ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(5)

Bulgārija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2019. gada konverģences programmā, sākot no nominālā pārpalikuma 2 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā, tiecas uz deficītu 0,3 % apmērā no IKP 2019. gadā un uz pārpalikumu 0,4 % apmērā no IKP 2020. gadā, 0,2 % 2021. gadā un 0,1 % 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē – visā programmas periodā būs pārsniegts. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies no 22,6 % no IKP 2018. gadā līdz 16,7 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, sagaidāms, ka strukturālajā bilancē tiks reģistrēts pārpalikums 0,7 % apmērā no IKP 2019. gadā un 0,6 % apmērā no IKP 2020. gadā – tādējādi tiktu pārsniegts vidēja termiņa budžeta mērķis. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Bulgārija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(5)

Horvātija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Sākot ar vispārējās valdības budžeta pārpalikumu 0,2 % apmērā no iekšzemes kopprodukta (IKP) 2018. gadā, 2019. gada konverģences programmā ir plānots, ka nominālā bilance pasliktināsies līdz -0,3 % no IKP 2019. gadā un tad pakāpeniski uzlabosies, sasniedzot pārpalikumu 0,8 % apmērā no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci (5), tiek plānots visā programmas periodā turpināt pārsniegt vidēja termiņa budžeta mērķi, kas ir mainīts no strukturālā deficīta 1,75 % apmērā no IKP 2019. gadā uz 1 % no IKP, sākot ar 2020. gadu. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 71,6 % no IKP 2019. gadā līdz 68,5 % 2020. gadā un turpinās samazināties līdz 62 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tomēr plānotie budžeta mērķi šķiet piesardzīgi. Komisijas 2019. gada pavasara prognozē ir paredzēts, ka vispārējās valdības bilance 2019. un 2020. gadā būs attiecīgi 0,1 % un 0,5 % no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, paredzams, ka strukturālā bilance būs -0,8 % apmērā no IKP 2019. gadā un -0,5 % apmērā no IKP 2020. gadā, kas joprojām pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka Horvātija 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Horvātija 2019. un 2020. gadā atbildīs Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem.
(10)

Ņemot vērā Beļģijas vispārējās valdības parāda attiecību, kas pārsniedz 60 % no IKP, un prognozēto izlaides starpību 0,1 % apmērā, 2020. gadā valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma tempam nevajadzētu pārsniegt 1,6 % atbilstīgi strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP, kas izriet no kopīgi pieņemtās prasību korekcijas matricas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nemainīgas politikas apstākļos, pastāv risks būtiskai novirzei no minētās prasības 2020. gadā. Saskaņā ar prognozēm Beļģija 2019. un 2020. gadā prima facie neizpildīs parāda noteikumu. Kopumā Padome uzskata, ka, sākot no 2019. gada, būtu jāveic vajadzīgie pasākumi, lai ievērotu Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Svarīgi būtu jebkādus neplānotus ieņēmumus izmantot tam, lai vēl vairāk samazinātu vispārējās valdības parāda attiecību. Beļģijas publisko finanšu vidēja termiņa un ilgtermiņa stabilitāte joprojām ir apdraudēta, jo parāda attiecība pret IKP ir ļoti liela un ir paredzams, ka pieaugs sabiedrības novecošanās izmaksas, jo īpaši tās, kas saistītas ar pensijām un ilgtermiņa aprūpi. 2015. gadā tika pieņemti vairāki likumi par pensiju reformu, kā rezultātā likumā noteiktais pensionēšanās vecums no 2025. gada tiks palielināts no 65 līdz 66 gadiem un, sākot no 2030. gada, līdz 67 gadiem. Turklāt tika noteiktas arī stingrākas prasības attiecībā uz vecumu un darba stāžu, lai gūtu labumu no priekšlaicīgas pensionēšanās. Tomēr publiskie izdevumi pensiju jomā laikā no 2016. gada līdz 2070. gadam joprojām pieaugs par 2,9 procentpunktiem no IKP, galvenokārt nākamo divu desmitgažu laikā. Turklāt vairākām lielām ierēdņu grupām priekšlaicīgas pensionēšanās nosacījumi joprojām ir izdevīgāki nekā standarta nosacījumi. Paredzams, ka publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpei laikā no 2016. gada līdz 2070. gadam palielināsies par 1,7 procentpunktiem no IKP, pārsniedzot vidējo pieaugumu, turklāt šo izdevumu līmenis jau ir viens no augstākajiem Savienībā. Ilgtermiņa aprūpes organizatoriskā sadrumstalotība, kad pienākumi pašlaik ir sadalīti dažādos pārvaldes līmeņos, sarežģī dažus izdevumu efektivitātes aspektus, un līdz ar to vēl nav skaidrs, kāda reāla ietekme būs nesenajai atbildības nodošanai. Pārvaldības stiprināšana palīdzētu sasniegt vēlamo efektivitātes pieaugumu. Iespējams, ka ir veidi, kā optimizēt dažādos aprūpes veidus, lai palielinātu ilgtermiņa aprūpes sistēmas izmaksu efektivitāti.
Paredzēt papildu pasākumus, jo īpaši ēku un transporta sektorā, un kvantificēt to gaidāmo ietekmi nolūkā samazināt būtisko atpalicību no 2030. gada siltumnīcefekta gāzu emisiju mērķrādītāja, kas paredz 19 % samazinājumu salīdzinājumā ar 2005. gadu ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas neaptvertajās nozarēs. Izmaksefektivitātes labad varētu būt pamatoti veikt dažus emisiju gada iedales apjomu pārskaitījumus no citām dalībvalstīm, ko paredz Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/842 ( 8 )
7.

Lai šajā pirmajā posmā sniegtu ieteikumus turpmākai PESCO īstenošanai, Padome uzsver, ka kopumā IDV: a) ir guvušas progresu attiecībā uz saistībām par aizsardzībai paredzēto budžetu un ieguldījumiem kopējā aizsardzībā. Tas būtu jānostiprina un, kur vajadzīgs, nākamajos gados vēl vairāk jāpastiprina saskaņā ar precīzākiem mērķiem; b) ir sākušas izmantot ES rīkus, iniciatīvas un instrumentus valsts aizsardzības plānošanā, tādus kā pārskatītais spēju attīstības plāns (CDP), CARD un EDIDP, un ir sākušas gatavoties EDF 2021.–2027. gadā. IDV tiek mudinātas pastiprināt savus centienus turpināt pildīt ciešākās saistības attiecīgajās jomās, jo īpaši optimāli izmantojot ES rīkus, iniciatīvas un instrumentus savos valsts aizsardzības plānošanas procesos. Šajā sakarībā – tad, ja prasības pārklājas, tiek un joprojām tiks nodrošināta rezultātu saskanība starp CARD un CDP, no vienas puses, un attiecīgajiem NATO procesiem, piemēram, NATO aizsardzības plānošanas procesu (NDPP), no otras puses, vienlaikus atzīstot abu organizāciju atšķirīgo būtību un to attiecīgos pienākumus; c) tiek aicinātas panākt ievērojamu progresu to ciešāko saistību izpildē, kuras ir saistītas ar to, lai savstarpēji tuvinātu savus attiecīgos aizsardzības līdzekļus, jo īpaši lai stiprinātu sadarbībā balstīto spēju attīstību saskaņā ar CDP un tā attiecīgajām stratēģiska konteksta lietām (SCC), kas patlaban tiek izstrādātas, lai arī atzīstot, ka tam ir vajadzīgi nepārtraukti centieni ilgākā termiņā; d) tiek mudinātas saskaņā ar ciešākajām saistībām un Padomes Ieteikumu (2018. gada 15. oktobris) par secību, kādā izpildāmas ciešākās saistības, un ar ko nosaka precīzākus mērķus: turpināt pozitīvos centienus uzlabot savu spēku sadarbspēju un elastīgumu; turpināt būtisko darbu pie saistībām attiecībā uz spēku pieejamības un izvietojamības stiprināšanu, tostarp sistemātiskāk aizpildot ES kaujas vienību sarakstu, jo īpaši lai novērstu esošās nepilnības, kā arī aizpildot ātrās reaģēšanas datubāzi un vajadzību deklarācijas kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) misijām un operācijām; un vēl vairāk optimizēt daudznacionālās struktūras un tiekties pēc vērienīgas pieejas kopīgajam militāro KDAP operāciju un misiju finansējumam; un e) ir jāpanāk ievērojams progress spēju trūkumu novēršanā un prioritāšu īstenošanā, kas apzinātas ar CDP, tostarp ietekmīgu spēju mērķu (HICG) faktiskajā īstenošanā, un valsts plānošanā par prioritāru ir jāuzskata sadarbībā balstītā pieeja, arī tādēļ lai pildītu saistības attiecīgā gadījumā līdzdarboties galveno kopīgo vai Eiropas ekipējuma programmu attīstībā, kas notiek EAA, un lai pozitīvi ietekmētu Eiropas aizsardzības tehnisko un rūpniecisko pamatu (EDTIB). Šajā ziņā IDV tiek arī mudinātas nodrošināt tos elementus, kas ir vajadzīgi jēgpilnam saistību izpildes novērtējumam šajā jomā, tostarp attiecībā uz to, kā IDV spēju attīstības projekti stiprina EDTIB.
(4)

Lai stiprinātu eurozonas un tās dalībvalstu fiskālo stabilitāti, ir vajadzīga diferencēta politika valstu līmenī, pilnībā ievērojot Stabilitātes un izaugsmes paktu un ņemot vērā fiskālo telpu un blakusietekmi uz citām valstīm. Pareizai ekonomiskās un monetārās savienības (EMS) darbībai būtiska ir valstu fiskālās politikas koordinācija, pamatojoties uz kopējiem fiskāliem noteikumiem. Kopējie fiskālie noteikumi ir vērsti uz to, lai panāktu parāda atmaksājamību valstu līmenī, vienlaikus dodot iespēju veikt makroekonomikas stabilizēšanu. 2015.–2018. gadā eurozonas fiskālā nostāja vidēji saglabājās visumā neitrāla, un Komisijas prognozes liecina, ka 2019. gadā tā kļūs nedaudz ekspansīva, neraugoties uz to, ka izlaide ir virs potenciāla. Fiskālo rezervju atjaunošana ir īpaši svarīga tajās dalībvalstīs, kurās valsts parāda līmenis vēl aizvien ir augsts. Tas arī samazinātu šo dalībvalstu neaizsargātību pret satricinājumiem un ļautu panākt to, ka nākamajā lejupslīdē automātiskie stabilizatori darbojas pilnīgi. Palielinot publiskā sektora ieguldījumus (jo īpaši dalībvalstīs ar fiskālo telpu un zemu publiskā sektora ieguldījumu līmeni), tiek atbalstīta izaugsme un līdzsvara atjaunošana.
(5)

Polija šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2018. gada konverģences programmā plāno pakāpenisku nominālās bilances uzlabojumu no deficīta, kas bija 1,7 % no IKP 2017. gadā, līdz 0,7 % no IKP 2021. gadā. Nav sagaidāms, ka konverģences programmas darbības laikā, proti, līdz 2021. gadam, tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis – deficīts 1,0 % apmērā no IKP strukturālā izteiksmē. Pārrēķinātā strukturālā bilance (5) liecina par deficītu 1,3 % apmērā no IKP 2021. gadā. Saskaņā ar 2018. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 50,6 % no IKP 2017. gadā līdz 50,4 % no IKP 2018. gadā un līdz 46,0 % 2021. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir minēto budžeta prognožu pamatā, ir piesardzīgs 2018. gadā un ticams pēc tam.
(6)

Pēc savlaicīgas un noturīgas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas un pēc Padomes Lēmuma (ES) 2018/924 (6), ar kuru atceļ pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, uz Franciju attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Valdība 2018. gada stabilitātes programmā plāno, ka pakāpeniski uzlabosies vispārējās valdības budžeta bilance, proti, no – 2,6 % no IKP 2017. gadā līdz + 0,3 % no IKP 2022. gadā. Netiek plānots, ka laikā, uz kuru attiecas 2018. gada stabilitātes programma, tiks sasniegts vidēja termiņa budžeta mērķis, proti, strukturāls deficīts 0,4 % apmērā no IKP. Saskaņā ar 2018. gada stabilitātes programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 97,0 % 2017. gadā līdz 89,2 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Vienlaikus tie pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai no 2019. gada sekmētu plānoto deficīta mērķu sasniegšanu, nav pietiekami precizēti.
21.

Lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāpievieno visi dokumenti, kas ir būtiski un noderīgi lietas izskatīšanā Tiesā, tostarp precīzi pamatlietas pušu un to eventuālo pārstāvju dati, kā arī pamatlietas materiāli vai to kopija. Šie lietas materiāli (vai to kopija) – kas var tikt nosūtīti elektroniski vai pa pastu – visu tiesvedības laiku tiks glabāti kancelejā, kur, ja vien nav iesniedzējtiesas norāžu par pretējo, ar tiem varēs iepazīties Statūtu 23. pantā norādītās ieinteresētās personas.
(6)

Nīderlande šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā, un tai piemēro noteikumu par parādu. Valdība savā 2017. gada stabilitātes programmā plāno palielināt vispārējās valdības budžeta pārpalikumu, proti, no 0,5 % no IKP 2017. gadā līdz 1,3 % no IKP 2020. gadā. Vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 0,5 % apmērā no IKP – joprojām ar rezervi tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar 2017. gada stabilitātes programmu tiek prognozēts, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2017. gadā samazināsies līdz 58,5 %, proti, tā būs mazāka par Līgumā noteikto atsauces vērtību – 60 % no IKP. Valdība plāno arī turpmāku valdības parāda attiecības pret IKP samazinājumu līdz 49,3 % 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance pieaugs no pārpalikuma 0,2 % apmērā no IKP 2017. gadā līdz 0,4 % no IKP 2018. gadā, pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Tiek prognozēts, ka vispārējās valdības parāds turpinās stabili samazināties, kļūstot mazāks par apjomu, ko paredz noteikums par parādu. Kopumā Padome uzskata: ir paredzams, ka Nīderlande 2017. un 2018. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Taču tajā pašā laikā, ievērojot vidēja termiņa budžeta mērķi, ir iespējams atbalstīt potenciālo izaugsmi un iekšzemes pieprasījumu, izmantojot fiskālo un strukturālo politiku, tostarp investīcijas pētniecībā un izstrādē, un – arī saistībā ar pastāvīgo ārējo nelīdzsvarotību – radot apstākļus lielākam reālo algu pieaugumam.
(14)

Ir panākts zināms progress attiecībā uz darba tirgus darbību. Lielāks pensionēšanās vecums un papildu ierobežojumi saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos veicina to, ka vecāka gadagājuma cilvēki paliek vai atgriežas darba tirgū. Pakāpeniski samazinot nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās, nodarbinātības līmenis ir cēlies. Darbvietu radīšanā ir panākti stabili rezultāti, un to ir veicinājusi ekonomikas izaugsme un uzlabota izmaksu konkurētspēja. To atspoguļo arī darbaspēka nodokļu samazinājumi un algu pieauguma ierobežošana, kas ir uzlabojuši Beļģijas uzņēmumu darbaspēka izmaksu konkurētspēju. Tomēr joprojām ir novērojama virkne strukturālu nepilnību. Rādītāji, kas raksturo pāreju no bezdarba vai neaktivitātes uz nodarbinātību, ir zemi, un vispārējo nodarbinātības līmeni joprojām bremzē neapmierinošais sniegums konkrētās grupās. To skaitā ir mazkvalificētas personas, jaunieši, vecāka gadagājuma darba ņēmēji, kā arī gan tādas migrantu izcelsmes personas, kas nav dzimušas ES, gan arī otrās paaudzes migranti. Nodarbinātības rādītāji personām ar migrantu izcelsmi, pat izdarot korekcijas saistībā ar citām individuālām iezīmēm, ir vieni no sliktākajiem ES. Jo īpaši nodarbinātības trūkums personām, kas nav dzimušas ES, ir viens no nozīmīgākajiem Savienībā: viņu nodarbinātības līmenis vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem bija 49,1 % 2016. gadā, salīdzinot ar 70,2 % valstī dzimušajiem iedzīvotājiem, un bija pat vēl zemāks sievietēm, kas nav dzimušas ES, proti, 39,1 %. 2015. gadā nabadzības un sociālās atstumtības risks iedzīvotājiem, kas nav dzimuši ES, bija 50,7 % pretstatā 17 % – kāds tas bija personām, kas dzimušas valstī. Šīs lielās atšķirības starp konkrētām iedzīvotāju grupām nodarbinātības ziņā turpina pastāvīgi radīt nepilnīgu darbaspēka izmantošanu. Kaut arī pašreizējā nodarbinātības veicināšanas shēmu reģionālā reforma notiek ar mērķi racionalizēt un pielāgot sistēmu, būtu regulāri jāuzrauga politisko risinājumu izmaksu lietderība. Dažas izstrādes iezīmes uz mērķgrupu vērstajā politiskā varētu radīt lieki sniegtas palīdzības vai pārbīdes ietekmi. Koordinācija un saziņa starp dažādiem politikas līmeņiem ir būtiska arī mērķtiecīgu politisko risinājumu efektivitātei. Nodokļi, arī sociālās iemaksas par zemākām algām, un sociālo pabalstu anulēšana pēc iekļūšanas darba tirgū vai nostrādāto stundu skaita palielināšanas var radīt neaktivitāti un zema atalgojuma slazdus.
(5)

Čehijas Republika šobrīd ir Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā. Valdība savā 2017. gada konverģences programmā plāno laikposmā no 2016. gada līdz 2020. gadam sasniegt budžeta pārpalikumu nominālā izteiksmē. Vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 1,0 % apmērā no IKP – joprojām ar rezervi tiek sasniegts visā programmas periodā. Saskaņā ar 2017. gada konverģences programmu ir sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies līdz 32,7 % 2020. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Lai gan budžeta mērķu sasniegšanu apdraudošie riski kopumā šķiet līdzsvaroti, straujajam publisko investīciju samazinājumam 2016. gadā – tas saistīts ar jaunā Savienības fondu cikla sākumu – varētu sekot publisko investīciju pieaugums, kas 2017. gadā būtu lielāks par prognozēto. Pamatojoties uz Komisijas 2017. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2017. gadā samazināsies līdz aptuveni 0 % no IKP un 2018. gadā – līdz -0,2 % no IKP, tādējādi joprojām pārsniedzot vidēja termiņa budžeta mērķi. Kopumā Padome uzskata, ka saskaņā ar prognozēm Čehijas Republika 2017. un 2018. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.
(5)

Uz Nīderlandi pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, un tai piemēro pārejas noteikumu par parādu. Valdība savā 2016. gada stabilitātes programmā plāno nominālās bilances pakāpenisku uzlabošanos, tai 2019. gadā sasniedzot 0,1 % no IKP. Tajā pašā laikā valdība plāno pārrēķinātās strukturālās bilances pasliktināšanos (5) 2016. gadā līdz -1,4 % no IKP un uzlabošanos pēc tam. Vidējā termiņa budžeta mērķi – strukturālo deficītu 0,5 % apmērā no IKP – plānots sasniegt 2019. gadā. Tomēr, pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, vidējā termiņa budžeta mērķis tiktu sasniegts, sākot jau ar 2018. gadu. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valdības parāda attiecība pret IKP 2016. gadā pieaugs līdz 65,4 % un tad tā pakāpeniski samazināsies līdz 58,9 % 2019. gadā. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Nīderlandē pastāv risks par zināmu novirzi no preventīvās daļas prasībām 2016. gadā un nemainīgas politikas apstākļos – 2016. un 2017. gadā, aplūkojot tos kopā. Tiek prognozēts, ka Nīderlande ievēros pārejas noteikumu par parādu 2016. gadā un pēc pārejas perioda beigām – parāda samazināšanas kritēriju 2017. gadā. Pamatojoties uz stabilitātes programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka Nīderlande kopumā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tomēr, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami turpmāki pasākumi.
(6)

Uz Rumāniju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa. Savā 2016. gada konverģences programmā valdība plāno nominālās bilances pasliktināšanos no -0,7 % 2015. gadā līdz -2,9 % no IKP 2016. un 2017. gadā. Paredzams, ka arī strukturālā bilance pasliktināsies. Programmā paredzēts atkāpties no vidēja termiņa budžeta mērķa – strukturālā deficīta 1 % apmērā no IKP –, kas tika panākts 2014. un 2015. gadā, un atgriešanās pie tā programmas periodā nav paredzēta. Saskaņā ar konverģences programmu sagaidāms, ka programmas laikā valsts parāda attiecība pret IKP saglabāsies zem 40 %. Makroekonomiskais scenārijs, kas ir budžeta prognozes pamatā, ir ticams attiecībā uz 2016. gadu un nedaudz labvēlīgs attiecībā uz 2017. gadu. Pamatojoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, pastāv risks, ka notiks būtiska novirze 2016. gadā un nemainīgas politikas apstākļos – 2017. gadā. Turklāt saskaņā ar Komisijas 2016. gada pavasara prognozi valsts budžeta deficīts 2017. gadā sasniegs 3,4 % no IKP, pārsniedzot Līgumā noteikto atsauces vērtību – 3 % no IKP. Pamatojoties uz konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata – pastāv risks, ka Rumānija neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tāpēc, lai 2016. un 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami turpmāki pasākumi.
(8)

Lai veicinātu ilgtspējīgu un līdzsvarotu izaugsmi nākotnē, būtu jārisina infrastruktūras vajadzības. Pēc tam, kad 2008. gadā publiskie ieguldījumi bija sasnieguši augstāko līmeni, proti, 5,2 % no IKP, tie 2013. gadā nokritās līdz pat 1,8 % no IKP; šis rādītājs nedaudz uzlabojās 2014. gadā, lai gan arī tad tas joprojām bija krietni zemāks par ES vidējo līmeni. Turklāt šķiet, ka krīzes ietekmē vispārējās valdības izdevumu sastāvā ir notikusi strukturāla pārbīde no ieguldījumiem uz kārtējiem izdevumiem. Kapitālizdevumi 2010.–2013. gadā vidēji bija tikai 4,8 % no kopsummas, t. i., mazāk nekā puse no ilgtermiņa vidējā līmeņa 1995.–2008. gadā. Krasi samazināti valsts ieguldījumi septiņu gadu garumā ir negatīvi ietekmējuši infrastruktūras kvalitāti un atbilstību un valsts atbalstu nemateriāliem ieguldījumiem. Pastāv būtiskas nepilnības tādās jomās kā mājokļi, ūdensapgāde, sabiedriskais transports un klimata pārmaiņu mazināšanas spēja. Valsts lielākajās pilsētu teritorijās pieprasījums pēc jauniem mājokļiem pašlaik ievērojami pārsniedz piedāvājumu. Tā rezultātā mājokļu cenas un īres maksas pilsētu teritorijās 2014. gadā strauji pieauga; 2015. gadā kāpums palēninājās. Šobrīd nav pierādījumu par pārlieku augstu novērtēšanu, bet ierobežojumi būvniecības nozarē un mājokļu piedāvājumā – daži no kuriem ir saistīti ar publisko infrastruktūru –, ja netiks novērsti, varētu radīt nelīdzsvarotības riskus. Valdības izdevumu pārbīde ir ietekmējusi arī publiskā sektora atbalstu pētniecībai, izstrādei un inovācijai, kura apjoms 2014. gadā bija zemāks par 2007. gada apjomu. Patlaban, analizējot rādītājus par publiskās pētniecības un izstrādes procentuālo daļu no IKP, Īrija Savienībā ierindojas 22. vietā. Tas negatīvi ietekmē MVU konkurētspēju.
(8)

Slovēnijai patlaban piemēro Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvo daļu. Savā 2015. gada stabilitātes programmā valdība plāno novērst pārmērīgo deficītu Padomes noteiktajā termiņā, t. i., līdz 2015. gadam, un sasniegt vidēja termiņa mērķi – līdzsvarotu budžeta stāvokli strukturālā izteiksmē – līdz 2020. gadam, t. i., vienu gadu pēc programmas darbības laika beigām. Valdība plāno pakāpeniski samazināt nominālo deficītu līdz 2,9 % no IKP 2015. gadā un līdz 0,9 % no IKP 2019. gadā. Saskaņā ar stabilitātes programmu sagaidāms, ka valsts sektora parāda attiecība pret IKP 2015. gadā sasniegs savu augstāko rādītāju, 81,6 %, un pēc tam sāks samazināties. Makroekonomikas scenārijs, uz kuru pamatojas šīs budžeta prognozes, ir ticams. Pamatojoties uz Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, ir sagaidāma laikus īstenota un noturīga pārmērīgā deficīta novēršana līdz 2015. gadam. Vienlaikus fiskālie stimuli nesasniedz tādu apmēru, kādu ieteikusi Padome, balstoties uz strukturālo bilanci un veiktajiem diskrecionārajiem pasākumiem. Pieņemot, ka pārmērīgais deficīts tiks laikus novērsts, kā plānots, Slovēnijai no 2016. gada tiks piemērota pakta preventīvā daļa. Pasākumi plānoto deficīta mērķu atbalstam no 2016. gada nav izklāstīti pietiekami sīki. Tāpēc, ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, šķiet, ka pastāv būtiskas novirzes risks no prasītajām uz vidēja termiņa mērķi vērstām korekcijām 2016. gadā un būs nepieciešami turpmāki pasākumi. Pamatojoties uz stabilitātes programmas izvērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2015. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Slovēnija nespēs izpildīt Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Attiecībā uz fiskālajiem noteikumiem parlaments 2013. gadā atbalstīja konstitucionālu pamatojumu noteikumam par vispārējās valdības budžeta strukturālu sabalansētību/pārpalikumu. Tomēr vēl ir jāpieņem nepieciešamie īstenošanas tiesību akti. Sagaidāms, ka Publisko finanšu likuma pārskatīšanas rezultātā tiks radīts vajadzīgais tiesiskais pamats saistībā ar Fiskālo noteikumu likuma pamatā esošajiem procesuālajiem jautājumiem.