšējo vadītāju (starpsienu) un apvalku (iezemētā plate). To izmato ESA testēšanai (sk. 3. papildinājuma 1. zīmējumu).

9.2. Lauka intensitātes mērīšana TEM kamerā

9.2.1. Elektrisko lauku TEM kamerā nosaka, izmantojot vienādojumu

|E| = (√(P × Z))/d

E = elektriskais lauks (volti/metrā) P = kamerai pieslēgtā jauda (W) Z = kameras impedance (50 Ω) d = attālums (metros) starp augšējo sienu un plati (starpsienu).

9.2.2. Kā alternatīvu attiecīgu lauka intensitātes devēju novieto TEM kameras augšējā pusē. Šajā TEM kameras daļā elektroniskās vadības bloks(-i) tikai pavisam nedaudz ietekmē testa lauku. Šī devēja radītie signāli nosaka lauka intensitāti.

9.3. TEM kameras izmēri

Lai uzturētu viendabīgu lauku TEM kamerā un iegūtu atkārtojamus mērījumu rezultātus, testa priekšmets nedrīkst būt lielāks par vienu trešdaļu no kameras iekšējā augstuma.

Ieteicamie TEM kameras izmēri doti 3. papildinājuma 2. un 3. zīmējumā.

9.4. Energoapgādes, signālu un vadības kabeļi

TEM kameru pievieno koaksiālo kontaktligzdu panelim un cik vien iespējams cieši savieno ar spraudkontaktsavienotāju, kam ir atbilstošs kājiņu skaits. Barošanas un signālu pievadi no spraudkontaktsavienotāja kameras sienā ir tieši savienoti ar testa priekšmetu.

Ārējās sastāvdaļas, tādās kā devējus, energoapgādes un vadības elementus var savienot:

a) ar ekranētu perifēro iekārtu;

b) ar transportlīdzekli blakus TEM kamerai; vai

c) tieši ar ekranētu komutācijas paneli.

Ja perifērā iekārta vai transportlīdzeklis nav tajā pašā vai blakus telpā, kas ekranēta, savienojot TEM kameru ar perifēro iekārtu vai transportlīdzekli, jāizmanto ekranēti kabeļi.

10. TESTĒŠANA AR STRĀVAS INŽEKCIJU

10.1. Testa metode

Šī ir tādu stabilitātes testu metode, ko izdara, inducējot strāvu tieši instalācijā ar strāvas inžekcijas zondi. Inžekcijas zonde sastāv no savienošanas skavas, caur kuru laiž testējamā ESA kabeļus. Stabilitātes testus izdara, mainot inducēto signālu frekvenci.

Testējamo ESA drīkst uzstādīt uz iezemētās plates, kā aprakstīts 8.2.1. punktā, vai transportlīdzeklī saskaņā ar transportlīdzekļa konstrukcijas specifikācijām.

10.2. Strāvas inžekcijas zondes kalibrēšana pirms testu sākšanas

Inžekcijas zondi nostiprina kalibrēšanas spīlēs. Pārbaudot testa frekvenču diapazonu, uzrauga jaudu, kas vajadzīga, lai sasniegtu I pielikuma 6.7.2.1. punktā noteikto strāvas stiprumu. Ar šo metodi pirms testēšanas kalibrē strāvas inžekcijas sistēmas tiešo jaudu attiecībā pret strāvas stiprumu, un ar šo tiešo jaudu inžekcijas zondi ieslēdz, kad tā ir savienota ar testējamo ESA ar kabeļiem, kas tika izmatoti kalibrēšanā. Jāievēro, ka uzraudzītā jauda, ar ko ieslēdz inžekcijas zondi, ir tiešā jauda.

10.3. Testējamā ESA uzstādīšana

Visiem uz iezemētas plates saskaņā ar 8.2.1. punktu uzstādīta ESA kabeļiem instalācijā jābūt savienotiem cik vien iespējams atbilstoši reālajiem izmantošanas apstākļiem un, vēlams, pieslēgtiem pie īstām slodzēm un enerģijas pārveidotājiem. Gan transportlīdzeklī uzstādītiem, gan uz iezemētas plates uzstādītiem ESA strāvas inžekcijas zondi uzstāda, apliekot to apkārt visiem vadiem instalācijā, uz katra savienojuma un 150 ± 10 mm attālumā no testējamā ESA elektroniskā vadības bloka (ECU), moduļu vai aktīvo devēju katra savienojuma, kā norādīts 2. papildinājumā.

10.4. Energoapgādes, signālu un vadības vadi

Uz iezemētas plates saskaņā ar 8.2.1. punktu uzstādīta testējamā ESA instalācija atrodas starp līnijas impedances stabilizācijas tīklu (AN) un galveno elektroniskās vadība bloku (ECU). Šī instalācija iet paralēli iezemētās plates malai un atrodas vismaz 200 mm no tās. Šajā instalācijā iekļauts energoapgādes barošanas vads, ko izmanto, lai savienotu transportlīdzekļa akumulatoru ar šo ECU, un energoapgādes atpakaļvads, ja tādu izmanto transportlīdzeklī.

Attālums starp ECU un AN ir 1,0 ±0,1 m vai atbilstošs transportlīdzeklī izmantotās instalācijas starp ECU un akumulatoru garumam, ja tas ir zināms, atkarībā no tā, kurš mazāks. Ja izmanto transportlīdzekļa instalāciju, jebkurus līnijas atzarus visā to garumā virza gar iezemēto plati, bet projām no tās, perpendikulāri iezemētās plates malai. Pretējā gadījumā testējamā ESA vadi šajā garumā atdalās pie AN.

1. papildinājums 1. zīmējums 150 mm stripline testēšana 2. zīmējums 150 mm stripline testēšana 3. zīmējums 800 mm stripline testēšana 1 = Iezemēta plate 2 = Galvenā lokanā vadu izolācijas caurule un devēja/enerģijas pārveidotāja kabeļi 3 = Koka rāmis 4 = Vadāma plate 5 = Izolators 6 = Testa priekšmets 4. zīmējums 800 mm stripline izmēri

2. papildinājums BCI testa konfigurācijas paraugs 1 = testa priekšmets 2 = Augstfrekvences mērīšanas zonde (fakultatīva) 3 = Augstfrekvences inžekcijas zonde 4 = Līnijas impedances stabilizācijas tīkls 5 = Ekranētās telpas filtra tīkls 6 = Energoapgādes avots 7 = testa priekšmeta pieslēgums: aktivizēšanas un uzraudzības iekārta 8 = Signālu ģenerators 9 = Platjoslas pastiprinātājs 10 = Augstfrekvences 50 Ω sadales komplekss 11 = Augstfrekvences jaudas līmeņa mērīšanas ierīce vai tai līdzvērtīga ierīce 12 = Spektrometrs vai tam līdzvērtīga ierīce (fakultatīvi)

3. papildinājums 1. zīmējums Testēšana TEM kamerā 1 = Ārējais vadītājs, ekrāns 2 = Iekšējais vadītājs (starpsiena) 3 = Izolators 4 = Ievade 5 = Izolators 6 = Atvere 7 = Kontaktligzdu panelis 8 = Testa priekšmeta energoapgāde 9 = Noslēdzošā pretestība 50 Ω 10 = Izolācija 11 = Testa priekšmets (maksimālais augstums – viena trešdaļa no attāluma starp kameras grīdu un starpsienu) 2. zīmējums Taisnstūra TEM kameras konstrukcija 3. zīmējums Šajā tabulā norādīti izmēri kameras būvei atbilstīgi noteiktām augšējo frekvenču robežām: Augšējā frekvence (MHz) Kameras formas koeficients W:b Kameras formas koeficients L/W Attālums starp plāksnēm b (cm) Starpsiena S (cm) 200 1,69 0,66 56 70 200 1,00 1,00 60 50 Tipiski TEM kameras izmēri