3.

Kopējās nostājas 3. pantu aizstāj ar šādu pantu: “3. pants 1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai to teritorijā neieceļotu un lai to robežas nešķērsotu: a) I pielikumā iekļautās Komitejas vai ANO Drošības padomes norādītās personas (arī to ģimenes locekļi), kuras ir atbildīgas par KTDR politiku – tostarp to atbalstot un veicinot – attiecībā uz KTDR kodolmateriālu, ballistisko raķešu un citu masu iznīcināšanas ieroču programmām; b) II pielikumā iekļautās personas, kas nav iekļautas I pielikumā un kas ir atbildīgas par KTDR kodolmateriālu, ballistisko raķešu un citu masu iznīcināšanas ieroču programmām, tostarp to atbalstīšanu un veicināšanu; c) III pielikumā iekļautās personas, kas nav iekļautas I pielikumā vai II pielikumā un kas uz dalībvalstu teritoriju, caur to vai no tās, vai izmantojot dalībvalstu valstspiederīgo starpniecību, vai izmantojot saskaņā ar to tiesību aktiem izveidotu vienību starpniecību, vai ar personu vai to teritorijā esošu finanšu iestāžu starpniecību sniedz finanšu pakalpojumus vai nodod finanšu vai citus aktīvus vai līdzekļus, kuri varētu sekmēt KTDR kodolmateriālu, ballistisko raķešu vai citu masu iznīcināšanas ieroču programmas. 2. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja Komiteja katrā atsevišķā gadījumā konstatē, ka šāds ceļojums ir pamatots ar humāno vajadzību apsvērumiem, tostarp reliģiska pienākuma apsvērumiem, vai ja Komiteja secina, ka šāds izņēmums citādi sekmētu ANO DPR 1718 (2006) vai ANO DPR 1874 (2009) mērķu sasniegšanu. 3. Šā panta 1. punkts neliek dalībvalstij aizliegt saviem valstspiederīgajiem ieceļot tās teritorijā. 4. Šā panta 1. punkts neskar gadījumus, ja dalībvalstij saistības uzliek starptautiskas tiesības, proti: i) kā starptautiskas starpvaldību organizācijas uzņēmējvalstij; ii) kā Apvienoto Nāciju Organizācijas sasauktas vai tās aizgādnībā rīkotas starptautiskas konferences uzņēmējvalstij; iii) saskaņā ar daudzpusēju nolīgumu, ar ko piešķir privilēģijas un imunitāti; iv) saskaņā ar 1929. gada Samierināšanās līgumu (Laterāna pakts), ko noslēdza Svētais Krēsls (Vatikāna Pilsētvalsts) un Itālija. 5. Šā panta 4. punktu uzskata par piemērojamu arī gadījumos, ja kāda dalībvalsts ir Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) uzņēmējvalsts. 6. Padomi pienācīgi informē par visiem gadījumiem, kad dalībvalsts piešķir izņēmumu saskaņā ar 4. un 5. punktu. 7. Dalībvalstis var piešķirt izņēmumus 1. punktā paredzētajiem pasākumiem, ja ceļošana ir attaisnojama steidzamu humānu iemeslu dēļ vai tāpēc, lai piedalītos starpvaldību sanāksmēs, tostarp tajās, ko atbalsta Eiropas Savienība vai rīko dalībvalsts, kas ir EDSO prezidentvalsts, un kur notiek politisks dialogs, kurš tieši atbalsta demokrātiju, cilvēktiesības un tiesiskumu KTDR. 8. Dalībvalsts, kas vēlas piešķirt 7. punktā minētos izņēmumus, par to rakstiski paziņo Padomei. Izņēmumu uzskata par piešķirtu, ja viens vai vairāki Padomes locekļi rakstiski neiebilst pret šādu rīcību divās darbdienās no brīža, kad saņemts paziņojums par ierosināto izņēmumu. Ja viens vai vairāki Padomes locekļi iebilst, Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt lēmumu piešķirt ierosināto izņēmumu. 9. Gadījumos, kad saskaņā ar 4., 5. un 7. punktu dalībvalsts atļauj I, II vai III pielikumā minētajām personām ieceļot dalībvalstī vai šķērsot tās teritoriju, atļauju piešķir tikai tādiem nolūkiem, kādiem tā ir paredzēta, un tikai attiecīgajām personām. 10. Ja izņēmums ir piešķirts, dalībvalstis paziņo Komitejai par to, ka dalībvalstu teritorijā ieceļo vai to šķērso I pielikumā minētās personas.”