Oficiālais Vēstnesis L 153 , 07/06/1986 Lpp. 0001 - 0017

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 21 Lpp. 0074

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 21 Lpp. 0074



Komisijas Regula (EEK) Nr. 1764/86 (1986. gada 27. maijs) par obligātām kvalitātes prasībām produktiem uz tomātu bāzes, par kuriem ir tiesības saņemt ražošanas atbalstu EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Padomes 1986. gada 24. februāra Regulu (EEK) Nr. 426/86 par augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgo organizāciju [1] un jo īpaši tās 6. panta 4. punktu, tā kā Regulas (EEK) Nr. 426/86 2. panta 1. punkts paredz atbalsta sistēmu dažu produktu ražošanai; tā kā regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunkts nosaka, ka atbalstu izmaksā tikai par tiem produktiem, kas atbilst obligātajiem standartiem, kuri ir jāizstrādā; tā kā šādu kvalitātes prasību mērķis ir izvairīties no tādu produktu ražošanas, pēc kuriem nav pieprasījuma, vai tādu produktu ražošanas, kuri radītu tirgus izkropļojumus; tā kā prasību pamatā jābūt tradicionāli godīgām ražošanas procedūrām; tā kā ražošanas atbalsta sistēmas ieviešanai šī regula ir jāpiemēro kopā ar Komisijas 1984. gada 5. jūlija Regulu (EEK) Nr. 1599/84, kura nosaka sīki izstrādātus noteikumus par ražošanas atbalsta piemērošanu augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem [2], kurā jaunākie grozījumi veikti ar Regulu (EEK) Nr. 1155/86 [3], jo īpaši attiecībā uz pārstrādātu produktu pārbaudi; tā kā šajā regulā noteiktās kvalitātes prasības ir pasākumi ražošanas atbalsta sistēmas ieviešanai; tā kā kvalitātes prasības produktu tirdzniecībā Kopiena vēl nav iedibinājusi; tā kā šim nolūkam dalībvalstis var turpināt piemērot valsts prasības, ja tās ir saderīgas ar līgumu par brīvu preču apriti; tā kā Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu pārvaldības komiteja tās priekšsēdētāja noteiktajā termiņā nav sniegusi atzinumu, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. 1. pants Šī regula nosaka obligātās kvalitātes prasības, kurām, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1599/84 1. panta 2. punktā, atbilst produkti uz tomātu bāzes, lai iegūtu ražošanas atbalstu, ko paredz Regulas (EEK) Nr. 426/86 2. panta 1. punkts. 2. pants 1. pantā minēto produktu ražošanai izmanto tikai svaigus, sarkanus, veselīgus, gatavus, veselus un tīrus tomātus (Lycopersicum esculentum P. Mill augļi), kas piemēroti pārstrādei, un, vajadzības gadījumā, tikai Regulas (EEK) Nr. 1599/84 1.panta 2. punktā minētās šķirnes. I SADAĻA Prasības mizotiem tomātiem 3. pants Šajā sadaļā "mizoti tomāti" nozīmē: - veselus un sadalītus mizotus, sasaldētus tomātus un - veselus un sadalītus mizotus, konservētus tomātus, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1599/84 1. panta 2. punkta h), i), j), k), un l) apakšpunktā. 4. pants 1. Mizotiem tomātiem drīkst pievienot tikai šādas sastāvdaļas: - ūdeni, - tomātu sulu, - tomātu koncentrātu, - vārāmo sāli (nātrija hlorīdu), - dabīgās virces, aromātiskos garšaugus un to ekstraktus, un dabīgās smaržvielas. Kā piedevas mizotu tomātu ražošanā var izmantot tikai citronskābi (E 330) un kalcija hlorīdu (509). 2. Pievienotā vārāmā sāls daudzums nedrīkst pārsniegt 3 % no neto svara un, pievienojot kalcija hlorīdu, kopējais kalcija jonu saturs nedrīkst pārsniegt 0,045 % veselā veidā un 0,080 % sadalītā veidā. Nosakot pievienotā vārāmā sāls daudzumu, par hlorīdu dabīgo saturu uzskata 2 % no sausnas satura. 3. Pievienotā tomātu sula un tomātu koncentrāts atbilst II sadaļā noteiktajām obligātajām prasībām. 5. pants 1. Mizotos tomātos nav aromatizētāju un produktam svešu smaržu, un to krāsa ir raksturīga šķirnei, ko izmanto, un pareizi pārstrādātiem mizotiem tomātiem. 2. Mizotiem tomātiem praktiski nav mizu. Veseliem mizotiem tomātiem praktiski nav arī plankumu. 3. Mizotu tomātu (tomātu un pārklājošā šķidruma) pelējuma pārbaudes rezultāts nepārsniedz 50 % pozitīvo lauku, un pH līmenis nepārsniedz 4,5. 6. pants 1. Produktu uzskata par atbilstīgu 5. panta 2. punktam, ja nav pārsniegtas šādas nepilnību pielaides: - plankumi: 35 cm2 kopplatība - miza: - veseliem: 300 cm2 kopplatība, - sadalītiem: 1250 cm2 kopplatība. Pieļaujamie daudzumi ir minēti uz 10 kg neto svara. 2. Šā panta 1. punktā: a) "plankumi" nozīmē laukumus, kuru virsmu skāris bojājums; un šā iemesla dēļ krāsa vai struktūra stipri atšķiras no normālajiem tomāta audiem un parasti pārstrādes procesā no tiem atbrīvojas; b) "miza" nozīmē gan mizu, kas piekļaujas tomāta mīkstumam, gan mizu, kas atrodama traukā nepiesaistītā veidā. 7. pants 1. Mizotu, konservētu tomātu gadījumā tomāti un pārklājošais šķidrums traukā aizņem ne mazāk kā 90 % no trauka ūdens tilpuma. 2. Veselu mizotu tomātu neto svars vidēji ir vismaz 56 % no trauka ūdens tilpuma, izteikta gramos. 3. Ja mizotus konservētus tomātus pilda stikla traukos, pirms aprēķina 1. un 2. punktā minētos procentus, ūdens tilpumu samazina par 20 ml. II SADAĻA Prasības tomātu sulai un tomātu koncentrātam 8. pants Šajā sadaļā "tomātu sula" un "tomātu koncentrāts" nozīmē produktus, kas definēti Regulas (EEK) Nr. 1599/84 1. panta 2. punkta n) un o) apakšpunktā. 9. pants 1. Tomātu sulai un tomātu koncentrātam drīkst pievienot tikai šādas sastāvdaļas: - vārāmo sāli (nātrija hlorīdu), - dabīgās virces, aromātiskos garšaugus un to ekstraktus, un dabīgās smaržvielas. 2. Kā piedevu tomātu sulas un tomātu koncentrāta ražošanā var izmantot citronskābi (E 330). Turklāt, ražojot: - tomātu sulu ar sausnas saturu, kas ir mazāks par 7 %, var izmantot askorbīnskābi (E 300). Tomēr askorbīnskābes saturs nepārsniedz 0,03 % no gatavā produkta svara, - tomātu koncentrātu pulvera veidā, var izmantot silīcija dioksīdu (551). Tomēr silīcija dioksīda saturs nepārsniedz 1 % no gatavā produkta svara. 3. Pievienotais vārāmā sāls daudzums nepārsniedz: a) 15 % svara no sausnas satura, tomātu koncentrāta sausnas saturam pārsniedzot 20 %, un b) 3 % no neto svara citiem tomātu koncentrātiem un tomātu sulai. Nosakot pievienotā vārāmā sāls daudzumu, par hlorīdu dabīgo saturu uzskata 2 % no sausnas satura. 10. pants 1. Tomātu sulai un tomātu koncentrātam ir: a) raksturīga sarkana krāsa un b) laba garša un smarža, kas raksturīga pareizi pārstrādātam produktam. Produktos nav nekādas svešas garšas, jo īpaši dedzināta vai grauzdēta produkta garšas. 2. Tomātu sula un tomātu koncentrāts ir: a) bez redzamiem svešiem augu materiāliem, tostarp bez mizas, sēklām un citām nekvalitatīvām tomāta daļām; b) praktiski bez minerālu piemaisījumiem. 3. Uzskata, ka 2. punktā minētās prasības ir izpildītas, kad: a) jebkādi sveši auga materiāli ir nosakāmi, tikai veicot intensīvu pārbaudi ar neapbruņotu aci, un b) minerālu piemaisījumu saturs nepārsniedz 0,1 % no sausnas satura, kas samazinās, pievienojot jebkuru vārāmo sāli un, attiecībā uz tomātu koncentrātu pulvera veidā, jebkuru silīcija dioksīdu. 4. Tomātu sulai un tomātu koncentrātam ir: a) vienmērīgi sadalīta struktūra un konsistence, kas norāda uz pareizu pārstrādes procesu; b) cukura saturs, kas izteikts kā invertcukurs, vismaz 42 % no sausnas svara satura, kuru samazina jebkurš pievienotais vārāmais sāls; c) kopējais titrējamais skābums, izteikts kā kristalizēts citronskābes monohidrāts, nepārsniedz 10 % no sausnas svara satura, kuru samazina jebkurš pievienotais vārāmais sāls; d) gaistošais skābums, izteikts kā etiķskābe, nepārsniedz 0,4 % no sausnas svara satura, kuru samazina jebkurš pievienotais vārāmais sāls; e) pH līmenis nepārsniedz 4,5. 5. Tomātu sulas un tomātu koncentrāta pelējumu pārbaudes rezultāts nepārsniedz 70 % pozitīvo lauku, ja atšķaida ar ūdeni, lai sasniegtu 8 % sausnas satura. Tomātu sulai ar sausnas saturu, kas ir mazāks par 8 %, pozitīvo lauku procentu samazina proporcionāli sausnas saturam. III SADAĻA Prasības tomātu pārslām 11. pants Šajā sadaļā "tomātu pārslas" nozīmē produktu, kas aprakstīts Regulas (EEK) Nr. 1599/84 1. panta 2. punkta m) apakšpunktā. 12. pants 1. Tomātu pārslām ir: a) raksturīga sarkana krāsa un b) laba garša un smarža, kas raksturīga pareizi pārstrādātam produktam, un c) nav produktam svešu smaržu un garšu. 2. Tomātu pārslu sausnas saturs ir vismaz 93 %. 3. Minerālu un augu piemaisījumu saturs kopā nepārsniedz 1 % no produkta svara. Šeit "augu piemaisījumi" nozīmē ar neapbruņotu aci redzamu augu materiālu, kas nav paša tomāta daļa vai kas bijis pievienots svaigam tomātam, bet atdalījies pārstrādes procesā, īpaši tomātu lapas, kāti, kausiņa pielapas. 4. Kā piedevu tomātu pārslu ražošanā var izmantot tikai silīcija dioksīdu (551). Tomēr silīcija dioksīda saturs nepārsniedz 1 % no svara. 5. Tomātu pārslu pelējumu pārbaudes rezultāts nepārsniedz 70 % pozitīvo lauku, ja homogenizē ūdenī, lai sasniegtu 8 % sausnas satura. IV SADAĻA Prasības traukiem un pārbaudei 13. pants 1. Traukus ar konservētiem mizotiem tomātiem, veseliem vai sadalītiem, un ar tomātu sulu marķē, norādot ražošanas gadu un datumu un pārstrādātāju. Gadījumos, kad tomātu sula ir pārstrādāta dažādos datumos un uzglabāta kopā pirms iepakošanas, marķēšana pieļauj visu ražošanas datumu norādi. 2. 1. punkta noteikumus piemēro arī citiem produktiem uz tomātu bāzes, ja šādus produktus pārstrādes laikā iepilda traukos, kuros tos paredzēts izvest no pārstrādātāja telpām. Gadījumos, kad šādus produktus uzglabā rezervuāros vai līdzīgos konteineros, lai vēlāk iepakotu vai atkārtoti pārstrādātu, uz konteineriem norāda ražošanas datumu vai datumus. Ja šādus produktus iepilda to galīgajos konteineros, uz šiem konteineriem ir atsauce, kas norāda ražošanas datumu vai datumus un pārstrādātāju. 3. Šajā pantā minētā marķēšana var būt kodētā veidā un to apstiprina kompetentas iestādes tajā dalībvalstī, kur notiek ražošana. Šīs iestādes var pieņemt papildu noteikumus attiecībā uz pašu marķēšanu. 14. pants Pārstrādes laikā pārstrādātājs ik dienu un pēc regulāriem intervāliem pārbauda, vai produkts atbilst prasībām, lai saņemtu atbalstu. Pārbaudes rezultātus pieraksta. 15. pants 1. Pielikumā ir aprakstītas analīzes metodes, lai noteiktu: a) sausnas saturu; b) dabiski šķīstošās cietās vielas; c) sāls saturu; d) cukuru saturu; e) kopējo skābumu; f) gaistošo skābumu; g) minerālu piemaisījumu saturu; h) pH līmeni; i) kalcija jonu saturu; j) silīcija dioksīda saturu. 2. Pelējuma pārbaudes rezultātu nosaka saskaņā ar Oficiālās analītisko ķīmiķu asociācijas Hovarda pelējuma pārbaudes rezultātu metodi. 3. Metodes, kas minētas 1. un 2. punktā, izmanto, lai skaidri noteiktu atbilstību ražošanas atbalsta saņemšanai. Parastajām analīzēm var izmantot arī citas metodes. 16. pants Šī regula stājas spēkā 1986. gada 1. jūlijā. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 1986. gada 27. maijā Komisijas vārdā — priekšsēdētāja vietnieks Frans Andriessen [1] OV L 49, 27.2.1986., 1. lpp. [2] OV L 152, 8.6.1984., 16. lpp. [3] OV L 105, 22.4.1986., 24. lpp. -------------------------------------------------- PIELIKUMS SAUSNAS SATURS 1. Princips Sausnas saturs nozīmē pilnīgu dabīgo cieto vielu saturu (NTS). Pilnīgu dabīgo cieto vielu saturu, gan šķīstošo, gan nešķīstošo, nosaka ar gravimetriju pēc produkta izžāvēšanas 70 °C vakuumā. 2. Aparatūra 2.1. Labas kvalitātes vakuuma žāvēšanas skapis ar vienotu karstuma sadali (70 °C ± 1 °C), kurā vakuumu var uzturēt vairākas stundas pēc sūkņa apstādināšanas. 2.2. Laboratorijas vakuuma sūknis, kurš, ja vajag, var uzturēt strādājošā krāsnī spiedienu, kas ir mazāks par 25 mm Hg. 2.3. Gaisa žāvēšanas uzstādīšana. Gāzes attīrītājs, kurā ir sērskābe, jāsavieno ar žāvēšanas skapja gaisa ieplūdes atveri. 2.4. Ūdens vanna. 2.5. Stāvkolba ar hermētisku vāku, vēlams 6 cm diametrā. 2.6. Analītiskie svari ar precizitāti līdz 0,1 mg. 2.7. Eksikators, kurā ir silikagēla indikators. 2.8. Ar skābi nomazgāts diatomīts. 2.9. Žāvēšanas skapis ar gaisa cirkulāciju, kurš strādā pie 110 °C. 3. Procedūra 3.1. Novieto apmēram 15 mg diatomīta uz 2 cm katrā kolbā (ap 0,4 g katrā kolbā ar diametru 6 cm). 3.2. Žāvē kolbas ar noņemtiem vākiem žāvēšanas skapī ar gaisa cirkulāciju, kas strādā pie 110 °C vismaz 30 minūtes. 3.3. Uzliek atpakaļ kolbu vākus, atvēsina eksikatorā un nosver. 3.4. Noņem kolbu vākus un ātri ieliek attiecīgo daudzumu labi samaisīta parauga kolbās. Uzliek atpakaļ vākus un nosver, cik vien ātri iespējams. Parauga svaram jābūt starp 9 un 20 mg no kopējās cietās vielas uz 2 cm virsmas laukuma kapsulas dibenā. 3.5. Noņem vāku, samaisa kopā paraugu un diatomītu, izmantojot stikla spieķīti, un pievieno destilētu ūdeni, kamēr homogēnas dūņas vienoti pārklāj katras kolbas dibenu. Nomazgā stikla spieķīti ar destilētu ūdeni. 3.6. Noved paraugu līdz acīmredzamam sausumam (atlieku mitruma saturs mazāks par 50 % no sausnas satura), izmantojot vienu no šādām metodēm. 3.6.1. Ieliek kolbas ūdens peldē ar verdošu ūdeni un tur, kamēr atlikumi sacietē, kļūst iesārti un sasniedz acīmredzami sausu stāvokli. 3.6.2. Ievieto kolbas ventilācijas tipa žāvēšanas skapī, kurš strādā ar 70 °C. Skapim jābūt ar pietiekami ātru gaisa cirkulāciju iekšpusē un pietiekamu gaisa apmaiņu ārpus tā, lai panāktu ātru šķidruma iztvaikošanu. Pārbauda kolbas ik pēc 30 minūtēm vai ātrāk un izņem tās no peldes, tiklīdz ir sasniegts acīmredzami sauss stāvoklis. 3.6.3. Ievieto kolbas vakuuma žāvēšanas skapī pie 70 °C ar daļēji atvērtu regulējamo krānu, lai nodrošinātu gaisa plūsmas ātru izplūšanu cauri krāsnij ar spiedienu, kas nav mazāks par 310 mm Hg. Pārbauda kolbas ik pēc 30 minūtēm vai ātrāk un izņem tās no peldes, tiklīdz ir sasniegts acīmredzami sauss stāvoklis. 3.7. Ieliek daļēji sausos paraugus vakuuma žāvēšanas skapī, lai kolbas atrastos tieši uz plaukta. Ļauj sausajam gaisam ieplūst skapī, izplūstot cauri H2SO4 skalotnei ar ātrumu divi līdz četri burbuļi sekundē. Žāvē paraugus četras stundas pie 70 °C un spiediena, kas nepārsniedz 50 mm Hg. Žāvēšanas sākumā skapja temperatūra var būt pat 65 °C zema, bet pirmās stundas laikā tai jāpalielinās līdz 69 - 71 °C. 3.8. Izņem kolbas no skapja, ātri noņem vākus un atdzesē eksikatorā. 3.9. Nosver kapsulas, tiklīdz tās sasniedz istabas temperatūru (pēc apmēram 20 minūtēm). 4. Rezultātu izteikšana Kopējās dabiskās cietās vielas procents % NTS = x 100 5. Kopējā dabiskā cietā viela Kopējās dabiskās cietās vielas saturu nosaka pēc tam, kad ir noteikts hlorīda saturs un atņemts pievienotais sāls. Iepriekš pastāvējušo dabiskā sāls saturu patvaļīgi nosaka kā 2 % no kopējās cietās vielas satura. KOPĒJĀ DABISKĀ ŠĶĪSTOŠĀ CIETĀ VIELA 1. Definīcija Kopējo dabisko šķīstošo cieto vielu (NTSS) nosaka ar refraktometrijas metodi: īpašos sagatavošanas apstākļos un temperatūrā saharozes koncentrātam ūdens šķīdumā ir tāds pats atstarošanas indekss kā analizētajam produktam. Koncentrāciju izsaka masas procentos. 2. Princips Refraktometru lieto, lai izmērītu pārbaudāmā šķidruma atstarošanas indeksu 20 °C, un tad, izmantojot tabulas, šo atstarošanas indeksu konvertē kā kopējo dabisko šķīstošo cieto vielu (izsaka kā saharozi). Alternatīvi, kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas saturu var nolasīt tieši no refraktometra. 3. Aparatūra Parastais laboratoriju aprīkojums, to skaitā: 3.1. Refraktometrs ar graduētu skalu, kas uzrāda atstarošanas indeksu ar precizitāti līdz 0,0005. Refraktometram jābūt uzstādītam tā, lai tas rādītu atstarošanas indeksu 1,3330 destilētam ūdenim pie 20 °C. Tam arī jābūt uzstādītam tā, lai prizmām un standarta šķīdumiem tas rādītu atstarošanas indeksu 1,3920. Alternatīva: 3.2. Refraktometrs ar graduētu skalu, kas uzrāda masas procentus saharozei ar precizitāti līdz 0,1 %. Refraktometram jābūt uzstādītam tā, lai tas rādītu šķīstošās cietās vielas (saharozes) nulles saturu destilētam ūdenim 20 °C. Tam arī jābūt uzstādītam tā, lai prizmām vai standarta šķīdumiem tas rādītu šķīstošās cietās vielas (saharozes) saturu 36 %. 3.3. Ūdens cirkulācijas sistēma, kas nodrošina refraktometra prizmu (3.1 vai 3.2) uzturēšanu nemainīgā temperatūrā (izmaiņas ne vairāk kā 0,5°C) pie apmēram 20 °C, kas ir references temperatūra (skat. 5.1). 3.4. Piemērota tilpuma vārglāze. 4. Procedūra 4.1. Pārbaudes šķīduma sagatavošana [1] Laboratorijas paraugs labi jāsamaisa. Izspiež daļu no parauga caur neabsorbējošu marli (vai līdzīgu materiālu), kas salocīta četrās kārtās. Nolej dažus pirmos šķidruma pilienus un pārējo izmanto analīzei. 4.2. Analīze Noregulē ūdens cirkulācijas sistēmu (3.3), lai tā strādātu vajadzīgajā temperatūrā (starp 15 un 25 °C), un iedarbina to tā, lai refraktometra prizmas (3.1 vai 3.2) sasniegtu tādu pašu temperatūru, kas visas analīzes laikā jāuztur nemainīga ar pieļaujamām svārstībām līdz 0,5 °C. Noregulē pārbaudes šķīduma (4.1) temperatūru, lai tā būtu tāda, kādai tai jābūt analīzes laikā. Novieto nelielu daudzumu pārbaudes šķīduma (divi vai trīs pilieni ir pietiekami) uz refraktometra nofiksētas prizmas (3.1 vai 3.2) un nekavējoši fiksē kustīgo prizmu. Redzes laukam jābūt piemēroti apgaismotam. Precīzāka rezultāta iegūšanai var izmantot nātrija tvaika lampu (īpaši, ja produkti ir krāsaini vai tumši). Pārvieto sadales līniju starp gaišo un tumšo laukumu redzes laukā tā, lai tā sakristu ar iedaļu starp skalas krustiem, un nolasa atstarošanas indeksu kā saharozes masas procentu saskaņā ar lietoto aparatūru (3.1 vai 3.2). 4.3. Mērījumu reižu skaits Katram paraugam būtu jāveic divi mērījumi. 5. Rezultātu izteikšana 5.1. Labojumi Ja analīze ir veikta temperatūrā, kas atšķiras no 20 °C ± 0,5 °C, jāveic šādi labojumi: a) ja skala rāda atstarošanas indeksu (3.1), lieto šādu formulu: n = n = 0,00013 (t - 20) kur t ir analīzē izmantotā temperatūra grādos pēc Celsija; b) ja skala rāda saharozes masas procentu (3.2), rezultātu vajadzētu labot, izmantojot 1. tabulu. 5.2. Procedūra šķīstošās cietās vielas satura noteikšanai Šķīstošās cietās vielas saturu, kas izteikts masas procentos, nosaka šādi. 5.2.1. Refraktometram ir graduēta skala, kas rāda atstarošanas indeksu No 2. tabulas nolasa saharozes masas procentu, kas atbilst vērtībai no punkta 4.2., ja nepieciešams, labo pēc 5.1 punkta a) apakšpunkta. Šķīstošās cietās vielas saturs ir vienāds ar šādi atrastu skaitli. Par rezultātu būtu jāuzskata vidējais aritmētiskais starp diviem noteiktajiem mērījumiem ar noteikumu, ka tiek ievēroti atkārtošanās nosacījumi (skat. 5.3). Rezultātu nosaka līdz vienai zīmei aiz komata. 5.2.2. Refraktometram ir graduēta skala, kas rāda saharozes masas procentus Šķīstošās cietās vielas saturs, kas izteikts saharozes masas procentos, ir vienāds ar skaitli, kas atrasts ailē 4.2., ja nepieciešams, labots pēc 5.1 b).Par rezultātu būtu jāuzskata vidējais aritmētiskais starp diviem noteiktajiem mērījumiem ar nosacījumu, ka tiek ievēroti atkārtošanās nosacījumi (skat. 5.3). Rezultātu nosaka līdz vienai zīmei aiz komata. 5.3. Atkārtojamība Starpība starp divu mērījumu rezultātiem, kurus veicis viens un tas pats cilvēks un kuri veikti ātri viens pēc otra, nedrīkst pārsniegt 0,2 g no šķīstošās cietās vielas uz 100 g produkta. 6. Dabiskā šķīstošā cietā viela Kopējās dabiskās cietās vielas saturu nosaka pēc tam, kad ir noteikts hlorīda saturs un atņemta pievienotā sāls. Uz katru 1 % hlorīda jāatņem 1,13 Briksa grādi vai 0,0157 atstarošanas indeksa (pie temperatūras 20 °C). Šajos labojumos ņem vērā iepriekš pastāvējušo dabiskā sāls saturu, ko patvaļīgi nosaka kā 2 % no kopējās cietās vielas satura. 1. TABULA Lasījumu labojumi, ko veic, izmantojot refraktometru ar skalu, kura rāda saharozes saturu, ja temperatūra atšķiras no 20 °C ± 0,5 °C Temperatūra °C | Šķīstošās cietās vielas saturs skalā uzrādīts % (mm) | 5 | 10 | 15 | 20 | 30 | 40 | 50 | Labojumi, kas jāatņem 15 | 0,25 | 0,27 | 0,27 | 0,31 | 0,34 | 0,35 | 0,36 | 16 | 0,21 | 0,23 | 0,27 | 0,27 | 0,29 | 0,31 | 0,31 | 17 | 0,16 | 0,18 | 0,20 | 0,20 | 0,22 | 0,23 | 0,23 | 18 | 0,11 | 0,12 | 0,14 | 0,15 | 0,16 | 0,16 | 0,15 | 19 | 0,06 | 0,07 | 0,08 | 0,08 | 0,08 | 0,09 | 0,09 | Labojumi, kas jāpieskaita 21 | 0,06 | 0,07 | 0,07 | 0,07 | 0,07 | 0,07 | 0,07 | 22 | 0,12 | 0,14 | 0,14 | 0,14 | 0,14 | 0,14 | 0,14 | 23 | 0,18 | 0,20 | 0,20 | 0,20 | 0,21 | 0,21 | 0,21 | 24 | 0,24 | 0,26 | 0,26 | 0,26 | 0,28 | 0,28 | 0,28 | 25 | 0,30 | 0,32 | 0,32 | 0,32 | 0,36 | 0,36 | 0,36 | 2. TABULA Šķīstošās cietās vielas masa procentos (izteikta kā saharoze) attiecībā pret atstarošanas indeksu Atstarošanas indekss | Šķīstošā cietā viela (izteikta kā saharoze) | nD20 | % (m/m) | 1,3330 | 0 | 1,3344 | 1 | 1,3359 | 2 | 1,3373 | 3 | 1,3388 | 4 | 1,3404 | 5 | 1,3418 | 6 | 1,3433 | 7 | 1,3448 | 8 | 1,3463 | 9 | 1,3478 | 10 | 1,3494 | 11 | 1,3509 | 12 | 1,3525 | 13 | 1,3541 | 14 | 1,3557 | 15 | 1,3573 | 16 | 1,3589 | 17 | 1,3605 | 18 | 1,3622 | 19 | 1,3638 | 20 | 1,3655 | 21 | 1,3672 | 22 | 1,3689 | 23 | 1,3706 | 24 | 1,3723 | 25 | 1,3740 | 26 | 1,3758 | 27 | 1,3775 | 28 | 1,3793 | 29 | 1,3811 | 30 | 1,3829 | 31 | 1,3847 | 32 | 1,3865 | 33 | 1,3883 | 34 | 1,3463 | 35 | 1,3920 | 36 | 1,3939 | 37 | 1,3958 | 38 | 1,3978 | 39 | 1,3997 | 40 | 1,4016 | 41 | 1,4036 | 42 | 1,4056 | 43 | 1,4076 | 44 | 1,4096 | 45 | 1,4117 | 46 | 1,4137 | 47 | 1,4158 | 48 | 1,4179 | 49 | 1,4201 | 50 | SĀLS SATURS 1. Princips Produkta pārbaudāmo paraugu atšķaida. Pievieno titrētu sudraba nitrāta pārākumu. Tad pārākumu standartizē ar titrētu kālija tiocionāta šķīdumu dzelzs amonija alauna klātbūtnē. 2. Parauga sagatavošana 2.1. Nosver ( )g produkta, kur R ir kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas saturs. 2.2. Pārvieto produktu uz 200 ml tilpuma kolbu, izmantojot destilētu ūdeni, kas ir tikko vārīts un atdzesēts. Noskalo svaru kausu ar destilētu ūdeni un pārvieto skalojamo ūdeni tilpuma kolbā. Uzpilda līdz atzīmei ar destilētu ūdeni. 2.3. Labi saskalo un izfiltrē šķīdumu, izmantojot kroku filtru. 2.4. Pārvieto 20 ml filtrāta uz 250 ml konisku kolbu un atšķaida ar 40 līdz 50 ml destilēta ūdens. 3. Šarpentjē -Volāra metode 3.1. Reaģenti 3.1.1. Standarta sudraba nitrāta 0,1 n šķīdums. 3.1.2. Tīra slāpekļskābe d = 1,4. 3.1.3. Piesātināts dzelzs amonija sulfāta šķīdums (NH4Fe(SO4)2l2H2O). 3.1.4. Amonija tiocianāta 0,1 n standartšķīdums. 3.2. Aparatūra 3.2.1. Analītiskie svari. 3.2.2. 200 ml koniska kolba. 3.2.3. Graduēta "A" klases 10 ml pipete. 3.2.4. Graduēta "A" klases 20 ml pipete. 3.2.5. 25 ml birete, "A"klase saskaņā ar ISO pagaidu ieteikumu. 3.3. Procedūra Pievieno apmēram 2 ml reaģenta Nr. 2 un 10 ml (mēra ar graduēto pipeti) šķīduma Nr. 1. Vāra piecas minūtes, tad atdzesē. Pēc tam, kad pievienoti daži pilieni šķīduma Nr. 3, titrē, izmantojot šķīdumu Nr. 4, līdz šķidrums iegūst nezūdoši rozā krāsu. Sākotnējo pārbaudi veic, izmantojot destilētu ūdeni (balts). 3.4. Rezultātu izteikšana Starpība starp izmantotajiem šķīdumu Nr. 1 un Nr. 4 tilpumiem ir sudraba nitrāta šķīduma tilpums, ko izmanto, lai izgulsnētu testa paraugā klātesošos hlorīdus, samazinot balto daļu. 1 ml sudraba nitrāta šķīduma 0,1n atbilst 0,00585 g nātrija hlorīda. Izsaka rezultātu nātrija hlorīda gramos uz 100 g produkta. Ņem vērā, ka iepriekš pastāvējušo dabiskā sāls saturu patvaļīgi nosaka kā 2 % no kopējās cietās vielas satura. Dabiskā hlorīda saturs = NTS - Cl , kur: NTS = sausnas saturs; ClT = kopējais hlorīdu saturs. Pievienotie hlorīdi = ClT - Clnat CUKURU SATURS 1. Princips Parasti no 40 līdz 60 % sausnas satura tomātu atvasinājumos sastāv no reducētiem cukuriem, galvenokārt no glikozes un fruktozes apmēram līdzīgās proporcijās. Dabiskās saharozes saturs tomātos ir neliels. Dabiskā cukura saturu nosaka ar Leina un Enjona metodi bez invertēšanas. Leina un Enjona metodē izmanto Fērlinga šķīdumu. 2. Reaģenti 2.1. Vara sulfāta šķīdums Izšķīdina destilētā ūdenī 34,639 g CuSO4·5H2O, atšķaida līdz 500 ml un filtrē caur stikla vati vai filtrpapīru. 2.2. Nātrija kālija tatrāta šķīdums sārmā Izšķīdina 173 g nātrija kālija tatrāta·4H2O (Segneta sāls) ar 50 g NaOH ūdenī un atšķaida līdz 500 ml. Atstāj divas dienas, tad filtrē caur azbestu. 2.3. Svina acetāta piesātināts šķīdums. 2.4. Karesa šķīdums I. 15 % kālija ferocianīda ūdens šķīdums. II. 30 % cinka acetāta ūdens šķīdums. 2.5. 1 % metilēnzilā ūdens šķīdums. 2.6. Na2SO4 (nātrija sulfāta) vai nātrija oksalāta piesātināts šķīdums. 2.7. 1 % fenolftaleīna šķīdums spirtā. 2.8. NaOH 0,1 N (4 g NaOH 1000 ml ūdens) šķīdums. 3. Aparatūra 3.1. Analītiskie svari. 3.2. Filtrpapīrs ātrai filtrēšanai. 3.3. 25 ml birete. 3.4. Erlenmeijera koniskā kolba. 3.5. 10 ml pipete. 3.6. Kohlrausch-veida 200 ml mērkolba. 4. Procedūra 4.1. Lai tomātu atvasinājumos noteiktu cukuru, izmantojot Leina un Ejnona metodi, analizējamā parauga daudzumam jābūt tādam, lai pēc attīrīšanas un atšķaidīšanas analizējamajā cukura šķīdumā būtu tāds cukura daudzums, ka 10 ml Fēlinga šķīduma tiktu pilnīgi reducēti ar 25 līdz 50 ml cukura šķīduma. Tādējādi cukura šķīdumā jābūt no 105 līdz 205 mg invertcukura uz 100 ml šķīduma, kā rādīts tabulā. Noteikšanas laikā izmērītais cukura šķīdums tiek atšķaidīts tā, lai, samazinot 10 ml Fēlinga šķīduma, būtu vajadzīgi 32 ml: šī koncentrācija ir vidēja pēc tabulā dotās gradācijas. Tādējādi cukura šķīdumā ir apmēram 160 mg invertcukura uz 100 ml šķīduma. 4.2. Nosver tomātu atvasinājumu, kas atbilst apmēram g, kur R ir NTSS (kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas) saturs. 4.3. Pārvieto testa paraugu uz 200 ml kolbu ar apaļu dibenu. Izskalo testa parauga trauku un pārvieto skalojamo ūdeni uz kolbu, tad uzpilda līdz atzīmei ar destilētu ūdeni. 4.4. Izmantojot pipeti, pārvieto 100 ml šā šķīduma uz 250 ml mērkolbu. 4.5. Izmantojot pipeti, pievieno 4 līdz 5 ml piesātināta svina acetāta šķīduma, uzmanīgi turpina pievienot šo šķīdumu, pa diviem pilieniem, kamēr šķidrums ir dzidrs. 4.6. Tomēr priekšroka būtu dodama dzidrināšanai, pievienojot 5 ml Karesa šķīduma I un 5 ml Karesa šķīduma II. 4.7. Pēc dzidrināšanas ļauj šķidrumam pastāvēt 15 minūtes. Tad pievieno piesātinātu nātrija sulfātu vai nātrija oksalātu, lai aizvāktu lieko cinka acetātu. Ja ir liekais cinka acetāts, nātrija sulfāta vai nātrija oksalāta pievienošana dos baltas nogulsnes. 4.8. Ļauj pastāvēt 15 minūtes, tad papildina līdz 250 ml atzīmei ar destilētu ūdeni. Labi sakrata, tad filtrē, izmantojot salocītu filtrpapīru. Pārvieto daļu no dzidrā filtrāta uz 100 ml bireti: tagad šis šķīdums ir gatavs analīzei. 4.9. Cukura satura noteikšana jāveic divas reizes: a) pārbaudes mērījums Pārvieto 10 ml vienādu daļu Fēlinga šķīduma sajaukuma uz 200 ml līdz 250 ml Erlenmeijera kolbu, kas novietota uz stiepļu režģa. (Dažas minūtes pirms noteikšanas vajadzētu sajaukt kopā vienādas daļas A un B Fēlinga šķīduma.) Izmantojot bireti, pievieno apmēram 25 ml cukura šķīduma. Vāra 15 sekundes. Ik pēc 10 sekundēm vēl pievieno šķīdumu, kamēr zilā krāsa kļūst bāla. Pievieno vienu vai divus pilienus metilēna zilo indikatoru un turpina pievienot cukura šķīdumu, kamēr indikators pilnīgi maina krāsu. Vārošais šķidrums kļūst sarkanīgi brūns; b) pēdējā noteikšana Pārvieto 10 ml Fēlinga šķīdumu vienādu daļu sajaukuma uz 200 ml līdz 250 ml Erlenmeijera kolbu, tad pievieno tieši cukura šķīduma daudzumu, ko izmantoja testa titrēšanā, vismaz 0,5 ml. Noved maisījumu līdz vārīšanai un vāra uz lēnas uguns tieši piecas minūtes. Pievieno vienu vai divus pilienus metilēna zilo indikatoru, tad pievieno pārējo cukura šķīdumu pa diviem vai trim pilieniem vienlaikus, ar 10 sekunžu intervāliem apmēram vienas minūtes laikā, līdz indikators kļūst sarkanbrūns. Ņem A cukura šķīdumu 0,1 ml daudzumā. Tā kā šī ir empīriska metode, visas iepriekš dotās instrukcijas jāizpilda precīzi. 5. Rezultātu izteikšana Šāda tabula būtu jāizmanto, lai no izmantotā cukura šķīduma daudzuma ml aprēķinātu invertcukura saturu cukura šķīdumā un tomātu atvasinājumu daudzumā testa paraugos. Aprēķinu formula ir šāda. Kopējais cukuru daudzums 100 g produkta uz = , kur C (tabulas 3. aile) atbilst tilpumam A izlietotā cukura šķīdumā (tabulas 1. aile). Ja invertcukura saturu (izteikts kā tomātu atvasinājuma svara procenti) sadala kopējā dabiskā šķīstošā cietā viela (NTSS), rezultāts ir invertcukura saturs uz 100 g šķīstošās cietās vielas. TABULA Invertcukurs mg uz 10 ml Fēlinga šķīduma A Izlietotais cukurs ml | B Invertcukura faktori | C mg invertcukura 100 ml šķīduma | 25,0 | 51,2 | 204,8 | 2 | 203,4 | 4 | 201,9 | 6 | 200,4 | 8 | 198,9 | 26,0 | 51,3 | 197,4 | 2 | 196,0 | 4 | 194,6 | 6 | 193,2 | 8 | 191,8 | 27,0 | 51,4 | 190,4 | 2 | 189,1 | 4 | 187,7 | 6 | 186,4 | 8 | 185,0 | 28,0 | 51,5 | 183,7 | 2 | 182,5 | 4 | 181,2 | 6 | 180,0 | 8 | 178,7 | 29,0 | 51,5 | 177,5 | 2 | 176,3 | 4 | 175,2 | 6 | 174,0 | 8 | 172,9 | 30,0 | 51,5 | 171,7 | 2 | 170,6 | 4 | 169,5 | 6 | 168,5 | 8 | 167,4 | 31,0 | 51,6 | 166,3 | 2 | 165,3 | 4 | 164,3 | 6 | 163,2 | 8 | 162,2 | 32,0 | 51,6 | 161,2 | 2 | 160,3 | 4 | 159,4 | 6 | 158,4 | 8 | 157,5 | 33,0 | 51,7 | 156,6 | 2 | 155,7 | 4 | 154,8 | 6 | 154,0 | 8 | 153,1 | 34,0 | 51,7 | 152,2 | 2 | 155,7 | 4 | 154,8 | 6 | 154,0 | 8 | 148,8 | 35,0 | 51,8 | 147,9 | 2 | 147,1 | 4 | 146,3 | 6 | 145,5 | 8 | 144,7 | 36,0 | 51,8 | 143,9 | 2 | 143,2 | 4 | 142,4 | 6 | 141,7 | 8 | 140,9 | 37,0 | 51,9 | 140,2 | 2 | 139,5 | 4 | 138,8 | 6 | 138,0 | 8 | 137,3 | 38,0 | 51,9 | 136,6 | 2 | 135,9 | 4 | 135,3 | 6 | 134,6 | 8 | 134,0 | 39,0 | 52,0 | 133,3 | 2 | 132,7 | 4 | 132,0 | 6 | 131,4 | 8 | 130,7 | 40,0 | 52,0 | 130,1 | 2 | 129,5 | 4 | 128,9 | 6 | 128,3 | 8 | 127,7 | 41,0 | 52,1 | 127,1 | 2 | 126,5 | 4 | 125,9 | 6 | 125,4 | 8 | 124,8 | 42,0 | 52,1 | 124,2 | 2 | 123,6 | 4 | 123,1 | 6 | 122,5 | 8 | 122,0 | 43,0 | 52,2 | 121,4 | 2 | 120,9 | 4 | 120,3 | 6 | 119,8 | 8 | 119,2 | 44,0 | 52,2 | 118,7 | 2 | 118,2 | 4 | 117,7 | 6 | 117,1 | 8 | 116,6 | 45,0 | 52,3 | 116,1 | 2 | 115,6 | 4 | 115,1 | 6 | 114,7 | 8 | 114,2 | 46,0 | 52,3 | 113,7 | 2 | 113,2 | 4 | 112,8 | 6 | 112,3 | 8 | 111,9 | 47,0 | 52,4 | 111,4 | 2 | 111,0 | 4 | 110,5 | 6 | 110,5 | 8 | 109,6 | 48,0 | 52,4 | 109,2 | 2 | 108,8 | 4 | 108,4 | 6 | 107,9 | 8 | 107,5 | 49,0 | 52,5 | 107,1 | 2 | 106,7 | 4 | 106,3 | 6 | 105,9 | 8 | 105,5 | 50,0 | 52,5 | 105,1 | 2 | 4 | 6 | 8 | KOPĒJAIS TITRĒJAMAIS SKĀBUMS 1. Princips Produkta kopējo dabisko skābju saturu nosaka, titrējot ar nātrija hidroksīda šķīdumu un izmantojot potenciometriju. 2. Reaģenti 2.1. Titrēts nātrija hidroksīda šķīdums 0,1 N, bez oglekļa dioksīda. 2.2. Bufera šķīdumi ar zināmajām pH vērtībām apmēram 8,0. 2.3. 1 % fenolftaleīna šķīdums spirtā. 3. Aparatūra Parastais laboratoriju aprīkojums, to skaitā: - potenciometrs ar stikla elektrodu, - mehānisks vai elektromagnētisks kratītājs, - analītiskie svari, - 50 ml vārglāze, - 200 ml graduētā pipete, - 200 ml graduētā pipete, - 25 ml birete,"A" klases saskaņā ar ISO pagaidu ieteikumu. 4. Procedūra 50 ml vārglāzē nosver produkta daudzumu, kas atbilst ( g , ± 0,01 g, kur R ir kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas (NTSS) saturs. Pārvieto paraugu uz 200 ml tilpuma kolbu. Piepilda ar vārītu, destilētu ūdeni līdz 200 ml. Labi sakrata. Filtrē. Atdala 50 ml filtrāta un to pārvieto zemā vārglāzē (minimālais tilpums 400 ml). Pievieno 150 līdz 200 ml vārīta, destilēta ūdens. Izmantojot bufera šķīdumus ar pH vērtību apmēram 8,0, pārbauda, vai potenciometrs strādā pareizi. Izmantojot bireti, samērā ātri pievieno nātrija hidroksīda šķīdumu (2.1), vienlaikus kratot, kamēr sasniedz pH vērtību apmēram 6,0. Lēnām turpina pievienot šķīdumu, līdz pH sasniedz 7,0. Tad vēl pilienu pa pilienam pievieno šķīdumu, pēc katras pievienošanas nosakot nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu (2.1) un pH vērtību, līdz sasniedz pH 8,1 ± 0,2. Interpolējot samazina tiešo nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu, kas atbilst pH vērtībai 8,1. Sagatavotajam paraugam jāveic vismaz divi šādi mērījumi. 5. Rezultātu izteikšana Titrējamo skābumu izsaka kā monohidrētās citronskābes procentu no sausnas satura. 1 ml nātrija hidroksīda šķīduma (2.1) atbilst 0,007 g hidrētās citronskābes. GAISTOŠAIS SKĀBUMS 1. Princips Gaistošās skābes noņem ar ūdens tvaika strūklu un titrē destilātā fenolftaleīna klātbūtnē vai izmantojot pH metru. 2. Reaģenti 2.1. Titrēts nātrija hidroksīda šķīdums N/50 (0,02n), svaigi sagatavots no N10 šķīduma. 2.2. 0,05 % fenolftaleīna šķīdums spirtā. 2.3. Kristalizēta vīnskābe. 2.4. Titrēts 0,1N sālsskābes šķīdums. 3. Aparatūra 3.1. Īpaša iekārta skābju pārvietošanai ūdens tvaiku strūklā. 3.2. Analītiskie svari. 3.3. 10 ml birete sadalīta iedaļās pa milimetra divpadsmitdaļām. 3.4. 200 ml koniskā kolba. 4. Procedūra Piepilda iekārtas kolbu ar apmēram 1,5 litriem svaigi vārīta destilēta ūdens. Pievieno dažus gabalus pumeka. Rūpīgi nosver, līdz precizitātei 0,01 g, produkta daudzumu, kas atbilst g, kur R ir kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas (NTSS) saturs. Pēc nepieciešamās atšķaidīšanas ielej iekārtas iekšējā tūbiņā. Pievieno 100 mg reaģenta 2.3. Pievieno kolbu kondensatoram. 150 ml destilē apmēram 30 minūtes, savāc destilātu 200 ml koniskā kolbā, iegremdējot kondensatora uzgali nelielā svaigi vārīta destilēta ūdens daudzumā. Darbību pārtrauc. Kolbā ielej dažus pilienus fenolftaleīna (2.2) un titrē skābumu, izmantojot N/50 nātrija hidroksīda šķīdumu (2.1), kamēr indikators iegūst nezūdoši rozā krāsu. Tā kā N/50 nātrija hidroksīda šķīdums ir nestabils, pirms izmantošanas titru pārbauda ar N/10 sālsskābes šķīdumu (2.4). Titrēšanu var arī veikt, izmantojot pH metru. 5. Rezultātu izteikšana Gaistošo skābumu izsaka kā etiķskābes procentu sausnas saturā. Viens ml N/50 nātrija hidroksīda šķīduma (2.1) atbilst 0,0012 g etiķskābes. MINERĀLU PIESĀRŅOJUMI 1. Princips Smagus piesārņojumus, galvenokārt no augsnes (piem., smiltis), bet iespējams arī metālu gabaliņus vai ļoti blīvas minerālvielas, atdala, pamatojoties uz to blīvumu. Organiskās vielas iznīcina, sadedzinot 500 līdz 600 °C. Iegūtos atlikumus nosver. 2. Aparatūra Parastais laboratoriju aprīkojums, to skaitā: 2.1. vārglāze ar svērtspēju 250 ml līdz 1000 ml, 2.2. trauki, kas pagatavoti no silīcija dioksīda, porcelāna vai platīna, 2.3. bezpelnu filtri, 2.4. bumbierveida dalāmā piltuve ar tilpumu 2 litri, ar plata diametra tapu (skat. zīmējumu), 2.5. mufeļkrāsns 500 līdz 600 °C, 2.6. žāvētājs, 2.7. analītiskie svari. 3. Procedūra Vārglāzē nosver produkta daudzumu, kas atbilst g, ± 0,01 g, kur R ir kopējās dabiskās šķīstošās cietās vielas (NTSS) saturs. Pievieno 100 līdz 150 ml ūdens. Labi sajauc. Ielej 2 litru dalāmajā piltuvē, kura ir daļēji pildīta ar ūdeni, un nofiksē klāt pievienoto cauruli tā, lai tās apakšējais gals būtu piltuvē vismaz līdz pusei. Ļauj ūdenim plūst piltuvē ar tādu ātrumu, kas izraisa pietiekamu virpuļošanu, lai atdalītu minerālvielas no mīkstuma. Izņem mīkstumu suspensijā, neizņemot smiltis, šim nolūkam klāt pievienoto cauruli nolaiž zemāk, tuvāk dalāmās piltuves dibenam. Darbību turpina, kamēr dalāmās piltuves dibenā ir palikuši tikai minerālu piesārņojumi. Ievēro, ka atliekās dažreiz var būt arī smagi organiski atkritumi, piemēram, tomātu sēklas. Novieto dalāmo piltuvi virs piltuves ar bezpelnu filtru un filtrē visas atliekas caur filtru, atverot dalāmās piltuves tapu un pēc vajadzības skalojot ar ūdeni. Skalo filtru ar destilētu ūdeni, tad novieto filtrpapīru un atliekas sadedzināšanas traukā. Trauku, atliekas un filtru nosusina, tad apdedzina uz lēnas uguns un beidzot dedzina 30 minūtes mufeļkrāsnī 500 līdz 600 °C. Ļauj atdzesēties žāvētājā un nosver ar precizitāti līdz 0,0002 g. Sagatavotajam paraugam jāveic vismaz divi šādi mērījumi. Minerālu piesārņojumu procentu masu izsaka kā: x 100E, kur: Mo ir trauku masa gramos, Ml ir trauku un pelnu masa gramos, E ir parauga sausnas saturs. Ūdenī nešķīstošo minerālu piesārņojumu pastāvīgas attīrīšanas iekārtas shēma +++++ TIFF +++++ pH 1. Princips Tomātu atvasinājumu pH nosaka elektroniski, izmantojot pH metru. 2. Aparatūra 2.1. pH metrs. 2.2. Norādes un pH elektrodi vai kombinētais elektrods. 2.3. Buferšķīdumi pH = 4,0 un pH = 7,0. 3. Procedūra 3.1. Kalibrē pH metru, izmantojot buferšķīdumus. 3.2. Izmēra produkta temperatūru, izmantojot termometru, un uzstāda šādu temperatūru instrumentam. 3.3. Ievieto elektrodus vai kombinēto elektrodu neatšķaidītā tomātu produktā. 4. Rezultātu izteikšana Iekārta tieši uzrāda pH. KALCIJA JONU SATURS 1. Princips Kalcija saturu nosaka iepriekš sagatavotam paraugam ar atomu absorbcijas spektrofotometriju. Lai novērstu daļēju elementu jonizāciju liesmā, kalcija daudzuma analīzei pievieno lantānu. 2. Reaģenti 2.1. Augstas tīrības pakāpes 65 % slāpekļskābe. 2.2. References šķīdums, kurā ir 1 mg/ml kalcija. 2.3. 5 % lantāna šķīdums. Izšķīdina 134 g lantāna hlorīda (LaCl3·7H2O) divreiz destilētā ūdenī un papildina līdz tilpumam 1000 ml. 2.4. Augstas tīrības pakāpes koncentrēta sērskābe (D = 1,84). 3. Aparatūra 3.1. Atomu absorbcijas spektrofotometrs. 3.2. Platīna trauki ar plakanu dibenu, diametrs 10 cm, augstums 3 cm. 3.3. Mufeļkrāsns un elektriskā plītiņa. 3.4. Infrasarkanā spuldze. 3.5. Dezaktivēti stikla trauki (bez kalcija). 4. Procedūra 4.1. Sākuma piezīmes Īpaši jārūpējas, lai nodrošinātu tīru trauku izmantošanu. Stikla trauki pirms lietošanas jāskalo ar divreiz destilētu ūdeni. Visi šķīdumi un visi atšķaidījumi jāsagatavo ar divreiz destilētu ūdeni. Atšķaidīšanas paraugiem jābūt vismaz 1 ml. Katrā mērījumu virknē ar attiecīgiem šķīdumiem nosaka kalibrēšanas vērtības. Daudzuma noteikšanai ar absorbcijas spektrometru ierīci rūpīgi noregulē uz optimālo viļņu garumu. Ja saskaņā ar kārtību, kas jāievēro, dažādas darbības veicamas dažādās laboratorijās (piemēram, sagatavošanas laboratorijā un mērījumu laboratorijā), ir svarīgi, lai analīzes šķīdumu atšķaidīšanai un standarta šķīdumiem tiktu izmantots viens un tas pats divreiz destilētais ūdens. 4.2. Parauga mineralizācija 4.2.1. Hidrolīze Saskaņā ar paredzamo kalcija daudzumu Kjeldāla kolbā nosver 1 līdz 2 g homogenizēta parauga. Ja produkts ir šķidrs, nosver 10 g un koncentrē to līdz samazinātam apjomam (2 līdz 3 ml). Pievieno 10 ml koncentrētas slāpekļskābes (2.1.) un 2,5 ml sērskābes (2.4.). Ļoti lēni sāk sildīt, kamēr parādās baltas putas. Šajā brīdī šķīdumam vajadzētu būt dzidram un bezkrāsainam. Ja tas tā nav, uzmanīgi pievieno vēl dažus pilienus slāpekļskābes (2.1.) un turpina sildīt, līdz parādās baltas putas. Kad iznīcināšana ir pabeigta, 25 ml mērkolbā dekantē šķīdumu, kas būtu jāsamazina līdz 2-3 ml un papildina to līdz tilpumam ar divreiz destilētu ūdeni. Šādā veidā sagatavotus paraugus analizē un salīdzina ar 10 % sērskābes šķīdumu (2.4.). 4.2.2. Sausie pelni Saskaņā ar paredzamo kalcija daudzumu platīna traukā nosver 5 līdz 10 g parauga (3.2.). Nosusina mufeļkrāsnī, uz elektriskās plītiņas vai zem infrasarkanās lampas, saudzīgi, lēni karsējot, lai izvairītos no vielas zudumiem, ko rada izvirdums. Iepriekš līdz 400 °C sakarsētā mufeļkrāsnī ievieto atlikumus un dedzina tos vismaz sešas stundas. Ja parādās kadmijs, vajadzētu pievienot dažus pilienus fosforskābes vai sērskābes. Ja pelni nav pilnīgi balti, tos mitrina ar dažiem pilieniem nitroskābes, produktu pilnībā izžāvē infrasarkanās lampas staros, kamēr baltās putas nozūd; un apstrādi mufeļkrāsnī atkārto vismaz četras stundas. Pelnus sajauc ar 1 ml nitroskābes, pārvieto uz 50 ml mērkolbu un papildina līdz ūdens atzīmei. 4.3. Tiešs mērījums Ja produkti ir šķidri (sula vai atšķaidīts koncentrāts), daudzumu var mērīt tieši, bez paraugu mineralizēšanas. Izmantojot 0,5 % lantānu oriģinālā šķīduma atšķaidīšanai (2.3.), nosaka kalcija daudzumu. 4.4. Noteikšana Atšķaida parauga šķīdumus tā, lai analizējamā kalcija koncentrācija būtu kalibrēšanas līknes robežās. Kalcijs: λ = | 422,7 mm Liesma: gaiss/acetilēns. Korekcijas koeficients fonam. | 4.5. Kalibrēšanas līknes sagatavošana Ņem četras 10 ml mērkolbas un ielej katrā no tām 1 ml koncentrētas nitroskābes un 1 ml 5 % lantāna šķīduma (2.3.). Kolbās ielej attiecīgi 0, 1, 3 un 5 ml no 10 ppm kalcija šķīduma un papildina līdz iezīmei ar divkārt destilētu ūdeni. Nosaka katra šķīduma absorbciju, un pēc tam, kad no standartiem ir atņemta tukšā vērtība, zīmē kalibrēšanas līkni. 5. Aprēķini Kalcija saturu aprēķina no attiecīgas kalibrēšanas vērtības, kuru nosaka katrā mērījumā, ņemot vērā atšķaidīšanas faktoru. 6. Metodes precizitāte Atkārtojamība (r): kalcijs: r = 1,1 + 0,029 xi mg/1. Atveidojamība (R): kalcijs: R = 2,2 + 0,116 xi mg/1; xi = izmērītā koncentrācija. SILIKONA OKSĪDA SATURS 1. Procedūra 300 ml vārglāzē iesver 10 g tomātu pulvera vai pārslu 0,01 g. Pievieno 200 ml ūdens. Labi sajauc. Nostādina apmēram 10 minūtes. Uzmanīgi nolej augšējo slāni. Darbību atkārto otrreiz. Uz bezpelnu ultra ātrā filtra savāc cietos atlikumus. Grauzdē porcelāna sadedzināšanas traukā. Ja vajadzīgs, sajauc ar nelielu daudzumu destilēta ūdens un atkal ieliek kurtuvē, kamēr pelni kļūst balti. Sajauc ar 10 cm3 nitroskābes (d = 1,4), kas ir uz pusi atšķaidīta. Ļoti lēni silda un izgulsnes savāc uz bezpelnu pīta filtra, nosusina un grauzdē nosvērtā tīģelī (mo). Ja vajadzīgs, kā iepriekš sajauc ar nelielu daudzumu destilēta ūdens un, ja pelni nav balti, vēlreiz grauzdē. Nosver tīģeli (m). 2. Aprēķini (m - mo) × 10 = silikona oksīda procents pulverī. [1] Ja produkti ir biezi vai ar augstu koncentrācijas pakāpi, varētu nebūt iespējams atdalīt refraktometriskajai analīzei nepieciešamos pilienus. Šajā gadījumā analīzi neveic. Nekādā gadījumā paraugu neatšķaida ar ūdeni. --------------------------------------------------