4)

regulas 45. pantu groza šādi: a) panta 2. punktu aizstāj ar šādu: “2. Papuvē esošā zemē lauksaimnieciskā ražošana nenotiek. Dalībvalstis nosaka laikposmu, kurā zemei konkrētā kalendārajā gadā jābūt atstātai papuvē. Minētais laikposms nav īsāks par sešiem mēnešiem. Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta, ekoloģiski nozīmīgas platības mērķim vairāk nekā piecus gadus papuvē esoša zeme saglabā aramzemes statusu.”; b) panta 4. un 5. punktu aizstāj ar šādiem: “4. Ainavas elementi ir lauksaimnieka rīcībā, un tie ir elementi, kas aizsargāti saskaņā ar LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, un/vai viens vai vairāki šādi elementi: a) dzīvžogi, kokiem apaugušas joslas vai rindā augoši koki; b) atsevišķi augoši koki; c) koku puduri, arī tādi, kuros ir koki, krūmi vai akmeņi; d) dīķi. Tilpnes no betona vai plastmasas neuzskata par ekoloģiski nozīmīgām platībām; e) grāvji, arī atklātas ūdensteces apūdeņošanas vai drenēšanas vajadzībām. Kanālus, ko norobežo betona sienas, neuzskata par ekoloģiski nozīmīgām platībām; f) tradicionālie akmeņu iežogojumi. Dalībvalstis var nolemt ainavas elementu atlasē iekļaut tikai tos, uz kuriem attiecas LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, un/vai tikai vienu vai vairākus no pirmās daļas a)–f) apakšpunktā nosauktajiem elementiem. Attiecībā uz dzīvžogiem, kokiem apaugušām joslām un rindā augošiem kokiem, kā arī grāvjiem, kas minēti, attiecīgi, pirmās daļas a) un e) apakšpunktā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 10 metrus. Attiecībā uz koku puduriem un dīķiem, kas minēti, attiecīgi, pirmās daļas c) un d) apakšpunktā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā lielumu, kas nepārsniedz 0,3 hektārus. Pirmās daļas d) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis var noteikt dīķu minimālo lielumu. Ja gar ūdenstilpi ir piekrastes veģetācijas josla, atbilstošo platību iekļauj ekoloģiski nozīmīgās platības aprēķinā. Ņemot vērā dabisko dīķu nozīmi dzīvotņu un sugu saglabāšanā, dalībvalstis var noteikt kritērijus, lai nodrošinātu to, ka dīķus uzskata par dabiski vērtīgiem. Pirmās daļas f) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis, pamatojoties uz valsts vai reģionālām īpatnībām, nosaka minimālos kritērijus, tostarp augstuma un platuma limitus.”; “5. Buferjoslas un laukmales var būt jebkādas buferjoslas un laukmales, tostarp buferjoslas gar ūdenstecēm, kas prasītas pie LLVA 1, SMR 1 vai SMR 10, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, vai laukmales, kas aizsargātas saskaņā ar LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts tajā pašā pielikumā. Dalībvalstis buferjoslu un laukmaļu atlasē neaprobežojas tikai ar tām, kas prasītas saskaņā ar pirmajā daļā minētajiem savstarpējās atbilstības noteikumiem. Ekoloģiski nozīmīgas platības noteikšanas vajadzībām dalībvalstis nosaka buferjoslu un laukmaļu minimālo platumu, kas nav mazāks par 1 metru. Piekrastes veģetācija gar ūdenstecēm tiek iekļauta ekoloģiski nozīmīgas platības aprēķinā. Buferjoslās un laukmalēs lauksaimnieciskā ražošana nenotiek. Attiecībā uz buferjoslām un laukmalēm, kas nav prasītas vai aizsargātas saskaņā ar LLVA 1, LLVA 7, SMR 1, SMR 2, SMR 3 vai SMR 10, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 20 metrus.”; c) iekļauj šādu 5.a punktu: “5.a Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta otrās daļas otrā teikuma piemērošanas vajadzībām šā panta 4. un 5. punktā minētās platības uzskata par blakus esošām teritorijām vai elementiem, ja tie atrodas blakus ekoloģiski nozīmīgai platībai, kura ir tieši blakus saimniecības aramzemei.”; d) panta 7.–10. punktu aizstāj ar šādiem: “7. Attiecībā uz atbalsttiesīgo hektāru joslām gar mežmalām dalībvalstis var nolemt vai nu atļaut tajās lauksaimniecisko ražošanu, vai arī noteikt prasību, ka lauksaimnieciskā ražošana nenotiek, vai dot lauksaimniekiem abas iespējas. Dalībvalstis nosaka minēto joslu minimālo platumu, kas nav mazāks par 1 metru. Lai platība būtu kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, to aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 10 metrus, ja dalībvalstis nolemj atļaut tajās lauksaimniecisko ražošanu, un ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 20 metrus, ja dalībvalstis nolemj lauksaimniecisko ražošanu neatļaut; 8. Attiecībā uz platībām ar īscirtmeta atvasājiem, kurās nelieto minerālmēslus un/vai augu aizsardzības līdzekļus, dalībvalstis izstrādā sarakstu ar sugām, kuras var izmantot šādu platību izveides mērķim, no saraksta, kas izveidots atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 2. punkta c) apakšpunktam, izvēloties sugas, kuras ir vispiemērotākās no ekoloģiskā viedokļa, bet neiekļaujot nepārprotami alohtonas sugas. Ja dalībvalstis atļauj minerālmēslu un/vai augu aizsardzības līdzekļu lietošanu, tās nosaka arī prasības attiecībā uz to lietošanu, paturot prātā ekoloģiski nozīmīgo platību mērķi aizsargāt un uzlabot bioloģisko daudzveidību.; 9. Platībās, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, iekļauj platības, kas izveidotas saskaņā ar SMR 1 prasībām, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, kā arī citas platības, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, ar nosacījumu, ka tās izveidotas, galvenajā kultūrā izsējot dažādu sugu kultūraugu maisījumu vai pasējot zāli vai pākšaugus. Dalībvalstis izveido izmantojamo sugu kultūraugu maisījumu sarakstu un valsts, reģionālā, apakšreģionālā vai saimniecības līmenī nosaka laikposmu, kurā jāsaglabā platības, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, ja tās izveidotas, izsējot dažādu sugu kultūraugu maisījumu. Šis laikposms nav īsāks par astoņām nedēļām. Dalībvalstis var paredzēt papildu nosacījumus, jo īpaši attiecībā uz audzēšanas metodēm. Platībās, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, neiekļauj ziemāju platības, kuras apsēj rudenī, parasti ražas novākšanai vai noganīšanai. Tajās neiekļauj arī platības, kurās izmanto līdzvērtīgas prakses, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IX pielikuma I sadaļas 3. un 4. punktā.; 10. Platībās, ko aizņem slāpekli piesaistošas kultūras, lauksaimnieki audzē slāpekli piesaistošus kultūraugus, kas iekļauti dalībvalsts izveidotā sarakstā. Minētajā sarakstā iekļauj slāpekli piesaistošus kultūraugus, kurus dalībvalsts uzskata par tādiem, kas palīdz sasniegt bioloģiskās daudzveidības uzlabošanas mērķi, un tajā var iekļaut slāpekli piesaistošu kultūraugu un citu kultūraugu maisījumus ar nosacījumu, ka slāpekli piesaistošu kultūraugu sugas maisījumos ir pārsvarā. Minētie kultūraugi audzēšanas sezonā aug attiecīgajā platībā. Ievērojot to, ka slāpekli piesaistošas kultūras rudenī var radīt paaugstinātu slāpekļa izskalošanās risku, dalībvalstis var paredzēt papildu nosacījumus, proti, nosacījumus attiecībā uz audzēšanas metodi, jo īpaši ņemot vērā vajadzību sasniegt Direktīvas 91/676/EEK un Direktīvas 2000/60/EK mērķus. Platības, ko aizņem slāpekli piesaistošas kultūras, neietver platības, kurās izmanto līdzvērtīgas prakses, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IX pielikuma I sadaļas 3. un 4. punktā.”; e) iekļauj šādu 10.a, 10.b un 10.c punktu: “10.a Šā panta 2., 5. un 7. punkta piemērošanas vajadzībām “lauksaimnieciskā ražošana nenotiek” nozīmē to, ka netiek veikta lauksaimnieciska darbība, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punktā, neskarot prasības, kas noteiktas pie LLVA 4, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā. Ir atļautas darbības, kuru mērķis ir izveidot augsnes zaļo segumu bioloģiskās daudzveidības mērķiem, tostarp savvaļas puķu sēklu maisījumu izsēšana. Tomēr, atkāpjoties no prasības, ka ražošana nenotiek, 5. un 7. punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis var atļaut buferjoslās un laukmalēs, kā arī atbalsttiesīgo hektāru joslās gar mežmalām veikt pļaušanu vai noganīšanu bez ražošanas, ja josla arī turpmāk ir atšķirama no blakus esošās lauksaimniecībā izmantojamās zemes. 10.b Augu aizsardzības līdzekļu lietošana ir aizliegta visās platībās, kas minētas 2., 9. un 10. punktā, kā arī 7. punktā minētajās platībās, kurās veic lauksaimniecisko ražošanu. 10.c Platībām, kas minētas 9. punktā un izveidotas, galvenajai kultūrai pasējot zāli vai pākšaugus, šo aizliegumu piemēro no galvenās kultūras ražas novākšanas vismaz astoņas nedēļas vai līdz nākamās galvenās kultūras iesēšanai.”;