Oficiālais Vēstnesis L 200 , 08/08/2000 Lpp. 0035 - 0038



Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/35/EK (2000. gada 29. jūnijs) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 95. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu [1], ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [2], rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [3], ievērojot Samierināšanas komitejas 2000. gada 4. maijā apstiprināto kopīgo dokumentu, tā kā: (1) Rezolūcijā par integrētu programmu par labu maziem un vidējiem uzņēmumiem un amatniecības sektoram [4] Eiropas Parlaments ir lūdzis Komisiju iesniegt priekšlikumus, lai risinātu kavētu maksājumu problēmu. (2) Komisija 1995. gada 12. maijā ir pieņēmusi ieteikumu par maksājumu laikiem komercdarījumos [5]. (3) Rezolūcijā par Komisijas ieteikumu attiecībā uz maksājumu laikiem [6] Eiropas Parlaments ir aicinājis Komisiju apsvērt tās ieteikuma pārveidošanu Padomes direktīvas priekšlikumā, kas jāiesniedz iespējami drīz. (4) Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 1997. gada 29. maijā ir pieņēmusi atzinumu par Komisijas Zaļo grāmatu par publisko iepirkumu Eiropas Savienībā: Pētījumi par turpmāko virzību [7]. (5) Komisija 1997. gada 4. jūnijā ir publicējusi vienotā tirgus darbības plānu, kurā uzsvērts, ka kavēti maksājumi ir arvien lielāks šķērslis vienotā tirgus panākumiem. (6) Komisija 1997. gada 17. jūlijā ir publicējusi ziņojumu par kavētiem maksājumiem komercdarījumos [8], kurā apkopota Komisijas 1995. gada 12. maija ieteikuma ietekme. (7) Pārmērīgi ilgu maksājumu laiku un kavētu maksājumu dēļ uzņēmumiem, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, ir ievērojamas administratīvas un finanšu grūtības. Turklāt šīs problēmas ir viens no galvenajiem maksātnespējas iemesliem, un tās apdraud uzņēmumu dzīvotspēju un rada daudzu darbavietu zudumu. (8) Dažās dalībvalstīs līgumos paredzamie maksājumu laiki ievērojami atšķiras no Kopienas vidējā lieluma. (9) Atšķirības starp maksājumu noteikumiem un praksi dalībvalstīs ir šķērslis iekšējā tirgus pareizai darbībai. (10) Tā sekas ir ievērojami dalībvalstu komercdarījumu ierobežojumi. Tas ir pretrunā Līguma 14. pantam, jo uzņēmējiem jābūt iespējai nodarboties ar komercdarbību visā iekšējā tirgū saskaņā ar nosacījumiem, kas nodrošina, lai pārrobežu darījumi nebūtu saistīti ar lielāku risku kā pārdošana valsts iekšienē. Rastos konkurences traucējumi, ja valsts iekšējos un pārrobežu darījumos piemērotu būtiski atšķirīgus noteikumus. (11) Jaunākā statistika norāda, ka daudzās dalībvalstīs kavēto maksājumu problēma nav uzlabojusies, labākajā gadījumā, kopš ieteikumu pieņemšanas 1995. gada 12. maijā. (12) Kavētu maksājumu novēršanas mērķi iekšējā tirgū nevar apmierinoši sasniegt dalībvalstis, kas darbojas atsevišķi, un tādēļ Kopiena to var sasniegt labāk. Šī direktīva nepārsniedz to, kas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai. Šī direktīva tātad kopumā atbilst subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa prasībām, kas noteiktas Līguma 5. pantā. (13) Šī direktīvas darbības joma attiecas uz maksājumiem, ko veic kā atlīdzību komercdarījumos, un tā nereglamentē darījumus ar patērētājiem, procentu maksājumus saistībā ar citiem maksājumiem, t.i., maksājumus atbilstīgi tiesību aktiem par čekiem un pārvedu vekseļiem, maksājumus zaudējumu kompensācijai, tai skaitā apdrošināšanas sabiedrību maksājumus. (14) Fakts, ka šī direktīva attiecas uz brīvajām profesijām, nenozīmē, ka jomās, uz ko neattiecas šī direktīva, dalībvalstīm būtu jāizturas pret brīvo profesiju pārstāvjiem kā pret uzņēmumiem vai uzņēmējiem. (15) Šī direktīva tikai definē terminu "izpildāms spriedums", bet nereglamentē dažādas šāda sprieduma piespiedu izpildes procedūras un nosacījumus, ar kuriem šāda sprieduma piespiedu izpildi var apturēt vai atlikt. (16) Kavēti maksājumi ir līguma pārkāpums, kas ar zemām procentu likmēm par kavētiem maksājumiem un/vai ilgu atlīdzināšanas procedūru ir kļuvis pievilcīgs debitoriem vairumā dalībvalstu. Ir vajadzīgs izšķirīgs pavērsiens, tai skaitā kompensācijas kreditoriem par radītajiem zaudējumiem, lai mainītu šo tendenci pretējā virzienā un lai nodrošinātu, ka kavētu maksājumu sekas ir tādas, kas novērš kavētus maksājumus. (17) Ir jāapsver saprātīga piedziņas izmaksu kompensācija, neskarot valstu noteikumus, saskaņā ar kuriem valsts tiesnesis var piešķirt kreditoram papildu atlīdzinājumu par zaudējumiem, ko radījuši debitora kavētie maksājumi, ņemot vērā arī, ka radušās izmaksas jau var būt kompensētas ar kavēto maksājumu procentiem. (18) Šī direktīva ņem vērā līgumos paredzētus ilgos maksājumu laikus un jo īpaši to, ka pastāv dažas līgumu kategorijas, kurām ilgāki maksājumu laiki var būt pamatoti kopā ar brīvības slēgt līgumus ierobežojumiem vai lielāku procentu likmi. (19) Šai direktīvai būtu jāaizliedz iespēja ļaunprātīgi izmantot brīvību slēgt līgumus par ļaunu kreditoram. Ja līgums galvenokārt kalpo tam, lai nodrošinātu debitoram papildu likviditāti uz kreditora rēķina vai ja galvenais līgumslēdzējs uzliek saviem piegādātājiem un apakšuzņēmējiem maksājumu noteikumus, kas nav attaisnojami, pamatojoties uz viņam pašam piešķirtajiem noteikumiem, tos var uzskatīt par faktoriem, kas veido šādu ļaunprātīgu izmantošanu. Šī direktīva neietekmē valstu noteikumus, kas attiecas uz līgumu slēgšanas veidu vai kas regulē līgumu tādu noteikumu spēkā esamību, kas ir kaitē debitoram. (20) Kavētu maksājumu sekas var būt efektīvas, tikai ja ar tām kopā paredz atlīdzināšanas procedūras, kas ir ātras un kreditoram labvēlīgas. Atbilstīgi Līguma 12. pantā esošajam nediskriminēšanas principam šīm procedūrām jābūt pieejamām visiem Kopienā reģistrētiem kreditoriem. (21) Ir vēlams nodrošināt, lai kreditori varētu saglabāt īpašumtiesības uz nediskriminējoša pamata visā Kopienā, ja īpašumtiesību saglabāšanas klauzula ir spēkā saskaņā ar piemērojamiem valsts noteikumiem, kas atbilst starptautiskajām privāttiesībām. (22) Šai direktīvai būtu jāreglamentē visi komercdarījumi neatkarīgi no tā, vai tos veic starp privātiem vai publiskiem uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un valsts iestādēm, ņemot vērā faktu, ka valsts iestādes rīkojas ar ievērojamu maksājumu apjomu. Tādēļ būtu arī jāreglamentē visi komercdarījumi starp galvenajiem līgumslēdzējiem un viņu piegādātājiem un apakšuzņēmējiem. (23) Šīs direktīvas 5. pants prasa bezstrīdus prasību piedziņas procedūru pabeigt īsā laikā saskaņā ar valsts tiesību aktiem, bet neprasa dalībvalstīm pieņemt īpašu procedūru vai īpašā veidā grozīt esošās juridiskās procedūras, IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Piemērošanas joma Šo direktīvu piemēro visiem maksājumiem, kas tiek veikti kā atlīdzība komercdarījumos. 2. pants Definīcijas Šajā direktīvā: 1. "komercdarījumi" ir darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un valsts iestādēm, kuri izraisa preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību, "valsts iestāde" ir līgumslēdzēja iestāde vai struktūra, kas definēta direktīvās par publisko iepirkumu (92/50/EEK [9], 93/36/EEK [10], 93/37/EEK [11] un 93/38/EEK [12], "uzņēmums" ir organizācija, kas darbojas, veicot neatkarīgu saimniecisku vai profesionālu darbību, pat ja to veic viena persona; 2. "kavēts maksājums" ir līgumā vai likumā noteiktā maksājumu laika pārsniegšana; 3. "īpašumtiesību saglabāšana" ir līgums, saskaņā ar kuru pārdevējs saglabā īpašumtiesības uz attiecīgām precēm, līdz cena nav pilnīgi samaksāta; 4. "procentu likme, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām galvenajām refinansēšanas operācijām" ir procentu likme, ko piemēro šādām operācijām fiksētas procentu likmes izsolēs. Ja galveno refinansēšanas operāciju veic saskaņā ar mainīgas procentu likmes izsoles procedūru, minētā procentu likme attiecas uz galējo procentu likmi, kas radusies šajā izsolē. To piemēro vienotas likmes un mainīgas likmes izsolēs; 5. "izpildāms spriedums" ir tiesas vai citas kompetentas iestādes izdots lēmums, spriedums vai rīkojums par maksājuma tūlītēju samaksu vai samaksu pa daļām, kas ļauj kreditoram piespiedu izpildes ceļā saņemt savu prasījumu no debitora; tas ietver lēmumu, spriedumu vai rīkojumu par maksājumu, kas ir pagaidām izpildāms un paliek tāds, pat ja debitors to pārsūdz. 3. pants Procenti kavētu maksājumu gadījumā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka: a) procenti saskaņā ar d) apakšpunktu ir maksājami no dienas, kas seko līgumā noteiktajai maksājumu dienai vai maksājumu laika beigu dienai; b) ja maksājumu diena vai maksājumu laika beigu diena līgumā nav noteikta, procenti ir maksājami automātiski bez vajadzības atgādināt: i) 30 dienas pēc tam, kad debitors saņēmis faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu; vai ii) ja faktūrrēķina vai līdzvērtīga maksājuma pieprasījuma saņemšanas diena ir neskaidra — 30 dienas pēc preču vai pakalpojumu saņemšanas dienas; vai iii) ja debitors saņem faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu agrāk nekā preces vai pakalpojumus — 30 dienas pēc preču vai pakalpojumu saņemšanas; vai iv) ja pieņemšanas vai pārbaudes procedūra, ar kuru ir jāpārbauda preču vai pakalpojumu atbilstība līgumam, ir paredzēta ar likumu vai līgumā un ja debitors saņem faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu agrāk vai dienā, kad notiek šāda pieņemšana vai pārbaude — 30 dienas pēc šīs dienas; c) kreditoram ir tiesības uz procentiem par kavētu maksājumu tādā mērā, kā: i) viņš ir izpildījis savas līgumsaistības un juridiskos pienākumus; un ii) viņš nav saņēmis attiecīgo summu laikā, ja vien debitors ir atbildīgs par nokavējumu; d) procentu līmenis par kavētu maksājumu ("obligātā likme"), kas debitoram ir jāmaksā, ir procentu likmes, ko Eiropas Centrālā banka piemērojusi savās pirms attiecīgā pusgada pirmās kalendāra dienas veiktajās pēdējās galvenajās refinansēšanas operācijās, ("standartlikmes") un vismaz septiņu procentu punktu ("starpības") summa, ja vien līgumā nav noteikts citādi. Dalībvalstij, kas nepiedalās Ekonomikas un monetārās savienības trešajā posmā, iepriekš minētā standartlikme ir savas valsts bankas noteiktā līdzvērtīgā likme. Abos gadījumos attiecīgā pusgada pirmajā kalendāra dienā spēkā esošo standartlikmi piemēro sešus turpmākos mēnešus; e) ja vien debitors ir atbildīgs par nokavējumu, kreditoram ir tiesības prasīt saprātīgu kompensāciju no debitora par visām attiecīgajām piedziņas izmaksām, kas radušās debitora kavētā maksājuma dēļ. Prasot šādas piedziņas izmaksas attiecībā uz minēto parādu, ievēro caurskatāmības un samērīguma principus. Dalībvalstis, ievērojot iepriekš minētos principus, var noteikt maksimālos apmērus piedziņas izmaksām dažādiem parādu līmeņiem. 2. Dažām līgumu kategorijām, kas jādefinē valsts tiesību aktos, dalībvalstis laika posmu, pēc kura ir maksājami procenti, var noteikt ilgākais 60 dienas ar nosacījumu, ka tās vai nu aizkavē līgumslēdzējas puses no šā laika posma pārsniegšanas vai arī nosaka obligātu procentu likmi, kas būtiski pārsniedz obligāto likmi. 3. Dalībvalstis paredz, ka nolīgums par maksājuma dienu vai par kavēta maksājuma sekām, kas neatbilst 1. punkta b) līdz d) apakšpunkta un 2. punkta noteikumiem, nav jāizpilda vai tas ir par iemeslu prasībai par zaudējumu atlīdzību, ja, ņemot vērā visus lietas apstākļus, tai skaitā labu tirdzniecības praksi un ražojuma īpašības, nolīgums ir redzami netaisns pret kreditoru. Nosakot, vai līgums ir redzami netaisns pret kreditoru, ņem vērā, inter alia, vai debitoram ir objektīvs iemesls novirzīties no 1. punkta b) līdz d) apakšpunkta un 2. punkta noteikumiem. Ja ir noteikts, ka šāds nolīgums ir redzami netaisns, piemēro likumā noteiktos noteikumus, ja vien valsts tiesas nenosaka atšķirīgus un taisnīgus nosacījumus. 4. Dalībvalstis nodrošina to, ka kreditoru un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu turpmāku tādu noteikumu izmantošanu, kas ir redzami netaisni 3. punkta nozīmē. 5. Panta 4. punktā minētie līdzekļi ietver noteikumus, kuriem atbilstoši organizācijas, kas ir oficiāli atzītas kā tādas, kas pārstāv mazos un vidējos uzņēmumus, vai kuru leģitīmajās interesēs ietilpst to pārstāvība, var saskaņā ar attiecīgās valsts likumiem iesniegt prasību tiesā vai kompetentās pārvaldes iestādēs, pamatojoties uz to, ka vispārējai izmantošanai sagatavotie līguma noteikumi ir redzami netaisni 3. punkta nozīmē, lai šīs organizācijas varētu piemērot piemērotus un efektīvus līdzekļus šādu noteikumu turpmākas izmantošanas novēršanai. 4. pants Īpašumtiesību saglabāšana 1. Dalībvalstis atbilstīgi piemērojamiem valstu noteikumiem, kas saskan ar starptautiskajiem privāttiesību aktiem, paredz, ka pārdevējam saglabājas īpašumtiesības uz precēm, līdz par tām ir pilnībā samaksāts, ja par īpašumtiesību saglabāšanas klauzulu ir bijusi skaidri izteikta vienošanās starp pircēju un pārdevēju pirms preču piegādes. 2. Dalībvalstis var pieņemt vai paturēt spēkā noteikumus attiecībā uz debitora jau veiktajiem maksājumiem. 5. pants Bezstrīdus prasību piedziņas procedūras 1. Dalībvalstis nodrošina, ka izpildāmu spriedumu neatkarīgi no parāda summas parasti var saņemt 90 kalendāra dienās pēc kreditora prasības iesniegšanas vai pieteikuma tiesā vai citā kompetentā iestādē ar nosacījumu, ka parāds vai procedūras jautājumi netiek apstrīdēti. Šo pienākumu dalībvalstis pilda atbilstīgi saviem attiecīgiem normatīviem un administratīviem aktiem. 2. Attiecīgie valstu normatīvie un administratīvie akti piemēro tādus pašus nosacījumus visiem Eiropas Kopienā reģistrētiem kreditoriem. 3. Šā panta 1. punktā minētais 90 kalendāra dienu termiņš neietver: a) dokumentu nodošanas laiku; b) kreditora radītās aizkavēšanās, tādas kā pieteikumu precizēšanai veltīto laiku. 4. Šis pants neskar Briseles konvenciju par jurisdikciju un tiesu spriedumu izpildi civillietās un komerclietās [13]. 6. pants Transponēšana 1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2002. gada 8. augustam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju. Kad dalībvalstis paredz šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces. 2. Dalībvalstīs var palikt spēkā vai stāties spēkā noteikumi, kas ir labvēlīgāki kreditoram, nekā šīs direktīvas izpildei vajadzīgie noteikumi. 3. Transponējot šo direktīvu, dalībvalstis var neparedzēt: a) parādus, uz kuriem attiecas pret debitoru vērsts maksātnespējas process; b) līgumus, kas ir noslēgti pirms 2002. gada 8. augusta; un c) prasības par procentu maksājumiem, kas ir mazāki par EUR 5. 4. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, kurus tās pieņem jomā, uz ko attiecas šī direktīva. 5. Komisija divus gadus pēc 2002. gada 8. augusta veic, inter alia, obligātās likmes, līgumā paredzēto maksājumu laiku un kavēto maksājumu pārskatīšanu, lai novērtētu direktīvas ietekmi uz komercdarījumiem un tiesību aktu darbību praksē. Minētās pārskatīšanas un citu pārskatīšanu rezultātus darīs zināmus Eiropas Parlamentam un Padomei vajadzības gadījumā kopā ar priekšlikumiem šīs direktīvas uzlabošanai. 7. pants Stāšanās spēkā Šī direktīva stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 8. pants Adresāti Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Luksemburgā, 2000. gada 29. jūnijā Eiropas Parlamenta vārdā — priekšsēdētāja N. Fontaine Padomes vārdā — priekšsēdētājs M. Marques Da Costa [1] OV C 168, 3.6.1998., 13. lpp. un OV C 374, 3.12.1998., 4. lpp. [2] OV C 407, 28.12.1998., 50. lpp. [3] Eiropas Parlamenta 1998. gada 17. septembra atzinums (OV C 313, 12.10.1998., 142. lpp.), Padomes 1999. gada 29. jūlija kopējā nostāja (OV C 284, 6.10.1999., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta 1999. gada 16. decembra lēmums (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts). Eiropas Parlamenta 2000. gada 15. jūnija lēmums un Padomes 2000. gada 18. maija lēmums. [4] OV C 323, 21.11.1994., 19. lpp. [5] OV L 127, 10.6.1995., 19. lpp. [6] OV C 211, 22.7.1996., 43. lpp. [7] OV C 287, 22.9.1997., 92. lpp. [8] OV C 216, 17.7.1997., 10. lpp. [9] OV L 209, 24.7.1992., 1. lpp. [10] OV L 199, 9.8.1993., 1. lpp. [11] OV L 199, 9.8.1993., 54. lpp. [12] OV L 199, 9.8.1993., 84. lpp. [13] Konsolidētā versija OV C 27, 26.1.1998., 3. lpp. --------------------------------------------------