Oficiālais Vēstnesis L 286 , 18/10/1990 Lpp. 0033 - 0039

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 3 Sējums 34 Lpp. 0190

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 3 Sējums 34 Lpp. 0190



Komisijas lēmums (1990. gada 26. septembris), ar ko nosaka references metodes smago metālu un arsēna atlieku noteikšanai (90/515/EEK) EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīvu 64/433/EEK par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu [1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/662//EK [2], un jo īpaši tās 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ņemot vērā Zinātniskās veterinārās komitejas atzinumu, tā kā saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu atlieku noteikšanas rezultātu novērtēšanai jānosaka attiecīgas references metodes; tā kā Komisijas 1989. gada 14. novembra Lēmuma 89/610/EEK, ar ko nosaka references metodes un valstu references laboratoriju sarakstu atlieku noteikšanai [3], 1. pantā nav noteikumu par smagajiem metāliem un arsēnu; tā kā saskaņā ar Padomes 1986. gada 16. decembra Direktīvas 86/469/EEK par dzīvnieku un svaigas gaļas pārbaudi atlieku klātbūtnes noteikšanai [4] 8. panta 3. punkta otro daļu visi pozitīvie rezultāti, ja tie tiek apstrīdēti, ir jāapstiprina, izmantojot references metodes, kuras noteiktas saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu; tā kā references metožu noteikšanā ietilpst arī analītisko references procedūru definēšana, kuras jāievēro, un kritēriji, kas jāizmanto, veicot analīzes; tā kā šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās veterinārijas komitejas atzinumu, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Atlieku klātbūtnes apstiprināšanai jāizmanto šādas analītiskās references procedūras: 1. arsēnam: - atomu absorbcijas spektrometrija (AAS) (grafīta krāsns vai hidrīda ģenerēšanas metode), - kolorimetrija (pēc kompleksveidošanas); 2. kadmijam un svinam: - atomu absorbcijas spektrometrija (AAS) (grafīta krāsns vai liesmas metode), - anodsvīrošanas voltampērmetrija ar atvasinātā impulsa polarogrāfiju (DPASV); 3. dzīvsudrabam: aukstā tvaika fāzes atomu absorbcijas spektrometrija (AAS). 2. pants Izraudzītajai analītiskajai references procedūrai, ja iespējams, jāizmanto atomu absorbcijas spektrometrija (AAS) ar noteikšanas robežu, kas ir vienāda vai mazāka par noteikšanas robežu procedūrā, ko lieto regulārām analīzēm. 3. pants Pielikumā ir noteikti analītiskajai references procedūrai piemērojamie kritēriji. 4. pants Lai ņemtu vērā zinātnes un tehnikas attīstību, šo lēmumu pārskata līdz 1996. gada 1. janvārim. 5. pants Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm. Briselē, 1990. gada 26. septembrī Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Ray Mac Sharry [1] OV 121, 29.7.1964., 2012./64. lpp. [2] OV L 395, 30.12.1989., 13. lpp. [3] OV L 351, 2.12.1989., 39. lpp. [4] OV L 275, 26.9.1986., 36. lpp. -------------------------------------------------- PIELIKUMS 1. DEFINĪCIJAS UN VISPĀRĪGI KRITĒRIJI 1.1. Parametri Uz smago metālu un arsēna analīžu references metodēm attiecas Padomes Direktīvas 85/591/EEK [1] pielikumā noteiktie parametri, kuri definēti turpmāk. 1.2. Definīcijas 1.2.1. Analizējamā viela: testa parauga sastāvdaļa, kuras saturs jānosaka. Termins "analizējamā viela" ietver arī atvasinājumus, kas no analizējamās vielas veidojas analīzes laikā gadījumos, kad tas ir nepieciešams. 1.2.2. Standartviela: atzītas analītiskās tīrības pakāpes individuāla viela, kas izmantojama kalibrēšanas šķīdumu pagatavošanai un kalibrēšanas līkņu iegūšanai. 1.2.3. Sertificēts references materiāls: vielas vai atsevišķa ražojuma paraugs, kuram ar pietiekamu precizitāti noteikta viena vai vairākas īpašības tā, lai to varētu izmantot aparatūras kalibrēšanai vai mērīšanas metodes verificēšanai. Sertificēšanai jāizmanto tehniski piemērotas procedūras. Ja sertificēts references materiāls nav pieejams, attiecīgos parametrus var novērtēt, analizējot pastiprinātu paraugu. Šā dokumenta vajadzībām references materiālus izmanto analīžu precizitātes pārbaudei. Piezīme: Sertificēti references materiāli smago metālu un arsēna satura noteikšanas metožu verificēšanai muskuļaudos, aknās un nierēs ir pieejami Kopienas Standartu birojā Eiropas Kopienu Komisijā Briselē. 1.2.4. Selektivitāte: ir metodes spēja atšķirt mērāmo analizējamo vielu no pārējām vielām. Šis parametrs galvenokārt ir atkarīgs no izmantotā mērīšanas principa, un var mainīties atkarībā no savienojumu grupas vai matricas. Par specifisku metodi sauc tādu metodi, kas ir pilnīgi selektīva. 1.2.5. Pareizība: šajā dokumentā tā attiecas uz vidējās vērtības pareizību. Izmantojamā definīcija 2.83. punktā noteikta ISO 3534-1977 (vidējās vērtības pareizība: patiesās vērtības sakritība ar vidējo vērtību, ko varētu iegūt, eksperimentāli atkārtojot noteikšanas procedūru ļoti daudzas reizes). Noteikšanas pareizību galvenokārt ierobežo gadījuma kļūda un sistemātiskā kļūda, bet tā kā rezultātu nosaka pēc ļoti liela skaita noteikšanu rezultātiem, gadījuma kļūdām ir tendence kompensēties, un vidējās vērtības pareizība tuvināti ir vienāda ar sistemātisko kļūdu. Tāpēc metodes statistiskai novērtēšanai ir jāprecizē atkārtotu noteikšanu skaits. Pareizības mērs ir sertificētam references materiālam analītiski noteiktās vidējās vērtības un sertificētās vērtības starpība, kas izteikta procentos attiecībā pret sertificēto vērtību. 1.2.6. Precizitāte: atkārtojamība laboratorijas iekšienē un starplaboratoriju reproducējamība (laboratorijā un starp laboratorijām). Vispārīgais statistikas termins "precizitāte" jāizmanto saskaņā ar ISO 3534-1977 2.84. punktā noteikto definīciju (precizitāte: noteiktos apstākļos vairākas reizes atkārtojot eksperimentālo procedūru iegūto rezultātu sakritība). Saskaņā ar Direktīvas 85/591/EEK pielikumu analīžu metožu precizitāte, kura jāņem vērā, metodi pieņemot saskaņā ar minēto direktīvu, ir jāiegūst kopīgā pētījumā, ko vēlams veikt saskaņā ar ISO 5725-1986. Šim nolūkam termini "atkārtojamība" un "reproducējamība" ir definēti ISO 5725-1986. Rīkojot kopīgus pētījumus ar šādu mērķi, jāizmanto paraugi ar analizējamās vielas saturu līmenī, kura noteikšanai nepieciešams paraugu pastiprināt. Līdz metodes reproducējamības noteikšanai kopīgā pētījumā kandidātmetožu orientējošai izraudzīšanai pēc statistiskajiem parametriem ir jāiegūst dati par atkārtojamību, atgūstamību un sertificētu references materiālu analīžu rezultātiem. Šim nolūkam šeit izmantota atkārtojamības definīcija saskaņā ar ISO 3534-1977 2.85. punkta a) apakšpunktu (atkārtojamība: identiskam materiālam pēc vienas metodes vienādos apstākļos secīgi iegūtu testēšanas rezultātu sakritība (tas pats operators, tā pati aparatūra, tā pati laboratorija un īsi starplaiki)). Par atkārtojamības mēru izmanto variācijas koeficientu, kas definēts ISO 3534-1977 2.35. punktā (variācijas koeficients: standartnovirzes attiecība pret vidējā aritmētiskā lieluma absolūto vērtību). 1.2.7. Noteikšanas robeža: mazākais nosakāmais saturs, pēc kura ar pietiekamu statistisku ticamību var izdarīt secinājumu par analizējamās vielas klātbūtni. Noteikšanas robežu norāda kā saturu, piemēram, to izsakot μg/kg vai mg/kg (analizējamā viela/produkts) kopā ar analīzēm parasti izmantojamās testa porcijas masu (gramos). Noteikšanas robeža skaitliski ir vienāda ar trīskāršu tukšās analīzes rezultāta vidējās vērtības standartnovirzi (n ≥ 20). Tukšā analīze tiek definēta kā pilnīgi veikta analītiskā procedūra, tai neizmantojot testa porciju vai tās vietā ņemot ekvivalentu daudzumu destilēta ūdens. 1.2.8. Jutība mērs, pēc kā novērtē metodes spēju izšķirt nelielas analizējamās vielas satura atšķirības. Šajā dokumentā jutību definē kā kalibrēšanas līknes virziena koeficientu (atbildes signāls/koncentrācija) interesējošajā līmenī. 1.2.9. Praktiskums: ar standartiem nenoteikts analītiskas metodes īpašība. Tā ir atkarīga no metodes darbības jomas, un to nosaka tādas prasības kā paraugu caurlaides spēja un izmaksas. References metodēm lielākā daļa ar praktiskumu saistīto aspektu ir mazsvarīgi salīdzinājumā ar citiem šajā dokumentā noteiktajiem kritērijiem. Parasti pietiek ar to, ka ir nopērkami vajadzīgie reaģenti un aparatūra. 1.2.10. Lietojamība: to preču saraksts, kuru analīzes var veikt pēc kandidātmetodes tās sākotnējā veidā vai ar nelielām izmaiņām. 1.2.11. Citi saistībā ar smago metālu un arsēna noteikšanu izraudzīti kritēriji 1.2.11.1. Kvantitatīva noteikšana 1.2.11.1.1. Kvantitatīvās noteikšanas robeža: analizējamās vielas zemākais saturus, kuru var izmērīt ar pietiekamu statistisku ticamību. Ja pareizība un precizitāte nemainās koncentrācijas diapazonā ap noteikšanas robežu, kvantitatīvās noteikšanas robeža ir skaitliski vienāda ar tukšās analīzes rezultāta vidējās vērtības seškārtīgu standartnovirzi (n ≥ 20, sk. 1.2.7.). 1.2.11.1.2. Pareizība: ja sertificētam references materiālam veic atkārtotas analīzes, vidējās vērtības novirze no sertificētās vērtības nav lielāka par ± 10 %. 1.2.11.3. Precizitāte, kas izteikta kā atkārtojamība: veicot parauga atkārtotas analīzes, vidējās vērtības variācijas koeficients (CV) (1.2.6.) nepārsniedz šādas vērtības: | CV | -vidējā vērtība lielāka par 10 mg/kg līdz 100 mg/kg: | 0,20 | -vidējā vērtība lielāka par 100 mg/kg līdz 1000 mg/kg: | 0,15 | -vidējā vērtība lielāka par 1000 mg/kg: | 0,10 | 1.2.11.1.4. Kalibrēšanas līknes Ja metodē izmanto kalibrēšanas līkni, par to jāsniedz šāda informācija: - lineārajai kalibrēšanas līknei jānorāda apgabali, kuros analizējamās vielas saturam standartšķīdumos ir lineāra sakarība ar mērinstrumenta signāliem (kalibrēšanas līknes lineārais diapazons), - ja kvantitatīvajai noteikšanai izmanto kalibrēšanas līkni, kas nav lineāra, jānorāda formula, kas apraksta kalibrēšanas līkni, - pieļaujamie diapazoni, kādos ikdienā var atšķirties mērinstrumentu radītā signāla stiprums standartšķīdumam kalibrēšanas līknes darbības diapazonā, - reprezentatīva kalibrēšanas līkne, uz kuras atlikti visi līknes punkti un norādīti diapazoni, kādos līkni var izmantot (darbības diapazons). 1.2.11.2. Jutība pret traucējumiem Visiem eksperimenta nosacījumiem, kas praksē var būt pakļauti svārstībām (piemēram, reaģentu stabilitāte, parauga sastāvs, pH, temperatūra) jānorāda visas izmaiņas, kas var ietekmēt analītisko rezultātu. Metodes aprakstā iekļauj iespējamo traucējumu novēršanas līdzekļus. Ja iespējams, apraksta satura apstiprināšanas līdzekļus. Vissvarīgākais ir, lai tiktu izpētīti traucējumi, ko var radīt matricas komponenti. Tāpēc jānorāda vismaz lielākais parauga daudzums, kuram nav traucējošas ietekmes uz analizējamās vielas kvantitatīvu noteikšanu (pēc atbilstošas sadalīšanas un "attīrīšanas"). Atomu absorbcijas spektrometrijā, īpaši izmantojot grafīta krāsns metodi, var iegūt kļūdainus (paaugstinātus) rezultātus, ja netiek pareizi veikta fona korekcija. Tāpēc references metodēs jāsniedz precīza informācija par izmantotās fona korekcijas sistēmas efektivitāti. Pašlaik par parasti piemērotāko uzskata fona korekciju pēc Zēmana, lai gan var būt izmantojami deitērija lampas vai Smita–Hīftjes korektori. 1.2.11.3. Maksimāli pieļaujamo līmeņu saistība ar analītiskajām robežām Kvantitatīvās noteikšanas robeža nedrīkst būt lielāka par maksimāli pieļaujamo līmeni elementiem, kuriem noteikts minētais līmenis, mīnus trīskārša atkārtojamības standartnovirze, kāda metodei ir pie parauga ar maksimāli pieļaujamo līmeni. Dažādu materiālu paraugos atlieku satura tipiskās vērtības references metodēm norādītas EEK Eksperimentālo datu rokasgrāmatā (kas vēl publicējama). 2. SMAGO METĀLU UN ARSĒNA ATLIEKU KVANTITATĪVĀS NOTEIKŠANAS KRITĒRIJI 2.1. Vispārīga prasība Laboratorijām, kuras veic smago metālu un arsēna kvantitatīvās noteikšanas analīzes, jānodrošina, lai saskaņā ar šajā iedaļā noteiktajām prasībām tiktu ievēroti rezultātu interpretācijas kritēriji. Kritēriji paredzēti analizējamās vielas identificēšanai un kvantitatīvai noteikšanai un vērsti uz to, lai netiktu iegūti kļūdaini pozitīvi rezultāti. Lai izdarītu pozitīvu secinājumu, analītiskajam rezultātam jāatbilst konkrētajā analītiskajā procedūrā noteiktajiem kritērijiem. 2.2. Rezultātu interpretācija: pozitīva un negatīva rezultāta noteikšana 2.2.1. Pozitīvs rezultāts: ja saskaņā ar analītisko procedūru paraugā izmērītais analizējamās vielas saturs ir vienāds vai lielāks par noteikto maksimāli pieļaujamo līmeni plus n standartnovirzes, kas atbilst metodei pieļaujamajam maksimālajam variācijas koeficientam pie konkrētā līmeņa saskaņā ar 1.2.11.1.3. punktu, šis saturs ir lielāks par maksimāli pieļaujamo līmeni. Analīzes rezultāts ir "pozitīvs". 2.2.2. Negatīvs rezultāts: ja saskaņā ar analītisko metodi paraugā izmērītais analizējamās vielas saturs ir zemāks par noteikto maksimāli pieļaujamo līmeni plus n standartnovirzes, kas atbilst metodei pieļaujamajam maksimālajam variācijas koeficientam, uzskata, ka analizējamās vielas saturs paraugā nepārsniedz maksimāli pieļaujamo līmeni. Analīzes rezultāts ir "negatīvs". 1. piezīme. Negatīvs rezultāts nepierāda, ka analizējamās vielas satura patiesā vērtība ir mazāka par maksimāli pieļaujamo līmeni. 2. piezīme. Skaitļa n vērtība jānosaka atbilstīgi institūcijām pieņemamajam riskam iegūt kļūdaini pozitīvus vai kļūdaini negatīvus rezultātus. 2.3. Vispārīgi apsvērumi par analītisko procedūru kopumā 2.3.1. Parauga sagatavošana Paraugi jāņem un ar tiem jārīkojas tā, lai nemainītos to sastāvs, piemēram, izžūšanas, iztvaikošanas, bojāšanās vai piesārņojuma dēļ. 2.3.2. Jutība pret traucējumiem Jāsniedz 1.2.11.2. punktā (Jutība pret traucējumiem) noteiktā informācija. 2.3.3. Vispārīgi kritēriji par analītisko procedūru kopumā 2.3.3.1. Attiecībā uz pētāmo analizējamo vielu un matricu jānorāda metodes selektivitāte (1.2.4.) kopā ar noteikšanas robežas (1.2.7.) un kvantitatīvās noteikšanas robežas (1.2.11.1.1.) skaitliskajām vērtībām. Piezīme: Šo informāciju var iegūt, izmantojot eksperimentālos datus un ievērojot teorētiskus apsvērumus. 2.3.3.2. Analīzes pozitīvs vai negatīvs rezultāts pētāmajai analizējamajai vielai un matricai ir spēkā, tikai ņemot vērā ar selektivitāti un kvantitatīvās noteikšanas robežu saistītos ierobežojumus. 2.3.3.3. Analīžu kvalitātes kontrole Kopā ar katru analizējamo paraugu sēriju visa procedūra jāveic arī references paraugiem ar zināmu analizējamās vielas saturu. Ja nav pieejami sertificēti references materiāli vai references paraugi, metodes veiktspēja jāpārbauda, līdztekus katras paraugu sērijas analīzēm veicot atgūstamības eksperimentu. (Par prasībām attiecībā uz pareizību un precizitāti sk. arī 1.2.11.1.2. un 1.2.11.1.3. iedaļas). 2.4. Paraugu sadalīšanas kritēriji Atkarībā no izmantojamās mērīšanas sistēmas var būt nepieciešama vairāk vai mazāk pilnīga parauga organiskās vielas noārdīšana. Var izmantot parauga sadalīšanu ar pārpelnošanu, slapjo mineralizāciju vaļējā sistēmā vai slēgtā konteinerā. Sevišķa vērība jāveltī stikla trauku un citu iekārtu tīrībai, īpaši gadījumos, kad jānosaka elementu mikrodaudzumi zīmju līmenī; visās metodēs īsi jāapraksta tīrīšanas procedūra. Paraugu sadalīšanai bieži izmanto potenciāli bīstamas darbības, tāpēc visās metodēs jāiekļauj punkts par drošību. 2.4.1. Reaģenti Neorganiskajām skābēm, ūdeņraža peroksīdam un pārpelnošanas veicināšanas līdzekļiem, piemēram, magnija nitrātam, jābūt ar augstu tīrības pakāpi. Vairāki ražotāji īpaši ražo ķīmiskās vielas, kas paredzētas smago metālu mikrodaudzumu noteikšanai zīmju līmenī. Katrai no jauna saņemtajai reaģentu partijai, analizējot tukšo paraugu, nosaka faktisko mērāmā elementa saturu, un iegūtos rezultātus salīdzina ar iepriekšējai partijai noteiktajiem. 2.4.2. Analizējamās vielas zudumu noteikšana Jāpārbauda iespējamie analizējamās vielas zudumi, kuru cēlonis var būt gaistošu savienojumu klātbūtne vai veidošanās vai arī nešķīstošas nogulsnes. Šim nolūkam vēlams analizēt sertificētu references materiālu ar tādu matricu, kas iespējami pilnīgi atbilst analizējamā parauga matricai, un papildus veikt atgūstamības eksperimenti ar faktisko parauga materiālu. Ja piemērots sertificēts references materiāls nav pieejams, jāveic atgūstamības eksperimenti dažādos līmeņos. 2.4.3. Pārpelnošanas metodes (nav izmantojama dzīvsudraba noteikšanai) Lai novērstu analizējamās vielas zudumus iztvaikošanā, ļoti svarīgi ir precīzi regulēt un stingri kontrolēt temperatūru. Pārpelnošanas apstākļu atkārtojamības nodrošināšanai ir jāizmanto mufeļkrāsns ar programmējamu temperatūras režīma regulatoru. Pārpelnošanas procesa sākumā (apmēram līdz 350 °C) temperatūra jāpaaugstina lēnām, apmēram par 50 °C stundā, lai novērstu parauga organiskās vielas aizdegšanos un degšanu, kuras dēļ lokāli veidojas daudz augstāka temperatūra (līdz 800 °C vai 900 °C), kā ietekmē rodas analizējamās vielas zudumi. Ja neizmanto līdzekļus pārpelnošanas veicināšanai, pārpelnošanas temperatūra nedrīkst būt augstāka par 450 °C līdz 500 °C. Ja paraugam pievieno līdzekļus pārpelnošanas veicināšanai, piemēram, sērskābi, magnija nitrātu, magnija oksīdu, pārpelnošanu var veikt augstākā temperatūrā, neradot nosakāmo elementu zudumus. Tomēr, lietojot pārpelnošanas veicināšanas līdzekļus, var būt grūtības pelnus izšķīdināt. Vajadzības gadījumos pārpelnošanu pēc neliela slāpekļskābes daudzuma pievienošanas pelniem īslaicīgi jāatkārto, līdz pelnos vairs nav redzamas (melnas) nepārpelnotas ogles daļiņas. Lai samazinātu paraugu piesārņošanas iespējas, mufeļkrāsns oderējumā nedrīkst būt augstas nosakāmo elementu koncentrācijas. 2.4.4. Mineralizācija ar neorganiskajām skābēm atmosfēras spiedienā Mineralizācijai atmosfēras spiedienā tiek izmantoti reaģenti relatīvi lielā daudzumā, un tāpēc to piesārņotībai jābūt iespējami mazai (sk. 2.4.1.). Lai novērstu apogļošanos, mineralizācijas laikā jāuztur oksidējoši apstākļi; ja notiek apogļošanās, tūlīt jāpievieno daži mililitri oksidējošas skābes (slāpekļskābes, perhlorskābes). Stipri apogļojušos paraugu ir ļoti grūti pilnīgi mineralizēt; apogļošanās dēļ iztvaikojot var rasties analizējamās vielas (arsēna, dzīvsudraba) zudumi. Ja mineralizātu pēc atšķaidīšanas tieši analizē ar liesmas vai grafīta krāsns AAS, organiskie savienojumi ar nelielu molekulmasu var neradīt mērījuma traucējumus. Šādos gadījumos var veikt mineralizāciju ar sērskābi/slāpekļskābi. Mineralizātos, kurus analizē ar DPASV vai no kuriem analizējamo vielu ekstrahē ar organiskiem kompleksveidotājiem, nedrīkst būt organisko vielu atlieku. Šādos gadījumos jāveic pilnīga mineralizācija ar perhlorskābi un/vai ūdeņraža peroksīdu. 2.4.5. Mineralizācija paaugstinātā spiedienā Veicot mineralizāciju pēc šīs metodes, jāizmanto īpaši šim nolūkam paredzēti spiedienizturīgi trauki un krāsnis. Jāizmanto tikai lietošanai laboratorijās īpaši paredzētas mikroviļņu krāsnis. Tam jābūt skaidri norādītam to references metožu aprakstos, pēc kurām tiek ieteikts vai pieļauts izmantot šo paņēmienu. Šā paņēmiena galvenais ierobežojums ir neliela apjoma testa porcija, kuru iespējams mineralizēt visparastākajās nopērkamajās kamerās. Parasti šādi iegūtos mineralizātus pēc atšķaidīšanas var analizēt ar liesmas vai grafīta krāsns AAS. Papildu mineralizācija ar perhlorskābi un/vai ūdeņraža peroksīdu var būt vajadzīga gadījumos, kad mineralizātu analizē ar DPASV, vai to ekstrahē ar organiskām kompleksveidotājām vielām. 2.5. Kritēriji atomu absorbcijas spektrometrijai (AAS) Parasti spektrometra instrumenta iestatījumus jāizvēlas saskaņā ar tā ražotāja ieteikumiem. Iekārtas veiktspēja pirms paraugu sērijas mērīšanas un pēc tās jāpārbauda, analizējot standartšķīdumus un pēc analīžu rezultātiem konstruējot kalibrēšanas līkni. Ja iespējams, rezultāti jāpārbauda, mērījumus veicot atkārtoti, izmantojot citu absorbcijas līniju. Ja kvantitatīva noteikšana veikta ar standartpiedevu metodi, jāraugās, lai mērījumi tiktu veikti kalibrēšanas līknes lineārajā apgabalā. 2.5.1. Liesmas AAS Lai iegūtu salīdzināmus instrumenta atbildes signālus, kalibrēšanas standarts jāgatavo šķīduma matricā, kas pēc iespējas atbilst parauga mērīšanas šķīdumiem (piemēram, skābes koncentrācijai). Ja analizējamās vielas izdalīšanai no traucējumiem vai tā koncentrēšanai izmanto kādu atdalīšanas procedūru, piemēram, ekstrakciju, katram jaunam parauga matricas veidam jāpārbauda visu to posmu efektivitāte. Lai gan salīdzinājumā ar grafīta krāsns AAS liesmas AAS fona absorbcija nerada tik lielas problēmas, tomēr vienmēr noteikti ir jāpārbauda, vai nav nepieciešama fona korekcija. 2.5.2. Grafīta krāsns AAS Matricas modifikatoru kopā ar Ļvova platformas atomizatora izmantošanu var radīt iespējas veikt kvantitatīvu noteikšanu pēc kalibrēšanas līknes, kura iegūta ūdens standartšķīdumu mērījumos. Lai tukšā parauga mērījumu vērtības būtu iespējami mazas, matricas modifikatora tīrības pakāpei jābūt iespējami augstai. Grafīta krāsns AAS galvenais kļūdu avots apstāklis, ka tai nav efektīvas un drošas fona korekcijas. Tāpēc mērījumi ļoti rūpīgi jāpārbauda fona korekcijas aspektā. Vajadzības gadījumos rezultāti jāpārbauda, veicot atkārtotus mērījumus divkārt vai trīskārt atšķaidītiem mērāmajiem šķīdumiem. 2.5.3. Aukstā tvaika atomu absorbcijas spektrometrija dzīvsudraba noteikšanai Iztvaikošanas zudumu dēļ dzīvsudraba noteikšanai paraugu nevar noārdīt ar pārpelnošanas paņēmienu. Gaistošas organiskās vielas mērāmajā šķīdumā var būt cēlonis kļūdaini pozitīvu rezultātu iegūšanai. Šāda iespēja jāizslēdz, no katra parauga šķīduma analizējot divas alikvotās daļas – ar cauruli, kas piepildīta ar pallādija hlorīdu uz stikla šķiedras nesēja un pievienota gāzes plūsmā starp šķīdumu un detektora absorbcijas šūnu, kā arī bez tās. Ar pievienotu pallādija hlorīda cauruli signālam nav jābūt. Ja mērījumiem izmanto elementāra dzīvsudraba absorbciju uz zelta šķiedras ar tai sekojošu termisku desorbciju, pārbaudi ar pallādija hlorīdu var neveikt. 2.5.4. Hidrīda ģenerēšanas atomu absorbcijas spektrometrija arsēna (As) noteikšanai Organiskie savienojumi, kas satur arsēnu, var būt ļoti stabili, un kopējā arsēna satura pareizai noteikšanai var būt vajadzīga parauga ļoti pamatīgas oksidatīvas noārdīšanas procedūra. Mineralizācijā ar slapjo paņēmienu jāiekļauj galīgā mineralizācija ar perhlorskābi, ūdeņraža peroksīdu vai citiem stipriem oksidētājiem, vai tā jāveic pēc mineralizācijas kamerā paaugstinātā spiedienā. Arsēna noteikšanai var veikt arī pārpelnošanu, par pārpelnošanu veicinātāju līdzekli izmantojot magnija nitrātu/magnija oksīdu. Jāņem vērā, ka pēc šīs metodes absorbcijas pīķu augstumu un laukumu var stipri ietekmēt mērāmā šķīduma matricas sastāvdaļas, un kvantitatīvai noteikšanai parasti jāizmanto standartpiedevu metode. Sālsskābes šķīdumā ar NaBH4 ātrums, kādā veidojas AsH3, un tā iznākums ir atkarīgi no As oksidēšanās pakāpes, As (III) pēc visām reakcijas maisījuma sagatavošanas procedūrām jāpārvērš As (III) vai As (V) veidā viss As, un mērījumi attiecīgi jākalibrē ar As (III) vai As (V) šķīdumiem. 2.6. Kritēriji diferenciālimpulsa anodsvītrošanas voltampērmetrijai (DPASV) Pirms noteikšanas ar DPASV metodi ļoti svarīgi ir pilnīgi noārdīt paraugā esošās organiskās vielas. Šim nolūkam pilnīgi piemērota ir pārpelnošanas metode. Polarogrammās jābūt pilnīgi nodalītiem kadmija un svina signāliem. Polarogrammās nedrīkst būt plašu signālu, ko dod organisko vielu klātbūtne. DPASV pīķu augstumus var ietekmēt matricas neorganiskās sastāvdaļas. Tādēļ kvantitatīvā noteikšana jāveic ar standartpiedevu metodi. Metodes aprakstam jāpievieno parauga šķīduma tipiskas polarogrammas paraugs. 2.7. Kritēriji kalorimetriskām metodēm (arsēna noteikšanai) Veicot noteikšanu ar hidrīda ģenerēšanas metodi, ļoti svarīgi ir pilnīgi noārdīt visas organiskās vielas, tostarp arī arsēnorganiskos savienojumus (sk. 2.5.4.). [1] OV L 372, 31.12.1985., 50. lpp. --------------------------------------------------