Protokols 1979. gada Konvencijai par tāldarbīgu pārrobežu gaisa piesārņojumu attiecībā uz slāpekļa oksīdu emisiju vai to pārrobežu plūsmu kontroli



Oficiālais Vēstnesis L 149 , 21/06/1993 Lpp. 0016 - 0026

Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 11 Sējums 22 Lpp. 0052

Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 11 Sējums 22 Lpp. 0052

CS.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

ET.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

HU.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

LT.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

LV.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

MT.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

PL.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

SK.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15

SL.ES Nodaļa 11 Sējums 19 Lpp. 5 - 15



Protokols 1979. gada Konvencijai par tāldarbīgu pārrobežu gaisa piesārņojumu attiecībā uz slāpekļa oksīdu emisiju vai to pārrobežu plūsmu kontroli KONVENCIJAS DALĪBVALSTIS, apņēmušās īstenot Konvenciju par tāldarbīgu pārrobežu gaisa piesārņojumu, norūpējušās, ka pašreizējās gaisa piesārņotāju emisijas apdraudētajās Eiropas un Ziemeļamerikas daļās nodara kaitējumu dabas resursiem, kuri ir būtiski svarīgi videi un ekonomikai, atgādinot, ka Konvencijas izpildinstitūcija savā otrajā sēdē ir atzinusi nepieciešamību līdz 1995. gadam efektīvi samazināt slāpekļa oksīdu kopējās gada emisijas no stacionāriem un pārvietojamiem avotiem vai to pārrobežu plūsmas, kā arī nepieciešamību no pārējo valstu puses, kuras jau guvušas panākumus šo emisiju samazināšanā, saglabāt un pārskatīt to emisijas standartus attiecībā uz slāpekļa oksīdiem, ņemot vērā pašreizējos zinātniskos un tehniskos datus par slāpekļa oksīdu un to sekundāro produktu emisijām, pārvietošanos atmosfērā un ietekmi uz vidi, kā arī par kontroles tehnoloģijām, apzinoties, ka slāpekļa oksīdu emisiju kaitīgā ietekme uz vidi dažādās valstīs ir atšķirīga, apņemoties efektīvi kontrolēt un samazināt slāpekļa oksīdu valsts gada emisijas un to pārrobežu plūsmu, jo īpaši piemērojot attiecīgus valsts emisijas standartus jauniem pārvietojamiem un lieliem, jauniem stacionāriem avotiem un pārorientējot esošos lielos stacionāros avotus, atzīstot, ka zinātnes un tehnikas atziņas šajos jautājumos attīstās un ka šādi sasniegumi būs jāņem vērā, pārskatot šā protokola darbību un lemjot par turpmāko rīcību, atzīmējot, ka pieejas izstrādē, balstoties uz kritiskajām slodzēm, mērķis ir izveidot uz ietekmi orientētu zinātnisku bāzi, kas jāņem vērā, pārskatot šā protokola darbību un lemjot par turpmākiem starptautiski saskaņotiem pasākumiem, lai ierobežotu un samazinātu slāpekļa oksīdu emisijas vai to pārrobežu plūsmas, atzīstot, ka, steidzami apsverot procedūras, kas vajadzīgas, lai radītu labvēlīgākus nosacījumus tehnoloģijas apmaiņai, tiks sekmēta efektīva slāpekļa oksīdu emisiju samazināšana Komisijas reģionā, atzīstot un ar atzinību novērtējot savstarpējās saistības, ko uzņēmušās vairākas valstis, lai nekavējoties īstenotu slāpekļa oksīdu valsts gada emisiju ievērojamus samazinājumus, izsakot atzinību par pasākumiem, kurus dažas valstis jau veikušas, kuru rezultātā ir samazinātas slāpekļa oksīdu emisijas, IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO. 1. pants Definīcijas Šajā protokolā: 1) "Konvencija" ir Konvencija par tāldarbīgu pārrobežu gaisa piesārņojumu, kas pieņemta Ženēvā, 1979. gada 13. novembrī; 2) "EMEP" ir sadarbības programma tāldarbīga pārrobežu gaisa piesārņojuma monitoringā un izvērtēšanā Eiropā; 3) "izpildinstitūcija" ir Konvencijas izpildinstitūcija, kas izveidota saskaņā ar Konvencijas 10. panta 1. punktu; 4) "EMEP ģeogrāfiskās robežas" ir teritorija, kas noteikta 1. panta 4. punktā 1979. gada Konvencijas par tāldarbīgu pārrobežu gaisa piesārņojumu Protokolā par sadarbības programmas tāldarbīga pārrobežu gaisa piesārņojuma monitoringā un izvērtēšanā Eiropā (EMEP) ilgtermiņa finansēšanu, kurš pieņemts Ženēvā, 1984. gada 28. septembrī; 5) "dalībvalstis" ir šā protokola dalībvalstis, ja vien kontekstā nav paredzēts citādi; 6) "Komisija" ir ANO Eiropas Ekonomikas komisija; 7) "kritiskā slodze" ir vienas vai vairāku piesārņojošu vielu iedarbības kvantitatīva aplēse, līdz kurai saskaņā ar pašreizējām atziņām nav nozīmīgas kaitīgas ietekmes uz noteiktiem jutīgiem vides elementiem; 8) "liels, esošs stacionārs avots" ir jebkurš stacionārs avots, kam ieejas siltuma jauda ir vismaz 100 MW; 9) "liels, jauns stacionārs avots" ir jebkurš jauns stacionārs avots, kam ieejas siltuma jauda ir vismaz 50 MW; 10) "lielu avotu kategorija" ir jebkuras kategorijas avoti, kuri rada vai var radīt gaisa piesārņotājus slāpekļa oksīdu veidā, ieskaitot tehniskajā pielikumā aprakstītās kategorijas, un kuri dod vismaz 10 % slāpekļa oksīdu kopējās valsts emisijas gadā saskaņā ar mērījumiem vai aprēķiniem pirmajā kalendāra gadā pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas un pēc tam – ik pēc četriem gadiem; 11) "jauns stacionārs avots" ir jebkurš stacionārs avots, kura konstrukcija vai būtisks pārveidojums ir sākts vēlāk kā pēc diviem gadiem kopš šā protokola spēkā stāšanās dienas; 12) "jauns pārvietojams avots" ir mehāniskais transportlīdzeklis vai cits pārvietojams avots, kas ir izgatavots vēlāk kā pēc diviem gadiem kopš šā protokola spēkā stāšanās dienas. 2. pants Pamatsaistības 1. Dalībvalstis iespējami īsā laikā un pirmām kārtām veic efektīvus pasākumus, lai kontrolētu un/vai samazinātu slāpekļa oksīdu valsts gada emisijas vai to pārrobežu plūsmas tā, lai vēlākais līdz 1994. gada 31. decembrim tās nepārsniegtu slāpekļa oksīdu valsts gada emisijas vai šādu emisiju pārrobežu plūsmas 1987. kalendāra gadā vai kādā citā iepriekšējā gadā, ko norāda, parakstot Protokolu vai pievienojoties tam, ar nosacījumu, ka, bez tam, attiecībā uz kādu Dalībvalsti, kura norāda šādu iepriekšēju gadu, slāpekļa oksīdu vidējās valsts gada emisijas laika posmā no 1987. gada 1. janvāra līdz 1996. gada 1. janvārim nepārsniedz pieļaujamās pārrobežu plūsmas vai valsts emisijas 1987. kalendārajā gadā. 2. Turklāt Dalībvalstis jo īpaši un ne vēlāk kā divus gadus pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas: a) piemēro valsts emisijas standartus lieliem, jauniem stacionāriem avotiem un/vai avotu kategorijām, kā arī būtiski pārveidotiem stacionāriem avotiem lielo avotu kategorijās, pamatojoties uz vislabākajām pieejamajām tehnoloģijām, kuras ir ekonomiski iespējamas, ņemot vērā tehnisko pielikumu; b) piemēro valsts emisijas standartus jauniem pārvietojamiem avotiem visās lielo avotu kategorijās, pamatojoties uz vislabākajām pieejamām tehnoloģijām, kuras ir ekonomiski iespējamas, ņemot vērā tehnisko pielikumu un attiecīgos lēmumus, kas pieņemti Komisijas Iekšzemes transporta komitejā; c) ievieš piesārņojuma kontroles pasākumus lielajiem, esošajiem stacionārajiem avotiem, ņemot vērā tehnisko pielikumu un iekārtas rādītājus, tās vecumu un izmantošanas intensitāti, ka arī vajadzību izvairīties no nepamatotiem ekspluatācijas pārtraukumiem. 3. a) Dalībvalstis otrām kārtām ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas sāk sarunas par turpmākajiem pasākumiem, lai samazinātu slāpekļa oksīdu valsts gada emisijas vai šādu emisiju pārrobežu plūsmas, ņemot vērā vislabākos pieejamos zinātnes un tehnikas sasniegumus, starptautiski atzītas kritiskās slodzes un citus elementus, kas izriet no darba programmas, kura uzsākta saskaņā ar 6. pantu; b) šajā nolūkā Dalībvalstis sadarbojas, lai ieviestu: i) kritiskās slodzes; ii) samazinājumus slāpekļa oksīdu valsts gada emisijās un šādu emisiju pārrobežu plūsmās, kas vajadzīgs, lai sasniegtu saskaņotos mērķus, kas pamatoti kritiskajām slodzēm; iii) pasākumus un grafiku, kas sākas ne vēlāk kā 1996. gada 1. janvārī, šādu samazinājumu panākšanai. 4. Dalībvalstis var veikt daudz stingrākus pasākumus, nekā tas nepieciešams saskaņā ar šo pantu. 3. pants Tehnoloģijas apmaiņa 1. Dalībvalstis atbilstīgi to valstu tiesību aktiem, noteikumiem un ierašām, sekmē tehnoloģijas apmaiņu, lai samazinātu slāpekļa oksīdu emisijas, jo īpaši veicinot: a) pieejamās tehnoloģijas komerciālu apmaiņu; b) tiešus rūpnieciskos kontaktus un sadarbību, ieskaitot kopuzņēmumus; c) informācijas un pieredzes apmaiņu; d) tehniskas palīdzības sniegšanu. 2. Veicinot iepriekš a) līdz d) apakšpunktā norādītos pasākumus, dalībvalstis rada labvēlīgus nosacījumus, sekmējot kontaktus un sadarbību starp attiecīgām organizācijām un indivīdiem privātajā un valsts sektorā, kas spēj nodrošināt tehnoloģiju, projektēšanas un inženierpakalpojumus, aprīkojumu vai finanses. 3. Dalībvalstis ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas, sāk apsvērt procedūras, kas vajadzīgas, lai radītu labvēlīgākus nosacījumus tehnoloģijas apmaiņai, ar kā palīdzību samazināt slāpekļa oksīdu emisijas. 4. pants Svinu nesaturoša degviela Dalībvalstis iespējami īsā laikā un ne vēlāk kā divus gadus pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas dara pieejamu svinu nesaturošu degvielu pietiekamā daudzumā, īpašos gadījumos vismaz gar galvenajiem starptautiskā tranzīta ceļiem, lai sekmētu tādu transportlīdzekļu kustību, kas ir aprīkoti ar katalītiskajiem neitralizatoriem. 5. pants Pārskatīšanas process 1. Dalībvalstis regulāri pārskata šo protokolu, ņemot vērā vislabāko pieejamo zinātnisko pamatojumu un tehnoloģiju attīstību. 2. Pirmo pārskatīšanu veic ne vēlāk kā vienu gadu pēc šā protokola spēkā stāšanās dienas. 6. pants Veicamais darbs Dalībvalstis piešķir augstu prioritātes pakāpi zinātniskajai izpētei un monitoringam, kas saistīts ar tādas pieejas izstrādi un piemērošanu, kas balstīta uz kritiskajām slodzēm, lai uz zinātnisku apsvērumu pamata noteiktu nepieciešamos slāpekļa oksīdu emisiju samazinājumus. Dalībvalstis, jo īpaši ar valsts pētniecības programmu palīdzību izpildinstitūcijas darba plānā un ar citu sadarbības programmu palīdzību Konvencijas sakarā, mēģina: a) apjaust un aplēst slāpekļa oksīdu emisiju ietekmi uz cilvēkiem, augu un dzīvnieku mūža ilgumu, ūdeņiem, augsnēm un materiāliem, ņemot vērā ietekmi, kādu uz tiem atstāj slāpekļa oksīdi no avotiem, kas nav atmosfēras nokrišņi; b) noteikt jutīgu zonu ģeogrāfisko izvietojumu; c) izstrādāt mērījumus un aprēķina paraugus, ieskaitot saskaņotas emisiju aprēķina metodes, lai aplēstu slāpekļa oksīdu un radniecīgu piesārņojošu vielu izplatību lielos attālumos; d) pilnveidot efektivitātes un tehnoloģiju izmaksu novērtējumus attiecībā uz slāpekļa oksīdu emisiju kontroli, kā arī reģistrēt uzlabotu un jaunu tehnoloģiju attīstību; e) uz kritiskajām slodzēm balstītas pieejas sakarā izstrādāt metodes, kā integrēt zinātniskos, tehniskos un ekonomikas datus, lai noteiktu atbilstošas kontroles stratēģijas. 7. pants Valsts programmas, politika un stratēģijas Dalībvalstis bez nepamatotas kavēšanās izstrādā valsts programmas, politiku un stratēģijas, lai īstenotu saistības saskaņā ar šo protokolu, kas ir veids, kā kontrolēt un samazināt slāpekļa oksīdu emisijas vai to pārrobežu plūsmas. 8. pants Informācijas apmaiņa un gada pārskati 1. Dalībvalstis apmainās ar informāciju, paziņojot izpildinstitūcijai par valsts programmām, politiku un stratēģijām, ko tās izstrādā saskaņā ar 7. pantu, un ik gadus ziņojot tai par gūtajiem panākumiem un visām izmaiņām minētajās programmās, politikā un stratēģijās, un jo īpaši par: a) slāpekļa oksīdu valsts gada emisiju līmeni un to, ar ko ir pamatots to aprēķins; b) gūtajiem panākumiem, piemērojot valsts emisijas standartus, ko prasa saskaņā ar 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu, valsts emisijas standartiem, ko piemēro vai kas jāpiemēro, un attiecīgajiem avotiem un/vai avotu kategorijām; c) panākumiem, ieviešot piesārņojuma kontroles pasākumus, ko prasa saskaņā ar 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu, attiecīgo avotu un ieviestajiem vai ieviešamiem pasākumiem; d) gūtajiem panākumiem, darot pieejamu svinu nesaturošu degvielu; e) pasākumiem, kas veikti, lai sekmētu tehnoloģijas apmaiņu; f) gūtajiem panākumiem, izstrādājot kritiskās slodzes. 2. Šādu informāciju, cik tas iespējams, iesniedz saskaņā ar vienotu pārskata paraugu. 9. pants Aprēķini EMEP, izmantojot attiecīgus paraugus, laikus līdz izpildinstitūcijas ikgadējām sanāksmēm iesniedz izpildinstitūcijai aprēķinus par slāpekļa, kā arī pārrobežu plūsmu rādītājiem un slāpekļa oksīdu nosēdumiem EMEP ģeogrāfiskajās robežās. Teritorijās ārpus EMEP ģeogrāfiskajām robežām izmanto paraugus, kas ir atbilstoši īpašajiem Konvencijas dalībvalstu apstākļiem. 10. pants Tehniskais pielikums Šā protokola tehniskajam pielikumam ir ieteikuma raksturs. Šis pielikums ir Protokola sastāvdaļa. 11. pants Protokola grozījumi 1. Jebkura Dalībvalsts var izteikt priekšlikumu par šā protokola grozījumiem. 2. Ierosinātos priekšlikumus iesniedz rakstveidā Komisijas izpildsekretāram, kurš tos dara zināmus visām pusēm. Izpildinstitūcija apspriež šos ieteiktos grozījumus savā nākamajā ikgadējā sanāksmē, ar nosacījumu, ka izpildsekretārs šos priekšlikumus ir nosūtījis visām pusēm vismaz deviņdesmit dienas iepriekš. 3. Protokola grozījumus, kas nav šā tehniskā pielikuma grozījumi, pieņem ar izpildinstitūcijas sanāksmē klātesošo Dalībvalstu konsensu, un tie stājas spēkā attiecībā uz pusēm, kuras tos ir pieņēmušas deviņdesmitajā dienā pēc dienas, kad divas trešdaļas no Dalībvalstīm ir deponējušas to pieņemšanas dokumentus. Grozījumi stājas spēkā attiecībā uz katru Dalībvalsti, kura tos ir akceptējušas pēc tam, kad divas trešdaļas no Dalībvalstīm ir deponējušas to grozījuma pieņemšanas dokumentus, deviņdesmitajā dienā pēc dienas, kad minētā Dalībvalsts deponē savu grozījumu pieņemšanas dokumentu. 4. Tehniskā pielikuma grozījumus pieņem ar izpildinstitūcijas sanāksmē klātesošo Dalībvalstu konsensu, un tie stājas spēkā trīsdesmit dienas pēc dienas, kad minētie grozījumi ir darīti zināmi saskaņā ar 5. punktu še turpmāk. 5. Grozījumus saskaņā ar iepriekšminēto 3. un 4. punktu iespējami īsā laikā pēc to pieņemšanas izpildsekretārs dara zināmus visām Dalībvalstīm. 12. pants Domstarpību izšķiršana Ja starp divām vai vairākām Dalībvalstīm rodas domstarpības par šā protokola interpretēšanu vai piemērošanu, tās meklē atrisinājumu sarunu ceļā vai izmanto kādu citu strīda izšķiršanas metodi, kas strīdus Dalībvalstīm ir pieņemama. 13. pants Parakstīšana 1. Šis protokols ir pieejams parakstīšanai Sofijā, no 1988. gada 1. novembra līdz 4. novembrim ieskaitot, pēc tam – ANO mītnē Ņujorkā līdz 1989. gada 5. maijam Komisijas dalībvalstīm un valstīm, kurām Komisijā ir konsultatīvs statuss, saskaņā ar Ekonomikas un sociālo lietu padomes 1947. gada 28. marta rezolūcijas Nr. 36 (IV) 8. punktu, kā arī reģionālām ekonomikas integrācijas organizācijām, kuru sastāvā ir suverēnas valstis, Komisijas locekles, kuru kompetencē ir sarunas par starptautiskiem līgumiem jautājumos, uz ko attiecas Protokols, tādu līgumu slēgšana un piemērošana, ar nosacījumu, ka attiecīgās valstis un organizācijas ir Konvencijas dalībvalstis. 2. Tādas reģionālās ekonomikas integrācijas organizācijas jautājumos, kuri ietilpst to kompetencē, savā vārdā izmanto tiesības un pilda pienākumus, kuri saskaņā ar šo protokolu ir uzticēti to dalībvalstīm. Šādos gadījumos šo organizāciju dalībvalstīm nav tiesību izmantot tādas tiesības individuāli. 14. pants Ratifikācija, pieņemšana, apstiprināšana un pievienošanās 1. Šis protokols parakstītājiem ir jāratificē, jāpieņem vai jāapstiprina. 2. Šim protokolam no 1989. gada 6. maija var pievienoties valstis un organizācijas, kas minētas 13. panta 1. punktā. 3. Valsts vai organizācija, kura pievienojas šim protokolam pēc 1993. gada 31. decembra, var īstenot 2. un 4. punkta prasības ne vēlāk kā 1995. gada 31. decembrī. 4. Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentus deponē ANO ģenerālsekretāram, kurš pilda depozitāra funkcijas. 15. pants Stāšanās spēkā 1. Šis protokols stājas spēkā deviņdesmitajā dienā pēc dienas, kad ir deponēts sešpadsmitais ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokuments. 2. Attiecībā uz katru 13. panta 1. punktā minēto valsti un organizāciju, kura ratificē, pieņem vai apstiprina šo protokolu vai pievienojas tam pēc sešpadsmitā ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta deponēšanas, Protokols stājas spēkā deviņdesmitajā dienā pēc dienas, kad minētā Dalībvalsts deponē savu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu. 16. pants Izstāšanās Jebkurā laikā pēc pieciem gadiem no dienas, kad šis protokols stājas spēkā attiecībā uz Dalībvalsti, minētā Dalībvalsts var no tā izstāties, par to rakstiski paziņojot depozitāram. Šāda izstāšanās stājas spēkā deviņdesmitajā dienā pēc dienas, kad depozitārs par to saņem paziņojumu, vai kādā vēlākā datumā, ko var norādīt paziņojumā par izstāšanos. 17. pants Autentiskie teksti Šā protokola oriģināleksemplārs, kura teksti angļu, franču un krievu valodā ir vienlīdz autentiski, glabājas pie Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāra. To apliecinot, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo protokolu. Sofijā, tūkstoš deviņi simti astoņdesmit astotā gada trīsdesmit pirmajā oktobrī. -------------------------------------------------- TEHNISKAIS PIELIKUMS 1. Informācija par emisijas samazināšanas efektivitāti un izmaksām ir pamatota ar izpildinstitūcijas un tās palīgstruktūru oficiālu dokumentāciju, jo īpaši ar dokumentiem EB.AIR/WG.3/R. 8, R. 9 un R. 16, un ENV/WP.1/R. 86, un Corr. 1, kuri ir reproducēti "Pārrobežu gaisa piesārņojuma ietekme un kontrole" [1] 7. nodaļā. Ja vien nav norādīts citādi, uzskaitītās tehnoloģijas uzskata par vispāratzītām, praksē pārbaudītām tehnoloģijām [2]. 2. Šajā pielikumā iekļautā informācija nav pilnīga. Tā kā pieredze, kas uzkrāta darbā ar jauniem dzinējiem un jaunām iekārtām, kurās ir izmantota zemas emisijas tehnoloģija, kā arī pieredze ar esošo iekārtu pārorientēšanu, būs vajadzīga regulāra pielikuma pilnveidošana un grozīšana. Šajā pielikumā nevar uzskaitīt pilnīgi visas tehniskās iespējas; tā mērķis ir sniegt Dalībvalstīm pamatnostādnes, pēc kurām izvēlēties ekonomiski iespējamas tehnoloģijas, lai īstenotu Protokola saistības. I. KONTROLES TEHNOLOĢIJAS NOx EMISIJĀM NO STACIONĀRIEM AVOTIEM 3. Degizrakteņu degšana ir galvenais NOx antropogēno emisiju stacionārais avots. Turklāt būtiskas NOx emisijas var rasties arī dažos citos procesos, kas nav degšana. 4. Pie NOx emisiju lieliem, stacionāriem avotiem var pieskaitīt šos: a) sadedzināšanas iekārtas; b) rūpnieciskā procesā (piemēram, cementa ražošanā) izmantotās kurtuves; c) stacionāras gāzturbīnas un iekšdedzes dzinēji; d) procesi, kas nav degšana (piemēram, slāpekļskābes iegūšana). 5. Tehnoloģijas NOx emisiju samazināšanai pamatā ir paredzētas noteiktiem degšanas vai procesa pārveidojumiem, un – jo īpaši lielām spēkstacijām – dūmvadu gāzes attīrīšanai. 6. Kas attiecas uz esošu iekārtu pārorientēšanu, zemas NOx emisijas tehnoloģiju pielietošanas pakāpe var būt ierobežota negatīvas ekspluatācijas blakus ietekmes vai citu īpašu ar atrašanās vietu saistītu ierobežojumu dēļ. Tādēļ pārorientēšanas gadījumā sniedz tikai aptuvenas aplēses NOx emisijas vērtībām, kādas parasti ir panākamas. Jaunām iekārtām negatīvu blakus ietekmi var pēc iespējas samazināt vai izslēgt ar attiecīgām konstrukcijas pazīmēm. 7. Saskaņā ar šobrīd pieejamajiem datiem degšanas modificēšanas izmaksas jaunām iekārtām var uzskatīt par mazām. Tomēr, piemēram, lielu spēkstaciju pārorientēšanā izmaksas bija robežās no 8 līdz 25 Šveices frankiem par kW (1985. gadā). Parasti ieguldījumu izmaksas dūmvadu gāzes attīrīšanas sistēmās ir ievērojami lielākas. 8. Stacionāriem avotiem emisijas koeficientus izsaka NO2 miligramos uz kubikmetru sausā svara (mg/m3) normālos apstākļos (0 °C, 1013 mb). Sadedzināšanas iekārtas 9. Sadedzināšanas iekārtu kategorijā ietilpst izrakteņu kurināmā sadedzināšanas krāsnis, apkures katli, netieši sildītāji un citas sadedzināšanas iekārtas ar siltuma jaudu, kas ir lielāka par 10 MW, nesamaisot sadegšanas dūmvadu gāzes ar citām izejošajām frakcijām vai attīrītām vielām. Jaunām un esošām iekārtām ir pieejamas šādas dedzināšanas tehnoloģijas atsevišķi vai kombinējot: a) kurtuve dedzināšanai zemā temperatūrā, tostarp virstošā slāņa dedzināšanai; b) ekspluatācija ar nelielu papildu gaisa pievadi; c) īpašu, zemas NOx emisijas degļu uzstādīšana; d) dūmvadu gāzes recirkulācija degšanas gaisā; e) pakāpeniska sadedzināšana ar papildu gaisa pievadīšanu; f) otrreizēja sadedzināšana (pakāpeniska kurināmā padeve) [3]. Standarti, kādus var sasniegt, ir apkopoti 1. tabulā. 1.tabula NOx standarti (mg/m3), kādus var sasniegt ar sadedzināšanas modificēšanu | | Iekārtas veids [4] | Nekontrolēta starta līnija | [5]Pārorientēta esoša iekārta | Jauna iekārta | O2 (%) | Diapazons | Tropiskā vērtība | Cietie kurināmie | 10 [6] līdz 300 MW | Sadedzināšana uz režģa (akmeņogles) | | | Virstošā slāņa sadedze | 300–1000 | — | 600 | 400 | 7 | i) stacionāra, | 300–600 | — | — | 400 | 7 | ii) cirkulējoša | 150–300 | — | — | 200 | 7 | Saberztu akmeņogļu sadedze | | | | | | i) sausais kuba atlikums | 700–1700 | 600–1100 | 800 | < 600 | 6 | ii) slapjais kuba atlikums | 1000–2300 | 1000–1400 | — | < 1000 | 6 | > 300 MW | Saberztu akmeņogļu sadedze | | | | | | i) sausais kuba atlikums, | 700–1700 | 600–1100 | — | < 600 | 6 | ii) slapjais kuba atlikums | 1000–2300 | 1000–1400 | — | < 1000 | 6 | Šķidrie kurināmie | 10 [6] līdz 300 MW | Destilētas naftas sadedze | — | — | 300 | — | 3 | Gudrona sadedze | 500–1400 | 200–400 | 400 | — | 3 | > 300 MW | Gudrona sadedze | 200–1400 | 200–400 | — | — | 3 | Gāzveida kurināmie | 10 [6] līdz 300 MW | | 150–1000 | 100–300 | — | < 300 | 3 | > 300 MW | | 250–1400 | 100–300 | — | < 300 | 3 | 10. Dūmvadu gāzes attīrīšana, izmantojot selektīvu katalītisku reducēšanu (SCR), ir vēl viens NOx emisijas samazināšanas pasākums, kura efektivitāte ir 80 un vairāk procenti. Tagad ievērojama pieredze ar jaunu un pārorientētu iekārtu ekspluatāciju tiek gūta Komisijas reģionā, jo īpaši darbā ar spēkstacijām, kuru siltumjauda pārsniedz 300 MW. Ja papildus veic degšanas modificēšanu, var viegli iegūt 200 mg/m3 (cietie kurināmie, 6 % O2) un 150 mg/m3 (šķidrie kurināmie, 3 % O2) lielas vērtības. 11. Selektīva nekatalītiska reducēšana (SNCR), dūmvadu gāzes attīrīšana, lai NOx samazinātu par 20 līdz 60 %, ir lētāka tehnoloģija īpašiem pielietojumiem (piemēram, pārstrādes rūpnīcu kurtuvēs un gāzes dedzināšanā ar pamatielādi). Stacionāras gāzturbīnas un iekšdedzes dzinēji 12. NOx emisijas no stacionārām gāzturbīnām var samazināt vai nu ar degšanas modificēšanu (sausais paņēmiens), vai arī ar ūdens/tvaika iesmidzināšanu (slapjais paņēmiens). Abi paņēmieni ir vispāratzīti. Ar šādiem paņēmieniem var panākt 150 mg/m3 (gāze, 15 % O2) un 300 mg/m3 (nafta, 15 % O2) lielas emisijas vērtības. Ir iespējama pārorientēšana. 13. NOx emisijas no stacionāriem iekšdedzes dzinējiem ar elektrisko aizdedzi var samazināt vai nu ar degšanas modificēšanu (piemēram, degšana ar liesu liesmu un izplūdes gāzu recirkulācija), vai arī ar dūmvadu gāzes attīrīšanu (noslēgts trīskomponentu katalītiskais neitralizators, SCR). Šo dažādo procesu tehniskās un ekonomiskās īstenošanas iespējas ir atkarīgas no dzinēja lieluma, dzinēja tipa (divtaktu vai četrtaktu dzinējs) un dzinēja darbības režīma (nemainīga vai mainīga slodze). Dedzināšanā ar liesu liesmu var iegūt NOx emisiju vērtības 800 mg/m3 (5 % O2), SCR procesā NOx emisijas samazinās krietni zem 400 mg/m3 (5 % O2), un trīskomponentu katalītiskais neitralizators samazina šīs emisijas zem 200 mg/m3 (5 % O2). Rūpnieciskā procesā izmantotās kurtuves – Cementa kalcinēšana 14. Iepriekšējas karsēšanas procesu Komisijas reģionā vērtē kā iespējamu tehnoloģiju, ar kuras palīdzību apmēram līdz 300 mg/m3 (10 % O2) var samazināt NOx koncentrācijas jaunu un esošu cementa kalcinēšanas kurtuvju dūmvadu gāzēs. Procesi, kas nav degšana – Slāpekļskābes iegūšana 15. Slāpekļskābes iegūšanā ar augstspiediena absorbciju (> 8 bar) NOx koncentrācijas neatšķaidītās izejošajās frakcijās var saglabāties līdz 400 m3. Tādu pašu emisiju daudzumu var iegūt vidēja spiediena absorbcijā, to apvienojot ar SCR vai citu tamlīdzīgu reducēšanas procesu. Ir iespējama pārorientēšana. II. KONTROLES TEHNOLOĢIJAS NOx EMISIJĀM NO MEHĀNISKAJIEM TRANSPORTLĪDZEKĻIEM 16. Šajā pielikumā ir aplūkoti tādi mehāniskie transportlīdzekļi, kurus izmanto autopārvadājumos, proti: vieglie automobiļi ar benzīndzinēju un ar dīzeļdzinēju, kā arī vieglie un smagie transportlīdzekļi. Ja vajadzīgs, attiecīgi atsaucas uz īpašām transportlīdzekļu kategorijām (M1, M2, M3, N1, N2, N3), kas definētas EEK Regulā Nr. 13 saskaņā ar 1958. gada Nolīgumu par mehānisko transportlīdzekļu ierīču un detaļu vienotu apstiprināšanas nosacījumu pieņemšanu un apstiprinājumu savstarpēju atzīšanu. 17. Autotransports daudzās Komisijas valstīs ir lielākais antropogēno NOx emisiju avots, kas rada 40 līdz 80 % no kopējām valsts emisijām. Raksturīgi, ka transportlīdzekļi ar benzīndzinēju rada divas trešdaļas no kopējām autotransporta NOx emisijām. 18. Tehnoloģijas, kas pieejamas slāpekļa oksīdu kontrolei no mehāniskajiem transportlīdzekļiem, ir apkopotas 3. un 6. tabulā. Parocīgi ir sagrupēt tehnoloģijas pēc esošiem vai ieteiktiem valsts un starptautiskajiem emisijas standartiem, kas atšķiras pēc kontroles stingrības pakāpes. Tā kā pašreizējie izmēģinājumu cikli atspoguļo tikai braukšanu pilsētā, relatīvo NOx emisiju aplēsēs še turpmāk ir ņemta vērā braukšana ar lielāku ātrumu, kad NOx emisijas var būt īpaši lielas. 19. Dažādo tehnoloģiju papildu ražošanas izmaksas ir dotas 3. un 6. tabulā, un šie skaitļi drīzāk ir ražošanas izmaksu aprēķini, nevis mazumtirdzniecības cenas. 20. Svarīga ir ražojuma atbilstības un lietošanā esošo transportlīdzekļu darbības kontrole, lai nodrošinātu, ka samazināšanās potenciālu atbilstoši emisijas standartiem panāk arī praksē. 21. Tehnoloģijas, kurās ir iekļauti katalītiskie neitralizatori vai kuras ir balstītas uz to izmantošanu, patērē svinu nesaturošu degvielu. Tādu transportlīdzekļu brīva kustība, kas ir aprīkoti ar katalītiskajiem neitralizatoriem, ir atkarīga tā, vai būs plaši pieejama svinu nesaturoša degviela. Vieglie automobiļi ar benzīndzināju un ar dīzeļdzinēju (M1) 22. Pielikuma 2. tabulā ir apkopoti četri emisijas standarti. Tie ir izmantoti 3. tabulā, lai sagrupētu dažādās dzinēju tehnoloģijas transportlīdzekļiem ar benzīndzinēju atbilstoši to NOx emisiju samazināšanas potenciālam. 2. tabula Emisijas standartu noteikšana Standarts | Limiti | Piezīmes | A.ECE R. 15–04 | HC + NOx: 19–28 g/tests | Pašreizējais UNECE standarts (Regula Nr. 15, ieskaitot 04. grozījumu virkni, saskaņā ar iepriekš 16. punktā minēto 1953. gada Nolīgumu), ko pieņēmusi arī Eiropas Ekonomikas kopiena (Direktīva 83/351/EEK). ECE R. 15 pilsētu pārbaudes cikls. Emisijas limits ir atkarīgs no transportlīdzekļa masas. | B."Luksemburga 1985" | HC + NOx: 1,4–2,0 1: 8,0 g/tests Šo standartu izmanto tikai grupveida tehnoloģijā (< 1,4 l: 15,0 g/tests; > 2,0 l: 6,5 g/tests) | Laikā no 1988. līdz 1993. gadam šos standartus plānots ieviest Eiropas Ekonomikas Kopienā, kā tas ir apspriests EEK Ministru padomes 1985. gada Luksemburgas sanāksmē un par ko beigu beigās 1987. gada decembrī ir panākta vienošanās. Spēkā ir ECE R. 15 pilsētu pārbaudes cikls. Standarts > 21 dzinējiem visumā pielīdzināms ASV 1983. gada standartam. Standarts < 1,4 l dzinējiem ir noteikts uz laiku, jāizstrādā galīgais standarts. Standarts 1,4–2,0 l dzinējiem attiecas uz visiem vieglajiem automobiļiem ar > 1,4 l dīzeļdzinēju. | C."Stokholma 1985" | NOx: 0,62 g/km NOx: 0,76 g/km | Standarti [attiecīgās] valsts tiesību aktiem, kas balstīti uz "vispārējo dokumentu", kurš izstrādāts pēc 1985. gada astoņu valstu vides ministru sanāksmes Stokholmā. Sakrīt ar ASV 1987. gada standartiem, ar šādām testa procedūrām: ASV Federālā testa procedūra (1975); testa procedūra degvielas ekonomijai uz automaģistrālēm. | D."Kalifornija 1989" | NOx: 0,25 g/km | Standarti ieviešami Kalifornijas štatā (Amerikas Savienotās Valstis), sākot ar 1989. gada modeļiem. ASV Federālā testa procedūra. | 3. tabula Benzīna dzinēju tehnoloģijas, emisiju daudzums, izmaksas un degvielas patēriņš emisijas standarta pakāpei Standarts | Tehnoloģija | Jauktu [7] NOx samazinājums (%) | Papildu [8] ražošanas izmaksas (1986. gadā Šveices frankos) | Degvielas patēriņa rādītājs [7] | A. | Starta līnija. (Pašreizējais standarta dzirksteļaizdedzes dzinējs ar karburatoru.) | [9] | — | 100 | B. | a)Degvielas iesmidzināšana + sekundārais gaiss [10], | 25 | 200 | 105 | b)nenoslēgts trīskomponentu katalizators (+ IGR), | 55 | 150 | 103 | c)dzinējs degvielai ar liesu liesmu, ar oksidācijas katalizatoru (+ IGR) [11]. | 60 | 200–600 | 90 | C. | Noslēgts trīskomponentu katalizators | 90 | 300–600 | 95 | D. | Noslēgts trīskomponentu katalizators (+ IGR) | 92 | 350–600 | 98 | 23. Emisijas standartos A, B, C un D ietilpst ogļūdeņraža (HC) un oglekļa oksīda (CO), kā arī NOx emisiju limiti. Emisiju samazinājumu aplēses attiecībā uz šiem piesārņotājiem saistībā ar bāzlīnijas ECE R. 15–04 gadījumu ir dotas 4. tabulā. 4.tabula Benzīndzinēju vieglo automobiļu radīto HC un CO emisiju aplēstie samazinājumi attiecībā uz dažādām tehnoloģijām Standarts | HC samazinājums (%) | CO samazinājums (%) | B. | a) 30–40 | 50 | b) 50–60 | 40–50 | c) 70–90 | 70–90 | C. | 90 | 90 | D. | 90 | 90 | 24. Pašreizējie vieglie automobiļi ar dīzeļdzinēju var izpildīt NOx emisiju standartu A, B un C prasības. Stingras daļiņu emisiju prasības kopā ar stingri noteiktiem NOx standarta D limitiem nozīmē to, ka vieglie automobiļi ar dīzeļdzinēju būs vēl jāuzlabo, varbūt iekļaujot degvielas sūkņa elektronisko kontroli, progresīvas degvielas iesmidzināšanas sistēmas, izplūdes gāzu recirkulāciju un daļiņu uztvērējus. Šobrīd eksistē tikai eksperimentāli transportlīdzekļi. (Skatīt arī 6. tabulas a) zemsvītras piezīmi). Citi vieglie transportlīdzekļi (N1) 25. Piemēro kontroles metodes vieglajiem automobiļiem, bet NOx samazinājumi, izmaksas un ieviešanas laiki tirdzniecībā var būt atšķirīgi. Smagie transportlīdzekļi ar benzīndzinēju (M2, M3, N2, N3) 26. Rietumeiropā ir neliels skaits šīs klases transportlīdzekļu, un Austrumeiropā tas kļūst aizvien mazāks. Par nelielām izmaksām, būtiski neuzlabojot tehnoloģiju, varētu panākt ASV 1990. gada un ASV 1991. gada NOx emisiju līmeni (skat. 5. tabulu). Smagie transportlīdzekļi ar dīzeļdzinēju (M2, M3, N2, N3) 27. Pielikuma 5. tabulā ir apkopoti trīs emisijas standarti. Tie ir izmantoti 6. tabulā, lai sagrupētu dzinēju tehnoloģijas smagajiem transportlīdzekļiem ar dīzeļdzinēju atbilstoši NOx samazināšanas potenciālam. Bāzlīnijas dzinēja konfigurācija mainās, un ir tendence dabiskas velkmes dzinējus nomainīt ar motoriem ar turbokompresoru. Šī tendence ir saistīta ar uzlabotu bāzlīnijas degvielas patēriņa rādītājus. Tādēļ nav iekļauti salīdzinoši patēriņa aprēķini. 5. tabula Emisijas standartu noteikšana Standarts | NOx limiti (g/kWh) | Piezīmes | I.ECE R. 49 | 18 | 13. režīma pārbaude | II.ASV 1990 | 8,0 | Pārbaudes izmēģinājumi | III.ASV 1991 | 6,7 | Pārbaudes izmēģinājumi | 6. tabula Smago transportlīdzekļu dīzeļdzinēja tehnoloģijas, emisijas daudzums [12] un izmaksas attiecībā uz emisijas standarta līmeņiem Standarts | Tehnoloģija | NOx samazinājuma aplēse (%) | Papildu ražošanas izmaksas (1984. gadā, ASV dolāros) | I. | Pašreizējais parastais dīzeļdzinējs ar tiešu iesmidzināšanu | — | — | II. [13] | Turbopūte + pēcdzesēšana + iesmidzināšanas laikiestate ar palēninājumu (degkameras un kanāla modifikācija) (ar dabiskas velkmes dzinējiem diez vai varēs panākt šo standartu) | 40 | $115 ($69 attiecina uz NOx standartu) [14] | III. [13] | Sīkāki tehnoloģiju precizējumi kopā ar mainīgu iesmidzināšanas laikiestati un elektronikas izmantošanu, minēti II iedaļā | 50 | $404 ($68 attiecina uz NOx standartu) [14] | [1] "Gaisa piesārņojuma pētījumi Nr. 4" (Apvienoto Nāciju Organizācijas publikācija, pārdošanas numurs E.87.II.E.36) [2] Šobrīd ir grūti nodrošināt absolūti ticamus datus par kontroles tehnoloģiju izmaksām. Tādēļ ar šajā pielikumā iekļautajām ziņām par izmaksām jāizceļ attiecība starp dažādu tehnoloģiju izmaksām, nevis uz absolūtiem izmaksu skaitļiem. [3] Šāda tipa sadedzināšanas tehnoloģija ir maz pārbaudīta praksē. [4] Jaudas skaitļi ir domāti (termiskā) siltuma jauda (MW) atkarībā no degvielas (mazāka siltumietilpība). [5] Ar atrašanās vietu saistītu specifisku faktoru dēļ, un tā kā esošas iekārtas pārorientēšanas gadījumā ir lielāka neskaidrība, var norādīt tikai aptuvenās vērtības. [6] Runājot par mazām (10 līdz 100 MW) iekārtām, attiecībā uz visiem dotajiem skaitļiem ir mazāka skaidrība. [7] Jauktu NOx samazinājums un degvielas patēriņa rādītājs ir aprēķināts par vidējo svērto Eiropas vieglo automašīnu, kuru ekspluatē parastos Eiropas braukšanas apstākļos. [8] Papildu ražošanas izmaksas būtu ticamākas, ja tās būtu izteiktas vieglā automobiļa kopējo izmaksu procentos. Taču, tā kā izmaksu aprēķini galvenokārt paredzēti tikai relatīvam salīdzinājumam, ir saglabāts oriģināldokumentos esošais formulējums. [9] Jauktu NOx emisiju koeficients = 2,6 g/km. [10] "IGR" ir izplūdes gāzu recirkulācija. [11] Tikai pamatojoties uz datiem par eksperimentāliem dzinējiem. Transportlīdzekļus ar dzinējiem, kas darbināmi ar liesas liesmas degvielu, praktiski neizgatavo. [12] Ja ir sliktāka dīzeļdegvielas kvalitāte, tas atstāj nelabvēlīgu ietekmi uz emisiju un var ietekmēt degvielas patēriņu gan smagajiem, gan vieglajiem transportlīdzekļiem. [13] Vēl ir jāpārliecinās, ka jaunas detaļas ir plaši pieejamas. [14] Atlikums ir atkarīgs no daļiņu kontroles un citiem apsvērumiem. --------------------------------------------------