Oficiālais Vēstnesis L 228 , 16/08/1973 Lpp. 0020 - 0022

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 6 Sējums 1 Lpp. 0160

Speciālizdevums grieķu valodā Nodaļa 06 Sējums 1 Lpp. 0174

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 6 Sējums 1 Lpp. 0160

Speciālizdevums spāņu valodā: Nodaļa 06 Sējums 1 Lpp. 0158

Speciālizdevums portugāļu valodā Nodaļa 06 Sējums 1 Lpp. 0158



Padomes direktīva (1973. gada 24. jūlijs), ar ko atceļ ierobežojumus attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību tiešās apdrošināšanas jomā, kas nav dzīvības apdrošināšana (73/240/EEK) EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 54. panta 2. un 3. punktu, ņemot vērā Vispārējo ierobežojumu atcelšanas programmu attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību [1], un jo īpaši tās IV sadaļas C punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu [2], ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [3], tā kā iepriekš minētajā vispārējā programmā ir paredzēts, ka attiecībā uz uzņēmējdarbību tiešās apdrošināšanas jomā, kas nav dzīvības apdrošināšana, tiek likvidētas visas atšķirības attieksmē pret pārējo dalībvalstu pilsoņiem; tā kā saskaņā ar minēto vispārējo programmu ierobežojumu atcelšana aģentūru un filiāļu izveidei attiecībā uz tiešās apdrošināšanas sabiedrībām ir atkarīga no uzņēmējdarbības sākšanas un veikšanas noteikumu saskaņošanas; tā kā tāda saskaņošana attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, veikta ar Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmo direktīvu; tā kā šīs direktīvas darbības joma visādā ziņā ir tāda pati kā tā, kas noteikta Pirmās saskaņošanas direktīvas pielikuma A punktā; tā kā tomēr līdz brīdim, kad veikta šī saskaņošana, šķita saprātīgi tajā neiekļaut eksportam paredzēto kredītu apdrošināšanu; tā kā saskaņā ar iepriekš minēto vispārējo programmu jālikvidē ierobežojumi attiecībā uz tiesībām iestāties profesionālajās organizācijās, ja attiecīgo personu profesionālajā darbībā ietilpst minēto tiesību izmantošana, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Dalībvalstis par labu fiziskām personām un uzņēmējsabiedrībām, uz ko attiecas I sadaļa vispārējā programmā ierobežojumu atcelšanai uzņēmējdarbības veikšanas jomā, turpmāk "labuma guvēji", atceļ ierobežojumus, kas minēti šīs programmas III sadaļā, attiecībā uz tiesībām sākt un veikt individuālu uzņēmējdarbību apdrošināšanas nozarēs, kas minētas Pirmās saskaņošanas direktīvas 1. pantā. Pirmā saskaņošanas direktīva ir Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmā direktīva par administratīvo un normatīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas jomā, kas nav dzīvības apdrošināšana. Tomēr attiecībā uz eksportam paredzēto kredītu apdrošināšanu minētos ierobežojumus var saglabāt līdz brīdim, kad saskaņošana, kas paredzēta 2. panta 2. punkta d) apakšpunktā Pirmajā saskaņošanas direktīvā, ir īstenota. 2. pants 1. Dalībvalstis atceļ ierobežojumus, kas jo īpaši: a) liedz labuma guvējiem sākt uzņēmējdarbību uzņēmējvalstī ar tādiem pašiem nosacījumiem un tādām pašām tiesībām kā minētās valsts pilsoņiem; b) izriet no administratīvās prakses, saskaņā ar ko labuma guvējiem piemēro atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar to, ko piemēro pašu pilsoņiem. 2. Pie ierobežojumiem, kas ir jāatceļ, jo īpaši pieder tie, kas izrietno pasākumiem, kuri attiecībā uz labuma guvējiem liedz vai ierobežo uzņēmējdarbību šādi: a) Vācijā: ar noteikumu, kas piešķir Federālajai Ekonomikas ministrijai patstāvīgas tiesības noteikt ārvalstu pilsoņiem uzņēmējdarbības sākšanas nosacījumus un liegt tiem veikt uzņēmējdarbību Federālās Republikas teritorijā (1931. gada 6. jūnija Likums (VAG), 106. panta 2. punkts, Nr. 1, kopā ar 8. panta 1. punktu, Nr. 3, 106. panta 2. punktu, pēdējo teikumu, un 111. panta 2. punktu); b) Beļģijā: ar noteikumu par to, ka ir jābūt profesijas apliecībai ( carte professionelle) (1965. gada 19. februāra Likuma 1. pants); c) Francijā: - ar īpašas atļaujas prasību (1917. gada 15. februāra likums, kas grozīts un papildināts ar 1935. gada 30. oktobra décret-loi, 2. panta 2. daļa; grozītais 1941. gada 19. augusta décret, 1. un 2. pants; grozītais 1947. gada 13. augusta décret, 2. un 10. pants), - ar prasību par drošības naudu vai īpašām garantijas iemaksām, pamatojoties uz savstarpēju nolīgumu (1917. gada 15. februāra likums, kas grozīts un papildināts ar 1935. gada 30. oktobra décret-loi, 2. panta 2. punkts; 1938. gada 14. jūnija décret-loi, 42. pants; grozītais 1938. gada 30. decembra décret, 143. pants; 1966. gada 14. decembra décret, 9., 10. un 11. pants), - ar prasību par tehnisko rezervju noguldījumu (1938. gada 30. decembra décret ar grozījumiem, 179. pants; 1947. gada 13. augusta décret, ar grozījumiem, 8. un 13. pants; 1966. gada 14. decembra décret, I sadaļa); d) Īrijā: ar noteikumu, atbilstīgi kuram uzņēmējsabiedrībai, lai iegūtu atļauju sākt apdrošināšanas darbību, jābūt reģistrētai saskaņā ar Īrijas likumiem par uzņēmējsabiedrībām, divām trešdaļām tās akciju jābūt Īrijas pilsoņu īpašumā un vairākumam pārvaldnieku (izņemot uz pilnu slodzi nodarbināto direktoru rīkotāju) jābūt Īrijas pilsoņiem (1936. gada Likums par apdrošināšanu, 12. pants, 1964. gada Likums par apdrošināšanu, 7. pants). 3. Normatīvo un administratīvo aktu noteikumus, ar ko attiecībā uz labuma guvējiem nosaka prasību par garantijas iemaksu vai īpašu drošības naudu, atceļ tikai tad, kad uzņēmumi izpilda finanšu nosacījumus Pirmās saskaņošanas direktīvas 16. un 17. pantā saskaņā ar tās pašas direktīvas 30. panta 1. un 2. punkta noteikumiem. 3. pants 1. Ja uzņēmēja dalībvalsts no saviem pilsoņiem, kas vēlas sākt 1. pantā paredzētās darbības, prasa labas reputācijas apliecinājumu un apliecinājumu tam, ka viņi iepriekš nav atzīti par maksātnespējīgiem, vai tikai vienu no šiem diviem apliecinājumiem, tad šī valsts par pietiekamu apliecinājumu attiecībā uz citu dalībvalstu pilsoņiem pieņem izrakstu no sodāmības reģistra vai, ja tāda nav, līdzvērtīgu dokumentu, ko izdevusi kompetenta tiesu vai pārvaldes iestāde izcelsmes valstī vai valstī, no kuras ir ieradies ārvalstnieks, pēc kuriem var secināt, ka minētās prasības ir izpildītas. 2. Ja izcelsmes valsts vai valsts, no kuras ir ieradies ārvalstnieks, nav izdevusi tādu dokumentu attiecībā uz labu reputāciju vai par to, ka nav piedzīvots bankrots, tad minētos apliecinājumus var aizstāt ar zvērestu vai — valstīs, kur nepastāv zvērestu prakse, — ar svinīgu solījumu, ko attiecīgā persona dod kompetentā tiesu vai pārvaldes iestādē, vai, attiecīgos gadījumos, klātesot notāram izcelsmes valstī vai valstī, no kuras ieradusies minētā persona; tāda iestāde vai notārs izdod dokumentu, kurā apliecināts zvēresta vai svinīgā solījuma autentiskums. Paziņojumu par to, ka bankrots iepriekš nav piedzīvots, var sniegt arī šīs pašas valsts attiecīgajā profesionālajā vai aroda organizācijā. 3. Dokumentus, kas izdoti saskaņā ar 1. vai 2. punktu, var iesniegt ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc to izdošanas. 4. Dalībvalstis 6. pantā paredzētajā termiņā izrauga iestādes vai citas institūcijas, kas ir kompetentas izsniegt minētos dokumentus, un par to tūlīt informē pārējās dalībvalstis un Komisiju. 4. pants 1. Dalībvalstis nodrošina to, ka labuma guvējiem ir tiesības stāties profesionālajās vai arodu organizācijās ar tādiem pašiem nosacījumiem un ar tādām pašām tiesībām un pienākumiem kā attiecīgo dalībvalstu pilsoņiem. 2. Tiesības iestāties profesionālajās vai arodu organizācijās nozīmē arī tiesības uz ievēlēšanu vai iecelšanu profesionālo organizāciju vadošajos amatos. Tomēr šie vadošie amati var būt rezervēti pašu pilsoņiem gadījumos, kad saskaņā ar normatīvo aktu noteikumiem attiecīgā organizācija ir iesaistīta oficiālas iestādes funkciju izpildē. 3. Luksemburgas Lielhercogistē dalība Chambre de Commerce labuma guvējiem nedod tiesības piedalīties šīs Palātas pārvaldes struktūru vēlēšanās. 5. pants Dalībvalstis saviem pilsoņiem, kuri dodas uz citu dalībvalsti nolūkā veikt kādu no 1. pantā minētajām darbībām, nepiešķir nekādu palīdzību, kas var traucēt uzņēmējdarbības nosacījumus. 6. pants Dalībvalstis izdara grozījumus savos noteikumos saskaņā ar šo direktīvu un 18 mēnešos pēc Pirmās saskaņošanas direktīvas izziņošanas un par to tūlīt informē Komisiju. Tādējādi grozītos noteikumus īsteno vienlaikus ar normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas noteikti saskaņā ar šo Pirmo direktīvu. 7. pants Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, 1973. gada 24. jūlijā Padomes vārdā — priekšsēdētājs I. Nørgaard [1] OV 2, 15.1.1962., 36./62. lpp. [2] OV C 27, 28.3.1968., 15. lpp. [3] OV 118, 20.6.1967., 2323./67. lpp. --------------------------------------------------