1)

lēmuma 4. pantu aizstāj ar šādu pantu: “4. pants 1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nepieļautu, ka to teritorijā ieceļo vai to šķērso: a) lēmuma I pielikumā minētās personas, ko norādījusi Sankciju komiteja un kas apdraud miera un nacionālā izlīguma procesu Kotdivuārā, jo īpaši personas, kas kavē Linas-Marcoussis nolīguma un Accra III nolīguma īstenošanu, jebkura cita persona, kas, pamatojoties uz attiecīgu informāciju, atzīta par atbildīgu par smagiem cilvēktiesību un starptautisko humāno tiesību pārkāpumiem Kotdivuārā, jebkura cita persona, kas publiski kurina naidu un aicina uz vardarbību, un jebkura cita persona, par ko Sankciju komiteja konstatējusi, ka tā pārkāpj ar ANO DP rezolūcijas 1572 (2004) 7. punktu noteiktos pasākumus; b) lēmuma II pielikumā minētās personas, kas nav iekļautas I pielikuma sarakstā un kas liek šķēršļus miera un nacionālā izlīguma procesam un cita starpā apdraud vēlēšanu procesa pienācīgu noslēgumu. 2. Šā panta 1. punkts neliek dalībvalstij aizliegt saviem valstspiederīgajiem ieceļot tās teritorijā. 3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja Sankciju komiteja nosaka, ka: a) ceļojums notiek steidzamu humānu iemeslu dēļ, tostarp reliģiska pienākuma dēļ; b) izņēmums sekmētu ANO DP rezolūciju mērķu sasniegšanu, proti, mieru un nacionālo izlīgumu Kotdivuārā, kā arī stabilitāti reģionā. 4. Šā panta 1. punkts neskar gadījumus, kad dalībvalstij jāpilda starptautisko tiesību saistības, proti: i) kā starptautiskas starpvaldību organizācijas uzņēmējvalstij; ii) kā Apvienoto Nāciju Organizācijas sasauktas vai tās aizgādnībā rīkotas starptautiskas konferences uzņēmējvalstij; iii) saskaņā ar daudzpusēju nolīgumu, ar ko piešķir privilēģijas un imunitāti; iv) saskaņā ar Izlīguma līgumu (Laterāna Pakts), ko 1929. gadā noslēdza Svētais Krēsls (Vatikāna Pilsētvalsts) un Itālija. 5. Šā panta 4. punktu uzskata par piemērojamu arī gadījumos, kad kāda dalībvalsts ir Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) uzņēmējvalsts. 6. Padomi pienācīgi informē par visiem gadījumiem, kad kāda dalībvalsts piešķir izņēmumu saskaņā ar 4. un 5. punktu. 7. Dalībvalstis var piešķirt izņēmumus no 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem pasākumiem, ja personas pārvietošanās ir attaisnojama steidzamu humānu iemeslu dēļ vai ja persona pārvietojas, lai piedalītos starpvaldību sanāksmēs, tostarp tajās, ko ierosinājusi Eiropas Savienība, vai sanāksmēs, ko rīko kāda dalībvalsts, kas ir EDSO prezidentvalsts, kad tajās notiek politisks dialogs, kura mērķis ir tiešs atbalsts demokrātijai, cilvēktiesībām un tiesiskumam Kotdivuārā. 8. Dalībvalsts, kas vēlas piešķirt 7. punktā minētos izņēmumus, par to rakstiski paziņo Padomei. Izņēmumu uzskata par piešķirtu, ja viens vai vairāki Padomes locekļi pret to rakstiski neiebilst divu darba dienu laikā pēc minētā paziņojuma saņemšanas. Ja viens vai vairāki Padomes locekļi iebilst, Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt lēmumu piešķirt ierosināto izņēmumu. 9. Gadījumos, kad kāda dalībvalsts saskaņā ar 4., 5. un 7. punktu I un II pielikumā minētajām personām atļauj ieceļot tās teritorijā vai to šķērsot, atļauja ir derīga tikai mērķim, kuram tā piešķirta, un tikai personām, uz kurām tā attiecas.”;