Oficiālais Vēstnesis C 265 , 22/08/1998 Lpp. 0002 - 0028



Paziņojums par konkurences noteikumu piemērošanu piekļuves līgumiem telekomunikāciju nozarē. Vispārējais regulējums, konkrētie tirgi un principi (98/C 265/02) (Dokuments attiecas uz EEZ) PRIEKŠVĀRDS Telekomunikāciju nozarē piekļuves līgumi ir galvenie elementi, kas tirgus dalībniekiem ļauj iegūt no liberalizācijas. Šim paziņojumam ir trīs mērķi: - izklāstīt piekļuves principus, kas izriet no Kopienas konkurences tiesībām, kā norādīts daudzos Komisijas lēmumos, lai radītu lielāku skaidrību tirgū, kā arī ieviestu stabilākus ieguldījumu un tirgus iniciatīvas nosacījumus telekomunikāciju un multivides nozarēs, - skaidri noteikt saistību starp konkurences tiesībām un nozarēm raksturīgajiem tiesību aktiem saskaņā ar 100.a pantu (jo īpaši tas attiecas uz saistību starp konkurences noteikumiem un tiesību aktiem atvērtā tīkla nodrošināšanai), - paskaidrot, kā konkurences noteikumi tiks vienotā veidā piemēroti nozarēs, kas nodarbojas ar jaunu pakalpojumu sniegšanu, jo īpaši saistībā ar piekļuves un vārteju jautājumiem. IEVADS 1. Patlaban ir sastādīts telekomunikāciju nozares pilnīgas liberalizācijas grafiks, un lielākajai daļai dalībvalstu līdz 1998. gada 1. janvārim bija jāatceļ pēdējie šķēršļi telekomunikāciju tīklu nodrošināšanā un pakalpojumu sniegšanā patērētājiem konkurences apstākļos [1]. Minētās liberalizācijas rezultātā iezīmēsies otrs attiecīgo produktu vai pakalpojumu kopums, kā arī radīsies vajadzība piekļūt resursiem, kādi būs nepieciešami šo pakalpojumu nodrošināšanai. Šajā nozarē starpsavienojums ar publisko komutējamo telekomunikāciju tīklu ir raksturīgs, taču nav vienīgais šādas piekļuves piemērs. Komisija ir paziņojusi, ka tā noteiks telekomunikāciju nozares piekļuves līgumu aplūkošanu saskaņā ar konkurences noteikumiem [2]. Tādēļ šajā paziņojumā apskata jautājumu par to, kā konkurences noteikumus un procedūras piemēro piekļuves līgumiem telekomunikāciju nozarē saskaņotā EK un attiecīgo dalībvalstu regulējuma sakarā. 2. Telekomunikāciju liberalizācijas reglamentējošie noteikumi ir liberalizācijas direktīvas, ko izdod saskaņā ar Līguma 90. pantu, un saskaņošanas direktīvas, ko izdod saskaņā ar 100.a pantu, jo īpaši iekļaujot atvērtā tīkla nodrošināšanas (ATN) bāzi. Tā paredz saskaņotus noteikumus piekļuvei un starpsavienojumam ar telekomunikāciju tīkliem un balss telefonijas pakalpojumiem. Liberalizācijas un saskaņošanas tiesību aktos paredzētais tiesiskais regulējums ir jebkuras darbības pamatā, ko veic Komisija, piemērojot konkurences noteikumus. Gan liberalizācijas tiesību akti (90. pantā minētās direktīvas) [3], gan saskaņošanas tiesību akti (ATN direktīvas) [4] ir vērsti uz to, lai panāktu Līguma 3. pantā izklāstīto Kopienas mērķu sasniegšanu un īpaši lai izveidotu "sistēmu, kas nodrošina to, ka netiek kropļota konkurence iekšējā tirgū" un "iekšējo tirgu, kuram raksturīga šķēršļu atcelšana starp dalībvalstīm attiecībā uz brīvu preču, pakalpojuma un kapitāla apriti un personu pārvietošanos." 3. Komisija ir publicējusi pamatnostādnes par EEK konkurences noteikumu piemērošanu telekomunikāciju nozarē [5]. Šis paziņojums ir izstrādāts, balstoties uz pamatnostādnēm, kurās netiek tieši apskatīti ar piekļuvi saistītie jautājumi. 4. Telekomunikāciju nozarē liberalizācijas un saskaņošanas tiesību akti ļauj vienkāršot Kopienas uzņēmumu uzdevumu uzsākt jaunas darbības jaunos tirgos un sakarā ar to atļauj lietotājiem gūt labumu no pieaugošās konkurences. Uzņēmumu konkurences ierobežojumi vai ļaunprātīgas darbības nedrīkst apdraudēt šīs priekšrocības, tādēļ Kopienas konkurences noteikumiem ir liela nozīme, lai nodrošinātu šo izmaiņu pabeigšanu. Jaunpienācējiem sākotnējos posmos ir jāgarantē tiesības piekļūt vēsturisko telekomunikāciju operatoru (TO) tīkliem. Vairākām reģionālajām, valsts un Kopienas iestādēm piemīt šo nozari regulējošā loma. Lai konkurence iekšējā tirgū darbotos pareizi, ir jānodrošina efektīva šo iestāžu koordinēšana. 5. Paziņojuma I daļā ir izklāstīts tiesiskais regulējums un sīka informācija par to, kā Komisija ir paredzējusi novērst nevajadzīgas divkāršas procedūras, vienlaikus saglabājot uzņēmumu un lietotāju tiesības, pamatojoties uz konkurences noteikumiem. Šajā sakarā Komisijas centieni veicināt konkurences noteikumu decentralizētu piemērošanu, ko īsteno valstu tiesas un valsts iestādes, ir vērsti uz to, lai valsts līmenī panāktu tiesiskās aizsardzības līdzekļus, ja vien konkrētā lietā Kopiena nav nopietni ieinteresēta. Līdzīgi telekomunikāciju nozarē ATN regulējuma konkrētās procedūras ir vērstas uz to, lai vispirms piekļuves problēmas atrisinātu decentralizēti valsts līmenī, bet pēc tam zināmos apstākļos tās saskaņotu Kopienas līmenī. II daļā ir noteikta Kopienas pieeja tirgus definīcijai minētajā nozarē. Savukārt III daļā ir sīki izklāstīti principi, kurus Komisija ievēros, piemērojot konkurences noteikumus; tās mērķis ir palīdzēt telekomunikāciju tirgus dalībniekiem sastādīt piekļuves līgumus, skaidrojot konkurences tiesībās izvirzītās prasības. Šajā paziņojumā izklāstītos principus piemēro ne vien tradicionālajiem fiksēto telekomunikāciju pakalpojumiem, bet visiem telekomunikāciju pakalpojumiem, tostarp tādās jomās kā satelītsakari un mobilie sakari. 6. Paziņojums ir sagatavots, pamatojoties uz Kopienas pieredzi vairākās lietās [6] un konkrētiem Komisijas uzdevumā veiktajiem pētījumiem šajā jomā [7]. Tā kā šis paziņojums balstās uz vispārēji piemērojamiem konkurences noteikumiem, tad tiktāl, ciktāl rodas problēmas, kuras iespējams salīdzināt, tajā izklāstītie principi ir vienādi piemērojami citās jomās, piemēram, jautājumos par piekļuvi ciparu sakaru nozarēs vispār. Līdzīgā veidā vairāki no Līgumā ietvertajiem principiem attieksies uz jebkuru uzņēmumu, kurš atrodas dominējošā stāvoklī, kā arī uz tiem uzņēmumiem, kuri darbojas ar telekomunikācijām nesaistītās jomās. 7. Šis paziņojums ir sastādīts, par pamatu ņemot problēmas, kas radušās sākotnējos posmos, kad notika pāreja no monopoliem uz konkurences tirgiem. Ņemot vērā telekomunikāciju, apraides un informācijas tehnoloģiju nozares konverģenci [8], kā arī konkurences pieaugumu attiecīgajos tirgos, radīsies citas problēmas. Tas var radīt vajadzību šajā paziņojumā minētās darbības jomas un tajā izklāstītos principus pielāgot jaunajām nozarēm. 8. Šajā dokumentā izklāstītie principi ārpus Kopienas veiktajām darbībām tiks piemēroti tiktāl, ciktāl tās skar konkurenci Kopienā un ietekmē dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. Piemērojot konkurences noteikumus, Komisijai jāpilda PTO telekomunikāciju nolīgumā noteiktās Kopienas saistības [9]. Komisija arī atzīmē, ka joprojām turpinās diskusijas par starptautisko grāmatvedības sistēmu ITU sakarā. Šis paziņojums nav atkarīgs no Komisijas nostājas šajās diskusijās. 9. Šis paziņojums nekādā veidā neierobežo tiesības, ko atbilstoši Kopienu tiesībām piešķir privātpersonām vai uzņēmumiem, un to nekādā veidā neierobežo Kopienas konkurences noteikumu interpretācija, ko var sniegt Eiropas Kopienu Tiesa vai Pirmās instances tiesa. Paziņojums nav uzskatāms par visu šajā nozarē iespējamo konkurences problēmu visaptverošu analīzi; pastāv arī citas problēmas, un visticamāk, ka vēl vairākas radīsies nākotnē. 10. Komisija apsvērs, vai šis ziņojums ir jāgroza vai jāpapildina, ņemot vērā liberalizētas telekomunikāciju vides pirmajā posmā gūto pieredzi. I DAĻA — VISPĀRĒJAIS REGULĒJUMS 1. Konkurences noteikumi un nozarei raksturīgais regulējums 11. Piekļuves problēmas šī vārda plašākajā nozīmē var aplūkot dažādos līmeņos, par pamatu ņemot gan attiecīgās valsts, gan Kopienas normatīvo aktu klāstu. Pakalpojuma sniedzējs, kurš saskāries ar piekļuves problēmu, piemēram, to, ka TO ir nepamatoti (vai pamatoti) atteicis nomāto līniju, kas prasītājam vajadzīga, lai sniegtu pakalpojumus saviem klientiem, var tādēļ apdomāt vairākus ceļus tiesiskās aizsardzības līdzekļu piemērošanai. Parasti cietušajām pusēm vismaz sākumā būs vairākas priekšrocības, vēršoties pēc palīdzības valsts līmenī. Valsts līmenī prasītājam ir divas izvēles iespējas, proti, 1) konkrētas valsts regulatīvās procedūras, kas tagad izstrādātas saskaņā ar Kopienas tiesībām un ir saskaņotas, ievērojot atvērtā tīkla nodrošināšanu (sk. 4. zemsvītras piezīmi), un 2) prasība saskaņā ar valsts un/vai Kopienas tiesībām, ko iesniedz attiecīgās valsts tiesā vai valsts konkurences institūcijā [10]. 12. Sūdzības, ko atbilstoši konkurences noteikumiem valsts tiesu, valsts konkurences institūciju un/vai valsts pārvaldes iestāžu vietā vai papildus tām iesniedz Komisijā, ievērojot ATN procedūras, izskatīs atkarībā no prioritātes, kas tām jāpiemēro, ņemot vērā attiecīgās problēmas steidzamību, novitāti un starptautisko raksturu, kā arī vajadzību novērst divkāršu tiesas procesu (sk. 23.un turpmākos punktus). 13. Komisija atzīst, ka valsts pārvaldes iestādēm (VPI) [11] ir dažādi uzdevumi un tās darbojas ievērojot no Komisijas atšķirīgu tiesisko regulējumu nekā to, ko Komisija ievēro, piemērojot konkurences noteikumus. Pirmkārt, VPI darbojas atbilstoši attiecīgās valsts tiesību aktiem, bieži vien īstenojot arī Kopienu tiesības. Otrkārt, šīm tiesībām, kas balstās uz telekomunikāciju politikas apsvērumiem, var būt mērķi, kas atšķiras, taču atbilst Kopienas konkurences politikas mērķiem. Komisija cik iespējams sadarbojas ar VPI, savukārt arī VPI jāsadarbojas savā starpā, jo īpaši izskatot pārrobežu jautājumus [12]. Atbilstoši Kopienas tiesībām valsts iestāžu, tostarp arī pārvaldes iestāžu un konkurences institūciju pienākums ir neapstiprināt nevienu darbību vai nolīgumu, kas ir pretrunā ar Kopienas konkurences tiesībām. 14. Kopienas konkurences noteikumi ir nepietiekami, lai atrisinātu visas tās dažādās problēmas, kas var rasties telekomunikāciju nozarē. Tādēļ VPI ir ievērojami plašāka kompetence, kā arī nozīmīga un tālejoša loma nozares regulēšanā. Tāpat arī jāatzīmē, ka Kopienas tiesību labad VPI jābūt neatkarīgām [13]. 15. Turklāt jāatzīmē, ka ATN direktīvas TO, kuriem ir būtiska ietekme tirgū, uzliek konkrētas pārredzamības un nediskriminācijas saistības, kas pārsniedz saskaņā ar Līguma 86. pantu parasti piemērojamās saistības. ATN direktīvās ir izklāstītas saistības attiecībā uz pārredzamību, piegādes nodrošināšanu un cenu noteikšanu. Minētās saistības uzliek VPI, kuru kompetencē ir pasākumu veikšana efektīvas konkurences nodrošināšanai [14]. 16. Kas attiecas uz 86. pantu, šis paziņojums ir sastādīts ērtības labad, lielākoties pieņemot, ka ir viens telekomunikāciju operators, kurš ir dominējošā stāvoklī. Taču ne visās dalībvalstīs vienmēr tā būs; piemēram, pakāpeniski attīstīsies jauni telekomunikāciju tīkli, ar ko tiks piedāvāts aizvien plašāks pārklājums. Šie alternatīvie telekomunikāciju tīkli var vai galu galā varēs būt pietiekami lieli un plaši, lai daļēji vai pilnībā aizstātu esošos valsts tīklus, un tas vienmēr jāatceras. Konkurējošu operatoru pastāvēšana un stāvoklis tirgū būs jāņem vērā, nosakot, vai pastāv atsevišķs vai kopīgs dominējošais stāvoklis; tas jāpatur prātā, lasot šajā paziņojumā ietvertās atsauces uz dominējošā stāvokļa pastāvēšanu. 17. Ņemot vērā Komisijas atbildību Kopienas konkurences politikas sakarā, tai jāievēro Kopienas vispārējās intereses. Katrā ziņā administratīvie resursi, kas ir Komisijas rīcībā šī uzdevuma veikšanai, ir ierobežoti, un tos nevar izmantot visu laiku, kamēr tiek izskatītas lietas, par kurām tā ir informēta. Tādēļ Komisijai faktiski jāveic visi organizatoriskie pasākumi, kas nepieciešami minētā uzdevuma veikšanai, un jo īpaši prioritāšu noteikšanai [15]. 18. Tādēļ Komisija ir norādījusi, ka, izmantojot savas lēmumu pieņemšanas tiesības, tā galvenokārt paredz pievērsties paziņojumiem, sūdzībām un pašu ierosinātiem tiesas procesiem, kuriem ir īpaša politiskā, ekonomiskā vai tiesiskā nozīme Kopienā [16]. Ja kādā konkrētā lietā šo pazīmju nav, tad paziņojumi parasti tiks izskatīti, nevis pieņemot oficiālu lēmumu, bet gan sagatavojot atbalsta vēstuli (ņemot vērā pušu piekrišanu), savukārt sūdzības jāizskata valsts tiesās vai citās attiecīgajās iestādēs. Šajā sakarā jāatzīmē, ka konkurences noteikumi ir piemērojami tieši [17], lai Kopienas konkurences tiesības būtu realizējamas attiecīgo valstu tiesās. Pat tad, ja tiek ievēroti citi Kopienas tiesību akti, tas neatceļ vajadzību ievērot Kopienas konkurences noteikumus [18]. Citu valsts iestāžu, jo īpaši VPI, kas darbojas ATN jomā, kompetencē ir konkrētu piekļuves līgumu izskatīšana (par kuriem tām paziņo). Taču, paziņojot par līgumu VPI, par to noteikti jāpaziņo arī Komisijai. VPI jāraugās, lai darbības, ko tās veic, būtu savienojamas ar Kopienas konkurences tiesībām [19]. Saskaņā ar šo pienākumu tās nedrīkst veikt darbības, kas varētu kaitēt efektīvai to tiesību aizsardzībai, ko Kopienas tiesības uzliek atbilstoši konkurences noteikumiem [20]. Tādēļ tās nedrīkst apstiprināt vienošanos, kas ir pretrunā ar konkurences noteikumiem [21]. Ja valsts iestāžu darbība pārkāpj attiecīgās tiesības, dalībvalsti var saukt pie atbildības par kaitējumu, kas nodarīts personām, kuras skārusi minētā darbība [22]. Turklāt saskaņā ar ATN direktīvām VPI kompetencē ir pasākumu veikšana efektīvas konkurences nodrošin āšanai [23]. 20. Piekļuves līgumi principā regulē konkrētu pakalpojumu sniegšanu starp neatkarīgiem uzņēmumiem, bet neveido autonomu vienību, kas būtu šķirta no nolīgumu pusēm. Tādējādi piekļuves līgumi parasti ir ārpus Apvienošanās regulas darbības jomas [24]. 21. Saskaņā ar Padomes Regulu Nr. 17 [25] Komisijas pārziņā varētu nodot jautājumu, kas saistīts ar piekļuves līgumiem, ja par to paziņo viena vai vairākas attiecīgās puses [26], ja tiek iesniegta sūdzība par ierobežojošu piekļuves līgumu vai par dominējošā uzņēmuma rīcību piekļuves piešķiršanā vai atteikšanā [27], ja tiek sagatavota Komisijas ierosināta procedūra par minēto piešķīrumu vai atteikumu vai tiek veikta nozares aptauja [28]. Turklāt sūdzības iesniedzējs var pieprasīt, lai Komisija veiktu pagaidu pasākumus apstākļos, kad pastāv nopietna un nenovēršama kaitējuma draudi sūdzības iesniedzējam vai sabiedrības interesēm [29]. Tomēr īpaši steidzamās situācijās jāatzīmē, ka procedūras, kas uzsāktas attiecīgo valstu tiesās, parasti ļauj ātrāk saņemt tiesas lēmumu par pārkāpumu pārtraukšanu nekā procedūras, kas uzsāktas Komisijā [30]. 22. Ir vairākas jomas, kurās uz līgumiem attieksies gan konkurences noteikumi, gan valstu vai Eiropā noteiktie nozarei raksturīgie pasākumi, galvenokārt iekšējā tirgus pasākumi. Telekomunikāciju nozarē ATN direktīvu mērķis ir piekļuves līgumu regulatīvā režīma noteikšana. Ņemot vērā sīki izstrādātos ATN noteikumus un to, ka tie var pārsniegt 86. panta prasības, telekomunikāciju nozares uzņēmumiem jāzina, ka Kopienas konkurences noteikumu ievērošana tos neatbrīvo no pienākuma ievērot ATN sakarā uzliktās saistības, un otrādi. 2. Komisijas rīcība attiecībā uz piekļuves līgumiem [31] 23. Piekļuves līgumiem, kopumā ņemtiem, ir ļoti liela nozīme, tādēļ Komisijai pēc iespējas skaidrāk ir jāprecizē Kopienas tiesiskais regulējums, kuru ievērojot šie nolīgumi ir jānoslēdz. Piekļuves līgumos, kuros ir ierobežojošās klauzulas, būs iekļauti 85. pantā noteiktie jautājumi. Līgumos, kuros tiek apskatīti dominējošie uzņēmumi vai monopoluzņēmumi, ir iekļauti jautājumi, kas attiecas uz 86. pantu; problēmas, kas rodas, ja dominē viena vai vairākas puses, parasti būs nozīmīgākas kāda konkrēta līguma sakarā, salīdzinot ar problēmām, kas rodas atbilstoši 85. pantam. Paziņojumi 24. Piemērojot konkurences noteikumus, Komisija paļausies uz ATN direktīvām, kurās ir definētas VPI valsts līmenī veicamās darbības. Ja uz līgumiem attiecas 85. panta 1. punkts, par tiem jāpaziņo Komisijai tad, ja tiem piemēro 85. panta 3. punktā minēto atbrīvojumu. Pēc tam, kad par līgumiem paziņo Komisijai, dažus paziņojumus tā paredz izskatīt, pieņemot oficiālus lēmumus pēc tam, kad tie ir attiecīgi publicēti Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, un saskaņā ar turpmāk izklāstītajiem principiem. Tiklīdz tiesību principi ir skaidri noteikti, citus paziņojumus, kas izraisa tādus pašus jautājumus, Komisija ierosina izskatīt atbalsta vēstules veidā. 3. Sūdzības 25. Fiziskas vai juridiskas personas, kurām ir likumīgas intereses, zināmos apstākļos drīkst iesniegt Komisijai sūdzību un pieprasīt, lai tā lēmuma veidā noteiktu, ka ir pārtraukts Līguma 85. vai 86. pantā minētais pārkāpums. Turklāt sūdzības iesniedzējs var pieprasīt, lai Komisija veiktu pagaidu pasākumus, ja pastāv draudi, ka var rasties nopietns un nenovēršams kaitējums [32]. Potenciālajam sūdzības iesniedzējam ir citi tikpat efektīvi vai pat efektīvāki tiesiskās aizsardzības līdzekļi, piemēram, prasības iesniegšana attiecīgās valsts tiesā. Šajā sakarā jāatzīmē, ka process, ko uzsāk attiecīgo valstu tiesās, var dot zināmas priekšrocības privātpersonām un uzņēmumiem, piemēram [33]: - attiecīgās valsts tiesas var izskatīt un apmierināt prasību par tādu zaudējumu atlīdzināšanu, kas izriet no konkurences noteikumu pārkāpuma, - parasti attiecīgo valstu tiesas var noteikt pagaidu pasākumus un uzdot izbeigt konkurences noteikumu pārkāpšanu ātrāk, nekā to spēj izdarīt Komisija, - attiecīgo valstu tiesās Kopienas tiesību rezultātā radušos prasību ir iespējams apvienot ar prasību atbilstoši valsts tiesību aktiem, - valsts tiesā tiesu izdevumus var piespriest par labu uzvarējušajam prasītājam. Turklāt atbilstoši konkrētajiem valsts regulēšanas principiem, kas saskaņoti, ievērojot ATN direktīvas, prasību var iesniegt gan valsts līmenī, gan vajadzības gadījumā arī Kopienas līmenī. 3.1. Valsts un ATN procedūru izmantošana 26. Atbilstoši iepriekš minētajam [34] "…ciktāl iespējamais pārkāpums ietekmē kopējā tirgus darbību, iespējamību noteikt pārkāpuma esamību un nepieciešamās izmeklēšanas apjomu, lai pie vislabākajiem iespējamajiem nosacījumiem izpildītu uzdevumu nodrošināt 85. un 86. panta ievērošanu… [35] Vēl viens nozīmīgs attiecīgās novērtēšanas elements ir tas, ciktāl valsts tiesnesis var nodrošināt efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli attiecībā uz 85. vai 86. panta pārkāpumu. Piemēram, pārrobežu apstākļos tas var izrādīties sarežģīti. 27. Līguma 85. panta 1. punkts un 86. pants tieši ietekmē attiecības starp privātpersonām, kas jāaizstāv attiecīgās valsts tiesās [36]. Kas attiecas uz prasībām, ko iesniedz VPI, ATN Direktīva par starpsavienojumu nosaka, ka attiecīgajai iestādei ir tiesības iejaukties un uzdot veikt izmaiņas gan attiecībā uz piekļuves līgumu pastāvēšanu, gan to saturu. VPI jāievēro "vajadzība sekmēt konkurences tirgu", un, cita starpā, tās vienai vai vairākām pusēm drīkst izvirzīt nosacījumus "efektīvas konkurences nodrošināšanai" [37]. 28. Pašai Komisijai var nodot izskatīšanai domstarpības, kas radušās, ievērojot konkurences noteikumus vai ATN saskaņošanas procedūru. Vairākkārtēji tiesas procesi var izraisīt nevajadzīgu tās izmeklēšanas divkāršošanos, ko veic Komisija un valsts iestādes. Ja Komisijai iesniedz sūdzības saskaņā ar Regulas Nr. 17 3. pantu, turklāt attiecīgajā valsts iestādē vai Eiropas iestādē vai tiesā ir uzsākti saistīti procesi, Konkurences ģenerāldirektorāts parasti sākumā neveiks izmeklēšanu attiecībā uz Līguma 85. vai 86. pantā minētā pārkāpuma esamību. Taču uz to attiecas šādi punkti. 3.2. Sūdzības iesniedzēja tiesību aizsardzība 29. Uzņēmumi ir tiesīgi izmantot Kopienas tiesībās noteikto tiesību aizsardzību [38]. Šīs tiesības būtu apdraudētas, ja attiecīgās valsts tiesu procesi varētu pārlieku aizkavēt Komisijas darbību bez apmierinošas jautājuma izlemšanas valsts līmenī. Telekomunikāciju nozarē novitāšu cikli ir samērā īsi, un piekļuves domstarpību atrisināšanas ievērojama aizkavēšana praksē ir pielīdzināma piekļuves atteikšanai, tādējādi pāragri traucējot pienācīgu lietas izlemšanu. 30. Tādēļ Komisija piekrīt uzskatam, ka domstarpības par piekļuvi, kas iesniegtas izskatīšanai VPI, jāatrisina pieņemamā termiņā, kas parasti nepārsniedz sešus mēnešus kopš brīža, kad par šo jautājumu pirmo reizi tapis zināms minētajai iestādei. Šis lēmums var būt prasības galīgā lēmuma vai kāda cita atvieglojuma veidā, kas aizsargā sūdzības iesniedzēja tiesības. Ja jautājums nav atrisināts, pieņemot šādu lēmumu, tad sākotnēji pušu tiesības netiek pienācīgi aizsargātas, un Komisijai pēc sūdzības iesniedzēja pieprasījuma, apspriežoties un sadarbojoties ar attiecīgo valsts iestādi, faktiski ir jāuzsāk šīs lietas izmeklēšana saskaņā ar ierasto kārtību. Parasti Komisija neuzsāks attiecīgo izmeklēšanu, ja saskaņā ar ATN saskaņošanas procedūrām šāda darbība jau notiek. 31. Turklāt Komisijai vienmēr katra lieta jāizskata pēc būtības; tā attiecīgi rīkosies, ja uzskatīs, ka kādā konkrētā lietā ir būtiskas Kopienas intereses, kas ietekmē vai var ietekmēt konkurenci vairākās dalībvalstīs. 3.3. Pagaidu pasākumi 32. Kas attiecas uz prasību veikt pagaidu pasākumus, valstu tiesas procesu esamība vai iespējamība ir saistīta ar jautājumu par to, vai pastāv nopietna un nenovēršama kaitējuma draudi. Ar šiem tiesas procesiem vispirms jālikvidē attiecīgā kaitējuma draudi, tādēļ Komisijai nebūtu lietderīgi noteikt pagaidu pasākumus, ja nav pierādījumu par to, ka minētie draudi tomēr saglabājas. 33. Pagaidu tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieejamība un to kritēriji ir būtisks faktors, kas Komisijai jāņem vērā, sniedzot sākotnējo slēdzienu. Ja pagaidu tiesiskās aizsardzības līdzekļi nebija pieejami vai arī ja likās, ka tie nevar pienācīgi aizsargāt sūdzības iesniedzēja tiesības, kas paredzētas Kopienas tiesībās, Komisija uzskatīs, ka valsts tiesas procesu rezultātā netika likvidēti kaitējuma draudi un tādējādi uzsāks lietas pārbaudi. 4. Pašu ierosinātā izmeklēšana un aptaujas nozares izpētei 34. Vajadzības gadījumā Komisija uzsāks pašas ierosinātu izmeklēšanu. Apspriežoties ar dalībvalsts kompetento iestāžu padomdevēju komiteju, tā var sāk arī nozares aptauju. 5. Sodanaudas 35. Komisija var uzlikt sodanaudu līdz 10 % no ikgadējā to visas pasaules uzņēmumu apgrozījuma, kuri apzināti vai nolaidības rezultātā pārkāpuši 85. panta 1. punktu vai 86. pantu [39]. Ja atbilstoši Regulai Nr. 17 ir paziņots par līgumiem 85. panta 3. punktā minētā atbrīvojuma sakarā, Komisija nevar iekasēt sodanaudu par paziņojumā izklāstītajām darbībām [40] laika posmam pēc paziņojuma sniegšanas. Tomēr Komisija var atcelt atbrīvojumu no sodanaudas, attiecīgos uzņēmumus informējot par to, ka pēc provizoriskās pārbaudes pabeigšanas tā uzskata, ka ir piemērojams Līguma 85. panta 1. punkts un ka nav pamatota 85. panta 3. punkta piemērošana [41]. 36. ATN Direktīvā par starpsavienojumu ir divi konkrēti noteikumi, kuri attiecas uz konkurences noteikumos minētajām sodanaudām. Pirmkārt, tā nosaka, ka par starpsavienojumu līgumiem ir jāpaziņo attiecīgajām VPI un tiem jābūt pieejamiem ieinteresētajām trešām pusēm, izņemot tās daļas, kurās tiek apskatīta pušu saimnieciskā stratēģija [42]. Otrkārt, tā nosaka to, ka VPI jābūt pilnvaru apjomam, ko tā var izmantot, lai ietekmētu vai grozītu starpsavienojumu līgumus [43]. Šie noteikumi nodrošina pienācīgu publicitāti minētajiem līgumiem un VPI dod iespēju vajadzības gadījumā veikt pasākumus, lai panāktu efektīvu konkurenci tirgū. 37. Ja par līgumu ir paziņots VPI, bet nav paziņots Komisijai, Komisija neuzskata, ka tai atbilstoši politikai vajadzētu piemērot sodanaudu par šo līgumu pat tad, ja galu galā tiek pierādīts, ka līgumā ir nosacījumi, kas ir pretrunā ar 85. pantā noteikto. Tomēr dažos gadījumos sodanauda būtu piemērojama, piemēram, tad: a) ja ir pierādīts, ka līgumā ir noteikumi, kas ir pretrunā ar 86. pantā noteikto; un/vai b) ja 85. panta pārkāpums ir īpaši nopietns. Pavisam nesen Komisija ir publicējusi Pamatnostādnes sodanaudu aprēķināšanai [44]. 38. Paziņojums VPI neaizstāj paziņojumu Komisijai un neierobežo iespēju ieinteresētajām pusēm iesniegt Komisijai sūdzību vai iespēju Komisijai uzsākt pašas ierosinātu piekļuves līgumu izmeklēšanu. Šāds paziņojums neierobežo arī puses tiesības valsts tiesā prasīt zaudējumu atlīdzināšanu par kaitējumu, ko rada pret konkurenci vērsti līgumi [45]. II DAĻA — KONKRĒTIE TIRGI 39. Izmeklējot lietas, ievērojot I daļā izklāstīto vispārējo regulējumu, Komisija balstīsies uz konkrētu tirgu definīciju, kas norādīta tās Paziņojumā par konkrētā tirgus definīciju Kopienas konkurences tiesību aktos [46]. 40. Uzņēmumus ietekmē trīs galvenie konkurences ierobežojumu avoti: pieprasījuma aizstājamība, piedāvājuma aizstājamība un potenciālā konkurence, kur pirmais faktors ir visefektīvākais disciplinārais spēks, kas rodas visātrāk un kas skar kāda konkrēta produkta vai pakalpojuma piegādātājus. Tādējādi pieprasījuma aizstājamība ir galvenais instruments, ko lieto, lai noteiktu konkrētā produkta tirgu, kurā var noteikt konkurences ierobežojumus 85. panta 1. punkta un 86. panta nolūkos. 41. Piedāvājuma aizstājamību attiecīgos apstākļos var izmantot kā papildelementu konkrētu tirgu noteikšanai. Praksē to nevar skaidri nodalīt no potenciālās konkurences. Piedāvājuma aizstājamību un potenciālo konkurenci izmanto, lai noteiktu, vai uzņēmums atrodas dominējošā stāvoklī vai pastāv nozīmīgs konkurences ierobežojums 85. panta nozīmē, vai arī tā ir konkurences likvidēšana. 42. Lai novērtētu konkrētos tirgus, ir jāapskata tirgus sasniegumi īsā laika periodā. Turpmākajās iedaļās ir izklāstīti daži pamatprincipi, kas īpaši attiecas uz telekomunikāciju nozari. 1. Konkrētā produkta tirgus 43. Veidlapas A/B 6. iedaļā konkrētā produkta tirgu definē šādi. "Konkrētā produkta tirgus ir visi tie produkti un/vai pakalpojumi, kurus patērētājs uzskata par savstarpēji aizvietojamiem vai aizstājamiem, ņemot vērā produktu īpašības, cenas un paredzēto izlietojumu." 44. Telekomunikāciju nozares liberalizācijas rezultātā izveidosies otrs tirgus veids — tirgus saistībā ar piekļuvi iekārtām, kuras patlaban ir nepieciešamas šo liberalizēto pakalpojumu sniegšanai. Raksturīgs šādas piekļuves piemērs ir starpsavienojums ar publisko komutējamo telekomunikāciju tīklu. Bez starpsavienojuma saimnieciskā ziņā būs neiespējami nodrošināt trešām pusēm, piemēram, visaptverošus balss telefonijas pakalpojumus. 45. Tādēļ ir skaidrs, ka telekomunikāciju nozarē ir apskatāmi vismaz divu veidu tirgi — pakalpojuma tirgus, kuru nodrošina tiešajiem lietotājiem, un tirgus saistībā ar piekļuvi iekārtām, kuras ir nepieciešamas attiecīgā pakalpojuma sniegšanai tiešajiem lietotājiem (informācija, fiziskais tīkls utt.). Jebkuras konkrētas lietas sakarā būs jādefinē konkrētais piekļuves tirgus un pakalpojumu tirgus, piemēram, attiecīgi starpsavienojums ar publisko telekomunikāciju tīklu un publisko balss telefonijas pakalpojumu sniegšana. 46. Vajadzības gadījumā Komisija piemēros konkrēta tirgus pārbaudi, ko īstenos, visus attiecīgo pakalpojumu piegādātājus aptaujājot par to, vai paaugstinājās to kolektīvā peļņa, par 5 līdz 10 % paaugstinot cenas. Ja saskaņā ar minēto pārbaudi paaugstinājās viņu peļņa, tad apskatāmais tirgus ir atsevišķs konkrēts tirgus. 47. Komisija uzskata, ka konkurences tiesībās noteiktie principi, kas regulē šos tirgus, nemainās neatkarīgi no attiecīgā konkrētā tirgus. Ņemot vērā šīs nozares tehnoloģiskās attīstības gaitu, mēģinājums šajā paziņojumā noteikt konkrētus produktu tirgus ietver risku, ka tas ātri kļūs neprecīzs un neatbilstošs. Konkrētu produktu tirgu definīcija, piemēram, tas, vai izejošo zvanu un savienojuma beigu zvanu iekārtas pieder vienam un tam pašam iekārtu tirgum, vislabāk tiek noteikta, ņemot vērā atsevišķā lietā veikto sīkāko pārbaudi. 1.1. Pakalpojumu tirgus 48. Vispārēji to var definēt kā telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanu lietotājiem. Dažādi telekomunikāciju pakalpojumi tiks uzskatīti par savstarpēji aizstājamiem, ja tie uzrādīs pietiekamu savstarpējās aizvietojamības pakāpi tiešajam lietotājam, kas nozīmēs to, ka starp dažādiem šo pakalpojumu sniedzējiem var faktiski pastāvēt konkurence. 1.2. Piekļuve iekārtām 49. Lai pakalpojumu sniedzējs varētu sniegt pakalpojumus tiešajiem lietotājiem, bieži vien būs vajadzīga piekļuve vienai vai vairākām iekārtām (no servera uz lietotāju un no lietotāja uz serveri). Tā, piemēram, lai fiziski piegādātu pakalpojumu tiešajiem lietotājiem, ir vajadzīga piekļuve telekomunikāciju tīkla pieslēgumpunktiem, pie kuriem šie lietotāji ir pieslēgti. Fiziskajā līmenī šo piekļuvi iespējams nodrošināt, izmantojot specializēto vai dalīto vietējo infrastruktūru, ko autonomā veidā saņem vai nomā no vietējās infrastruktūras pakalpojumu sniedzēja. Turklāt to iespējams nodrošināt, izmantojot pakalpojumu sniedzēju, kura abonenti jau ir šie tiešie lietotāji, vai arī izmantojot starpsavienojuma sniedzēju, kuram ir tieša vai netieša piekļuve attiecīgajiem pieslēgumpunktiem. 50. Līdztekus fiziskajai piekļuvei pakalpojuma sniedzējam var rasties vajadzība piekļūt citām iekārtām, lai varētu sniegt pakalpojumus tiešajiem lietotājiem; piemēram, pakalpojuma sniedzējam jāspēj iepazīstināt tiešos lietotājus ar saviem pakalpojumiem. Ja kāda organizācija atrodas dominējošā stāvoklī tādu pakalpojumu piegādē kā abonentu saraksta nodrošināšana, līdzīgas problēmas rodas arī fiziskās piekļuves jautājumu sakarā. 51. Daudzos gadījumos Komisija nodarbosies ar fiziskās piekļuves jautājumu risināšanu, ja būs nepieciešama piekļuve dominējošā TO tīkla iekārtām [47]. 52. Daži atzīti TO var pretoties piekļuves nodrošināšanai trešās puses pakalpojumu sniedzējiem vai citiem tīklu operatoriem jo īpaši tajās jomās, kurās piedāvātais pakalpojums konkurēs ar paša TO sniegto pakalpojumu. Šī pretestība bieži vien izpaudīsies kā nepamatoti aizkavēta piekļuves piešķiršana, nevēlēšanās piešķirt piekļuvi vai vēlme to nodrošināt vienīgi ar nelabvēlīgiem nosacījumiem. Konkurences noteikumu uzdevums ir panākt, lai šie perspektīvie piekļuves tirgi varētu attīstīties un lai atzītajiem TO būtu liegts kontrolēt piekļuvi, lai ierobežotu sasniegumus pakalpojumu tirgos. 53. Jāuzsver, ka telekomunikāciju nozarē var cerēt, ka liberalizācijas rezultātā attīstīsies jauni alternatīvi tīkli, kuri galu galā ietekmēs piekļuves tirgus definīciju, kas ietvers arī atzīto telekomunikāciju operatoru. 2. Konkrētais ģeogrāfiskais tirgus 54. Konkrētos ģeogrāfiskos tirgus veidlapā A/B definē šādi: "Konkrētais ģeogrāfiskais tirgus ir teritorija, kurā attiecīgie uzņēmumi ir iesaistīti produktu vai preču pieprasījumā un piedāvājumā, kurā ir pietiekami viendabīgi konkurences nosacījumi un kuru var atšķirt no kaimiņu teritorijām, jo šajās teritorijās ir ievērojami atšķirīgi konkurences nosacījumi." 55. Kas attiecas uz telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanu un piekļuves tirgu nodrošināšanu, tad šajā gadījumā konkrētais ģeogrāfiskais tirgus būs teritorija, kurā būs līdzīgi objektīvie konkurences nosacījumi, kurus piemēro pakalpojumu sniedzējiem, un kurā konkurenti spēj piedāvāt savus pakalpojumus. Tādēļ būs jāpārbauda, vai līdzīgos un ekonomiski stabilos apstākļos šiem pakalpojumu sniedzējiem būs iespējams jebkurā minētās teritorijas daļā piekļūt tiešajam lietotājam. Īpaši nozīmīgi ir regulatīvie nosacījumi, piemēram, licenču noteikumi, kā arī jebkādas ekskluzīvas vai īpašas tiesības, kas piešķirtas konkurējošiem vietējās piekļuves sniedzējiem [48]. III DAĻA — PRINCIPI 56. Gadījumos, kas Komisijai nodotas lietas izskatīšanai, Komisija piemēros šādus principus. 57. Komisija ir atzinusi, ka "85. un 86. pants… uzskatāmi par spēkā esošām tiesībām un ir piemērojami visā Kopienā. Tiem nevajadzētu būt pretrunā ar citiem Kopienas noteikumiem, jo Kopienu tiesības veido saskanīgus reglamentējošos noteikumus … ir acīmredzami, ka Kopienas tiesību akti, ko pieņem telekomunikāciju nozarē, ir jāinterpretē saskaņā ar konkurences noteikumiem, lai panāktu labāko iespējamo visu Kopienas telekomunikāciju politikas aspektu īstenošanu… Tas, cita starpā, attiecas arī uz saikni starp konkurences noteikumiem, kas piemērojami uzņēmumiem, un ATN noteikumiem" [49]. 58. Tādējādi konkurences noteikumi joprojām ir piemērojami arī tad, ja ir piemērojami citi Līguma noteikumi vai sekundārie tiesību akti. Piekļuves līgumu sakarā svarīgs ir gan iekšējais tirgus, gan Kopienu tiesību konkurences noteikumi, kas savstarpēji papildina viens otru, lai nodrošinātu pareizu attiecīgās nozares darbību. Tādēļ veicot novērtējumu atbilstoši konkurences noteikumiem, Kopiena cik vien iespējams centīsies balstīties uz principiem, kas noteikti ar saskaņošanu saistītajā likumdošanā. Tāpat jāpatur prātā arī tas, ka vairāki konkurences tiesību principi, kas izklāstīti turpmāk, ir apskatīti noteikumos ATN regulējuma kontekstā. Pareizi piemērojot šos noteikumus, izzudīs vajadzība piemērot konkurences noteikumus. 59. Kas attiecas uz telekomunikāciju nozari, tad jāpievērš uzmanība universālā pakalpojuma saistību izmaksām. Līguma 90. panta 2. punktā var atrast pamatojumu tam, ka piemēro izņēmumus no 85. un 86. punktā minētajiem principiem. Universālā pakalpojuma saistību noteikumi ir normatīvs jautājums. 90. panta 2. punkta piemērošanas joma ir precizēta direktīvās, kas attiecas uz telekomunikāciju nozari un kuras pieņemtas, piemērojot 90. pantu, un Komisija šajā sakarā piemēros konkurences noteikumus. 60. Līguma 85. un 86. pantu ierastajā veidā piemēro līgumiem vai ieražām, kas apstiprinātas vai ko ir atļāvusi valsts iestāde [50], vai arī kur minētā iestāde pēc vienas vai vairāku attiecīgo pušu lūguma ir pieprasījusi šos noteikumus iekļaut līgumā. 61. Tomēr, ja kāda VPI pieprasītu tādu noteikumu iekļaušanu, kas būtu pretrunā ar konkurences noteikumiem, praksē attiecīgajiem uzņēmumiem netiktu piemērota sodanauda pat tad, ja pati dalībvalsts būtu pārkāpusi Līguma 3. panta g) punktu un 5. pantu [51], un tādēļ Komisija saskaņā ar 169. pantu to būtu apstrīdējusi. Turklāt, ja uzņēmumam, kuram ir īpašas vai ekskluzīvas tiesības 90. panta nozīmē, vai valstij piederošam uzņēmumam attiecīgās valsts regulators pieprasītu vai atļautu iesaistīties darbībā, kas uzskatāma par tā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, tad dalībvalsts būtu pārkāpusi 90. panta 1. punkta prasības un Komisija varētu pieņemt lēmumu, kas paredzētu šāda pārkāpuma izbeigšanu [52]. 62. VPI var pieprasīt stingru pārredzamības standartu, piegādes saistību un cenu noteikšanas piemērošanu tirgū jo īpaši tad, ja tas ir nepieciešams agrīnos liberalizācijas posmos. Vajadzības gadījumā tiks izmantota tāda likumdošana kā ATN regulējums, lai palīdzētu konkurences noteikumu interpretēšanā [53]. Ņemot vērā VPI pienākumu panākt faktisku konkurenci, līdzīgā veidā konkurences noteikumi jāpiemēro arī attiecīgai ATN principu interpretēšanai. Turklāt ir jāatzīmē, ka daudzi turpmāk izklāstītie jautājumi ir apskatīti Atklātās konkurences direktīvas un ATN Licencēšanas un datu aizsardzības direktīvu noteikumos; efektīvi piemērojot šos reglamentējošos noteikumus tiks novērsta daudzu turpmāk izklāstīto jautājumu rašanās. 1. Dominējošais stāvoklis (86. pants) 63. Lai uzņēmums varētu sniegt pakalpojumus telekomunikāciju pakalpojumu tirgū, tam jāsaņem piekļuve dažādām iekārtām. Piemēram, telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanai parasti būs vajadzīgs starpsavienojums ar publisko komutējamo telekomunikāciju tīklu. Savukārt piekļuve šim tīklam gandrīz vienmēr būs dominējošā TO rokās. Kas attiecas uz piekļuves līgumiem, tad dominējošam stāvoklim, kas izriet no iekārtu kontroles, būs visievērojamākā loma Komisijas novērtējumā. 64. Tas, vai uzņēmums atrodas vai neatrodas dominējošā stāvoklī, nav atkarīgs vienīgi no tiesiskā pamata, kāds tam ir piešķirts. Dominējošo stāvokli neizbeidz vienkārša tiesisko monopolu izbeigšana. Neatkarīgi no liberalizācijas direktīvām tiešām būs vajadzīgs laiks, lai panāktu faktisku konkurenci, ko veido alternatīvie tīkla pakalpojumu sniedzēji un ģeogrāfiskā aptveramība. 65. Izrādās, ka telekomunikāciju nozarē nozīmīgs ir arī Eiropas Kopienu Tiesas spriedums Tetra Pak lietā [54]. Tiesa nosprieda, ka, ņemot vērā ārkārtīgi ciešās saites starp dominējošo un nedominējošo tirgu un ārkārtīgi lielo nedominējošā tirgus daļu, kopumā Tetra Pak"stāvoklis bija pielīdzināms dominējošam stāvoklim attiecīgajos tirgos". Attiecīgais Tetra Pak gadījums bija cieši saistīts ar horizontālajiem tirgiem; taču analīze ir vienādi attiecināma arī uz cieši saistītiem vertikālajiem tirgiem, kuri telekomunikāciju nozarē būs sastopami visbiežāk. Telekomunikāciju nozarē bieži vien konkrēts operators ir ārkārtīgi spēcīgā pozīcijā infrastruktūras tirgos, kā arī šai infrastruktūrai pakārtotos tirgos. Parasti infrastruktūras izmaksas veido lielākās pakārtoto darbību izmaksas. Turklāt operatoriem bieži vien būs vieni un tie paši konkurenti gan infrastruktūras, gan pakārtotajos tirgos. 66. Tādēļ ir iespējams paredzēt vairākas situācijas, kad cieši saistītos tirgos būs operators, kuram būs ļoti nozīmīga ietekme tirgū vismaz kādā no minētajiem tirgiem. 67. Šādos apstākļos Komisijai ir lietderīgi konstatēt, ka kopumā konkrētā operatora stāvoklis bija pielīdzināms dominējošam stāvoklim attiecīgajos tirgos. [55]. 69. Uzņēmums, kurš kontrolē piekļuvi pamatiekārtai vai infrastruktūrai, atrodas dominējošā stāvoklī 86. panta nozīmē. Turpretim uzņēmums saskaņā ar 86. pantu var būt dominējošā stāvoklī, lai gan tas nekontrolē pamatiekārtu vai infrastruktūru. 1.1. Pakalpojumu tirgus 70. Viens no faktoriem, ko izmanto uzņēmuma tirgus spējas noteikšanai, ir uz minēto uzņēmumu attiecināmā pārdošana, kas izteikta kā procentuālā daļa no pārdošanas kopapjoma tirgū attiecībā uz savstarpēji aizstājamiem pakalpojumiem konkrētajā ģeogrāfiskajā teritorijā. Attiecībā uz pakalpojumu tirgu Komisija, cita starpā, novērtēs apgrozījumu, ko iegūst no savstarpēji aizstājamu pakalpojumu pārdošanas, izņemot starpsavienojumu pakalpojumu pārdošanu vai izmantošanu pašu vajadzībām un vietējās infrastruktūras pārdošanu vai izmantošanu pašu vajadzībām [56], ievērojot konkurences apstākļus un piedāvājuma un pieprasījuma struktūru tirgū. 1.2. Piekļuve iekārtām 71. "Piekļuves" jēdzienu, kas minēts 45. punktā, var saistīt ar visām situācijām, tostarp tādu nomāto līniju pieejamību, kas pakalpojumu sniedzējam ļauj izveidot pašam savu tīklu, un tiešā nozīmē ar starpsavienojumu, proti, ar divu telekomunikāciju tīklu, piemēram, mobilā un fiksētā tīkla, savstarpēju savienošanu. Attiecībā uz piekļuvi iespējams, ka atzītais operators saglabās dominējošo stāvokli vēl kādu laiku pēc likumīgās tirgus liberalizācijas. Atzītais operators, kurš kontrolē iekārtas, bieži vien ir arī lielākais pakalpojumu sniedzējs, un agrāk nav bijis vajadzības nodalīt telekomunikāciju pakalpojumu pārraidi no šo pakalpojumu sniegšanas tiešajiem lietotājiem. Parasti operators, kurš ir arī pakalpojuma sniedzējs, neprasa, lai pakārtotais sniedzējs maksātu par piekļuvi, tādēļ nav bijis viegli aprēķināt ieņēmumus, kas attiecināmi uz iekārtu. Ja operators nodrošina gan piekļuvi, gan pakalpojumus, ieņēmumi cik vien iespējams jānodala atkarībā no tā, kuri ir ieņēmumi, kas atbilst katram no šiem tirgiem, pirms tos izmanto par pamatu attiecīgā tirgus uzņēmuma daļas aprēķināšanai. Šis jautājums apskatīts direktīvas par starpsavienojumu 8. panta 2. punktā, ieviešot prasību atsevišķi uzskaitīt "ar starpsavienojumu saistītās darbības, kas aptver gan starpsavienojuma pakalpojumus, kurus sniedz pašu vajadzībām, gan starpsavienojumu pakalpojumus, kurus sniedz citiem, un citas darbības". Šajā sakarā starpsavienojumu sakarā noderīgs būs arī piedāvātais Komisijas ieteikums par atsevišķu grāmatvedību. 72. Piekļuves ieguves ekonomiskā nozīmība ir atkarīga arī no tā, kādu aptveramību nodrošina tīkls, ar kuru mēģina panākt starpsavienojumu. Tādēļ līdztekus apgrozījuma rādītājiem Komisija, ja vien iespējams, ņems vērā arī klientu skaitu, kas ir dominējošā uzņēmuma to piedāvāto pakalpojumu abonenti, kuri salīdzināmi ar pakalpojumiem, kurus pakalpojumu sniedzējs, kurš prasa piekļuvi, ir paredzējis sniegt. Attiecīgi konkrētā uzņēmuma tirgus spēja tiks noteikta, daļēji ņemot vērā abonentu skaitu, kas pieslēgti minētā uzņēmuma telekomunikāciju tīkla pieslēguma punktiem, ko izsaka kā procentuālo daļu no kopējā abonentu skaita, kas pievienoti konkrētajā ģeogrāfiskajā teritorijā esošajiem pieslēgumpunktiem. Piedāvājuma līmeņa aizstājamība 73. Kā norādīts 41. punktā, ar jautājumu par dominējošo stāvokli ir saistīta arī piedāvājuma līmeņa aizstājamība. Parasti pietiek ar tirgus daļu, kas lielāka par 50 % [57], lai pierādītu dominējošā stāvokļa pastāvēšanu, taču tiks pārbaudīti arī citi faktori. Piemēram, Komisija pārbaudīs citu tīkla pakalpojumu sniedzēju esamību konkrētajā ģeogrāfiskajā teritorijā, ja tādi būs, lai noteiktu, vai šāda alternatīvā infrastruktūra ir pietiekami blīva konkurences nodrošināšanai atzītā operatora tīklā un to, ciktāl jauniem piekļuves nodrošinātājiem būs iespējams ienākt tirgū. Citi attiecīgie faktori 74. Līdztekus datiem par tirgus daļu un piedāvājuma līmeņa aizstājamību, nosakot, vai operators atrodas dominējošā stāvoklī, Komisija arī pārbaudīs, vai viņam ir priviliģēta piekļuve iekārtām, ko attiecīgā termiņā ir neiespējami pamatoti atdarināt tiesisku iemeslu dēļ vai tamdēļ, ka tas būtu pārāk dārgi. 75. Līdz ar konkurējošu piekļuves sniedzēju parādīšanos un atzītā operatora dominējošā stāvokļa apstrīdēšanu tiesību apjomam, ko tiem piešķir dalībvalstu iestādes, un galvenokārt to teritoriālajam pārklājumam būs liela nozīme tirgus spējas noteikšanā. Komisija rūpīgi sekos tirgus attīstībai saistībā ar šiem jautājumiem un ņems vērā izmainītos tirgus nosacījumus, atbilstoši konkurences noteikumiem izvērtējot ar piekļuvi saistītos jautājumus. 1.3. Kopējs dominējošais stāvoklis 76. Līguma 86. panta formulējums skaidri norāda, ka šis pants ir piemērojams arī tad, ja vairāki uzņēmumi atrodas dominējošā stāvoklī. Kopienas tiesu praksē vai Komisijas praksē vēl pilnībā nav precizēti apstākļi, kādos pastāv kopējs dominējošais stāvoklis un kādos to ļaunprātīgi izmanto, un attiecīgās tiesības joprojām tiek izstrādātas. 77. Līguma 86. panta formulējums ("ļaunprātīga izmantošana, ko īsteno viens vai vairāki uzņēmumi") raksturo situāciju, kas atšķiras no 85. pantā noteiktā pret konkurenci vērstu līgumu vai saskaņotas darbības aizlieguma. Pretējs apgalvojums būtu pretrunā ar Līguma interpretācijas ierastajiem principiem, vārdi kļūtu bezjēdzīgi un tiem nebūtu praktiskas nozīmes. Tomēr tas ļauj 85. un 86. pantu lietot paralēli minētajam nolīgumam vai praksei, kuru vairākās lietās ir apstiprinājusi Komisija un Tiesa [58], kā arī nav nekā, kas Komisijai neļautu rīkoties tikai atbilstoši vienam no noteikumiem, ja ir piemērojami abi. 78. Divi uzņēmumi, kuri atrodas dominējošā stāvoklī attiecīgās valsts tirgū, nav tas pats, kas divi uzņēmumi, kuri atrodas kopējā dominējošā stāvoklī. Lai divi vai vairāki uzņēmumi atrastos kopējā dominējošā stāvoklī, tiem abiem kopā būtībā jāatrodas vienādā stāvoklī pret saviem konkurentiem un klientiem tāpat kā tad, ja dominējošā stāvoklī atrodas viens uzņēmums. Ar konkrētu atsauci uz telekomunikāciju nozari, kopējo dominējošo stāvokli var sasniegt divi telekomunikāciju infrastruktūras operatori, uz kuriem attiecas viens un tas pats ģeogrāfiskais tirgus. 79. Turklāt pastāv nosacījums, ka starp attiecīgā tirgus uzņēmumiem faktiski nav konkurences, taču ar to nepietiek, lai divi vai vairāki uzņēmumi atrastos kopējā dominējošā stāvoklī. Praksē minētais konkurences trūkums var iestāties sakarā ar to, ka uzņēmumiem ir tādas saites kā sadarbības vai starpsavienojuma līgumi. Tomēr Komisija neuzskata, ka ekonomikas teorija vai Kopienu tiesības netieši norāda uz to, ka šādas saites ir juridiski vajadzīgas kopējā dominējošā stāvokļa pastāvēšanai [59]. Pietiekamu ekonomiska rakstura saiti veido tāds savstarpējās atkarības veids, kāds bieži novērojams oligopola stāvoklī. Šķiet, ka ne tiesībās, ne ekonomikas teorijā nav neviena cita iemesla, kas paredzētu ekonomisku saiti starp kopējiem dominējošiem uzņēmumiem. Izsakot šo apgalvojumu, praksē šāda rakstura saites bieži vien pastāv telekomunikāciju nozarē, kur attiecīgās valsts TO gandrīz neizbēgami ir dažāda veida saites vienam ar otru. 80. Kā piemēru ņemot piekļuvi vietējai sakaru līnijai, dažās dalībvalstīs tuvākajā nākotnē to varētu kontrolēt divi operatori — atzītais telekomunikāciju operators un kabeļoperators. Konkrētu pakalpojumu nodrošināšanai patērētājiem telekomunikāciju operatoram vai kabeļoperatoram ir vajadzīga piekļuve vietējai sakaru līnijai. Atkarībā no lietas apstākļiem, bet jo īpaši no viņu attiecībām, iespējams, ka neviens operators neatrodas dominējošā stāvoklī; taču kopā viņiem ir kopējs monopols attiecībā uz piekļuvi minētajām iekārtām. Ilgākā laika posmā, tehnoloģijām attīstoties, par dzīvotspējīgiem var kļūt arī citi vietējo sakaru līniju piekļuves mehānismi, piemēram, enerģētikas tīkli; šādu mehānismu esamība tiks ņemta vērā, nosakot dominējošā stāvokļa vai kopējā dominējošā stāvokļa esamību. 2. Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana 81. Līguma 86. panta pielietojums nosaka dominējošā stāvokļa pastāvēšanu un zināmu saiti starp dominējošo stāvokli un iespējamo ļaunprātīgo darbību. Telekomunikāciju nozarē bieži vien būs jāpārbauda vairāki saistītie tirgi, kur vienā vai vairākos no tiem dominējošā stāvoklī var atrasties kāds konkrēts operators. Šajos apstākļos ir iespējamas vairākas situācijas, kad var notikt ļaunprātīga izmantošana: - darbības dominējošā tirgū, kas ietekmē minēto tirgu [60]; - darbības dominējošā tirgū, kas ietekmē tirgus, kas nav dominējošais tirgus [61]; - darbības tirgū, kas nav dominējošais tirgus un kas ietekmē dominējošo tirgu [62]; - darbības tirgū, kas nav dominējošais tirgus un kas ietekmē tirgu, kas nav dominējošais tirgus [63]. 82. Lai gan telekomunikāciju nozarē bieži vien rodas vēl nebijuši faktiskie un ekonomiskie apstākļi, daudzos gadījumos ir iespējama konkurences tiesību principu piemērošana. Apskatot šīs nozares konkurences problēmas, ir svarīgi atcerēties esošo tiesu praksi un Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi, piemēram, attiecībā uz tirgus spējas izmantošanu, diskriminēšanu un pakalpojumu komplektu pārdošanu. 2.1. Atteikšanās piešķirt piekļuvi iekārtām un nelabvēlīgo noteikumu piemērošana 83. Saskaņā ar 86. pantu atteikšanos piešķirt piekļuvi var liegt, ja to atsaka uzņēmums, kurš sakarā ar iekārtu kontroli atrodas dominējošā stāvoklī, jo atzītie TO parasti tādi būs arī pārredzamā nākotnē. Atteikšanās var "traucēt tādas konkurences pakāpes saglabāšanu, kāda pastāv tirgū, vai traucēt minētās konkurences attīstību" [64]. Atteikšanās būs ļaunprātīga tikai tad, ja tās rezultātā notiek dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana vai tā izraisa pret konkurenci vērstu ietekmi. Sākotnēji telekomunikāciju nozares pakalpojumu tirgos būs maz konkurējošu dalībnieku, tādēļ atteikšanās parasti ietekmēs šajos tirgos pastāvošo konkurenci. Visos atteikšanās gadījumos pamatojums tiks rūpīgi pārbaudīts, lai noteiktu tā objektivitāti. 84. Plašā nozīmē ir trīs konkrēti scenāriji: a) atteikšanās piešķirt piekļuvi pakalpojuma mērķiem, ja piekļuves sniedzējs kādam citam operatoram ir piešķīris piekļuvi darbībai attiecīgajā pakalpojumu tirgū; b) atteikšanās piešķirt piekļuvi pakalpojuma mērķiem, ja piekļuves sniedzējs nevienam citam operatoram nav piešķīris piekļuvi darbībai attiecīgajā pakalpojumu tirgū; c) piekļuves atsaukšana, kas bija piešķirta kādam esošajam klientam. Diskriminācija 85. Kas attiecas uz pirmo no minētajiem scenārijiem, ir skaidrs, ka atteikšanās jaunam klientam nodrošināt piekļuvi apstākļos, kad dominējošais iekārtu īpašnieks jau apgādā vienu vai vairākus klientus, kuri darbojas tajā pašā pakārtotajā tirgū, ir diskriminējoša attieksme, kas būtu uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu, ja tā ierobežotu konkurenci minētajā pakārtotajā tirgū. Ja tīkla operatori piedāvā tādus pašus vai tamlīdzīgus mazumtirdzniecības pakalpojumus, kā puse, kura pieprasa piekļuvi, tiem var būt gan stimuls, gan iespēja ierobežot konkurenci un šādā veidā ļaunprātīgi izmantot savu dominējošo stāvokli. Protams, šādam atteikumam var būt pamatojums, piemēram, attiecībā uz prasītājiem, kuri veido potenciālo kredītrisku. Objektīva pamatojuma trūkuma gadījumā atteikums parasti uzskatāms par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu piekļuves tirgū. 86. Pamatā dominējošā uzņēmuma pienākums ir nodrošināt piekļuvi tā, lai pakārtotajiem uzņēmumiem piedāvātie pakalpojumi un preces būtu pieejamas ar noteikumiem, kas ir ne mazāk labvēlīgi kā citām pusēm minētie noteikumi, ieskaitot to atbilstošās pakārtotās darbības. Galvenās iekārtas 87. Kas attiecas uz otro no minētajām situācijām, rodas jautājums par to, vai pakalpojumu sniedzēja pienākumos ietilpst līguma slēgšana ar pakalpojumu sniedzēju, lai pakalpojumu sniedzējam ļautu darboties kādā jaunā pakalpojumu tirgū. Ja nepastāv raidietilpības ierobežojumi un ja uzņēmums, kurš atsakās nodrošināt piekļuvi savai iekārtai, nav nodrošinājis piekļuvi minētajai iekārtai vai nu pakārtotajam uzņēmumam vai kādam citam uzņēmumam, kas darbojas šajā pakalpojumu tirgū, tad rodas jautājums, kāds cits pamatojums varētu būt šāda atteikuma pamatā. 88. Transporta jomā [65] Komisija ir noteikusi, ka uzņēmumam, kurš kontrolē pamatiekārtu, ir jāveic pieejas nodrošināšana [66]. Tie paši principi attiecas arī uz telekomunikāciju nozari. Ja pieprasītajai piekļuvei nebūtu nekādu saimnieciskā ziņā realizējamu risinājumu, tad, ja vien netiek piešķirta piekļuve, puse, kura to pieprasa, nespētu darboties pakalpojumu tirgū. Tādēļ atteikums šajā gadījumā ierobežotu jaunu tirgu vai šajos tirgos esošu jaunu produktu attīstību pretstatā 86. panta b) punktam, vai kavētu konkurences veidošanos esošajos tirgos. Ļoti iespējams, ka atteikumam, kuram ir šāda ietekme, ir ļaunprātīgs raksturs. 89. Telekomunikāciju nozarē bieži vien tiks izmantots princips, kurš zināmos apstākļos uzliek par pienākumu dominējošiem uzņēmumiem slēgt līgumus. Patlaban tīkla infrastruktūru Kopienā lielākajai daļai telekomunikāciju pakalpojumu nodrošina monopoli vai virtuālie monopoli. Pat tad, ja ierobežojumi jau ir vai drīz tiks atcelti, konkurence pakļautajos tirgos joprojām būs atkarīga no cenu noteikšanas un piekļuves nosacījumiem pakļautā tīkla pakalpojumiem, kas tikai maz pamazām atspoguļos konkurences tirgus konjuktūru. Ņemot vērā telekomunikāciju nozares tehnoloģisko izmaiņu gaitu, ir iespējams prognozēt situācijas, kad uzņēmumi centīsies piedāvāt tādus jaunus produktus vai pakalpojumus, kuri nekonkurē ar produktiem vai pakalpojumiem, ko jau piedāvā dominējošā stāvokļa operators, taču kuriem minētais operators nevēlas nodrošināt piekļuvi. 90. Komisijai jānodrošina, lai iekārtu kontrole, ko īsteno atzītie operatori, netraucētu konkurējošas telekomunikāciju vides attīstību. Uzņēmumam, kurš atrodas dominējošā stāvoklī pakalpojumu tirgū un kurš šajā tirgū pieļauj ļaunprātīgu izmantošanu pretstatā 86. pantā minētajam, var pieprasīt nodrošināt piekļuvi tā iekārtai vienam vai vairākiem konkurentiem minētajā tirgū, lai izbeigtu ļaunprātīgo izmantošanu. Uzņēmums jo īpaši var ļaunprātīgi izmantot savu dominējošo stāvokli tad, ja ar savām darbībām tas kavē kāda jauna produkta vai pakalpojuma izstrādi. 91. Komisijas analīze tiks uzsākta, nosakot esošo vai potenciālo tirgu, kuram tiek pieprasīta piekļuve. Nosakot, vai saskaņā ar konkurences noteikumiem ir jāpieprasa piekļuve, tiks ņemts vērā tas, vai dominējošais uzņēmums ievēro pienākumu neizmantot diskrimināciju (sk. turpmāk), vai arī kopīgi tiek ņemti vērā šādi elementi: a) piekļuve attiecīgajai iekārtai parasti ir svarīga, lai uzņēmumi varētu konkurēt attiecīgajā tirgū [67]. Tādēļ vispirms jānosaka būtiskākais. Nepietiks ar to, ka tā uzņēmuma stāvoklis, kurš pieprasa piekļuvi, ir labvēlīgāks, ja piekļuvi piešķir, savukārt atsakot piekļuvi, ierosinātās darbības kļūst neiespējamas vai nopietni un nenovēršami nesaimnieciskas. Lai gan, piemēram, liberalizētiem pakalpojumiem no 1996. gada 1. jūlija var izmantot alternatīvu infrastruktūru, paies zināms laiks, līdz tā daudzos gadījumos kļūs par apmierinošu alternatīvu atzītā operatora iekārtām. Pašlaik šāda alternatīvā infrastruktūra nepiedāvā tik blīvu ģeogrāfisko pārklājumu, kādu piedāvā atzītā TO tīkla infrastruktūra; b) piekļuves nodrošināšanai ir pieejama pietiekama raidietilpība; c) uzņēmums, kurš ir iekārtas īpašnieks, nespēj apmierināt pieprasījumu pēc kāda esošā pakalpojuma vai produktu tirgus, kavē jaunā potenciālā pakalpojuma vai produkta izstrādi vai arī konkurenci esošajā vai potenciālajā pakalpojumu vai produktu tirgū; d) uzņēmums, kurš prasa piekļuvi, ir gatavs maksāt saprātīgu un nediskriminējošu cenu, bet citādi visos aspektos pieņem nediskriminējošus piekļuves noteikumus; e) nav objektīva pamatojuma piekļuves atteikšanai. Attiecīgais pamatojums šajā sakarā varētu būt nepārvaramas grūtības piekļuves nodrošināšanai uzņēmumam, kurš to prasa, vai nepieciešamība, lai iekārtas īpašniekam, kurš ieguldīja investīcijas, kas vērstas uz kāda jauna produkta vai pakalpojuma ieviešanu, būtu pietiekams laiks un iespēja izmantot minēto iekārtu šā jaunā produkta vai pakalpojuma laišanai tirgū. Lai gan jebkurš pamatojums ir rūpīgi jāpārbauda, katru gadījumu izskatot atsevišķi, telekomunikāciju nozarē tomēr ir jo īpaši svarīgi, lai labumu, ko iegūst tiešie lietotāji, nepasliktinātu bijušo valsts monopolistu darbības, kavējot konkurences rašanos un attīstību. 92. Nosakot, vai ir pārkāpts Līguma 86. pants, tiks ņemta vērā gan faktiskā situācija šajā un citās ģeogrāfiskajās teritorijās, gan arī vajadzības gadījumā saikne starp pieprasīto piekļuvi un iekārtas tehnisko konfigurāciju. 93. Šajā jomā jo īpaši rūpīgi būs jāanalizē jautājums par objektīvo pamatojumu. Līdztekus tam, ka tiek noteikts, vai jebkurā konkrētā gadījumā radušās grūtības ir pietiekami nopietnas, lai pamatotu piekļuves piešķiršanas atteikumu, attiecīgajām iestādēm arī jāizlemj, vai šīs grūtības ir pietiekamas, lai būtu svarīgākas par konkurencei nodarīto kaitējumu, ja piekļuve ir atteikta vai apgrūtināta, tādējādi ierobežojot pakārtoto pakalpojumu tirgu. 94. Trīs nozīmīgi elementi, kuri attiecas uz piekļuvi un ar kuriem piekļuves nodrošinātājs varētu veikli rīkoties piekļuves atteikšanai, ir piemērots laiks, tehniskā konfigurācija un cena. 95. Dominējošiem TO ir pienākums efektīvā veidā izskatīt pieprasījumus; nevajadzīga un neizskaidrojama vai nepamatota aizkavēšanās, atbildot uz pieprasījumu par piekļuves piešķiršanu, ir ļaunprātīga izmantošana. Tomēr Komisija īpaši centīsies salīdzināt atbildi un piekļuves pieprasījumu ar: a) ierasto termiņu un nosacījumiem, ko piemēro, kad atbildētājpuse pieeju savām iekārtām piešķir meitas uzņēmumam vai filiālei; b) atbildēm uz pieprasījumiem piekļuvei tamlīdzīgām iekārtām citās dalībvalstīs; c) paskaidrojumiem, ko sniedz par nokavēšanos piekļuves pieprasījumu izskatīšanā. 96. Līdzīgā veidā rūpīgi tiks pārbaudīti arī ar tehnisko konfigurāciju saistītie jautājumi, lai noteiktu, vai tie ir patiesi. Pamatā konkurences noteikumi prasa, lai pusei, kura pieprasa piekļuvi, būtu piešķirta piekļuve tai vispiemērotākajā vietā ar noteikumu, ka šī vieta ir tehniski iespējama attiecībā uz piekļuves sniedzēju. Jautājumi par tehniskās īstenošanas iespējām var būt objektīvs pamatojums tam, lai piegādi atteiktu, piemēram, informācijas plūsmai, kurai meklēja piekļuvi, jāatbilst attiecīgajiem infrastruktūras tehniskajiem standartiem, vai arī tad jārunā par raidietilpības ierobežojumiem gadījumos, kad var rasties jautājumi par normēšanu [68]. 97. Pārmēru augsti piekļuves tarifi, kā arī tas, ka tā pati par sevi ir ļaunprātīga darbība [69], arī var izraisīt piekļuves atteikšanu. 98. Ir vairāki šo pārbaužu elementi, kuri rūpīgi jāizvērtē. Telekomunikāciju nozares cenu noteikšanas jautājumus veicinās pienākumi saskaņā ar ATN direktīvām ieviest pārredzamas izmaksu uzskaites sistēmas. Piegādes atcelšana 99. Kas attiecas uz trešo 84. punktā minēto scenāriju, jautājums par produktu vai pakalpojumu atsaukšanu no pakārtotajiem konkurentiem bija apskatīts jau dažos iepriekšējos Komisijas lēmumos un Tiesas praksē. Commercial Solvents lietā Tiesa nolēma, ka "uzņēmums, kurš atrodas dominējošā stāvoklī izejvielu tirgū un kurš nolūkā minētās izejvielas glabāt atvasinājumu ražošanai, atsakās tās piegādāt klientam, kas pats šos atvasinājumus ražo, tādējādi draudi likvidēt visu konkurenci no minētā klienta puses ir ļaunprātīga dominējošā stāvokļa izmantošana 86. panta nozīmē" [70]. 100. Lai gan šajā lietā tika izskatīta produkta izņemšana, principā nav nekādas atšķirības starp šo lietu un piekļuves atsaukšanu. Piekļuves līgumu vienpusēja pārtraukšana izraisa jautājumus, kas būtībā līdzinās jautājumiem, kurus aplūko saistībā ar atteikumu. Esošā klienta piekļuves pārtraukšana parasti būs ļaunprātīga. Taču šādā gadījumā var norādīt objektīvus iemeslus, lai pamatotu piekļuves pārtraukšanu. Šādiem iemesliem jābūt proporcionāliem tam, kāda ir atsaukšanas ietekme uz konkurenci. 2.2. Citas ļaunprātīgas izmantošanas formas 101. Atteikums nodrošināt piekļuvi ir tikai viena no šajā jomā iespējamajām ļaunprātīgas izmantošanas formām. Ļaunprātīga izmantošana var iestāties arī tad, kad ir piešķirta piekļuve. Cita starpā ļaunprātīga izmantošana var iestāties arī tad, ja operators darbojas diskriminējošā veidā vai viņa darbības citādā veidā ierobežo tirgus vai tehnisko attīstību. Turpmāk minētie ir arvien papildināmi ļaunprātīgas izmantošanas piemēri. Tīkla konfigurēšana 102. Tīkla konfigurēšanu, ko nosaka dominējošais tīkla operators un kas pakalpojumu sniedzējiem objektīvā veidā apgrūtina piekļuvi [71], varētu uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu, ja vien tas netiek objektīvi pamatots. Objektīvi to varētu pamatot ar to, ka tīkla konfigurācija uzlabo vispārējo tīkla efektivitāti. Saistītie pakalpojumi 103. Jo īpaši svarīgs šis jautājums ir tad, ja pakalpojumi, kuru sakarā TO atrodas dominējošā stāvoklī, ir saistīti ar citiem pakalpojumiem, kuru dēļ tas neatrodas minētajā stāvoklī [72]. Ja vertikāli integrētais dominējošais tīkla operators pusei, kura pieprasa piekļuvi, bez pienācīga pamatojuma uzliek par pienākumu iegādāties vienu vai vairākus pakalpojumus [73], tas var traucēt dominējošā piekļuves sniedzēja konkurentiem piedāvāt šos paketes elementus neatkarīgā veidā. Tādējādi šāda prasība saskaņā ar 86. pantu ir uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu. "… pat tad, ja divu produktu saistīta pārdošana atbilst komerciālam izlietojumam vai pastāv dabiska saikne starp abiem attiecīgajiem produktiem, šādu pārdošanu joprojām var uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu 86. panta nozīmē, ja vien tā nav objektīvi pamatota… [74] Cenu noteikšana 104. Lai noteiktu, vai saskaņā ar konkurences noteikumiem ir kādas problēmas sakarā ar cenu noteikšanu, būs jāpierāda izmaksu un ieņēmumu atbilstošs sadalījums. Neatbilstoša izmaksu sadale un iekšējo cenu noteikšanas traucējumi var būt mehānismi nesamērīgu cenu slēpšanai, to nosišanai vai ierobežošanai. Nesamērīgas cenas 105. Cenu noteikšanas problēmas, kas saistītas ar pakalpojumu sniedzēju piekļuvi dominējošā operatora iekārtām, bieži vien būs saistītas ar pārmērīgi augstām cenām [75]. Tā kā vienīgais iespējamais risinājums ir infrastruktūra, kurai pakalpojumu sniedzēji mēģina piekļūt, tad dominējošais operators vai operators monopolists var mēģināt noteikt cenas, kas nav pārāk augstas. 106. Nesamērīgu cenu Tiesa ir definējusi kā "nesamērīgu attiecībā pret sniegtā pakalpojuma ekonomisko vērtību" [76] . Turklāt Tiesa ir skaidri norādījusi, ka viens no veidiem ekonomiskās vērtības aprēķināšanai ir šāds: "Cita starpā šo nesamērīgumu varētu objektīvi noteikt, ja to varētu aprēķināt, attiecīgā produkta pārdošanas cenu salīdzinot ar tā ražošanas izmaksām.;" [77] 107. Komisijai jānosaka attiecīgā produkta faktiskās izmaksas. Tādēļ pareiza izmaksu sadale ir būtiski svarīga, lai noteiktu, vai cena ir vai nav nesamērīga. Piemēram, uzņēmumam, kurš iesaistīts vairākās darbībās, attiecīgās izmaksas jāsadala pa dažādajām darbībām, pievienojot ar kopīgajām izmaksām saistītās iemaksas. Turklāt, ja tas ir strīdus objekts, Komisija var noteikt arī atbilstošas izmaksu sadales metodes. 108. Bez tam Tiesa ir norādījusi, ka nosakot, vai tā ir vai nav nesamērīga cena, var ņemt vērā Kopienas tiesību aktus, kuros ir noteikti konkrētās nozares cenu noteikšanas principi [78]. 109. Turklāt, lai praktiski noteiktu nesamērīgo cenu, var izmantot salīdzinājumu ar citām ģeogrāfiskajām teritorijām; Tiesa ir paziņojusi, ka iespēju robežās cenas, ko iekasē dominējošais uzņēmums, ir jāsalīdzina ar cenām, kas noteiktas tirgos, kuri atvērti konkurencei [79]. Šāds salīdzinājums ļautu novērtēt, vai dominējošā uzņēmuma noteiktās cenas ir pamatotas [80]. Zināmos apstākļos, kad salīdzinošie dati nav pieejami, pārvaldes iestādes ir mēģinājušas noteikt, kāda būtu konkurējošā cena, ja pastāvētu konkurētspējīgs tirgus [81]. Attiecīgā gadījumā Komisija šādu analīzi var ņemt vērā nesamērīgo cenu noteikšanā. Cenu nosišanas prakse 110. Cita starpā pastāv cenu nosišanas prakse, kad dominējošais uzņēmums ilgāku laiku kādu pakalpojumu vai preci pārdod zem pašizmaksas, lai aizkavētu konkurenta ienākšanu vai izspiestu viņu no biznesa, tādējādi turpmāk ļaujot minētajam uzņēmumam palielināt savu tirgus spēju, bet vēlāk arī uzkrāto peļņu. Šādas nepamatoti zemas cenas ir pretrunā ar 86. panta a) punktu. Šāda problēma varētu rasties, piemēram, sakarā ar konkurenci starp dažādiem telekomunikāciju tīkliem, ja dominējošais operators mēdz noteikt nepamatoti zemas piekļuves cenas, lai likvidētu konkurenci no citu (jauno) infrastruktūras sniedzēju puses. Parasti cena ir maldinoša, ja tā ir zemāka par dominējošā uzņēmuma vidējām mainīgajām izmaksām vai par vidējām kopējām izmaksām un tā ir pret konkurenci vērsta plāna sastāvdaļa [82]. Ar tīkliem saistītās nozarēs vienkārša minētā likuma piemērošana neatspoguļotu minēto nozaru ekonomisko realitāti. 111. Šis noteikums bija izklāstīts spriedumā AKZO lietā, kurā Tiesa noteica, ka vidējās mainīgās izmaksas ir "izmaksas, kas mainās atkarībā no saražotajiem daudzumiem" [83] , un sniedza šādu šā noteikuma pamatojumu: "Dominējošs uzņēmums nav ieinteresēts šādu cenu piemērošanā, izņemot gadījumus, kad tiek likvidēti konkurenti, lai pēc tam, pateicoties savam monopolstāvoklim, varētu pacelt cenas, jo katra pārdošana rada zaudējumus, proti, nemainīgo izmaksu kopējo summu (t.i., izmaksas, kas neatkarīgi no saražotajiem daudzumiem nemainās) un vismaz daļu no mainīgajām izmaksām, kas saistītas ar saražoto vienību." 112. Lai izdevīgi pārdotu pakalpojumu vai pakalpojumu grupu, operatoram jāpieņem cenu noteikšanas stratēģija, kurā kopējās papildu izmaksas, nodrošinot minēto pakalpojumu vai pakalpojumu grupu, sedz papildu ieņēmumi, kurus iegūst, nodrošinot minēto pakalpojumu vai pakalpojumu grupu. Ja dominējošais operators nosaka kāda konkrēta produkta vai pakalpojuma cenu, kas ir zemāka par minētā pakalpojuma sniegšanas kopējām vidējām izmaksām, tad viņam no komerciālā viedokļa jāpamato šī cena. Savukārt dominējošais operators, kurš labumu no šādas cenu noteikšanas politikas gūst tikai viena vai vairāku konkurentu vāji nāšanās gadījumā, pieļauj ļaunprātīgu izmantošanu. 113. Kā Tiesa norādīja AKZO lietā, Komisijai jānosaka cena, zem kuras uzņēmums var gūt peļņu tikai tad, ja tiek novājināts vai iznīcināts viens vai vairāki konkurenti. Ar tīkliem saistītās nozarēs izmaksu struktūras dažkārt ievērojami atšķiras no citām nozarēm, jo iepriekš minētajām ir daudz lielākas kopīgās un vienotās izmaksas. 114. Piemēram, sniedzot telekomunikāciju pakalpojumus, cena, kas ir vienāda ar pakalpojuma mainīgajām izmaksām, var būt ievērojami zemāka nekā cena, kas operatoram jānosaka, lai segtu pakalpojuma sniegšanas izmaksas. Lai AKZO lietā veikto pārbaudi piemērotu cenām, ko laika gaitā piemēro operators un kuras ņem par pamatu minētā operatora lēmumiem veikt ieguldījumus, attiecīgajās izmaksās jāiekļauj kopējās izmaksas, kuras aizvien pieaug, sniedzot pakalpojumu. Analizējot šo situāciju, jāpievērš uzmanība attiecīgajam termiņam, kādā izmaksas ir jāizanalizē. Vairumā gadījumu ir pamats uzskatīt, ka nav piemērots ne pārāk īss, ne pārāk garš laika posms. 115. Šajos apstākļos Komisijai bieži vien būs jāpārbauda vidējās pieaugošās pakalpojuma sniegšanas izmaksas, kā arī vidējās pieaugošās izmaksas laika posmā, kas ilgāks par vienu gadu. 116. Ja tas būs nepieciešams, ATN noteikumi un Komisijas ieteikumi attiecībā uz grāmatvedības prasībām un pārredzamību šajā sakarā palīdzēs nodrošināt efektīvu 86. panta piemērošanu. Cenu ierobežojumi 117. Ja operators atrodas dominējošā stāvoklī produktu vai pakalpojumu tirgū, cenu ierobežojumus var uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu. Cenu ierobežojumus var atspoguļot, parādot, ka dominējošā uzņēmuma pakārtotās darbības nedod peļņu, pamatojoties uz iepriekšējo cenu, ko saviem konkurentiem nosaka dominējošā uzņēmuma iepriekšējā posma pakalpojumu sniedzējs . Zaudējumu nesošo pakārtoto pakalpojumu sniedzēju var noslēpt, ja dominējošais operators ir sadalījis izmaksas pa piekļuves darbībām, kuras pienācīgi jāsadala pa pakārtotajām darbībām, vai kā citādi organizācijā nepareizi noteicis iekšējās cenas. Komisijas ieteikumā par atsevišķu grāmatvedību starpsavienojuma adrešu sakarā šis jautājums tiek apskatīts, iesakot atsevišķu grāmatvedību dažādās vertikāli integrēta dominējošā operatora uzņēmējdarbības jomās. Attiecīgā gadījumā Komisija dominējošajam uzņēmumam var pieprasīt uzrādīt pārbaudītu atsevišķu grāmatvedību, kurā apskatīti visi nepieciešamie dominējošā uzņēmuma uzņēmējdarbības aspekti. Tomēr atsevišķas grāmatvedības esamība negarantē to, ka nenotiek ļaunprātīga izmantošana; vajadzības gadījumā Komisija pārbaudīs faktus, katru gadījumu izskatot atsevišķi. 118. Attiecīgos apstākļos cenu ierobežojumus varētu atspoguļot, arī uzrādot, ka starpība starp konkurentiem noteikto piekļuves cenu pakārtotajā tirgū (ieskaitot dominējošā uzņēmuma pakārtotās darbības, ja tādas ir) un cenu, kuru tīkla operators nosaka pakārtotajā tirgū, nav tik liela, lai ļautu pietiekami efektīvi strādājošam pakalpojumu sniedzējam pakārtotajā tirgū gūt normālu peļņu (ja vien dominējošais uzņēmums nevar pierādīt, ka tā pakārtotās darbības ir ārkārtīgi efektīvas) [84]. 119. Ja pastāvētu kāds no šiem scenārijiem, konkurenti pakārtotajā tirgū saskartos ar cenu ierobežojumiem, kas viņus izspiestu no tirgus. Diskriminācija 120. Dominējošā stāvoklī esošais piekļuves sniedzējs nedrīkst īstenot diskrimināciju starp dažādu piekļuves līgumu pusēm, ja šāda diskriminācija ierobežo konkurenci. Visa veida diferenciācija, kas balstās uz piekļuves izmantošanu, nevis atšķirībām starp paša piekļuves sniedzēja darījumiem, ja ir pietiekami liela iespējamība, ka diskriminācija ierobežos vai izkropļos faktisko vai iespējamo konkurenci, būtu pretrunā ar 86. pantu. Minētā diskriminācija varētu izpausties dažādu nosacījumu piemērošanā, tostarp atšķirīgu cenu noteikšanā, vai kā citādi diferencējot piekļuves līgumus, izņemot gadījumus, kad šāda diskriminācija būtu objektīvi pamatota, piemēram, par pamatu ņemot izmaksu vai tehniska rakstura apsvērumus vai to, ka lietotāji darbojas atšķirīgos līmeņos. Ļoti iespējams, ka šāda diskriminācija ierobežotu konkurenci pakārtotajā tirgū, kurā uzņēmums, kurš pieprasa piekļuvi, mēģina darboties, tai ziņā, ka minētajam operatoram būtu ierobežota iespēja iekļūt tirgū vai paplašināt savu darbību minētajā tirgū [85]. 121. Neapšaubāmi šāda diskriminācija varētu ietekmēt arī konkurenci, ja tā pastāvētu starp operatoriem cieši saistītos pakārtotos tirgos. Ja pastāv divi atšķirīgi pakārtotie produktu tirgi, taču viens no tiem ir uzskatāms par otra aizstājēju, izņemot starp tiem abiem pastāvošo cenu atšķirību, cenas diskriminācija, ko nosaka šo abu produktu piegādātāji, varētu vājināt esošo vai iespējamo konkurenci. Piemēram, lai gan patlaban fiksētie un mobilie balss telefonijas pakalpojumi veido atsevišķus produktu tirgus, ļoti iespējams, ka minētie tirgi saplūdīs. Augstāku starpsavienojuma cenu noteikšana mobilo sakaru operatoriem salīdzinājumā ar fiksēto sakaru operatoriem parasti kavētu šo saplūšanu, tādēļ tas ietekmētu konkurenci. Ļoti iespējams, ka tamlīdzīga ietekme ir arī citos telekomunikāciju tirgos. Jebkurā gadījumā šādu diskrimināciju būtu grūti attaisnot, ņemot vērā pienākumu noteikt cenas, kas balstās uz izmaksām. 122. Kas attiecas uz cenu diskrimināciju, tad 86. panta c) punkts aizliedz negodīgu diskrimināciju, ko dominējošais uzņēmums īsteno pret saviem klientiem [86], kā arī diskrimināciju pret klientiem, par pamatu ņemot to, vai tie piekrīt vai nepiekrīt sadarboties ar šo dominējošo uzņēmumu. 123. Direktīvas par starpsavienojumu 7. pantā noteikts, ka "dažādus starpsavienojuma tarifus, noteikumus un nosacījumus var noteikt dažādu kategoriju organizācijām, kuras drīkst veidot tīklus un sniegt pakalpojumus, ja šādas atšķirības var objektīvi pamatot, ņemot vērā sniegtā starpsavienojuma veidu un/vai atbilstīgos dalībvalstu licencēšanas nosacījumus.…" (ar noteikumu, ka šādas atšķirības neizraisa konkurences traucējumus). 124. Tas, vai šādas atšķirības neizraisa konkurences traucējumus, jānosaka katrā gadījumā atsevišķi. Ir svarīgi atcerēties, ka 85. un 86. pantā ir apskatīta konkurence, bet nevis regulējošā kārtība. Ar 86. pantu nevar dominējošam uzņēmumam uzlikt par pienākumu dažādām klientu kategorijām piemērot citādu režīmu, izņemot gadījumus, kad tirgus nosacījumi un 86. pantā noteiktie principi to prasa. Turpretim 86. pants aizliedz dominējošiem uzņēmumiem īstenot diskrimināciju pret tamlīdzīgiem darījumiem, ja šāda diskriminācija ietekmē konkurenci. 125. Diskrimināciju bez objektīva pamatojuma attiecībā uz jebkuru piekļuves līguma nosacījumu vai aspektu var uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu. Diskriminācija var attiekties uz tādiem elementiem kā cenu noteikšana, aizkavēšana, tehniskā piekļuve, maršrutizācija [87], numerācija, ierobežojumi tīkla izmantošanai, kas pārsniedz pamatprasības, un klientu tīkla datu izmantošana. Tomēr diskrimināciju var noteikt, vienīgi katru gadījumu izskatot atsevišķi. Diskriminācija ir pretrunā ar 86. pantu tiktāl, ciktāl tā atkārtojas vai neatkārtojas vai izriet vai neizriet no konkrēta piekļuves līguma noteikumiem. 126. Šajā sakarā tīkla operatora vispārējs pienākums ir pret neatkarīgiem klientiem attiekties tādā pašā veidā, kā pret filiāli vai pakārtoto uzņēmumu . Klienta raksturam un tā prasībām var būt liela nozīme, nosakot, vai šie darījumi ir salīdzināmi. Ne vienmēr atšķirīgu cenu piemērošana klientiem, kas darbojas dažādos līmeņos (piemēram, vairumtirdzniecībā un mazumtirdzniecībā), ir uzskatāma par diskrimināciju. 127. Ar diskrimināciju saistītie jautājumi var rasties saistībā ar tehnisko konfigurāciju, ņemot vērā tās nozīmību piekļuves sakarā. Piekļuves tehniskās sarežģītības pakāpe: telefonu centrāļu tīkla hierarhijas "līmeņa" vai veida ierobežojumi attiecībā uz piekļuvi vai šīs centrāles tehniskajām iespējām tieši ietekmē konkurenci. Tās varētu būt iekārtas, kas pieejamas tāda savienojuma, pieslēguma veida un signalizācijas sistēmas nodrošināšanai, ko izmanto, lai noteiktu tāda veida pakalpojumu, kas pieejams pusei, kura pieprasa piekļuvi (piemēram, intelektuālo tīklu iekārtām). Pieslēgumpunktu skaits un/vai atrašanās vieta: liela nozīme var būt prasībai savākt un sadalīt konkrētu apgabalu noslodzi komutatorā, kas tieši apkalpo attiecīgo apgabalu, nevis augstākā tīkla hierarhijas līmenī. Pusei, kura pieprasa piekļuvi, rodas papildu izdevumi, lielākā attālumā nodrošinot savienojumus no savas komutācijas centrāles vai arī sedzot lielākas pārraides izmaksas. Vienlīdzīga piekļuve: konkurējošu telekomunikāciju pamatelements ir iespēja tās puses klientiem, kura pieprasa piekļuvi, saņemt piekļuves nodrošinātāja sniegtos pakalpojumus, izmantojot to pašu sastādīto ciparu skaitu, kādu izmanto piekļuves nodrošinātāja klienti. Objektīvs pamatojums 128. Par objektīvu pamatojumu var uzskatīt faktorus, kas saistīti ar piekļuves nodrošinātājam piederošā tīkla faktisko darbību vai ar licencēšanas ierobežojumiem, kas, piemēram, atbilst intelektuālā īpašuma tiesību priekšmetam. 2.3. Kopējā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana 129. Kopējā dominējošā stāvokļa gadījumā (sk. 76. punktu un turpmākos punktus) kāda viena uzņēmuma, kurš atrodas dominējošā stāvoklī, rīcība var būt ļaunprātīga pat tad, ja citi tā nerīkojas. 130. Līdztekus konkurences noteikumos paredzētajiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ja neviens operators nevēlas sniegt piekļuvi un ja atteikumam nav nekāda tehniska vai komerciāla pamatojuma, VPI var atrisināt šo problēmu, vienam vai vairākiem uzņēmumiem uzdodot piedāvāt piekļuvi atbilstoši attiecīgās ATN direktīvas noteikumiem vai saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. 3. Piekļuves līgumi (85. pants) 131. Konkurences ierobežojumiem, kas paredzēti piekļuves līgumos vai izriet no tiem, var būt divi atšķirīgi rezultāti; konkurences ierobežojums abām piekļuves līguma pusēm vai tās ierobežojums no trešām pusēm, piemēram, piešķirot ekskluzīvas tiesības vienai vai abām līguma pusēm. Turklāt, ja dominējošā ir viena no pusēm, tad piekļuves līguma nosacījumi var nostiprināt attiecīgo dominējošo stāvokli vai paplašināt to attiecīgajā tirgū, kā arī var būt uzskatāmi par dominējošā stāvokļa nelikumīgu izmantošanu, nosakot negodīgus noteikumus. 132. Piekļuves līgumi, kuros piekļuve parasti netiek ierobežota, nav uzskatāmi par konkurenci ierobežojošiem nolīgumiem 85. panta 1. punkta nozīmē. Savukārt līgumos, kas paredz piekļuvi vienam uzņēmumam, ekskluzīvo tiesību klauzulas ierobežos konkurenci, jo tās citiem uzņēmumiem ierobežo piekļuvi infrastruktūrai. Tā kā lielākajā daļā tīklu ir vairāk raidietilpības nekā tas ir nepieciešams atsevišķam lietotājam, tad tas parasti būs novērojams arī telekomunikāciju nozarē. 133. Piekļuves līgumiem var būt ievērojamas konkurenci veicinošas sekas, jo tie var uzlabot piekļuvi pakārtotajam tirgum. Starpsavienojuma sakarā piekļuves līgumiem ir liela nozīme pakalpojumu un infrastruktūras savietojamības nodrošināšanā, tādējādi pastiprinot konkurenci pakārtotajā pakalpojumu tirgū, kas noteikti radīs lielāku pievienoto vērtību nekā vietējā infrastruktūra. 134. Tomēr ir acīmredzami, ka daži piekļuves līgumi vai to klauzulas var izraisīt pret konkurenci vērstas sekas. Piemēram, piekļuves līgumi var: a) būt cenu saskaņošanas līdzeklis; a) būt tirgus sadalīšanas līdzeklis; c) tiem var būt izslēgšanas ietekme uz trešām pusēm [88]; d) izraisīt komerciāli svarīgas informācijas apmaiņu starp pusēm. 135. Cenu saskaņošanas risks ir īpaši izteikts telekomunikāciju nozarē, jo starpsavienojuma maksa bieži vien sastāda 50 vai vairāk procentu no kopējām sniegto pakalpojumu izmaksām un parasti ir obligāti nepieciešams starpsavienojums ar dominējošo operatoru. Šajos apstākļos cenu konkurences apjoms ir ierobežots un ar cenu saskaņošanu saistītais risks (un tā nopietnība) attiecīgi pieaug. 136. Turklāt zināmos apstākļos starpsavienojuma līgumi starp tīklu operatoriem var kalpot par tirgus sadalīšanas instrumentu starp tīkla operatoru, kurš nodrošina piekļuvi, un tīkla operatoru, kurš mēģina iegūt piekļuvi, nevis rosina ar tīkliem saistītu konkurenci starp tiem. 137. Liberalizētā telekomunikāciju vidē saskaņā ar konkurences noteikumiem iepriekšminētos konkurences ierobežojumus kontrolēs valsts iestādes un Komisija. Attiecīgās valsts tiesību akti neietekmē to pušu tiesības, kuras cieš no jebkāda veida pret konkurenci vērstas darbības un sūdzas Komisijā. Klauzulas, uz kurām attiecas 85. panta 1. punkts 138. Komisija ir noteikusi konkrētus ierobežojumu veidus, kas var būt iespējamā pretrunā ar Līguma 85. panta 1. punkta noteikumiem un tādēļ prasa atsevišķu atbrīvojumu. Attiecīgās klauzulas visbiežāk attieksies uz piekļuves komerciālo jomu. 139. Telekomunikāciju nozares starpsavienojumu jomā ir raksturīgi, ka puses iegūst konkrētu ar klientiem un noslodzi saistītu informāciju par saviem konkurentiem. Dažos gadījumos šāda informācijas apmaiņa varētu ietekmēt uz konkurenci vērsto rīcību, ko īsteno attiecīgie uzņēmumi, un puses to viegli varētu izmantot, piemērojot slepeni atrunātu kārtību, piemēram, tirgus sadalē [89]. Saskaņā ar direktīvu par starpsavienojumu informācija, ko saņem no organizācijas, kura cenšas iegūt starpsavienojumu, ir jāizmanto vienīgi tādiem mērķiem, kādiem tā tika piegādāta. Lai ievērotu konkurences noteikumus un direktīvas par starpsavienojumiem, operatoriem jāievieš aizsardzības pasākumi ar mērķi panākt, ka konfidenciālo informāciju izpauž tikai tām attiecīgo uzņēmumu daļām, kuras iesaistītas starpsavienojuma līgumu slēgšanā, un ka attiecīgo informāciju neizmanto pret konkurenci vērstos nolūkos. Ja šie aizsardzības pasākumi ir visaptveroši un darbojas pareizi, tad nav principiāla pamata vienkāršiem starpsavienojuma līgumiem piemērot 85. panta 1. punktu. 140. Piemēram, līdzīgā veidā saskaņā ar 85. panta 3. punktu par analīzes objektu kļūs arī ekskluzīvo tiesību klauzulas, kuras ievērojot, noslodze tiks pārraidīta vienīgi vienas vai abu pušu telekomunikāciju tīklā, nevis citu pušu tīklā, ar kurām noslēgti piekļuves līgumi. Ja šādai maršrutizācijai nav pamatojuma, tad minētās klauzulas tiks aizliegtas. Tomēr attiecīgās ekskluzivitātes klauzulas nav uzskatāmas par starpsavienojumu līgumu sastāvdaļu. 141. Maz ticams, ka piekļuves līgumi, kurus slēdz ar objektu, kas vēršas pret konkurenci, būs atbilstoši atsevišķā atbrīvojuma kritērijiem saskaņā ar 85. panta 3. punktu. 142. Turklāt piekļuves līgumi var ietekmēt tirgus konkurētspējīgo struktūru. Vietējās piekļuves maksās bieži vien tiks iekļauta ievērojama daļa no pakalpojumu kopējām izmaksām, ko puse, kas pieprasa piekļuvi, sniedz tiešajiem lietotājiem, tādējādi ierobežojot cenu konkurences iespējas. Ņemot vērā vajadzību saglabāt šo ierobežoto konkurences pakāpi, Komisija īpašu uzmanību veltīs tam, lai pārbaudītu piekļuves līgumus sakarā ar iespējamajām sekām attiecīgajos tirgos, lai minētie nolīgumi nekļūtu par slēptu un netiešu līdzekli to cenu saskaņošanai vai noteikšanai, ko maksā tiešie lietotāji un kas uzskatāms par vienu no nopietnākajiem Līguma 85. panta pārkāpumiem [90]. Šajā ziņā jo īpaši svarīgi tas būs oligopolos tirgos. 143. Turklāt līdzīgā veidā konkurenci ierobežo klauzulas, kurās ietverta diskriminācija, kas noved pie trešo pušu izslēgšanas. Vissvarīgākā ir diskriminācija attiecībā uz cenu, kvalitāti vai kādiem citiem komerciāli nozīmīgiem piekļuves aspektiem, kuru piemērošana kaitē pusei, kas pieprasa piekļuvi, un kas parasti ir vērsta uz piekļuves sniedzēja darbības veicināšanu negodīgā veidā. 4. Ietekme uz dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību 144. Līguma 85. un 86. pantu piemēro tiktāl, ciktāl tas skar dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. 145. Lai nolīgums ietekmētu dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību, Komisijai "ar pietiekamu iespējamības pakāpi, par pamatu ņemot tiesību vai faktu objektīvo faktoru kopumu, jāspēj paredzēt, ka attiecīgais nolīgums tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli var ietekmēt dalībvalstu savstarpējās tirdzniecības modeli" [91] . Nebūt nav vajadzīgs, lai katrs no nolīgumā ietvertajiem konkurences ierobežojumiem spētu ietekmēt tirdzniecību [92], ar noteikumu, ka šāda pazīme piemīt nolīgumam kopumā. 146. Kas attiecas uz telekomunikāciju nozarē noslēgtajiem piekļuves līgumiem, Komisija izskatīs ne vien konkurences ierobežojumu tiešo ietekmi uz starpvalstu tirdzniecību piekļuves tirgos, bet arī ietekmi uz starpvalstu tirdzniecību telekomunikāciju pakalpojumu pakārtotajos tirgos. Tāpat tā arī izskatīs iespējas, ko piešķir šie līgumi, saistībā ar konkrēto ģeogrāfisko tirgu slēgšanu, kas tādējādi varētu traucēt citās dalībvalstīs izveidotajiem uzņēmumiem konkurēt minētajā ģeogrāfiskajā tirgū. 147. Telekomunikāciju jomā noslēgtie piekļuves līgumi parasti ietekmēs dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību, jo tīklā sniegtie pakalpojumu tiek realizēti visā Kopienā un piekļuves nolīgumi var regulēt pakalpojumu sniedzēja vai operatora spēju sniegt jebkuru konkrēto pakalpojumu. Pat tad, ja tirgiem lielākoties ir nacionāls raksturs, kā tas ir patlaban, tad ņemot vērā liberalizācijas attīstības posmu, dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana parasti ietekmēs tirgus struktūru, netieši ietekmējot arī dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. 148. Šajā jomā esošās lietas, kas ietver jautājumus, uz kuriem attiecas Līguma 86. pants, ir saistāmas vai nu ar ļaunprātīgas izmantošanas klauzulām piekļuves līgumos, vai arī ar atteikumu noslēgt piekļuves nolīgumu vispār vai ar attiecīgiem noteikumiem. Šajā sakarā vienlīdz piemērojami būs arī iepriekš minētie kritēriji, lai noteiktu, vai piekļuves līgums var ietekmēt dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. SECINĀJUMI 149. Komisija uzskata, ka konkurences noteikumi un nozarei raksturīgais regulējums ir saskaņotu pasākumu kopums, kas ļaus nodrošināt liberalizētu un konkurējošu tirgus vidi telekomunikāciju nozarē Kopienā. 150. Veicot pasākumus šajā nozarē, Komisija centīsies novērst lieku to procedūru, jo īpaši konkurences procedūru un attiecīgās valsts/Kopienas regulatīvo procedūru divkāršošanu, kas izklāstītas atbilstoši ATN regulējumam. 151. Atsaucoties uz konkurences noteikumiem, Komisija noteiks attiecīgos tirgus un piemēros Līguma 85. un 86. pantu saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem principiem. [1] Saskaņā ar Komisijas Direktīvām 96/19/EK un 96/2/EK (kas minētas 3. zemsvītras piezīmē) dažas dalībvalstis uz ierobežotu laika posmu var pieprasīt atkāpi no pilnīgas liberalizācijas. Šis paziņojums neietekmē minētās atkāpes, un Komisija, piekļuves līgumiem piemērojot konkurences noteikumus, ņems vērā jebkuras šādas atkāpes esamību atbilstoši šajā paziņojumā izklāstītajam.Sk.:Komisijas 1996. gada 27. novembra Lēmumu 97/114/EK par pagarinājumiem, ko pieprasījusi Īrija, lai īstenotu Komisijas Direktīvas 90/388/EEK un 96/2/EK par atklātu konkurenci telekomunikāciju tirgos (OV L 41, 12.2.1997., 8. lpp.);Komisijas 1997. gada 12. februāra Lēmumu 97/310/EK par pagarinājumu piešķiršanu Portugāles Republikai, lai īstenotu Komisijas Direktīvas 90/388/EEK un 96/2/EK par atklātu konkurenci telekomunikāciju tirgos (OV L 133, 24.5.1997., 19. lpp.);Komisijas 1997. gada 14. maija Lēmumu 97/568/EK par pagarinājumu piešķiršanu Luksemburgai, lai īstenotu Direktīvu 90/388/EEK par atklātu konkurenci telekomunikāciju tirgos (OV L 234, 26.8.1997., 7. lpp.);Komisijas 1997. gada 10. jūnija Lēmumu 97/603/EK par pagarinājumu piešķiršanu Spānijai, lai īstenotu Komisijas Direktīvu 90/388/EEK par atklātu konkurenci telekomunikāciju tirgos (OV L 243, 5.9.1997., 48. lpp.);Komisijas 1997. gada 18. jūnija Lēmumu 97/607/EK par pagarinājumu piešķiršanu Grieķijai, lai īstenotu Direktīvu 90/388/EEK par atklātu konkurenci telekomunikāciju tirgos (OV L 245, 9.9.1997., 6. lpp.). [2] Komisijas 1995. gada 3. maija Paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, Apspriede par Zaļo grāmatu par sakaru infrastruktūras un kabeļtelevīzijas tīklu liberalizēšanu, COM(95) 158 final. [3] Komisijas 1988. gada 16. maija Direktīva 88/301/EEK par konkurenci telekomunikāciju gala iekārtu tirgos (OV L 131, 27.5.1988., 73. lpp.);Komisijas 1990. gada 28. jūnija Direktīva 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgos (OV L 192, 24.7.1990., 10. lpp.) ("Pakalpojumu Direktīva");Komisijas 1994. gada 13. oktobra Direktīva 94/46/EK, ar ko groza Direktīvu 88/301/EEK un Direktīvu 90/388/EEK jo īpaši attiecībā uz satelītsakariem (OV L 268, 19.10.1994., 15. lpp.);Komisijas 1995. gada 18. oktobra Direktīva 95/51/EK, ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK attiecībā uz ierobežojumu atcelšanu kabeļtelevīzijas tīklu izmantošanai, sniedzot jau liberalizētus telekomunikāciju pakalpojumus (OV L 256, 26.10.1995., 49. lpp.);Komisijas 1996. gada 16. janvāra Direktīva 96/2/EK, ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK attiecībā uz mobilajiem un personālajiem sakariem (OV L 20, 26.1.1996., 59. lpp.);Komisijas 1996. gada 13. marta Direktīva 96/19/EK, ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK attiecībā uz atklātas konkurences ieviešanu telekomunikāciju tirgos (OV L 74, 22.3.1996., 13. lpp.) ("Atklātas konkurences direktīva"). [4] Starpsavienojumu līgumi ir nozīmīgākais piekļuves nolīgumu veids telekomunikāciju nozarē. Starpsavienojumu līgumu pamatprincipus nosaka atvērtā tīkla nodrošināšanas noteikumi (ATN), savukārt konkurences noteikumi jāpiemēro saistībā ar šiem tiesību aktiem:Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīva 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā (OV L 117, 7.5.1997., 15. lpp.) ("Licencēšanas direktīva");Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/33/EK par starpsavienojumiem telekomunikāciju nozarē attiecībā uz universāla pakalpojuma nodrošināšanu un savstarpēju savietojamību, ieviešot atvērtā tīkla nodrošināšanas (ATN) principus (OV L 199, 26.7.1997., 32. lpp.) ("Starpsavienojumu direktīva");Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīva 90/387/EEK par telekomunikāciju pakalpojumu iekšējā tirgus izveidošanu, ieviešot atvērtā tīkla nodrošināšanu (OV L 192, 24.7.1990., 1. lpp.) ("Pamatdirektīva");Padomes 1992. gada 5. jūnija Direktīva 92/44/EEK par atvērtā tīkla nodrošināšanas piemērošanu nomātām līnijām (OV L 165, 19.6.1992., 27. lpp.) ("Nomāto līniju direktīva");Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 13. decembra Direktīva 95/62/EEK par atvērtā tīkla nodrošināšanas piemērošanu balss telefonijai (OV L 321, 30.12.1995., 6. lpp.), ko aizstāj ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 26. februāra Direktīvu 98/10/EK par atvērtā tīkla nodrošināšanas (ATN) piemērošanu balss telefonijai un par universālo telekomunikāciju pakalpojumu konkurences apstākļos (OV L 101, 1.4.1998., 24. lpp.) ("Balss telefonijas direktīva");Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/66/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību telekomunikāciju nozarē (OV L 24, 30.1.1998., 1. lpp.) ("Direktīva par datu aizsardzību"). [5] OV C 233, 6.9.1991., 2. lpp. [6] Telekomunikāciju jomā jo īpaši jāatzīmē:Komisijas 1991. gada 18. oktobra Lēmums 91/562/EEK, Eirpage (OV L 306, 7.11.1991., 22. lpp.);Komisijas 1996. gada 17. jūlija Lēmumi 96/546/EK un 96/547/EK, Atlas un Phoenix (OV L 239, 19.9.1996., 23. lpp. un 57. lpp.); unKomisijas 1997. gada 29. oktobra Lēmums 97/780/EK, Unisource (OV L 318, 20.11.1997., 1. lpp.).Ir arī vairākas vēl neizlemtas lietas, kas skar ar piekļuvi saistītos jautājumus. [7] Starpsavienojumu līgumu konkurences aspekti telekomunikāciju nozarē, 1995. gada jūnijs.Konkurences aspekti attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju piekļuvi telekomunikāciju operatoru resursiem, 1995. gada decembris. Sk. arī Piekļuves cenu noteikšanas konkurences aspektus, 1995. gada decembris. [8] Sk. Komisijas 1997. gada 3. decembra Zaļo grāmatu "Telekomunikāciju, plašsaziņas līdzekļu un informācijas tehnoloģiju nozaru konverģence un saistība ar regulējumu — ceļā uz informācijas sabiedrības sistēmu" (COM(97) 632). [9] Sk. Padomes 1997. gada 28. novembra Lēmumu 97/838/EK par slēdzienu, kas Eiropas Kopienas vārdā un attiecībā uz tās kompetencē esošiem jautājumiem izdarīts pēc PTO sarunām par telekomunikāciju pamatpakalpojumiem (OV L 347, 18.12.1997., 45. lpp.). [10] ATN direktīvā par nomātām līnijām ir paredzēts pirmais posms, kura laikā cietušais lietotājs var iesniegt sūdzību valsts pārvaldes iestādei. Tas dod vairākas priekšrocības. Telekomunikāciju nozarē, kurā, kā pieredze rāda, uzņēmumi bieži vien nelabprāt vēlas tikt uzskatīti par sūdzības iesniedzējiem pret telekomunikāciju operatoru, no kuriem tie ir ievērojami atkarīgi ne vien attiecībā uz konkrēto konflikta punktu, bet arī daudz plašākā un tālejošākā nozīmē, ATN paredzētās procedūras ir saistošs risinājums. Turklāt ATN procedūras var aptvert plašāku piekļuves problēmu loku, kuras netiktu apskatītas, balstoties uz konkurences noteikumiem. Visbeidzot, ar attiecīgo procedūru palīdzību lietotāji var izmantot priekšrocības, ko dāvā attiecīgās valsts administratīvo procedūru pieejamība un pārzināšana; turklāt vēl viens faktors, kas jāņem vērā, ir valoda.Pamatojoties uz ATN direktīvu par nomātām līnijām, ja valsts līmenī nav rodams risinājums, tad nākamais posms ir Eiropas līmenī (samierināšanas procedūra). Tad vienošanās starp attiecīgajām pusēm jāpanāk divu mēnešu laikā, ko iespējams pagarināt vēl uz vienu mēnesi, ja puses tam piekrīt. [11] VPI ir valsts regulatīvā telekomunikāciju institūcija, ko izmainītās pakalpojumu direktīvas sakarā un ATN regulējuma ietvaros izveido dalībvalsts. Valsts pārvaldes iestāžu sarakstu regulāri publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, bet jaunākais saraksts ir pieejams šeit: http://www.ispo.cec.be. [12] Direktīvas par starpsavienojumu 9. un 17. pants. [13] Pakalpojumu direktīvas 7. pants (sk. 3. zemsvītras piezīmi) un ATN pamatdirektīvas 5. panta a) punktu (sk. 4. zemsvītras piezīmi). Sk. arī Komisijas Paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par Direktīvas 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgos statusu un īstenošanu (OV C 275, 20.10.1995., 2. lpp.).Sk. arī Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu lietā C-91/94, Thierry Tranchant un Telephones Stores [1995] ECR I-3911. [14] Direktīvas par starpsavienojumu, kas minēta 4. zemsvītras piezīmē, 9. panta 3. punkts. [15] Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas spriedumi: lietā T-24/90, Automec pret Komisiju [1992] ECR II-2223, 77. punkts un lietā T-114/92 BEMIM [1995] ECR II-147. [16] Paziņojums par sadarbību starp attiecīgo valstu tiesām un Komisiju EK Līguma 85. un 86. panta piemērošanā (OV C 39, 13.2.1993., 6. lpp., 14. punkts).Paziņojums par sadarbību starp attiecīgo valstu konkurences institūcijām un Komisiju (OV C 313, 15.10.1997., 3. lpp.). [17] Lieta 127/73, BRT pret SABAM [1974] ECR 51. [18] Lieta 66/86, Ahmed Saeed [1989] ECR 838. [19] Piemēram, tās nedrīkst veicināt, nostiprināt vai apstiprināt pret konkurenci vērstas darbības rezultātus:Ahmed Saeed lieta, skatīt 18. zemsvītras piezīmi;lieta 153/93, Vācijas Federatīvā Republika pret Delta Schiffahrtsges. [1994] ECR I-2517;lieta 267/86, Van Eycke [1988] ECR 4769. [20] Lieta 13/77, GB-Inno-BM/ATAB [1977] ECR 2115, 33. punktā:kamēr tiek uzskatīts, ka Līguma 86. pants ir domāts uzņēmumiem, tomēr tiek arī uzskatīts, ka Līgums uzliek dalībvalstīm par pienākumu atturēties no tādu pasākumu noteikšanas vai saglabāšanas, kas varētu mazināt tā efektivitāti. [21] Valsts iestāžu turpmākos pienākumus sk.:lietā 103/88, Fratelli Costanzo [1989] ECR 1839.Sk. Ahmed Saeed lietu, kas minēta 18. zemsvītras piezīmē:"EEK Līguma 5. un 90. pants jāinterpretē kā pants, kas i) aizliedz valsts iestādēm sekmēt tādu tarifu vienošanos slēgšanu, kas attiecīgi ir pretrunā ar Līguma 85. panta 1. punktu vai 86. pantu; ii) aizliedz attiecīgajām iestādēm apstiprināt tarifus, kas izriet no attiecīgās vienošanās". [22] Apvienotās lietas C-6/90 un C-9/90 Francovich [1991] ECR I-5357;Apvienotās lietas C-46/93, Brasserie de Pêcheur pret Vāciju, un lieta C-48/93, R pret Valsts transporta sekretāru ex parte Factortame un citiem [1996] ECR I-1029. [23] Piemēram, direktīvas par nomātajām līnijām 18. apsvērums un ATN direktīvas par starpsavienojumu 9. panta 3. punkts, sk. 4. zemsvītras piezīmi. [24] Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 395, 30.12.1989., 1. lpp.); labotais variants (OV L 257, 21.9.1990., 13. lpp.). [25] Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17, Pirmā regula, ar ko piemēro Līguma 85. un 86. pantu (OV 13, 21.2.1962., 204. lpp.). [26] Regulas Nr. 17 2. pants un 4. panta 1. punkts. [27] Regulas Nr. 17 3. pants. [28] Regulas Nr. 17 3. un 12. pants. [29] Lieta 792/79R, Camera Care pret Komisiju [1980] ECR 119.Sk. arī lietu T-44/90, La Cinq pret Komisiju [1992] ECR II-1. [30] Sk. 16. zemsvītras piezīmē minētā paziņojuma 16. punktu. [31] Regulas Nr. 17 2. pants vai 4. panta 1. punkts. [32] Sk. Camera Care un La Cinq lietas, kas minētas 29. zemsvītras piezīmē. [33] Sk. 16. zemsvītras piezīmē minētā paziņojuma 16. punktu. [34] Sk. 18. punktu. [35] Sk. 15. zemsvītras piezīmē minētās Automec lietas 86. punktu.".". [36] BRT pret SABAM lieta, kas minēta 17. zemsvītras piezīmē. [37] ATN direktīvas par starpsavienojumu 9. panta 1. un 3. punkts. [38] Lieta 14/83, Von Colson [1984] ECR 1891. [39] Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts. [40] Regulas Nr. 17 15. panta 5. punkts. [41] Regulas Nr. 17 15. panta 6. punkts. [42] ATN direktīvas par starpsavienojumu 6. panta c) punkts. [43] Cita starpā, ATN direktīvas par starpsavienojumu 9. pants. [44] Pamatnostādnes par piemērotas sodanaudas noteikšanas metodi atbilstoši Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktam un EOTK Līguma 65. panta 5. punktam (OV C 9, 14.1.1998., 3. lpp.). [45] Sk. 22. zemsvītras piezīmi. [46] OV C 372, 9.12.1997., 5. lpp. [47] Atklātās konkurences direktīvā starpsavienojums ir "… telekomunikāciju tīklu un/vai telekomunikāciju pakalpojumu nodrošinātāju organizāciju telekomunikāciju iekārtu fiziskais un loģiskais savienojums, kas ļauj vienas organizācijas lietotājiem sazināties ar tās pašas vai citas organizācijas lietotājiem vai piekļūt pakalpojumiem, ko sniedz trešās organizācijas."Atklātās konkurences direktīvā un ATN direktīvās telekomunikāciju pakalpojumi ir "pakalpojumi, kas nodrošina pilnīgu vai daļēju signālu pārraidi un/vai maršrutizāciju telekomunikāciju tīklā."Tādēļ tam pieskaitāma radiosignālu pārraide un kabeļtelevīzijas tīkli.Pats telekomunikāciju tīkls ir "… pārraides iekārtas un attiecīgā gadījumā komutācijas iekārtas un citi līdzekļi, kas nodrošina signālu pārraidi starp noteiktiem tīklu pieslēgumpunktiem, izmantojot vadus, radioviļņus, optiskos vai citus elektromagnētiskos līdzekļus". [48] Komisijas 1994. gada 13. decembra Lēmums 94/894/EK, Eurotunnel (OV L 354, 21.12.1994., 66. lpp.). [49] Sk. 5. zemsvītras piezīmē minēto pamatnostādņu 15. un 16. punktu. [50] Komisijas 1982. gada 15. decembra Lēmums 82/896/EEK, AROW/BNIC (OV L 379, 31.12.1982., 19. lpp.). [51] Sk. 18. zemsvītras piezīmi. [52] Apvienotās lietas C-48 un 66/90, Nīderlande un citas valstis pret Komisiju, [1992] ECR I-565. [53] Sk. 18. zemsvītras piezīmē minēto Ahmed Saeed lietu, kur ar cenu noteikšanu saistītie iekšējā tirgus tiesību akti tika izmantoti kā līdzeklis, lai noteiktu, kāds cenu līmenis būtu uzskatāms par negodīgu 86. panta mērķiem. [54] Katrā no attiecīgajiem tirgiem Tetra Pak saskārās ar vieniem un tiem pašiem potenciālajiem klientiem un faktiskajiem konkurentiem. Lieta C-333/94 P, Tetra Pak International SA pret Komisiju [1996] ECR I-5951. [55] no ekonomiskā vai tehniskā viedokļa ir neiespējami aizstāt, lai sniegtu kādu pakalpojumu." [56] Lieta 6/72 Continental Can [1973] ECR 215. [57] Šajā sakarā jāatzīmē, ka atbilstoši ATN regulējumam organizācijai var paziņot, ka tai ir būtiska ietekme tirgū. Tas, vai organizācijai ir vai nav būtiska ietekme tirgū, ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, taču sākotnēji par organizāciju, kurai ir būtiska ietekme tirgū, uzskata organizāciju, kuras tirgus daļa pārsniedz 25 %. Komisija savā novērtējumā, pamatojoties uz konkurences noteikumiem, ņems vērā to, vai uzņēmumam ir paziņots, ka tam ir būtiska ietekme tirgū saskaņā ar ATN noteikumiem. Taču ir skaidrs, ka jēdziens "būtiska ietekme tirgū" parasti mazāk attiecas uz ekonomiskās varas stāvokli tirgū, nekā uz dominējošo stāvokli: tādēļ tas, ka uzņēmumam saskaņā ar ATN noteikumiem ir būtiska ietekme tirgū, parasti neliks domāt par dominējošo stāvokli, lai gan konkrētā situācijā tas tā var būt. Tomēr šajā novērtēšanā būs svarīgi zināt, vai tirgus definīcija, kas izmantota ATN procedūrās, atbilst tās izmantojumam, piemērojot konkurences noteikumus. [58] Lieta 85/76 Hoffmann-La Roche [1979] ECR 461.Komisijas 1988. gada 21. decembra Lēmums 89/113/EEK, Decca Navigator System (OV L 43, 15.2.1989., 27. lpp.). [59] Komisijas 1992. gada 22. jūlija Lēmums 92/553/EEK, Nestlé/Perrier (OV L 356, 5.12.1992., 1. lpp.). [60] Visbiežāk sastopamais gadījums. [61] Apvienotās lietas 6/73 un 7/73, Commercial Solvents pret Komisiju [1974] ECR 223, un lieta 311/84, CBEM pret CLT un IPB [1985] ECR 3261. [62] Lieta C-62/86, AKZO pret Komisiju [1991] ECR I-3359, un lieta T-65/89, BPB Industries un British Gypsum pret Komisiju [1993] ECR II-389. [63] Lieta C-333/94 P, Tetra Pak International pret Komisiju [1996] ECR I-5951. Šajā ceturtajā lietā 86. panta piemērošanu var attaisnot tikai ar īpašu apstākļu esamību (Tetra Pak, 29. un 30. pants). [64] Lieta 85/76 Hoffmann-La Roche [1979] ECR 461. [65] Komisijas 1993. gada 21. decembra Lēmums 94/19/EK, Sea Containers pret Stena Sealink – pagaidu pasākums (OV L 15, 18.1.1994., 8. lpp.).Komisijas 1993. gada 21. decembra Lēmums 94/119/EEK, Port of Rødby (Dānija) (OV L 55, 26.2.1994., 52. lpp.). [66] (Cita starpā) sk. arī:Tiesas un Pirmās instances tiesas spriedumus:lietās 6 un 7/73, Commercial Solvents pret Komisiju [1974] ECR 223;lietā 311/84, Télémarketing [1985] ECR 3261;lietā C-18/88, RTT pret GB-Inno [1991] ECR I-5941;lietā C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi [1991] ECR I-2925;lietās T-69, T-70 un T-76/89, RTE, BBC un ITP pret Komisiju [1991] ECR II-485, 535, 575;lietā C-271/90, Spānija pret Komisiju [1992] ECR I-5833;lietās C-241 un 242/91 P, RTE un ITP Ltd pret Komisiju (Magill), [1995] ECR I-743.Komisijas lēmumus:Komisijas 1975. gada 29. oktobra Lēmumu 76/185/EOTK, National Carbonising Company (OV L 35, 10.2.1976., 6. lpp.).Komisijas 1988. gada 4. novembra Lēmumu 88/589/EEK, London European/Sabena (OV L 317, 24.11.1988., 47. lpp.).Komisijas 1992. gada 26. februāra Lēmumu 92/213/EEK, British Midland pret Aer Lingus (OV L 96, 10.4.1992., 34. lpp.); B & I pret Sealink (1992) 5 CMLR 255; 1992. gada EK Biļetens Nr. 6, 1.3.30. punkts. [67] Ir nepietiekami pierādīt, ka kādam konkurentam ir vajadzīga piekļuve kādai iekārtai, lai viņš varētu darboties pakārtotajā tirgū. Ir jāpierāda, ka piekļuve vajadzīga visiem, izņemot īpašos konkurentus, lai tā kļūtu obligāta. [68] Kā norādīts 91. punktā. [69] Sk. 105. punktu. [70] Lietas 6 un 7/73, Commercial Solvents [1974] ECR 223. [71] Proti, izmantot tīklu, lai piekļūtu saviem klientiem. [72] Tas tiek apskatīts arī ATN regulējumā: sk. direktīvas par starpsavienojumu 7. panta 4. punktu, balss telefonijas direktīvas 12. panta 4. punktu un ATN pamatdirektīvas II pielikumu. [73] Tostarp tādus, kas nav vajadzīgi pusei, kura pieprasa piekļuvi, vai tādus pakalpojumus, kurus tā pati vēlētos piedāvāt saviem klientiem. [74] Tetra Pak International lieta, kas minēta 63. zemsvītras piezīmē." [75] Komisijas 1996. gada 27. novembra Paziņojums par valsts sistēmu vērtēšanas kritērijiem universālā pakalpojumu izmaksu aprēķināšanai un finansēšanai un šādu sistēmu darbības pamatnostādnēm tiks izmantots, lai noteiktu, ciktāl universālā pakalpojumu saistības var izmantot, lai attaisnotu papildu maksājumus, kuri attiecas uz neto izmaksu sadalījumu universālā pakalpojuma nodrošināšanā (COM-(96) 608). Sk. arī atsauci uz universālā pakalpojuma saistībām, kas minētas 59. punktā. [76] Lieta 26/75, General Motors pret Komisiju [1975] ECR 1367, 12. punkts. [77] Lieta 27/76, United Brands Company un United Brands Continental BV pret Komisiju [1978] ECR 207. [78] Ahmed Saeed lieta, kas minēta 18. zemsvītras piezīmē, 43. punkts. [79] Lieta 30-87, Corinne Bodson pret Pompes funèbres des régions libérée [1988] ECR 2479.Sk. arī:Apvienotās lietas 110/88, 241/88 un 242/88, François Lucazeau un citi pret Société des Auteurs, Compositeurs et Éditeurs de Musique (SACEM) un citiem [1989] ECR 2811, 25. punktu: "Ja uzņēmums, kurš atrodas dominējošā stāvoklī, saviem pakalpojumiem piemēro maksas, kas ir ievērojami augstākas nekā maksas, kas noteiktas citās dalībvalstīs, un ja vienotā veidā tiek salīdzināti maksas līmeņi, tad jāuzskata, ka minētā starpība norāda uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Tādā gadījumā attiecīgajam uzņēmumam jāpamato starpība, norādot uz objektīvām atšķirībām starp situāciju attiecīgajā dalībvalstī un situāciju, kas dominē visās pārējās dalībvalstīs." [80] Sk. ATN noteikumus un Komisijas ieteikumu par starpsavienojumiem liberalizētā telekomunikāciju tirgū (OV L 73, 12.3.1998., 42. lpp. (Ieteikuma teksts) un OV C 84, 19.3.1998., 3. lpp. (Paziņojums par ieteikumu)). [81] Piemēram, starpsavienojumu tarifu aprēķināšanā. [82] Sk. 62. zemsvītras piezīmē minēto AKZO lietu. [83] AKZO lieta, 71. punkts. [84] Komisijas 1988. gada 18. jūlija Lēmums 88/518/EEK, Napier Brown/British Sugar (OV L 284, 19.10.1988., 41. lpp.): peļņas norma starp cukura rūpnieciskajām un mazumtirdzniecības cenām tika samazināta līdz tādam līmenim, kad pircējs, kurš pirka vairumā un kura ies