Oficiālais Vēstnesis L 179 , 23/06/1998 Lpp. 0003 - 0134



I PIELIKUMS APVIENOTO NĀCIJU ORGANIZĀCIJAS JŪRAS TIESĪBU KONVENCIJA UN NOLĪGUMS PAR TĀS XI DAĻAS ĪSTENOŠANU -------------------------------------------------- Ano jūras tiesību konvencija VALSTIS, KAS IR ŠĪS KONVENCIJAS PUSES, VĒLOTIES ar savstarpēju sapratni un sadarbību atrisināt visus jautājumus saistībā ar jūras tiesībām un apzinoties šīs Konvencijas vēsturisko nozīmi, kas ir svarīgs ieguldījums miera, taisnīguma un attīstības uzturēšanā visām pasaules tautām; IEVĒROJOT to, ka notikumi kopš Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konferencēm, kuras notika 1958. un 1960. gadā Ženēvā, ir akcentējuši nepieciešamību pēc jaunas un kopumā pieņemamas jūras tiesību Konvencijas; APZINOTIES, ka okeāna problēmas ir cieši savstarpēji saistītas un jāskata kopumā; ATZĪSTOT vēlmi, pienācīgi ievērojot visu valstu suverenitāti, ar šo Konvenciju izveidot tiesisko kārtību jūrām un okeāniem, kas atvieglos starptautisku saziņu un veicinās jūru un okeānu izmantošanu miermīlīgiem mērķiem, to resursu taisnīgu un efektīvu izlietojumu, to dzīvo resursu saglabāšanu un jūras vides izpēti, aizsardzību un saglabāšanu; IEVĒROJOT to, ka šo mērķu sasniegšana veicinās taisnīgas un objektīvas starptautiskas saimnieciskas kārtības īstenošanu, kas ievēro cilvēces intereses un vajadzības kopumā un jo īpaši jaunattīstības valstu specifiskās intereses un vajadzības neatkarīgi no tā, vai tās ir piekrastes valstis vai valstis, kam ir tikai sauszemes robežas; VĒLOTIES ar šo Konvenciju attīstīt principus, kas ietverti 1970. gada 17. decembra Rezolūcijā 2749 (XXV), kurā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja svinīgi paziņoja, inter alia, ka jūras un okeāna gultne un tās dzīles, pārsniedzot valstu jurisdikcijas ierobežojumus, kā arī tās resursi, ir cilvēces kopējais mantojums, kura izpēte un izmantošana notiek visas cilvēces labā neatkarīgi no valstu ģeogrāfiskās atrašanās vietas; UZSKATOT, ka jūras tiesību kodifikācija un pakāpeniska attīstība, kas panākta šajā Konvencijā, sekmēs miera, drošības, sadarbības un draudzīgu attiecību nostiprināšanu starp visām tautām saskaņā ar taisnīguma un vienlīdzības principiem un veicinās visu pasaules tautu saimnieciskā un sociālā stāvokļa uzlabošanu saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas mērķiem un principiem, kā izklāstīts hartā; APSTIPRINOT, ka jautājumus, kurus šī Konvencija nereglamentē, turpina reglamentēt vispārējo starptautisko tiesību normas un principi, IR VIENOJUŠĀS par turpmāko. I DAĻA IEVADS 1. pants Terminu lietošana un piemērošana 1. Šajā Konvencijā: 1) "rajons" nozīmē jūras un okeāna gultni un tās dzīles aiz valsts jurisdikcijas robežām; 2) "Institūcija" nozīmē starptautisko institūciju, kura regulē ar jūras gultni saistītos jautājumus; 3) "darbība rajonā" nozīmē visa veida darbību rajona resursu izpētē un izmantošanā; 4) "jūras vides piesārņošana" nozīmē, ka cilvēks tieši vai netieši ievada jūras vidē, tostarp estuāros, vielas vai enerģiju, kas rada vai var radīt tādas kaitīgas sekas kā kaitējumu dzīvajiem resursiem un dzīvībai jūrā, draudus cilvēka veselībai, traucējumus darbībai jūrā, tajā skaitā zvejniecībai un citiem likumīgiem jūras izmantošanas veidiem, izmantojamā jūras ūdens kvalitātes pazemināšanu un atpūtas apstākļu pasliktināšanu; 5) a) "atkritumu izgāšana" nozīmē: i) katra ar nodomu izdarīta atkritumu vai citu materiālu apglabāšana no kuģiem, lidaparātiem, platformām vai citām rūpnieciski izgatavotām konstrukcijām jūrā; ii) katra ar nodomu izdarīta kuģa, lidaparāta, platformas vai citas jūrā rūpnieciski izgatavotas konstrukcijas iznīcināšana; b) par "atkritumu izgāšanu" netiek uzskatīta: i) to atkritumu vai citu materiālu apglabāšana, kas rodas kuģu, lidaparātu, platformu vai citu jūrā rūpnieciski izgatavotu konstrukciju un to iekārtu normālas ekspluatācijas rezultātā, izņemot atkritumus un citus materiālus, kurus transportē ar kuģiem, lidaparātiem, platformām vai citām jūrā rūpnieciski izgatavotām konstrukcijām, kuras tiek ekspluatētas šādu materiālu iznīcināšanai, vai kurus nogādā uz kuģiem, lidaparātiem, platformām vai citām jūrā rūpnieciski izgatavotām konstrukcijām, tāpat izņemot tos, kuri ir atkritumu vai kādu citu materiālu apstrādes rezultāts uz kuģiem, lidaparātiem, platformām vai konstrukcijām; ii) materiālu novietošana ar citiem mērķiem nekā parasta apglabāšana, ja vien tas nav pretrunā ar šo Konvenciju. 2. 1) "Dalībvalsts" nozīmē valsti, kura piekrīt, ka šī Konvencija ir obligāta un kurā šī Konvencija ir spēkā; 2) šī Konvencija tiek piemērota mutatis mutandis attiecībā uz tiesību subjektiem, kas ir minēti 305. panta 1. punkta b), c), d), e) un f) apakšpunktā un kuri kļūst par šīs Konvencijas dalībniekiem saskaņā ar nosacījumiem, kas attiecas uz katru no tiem un ciktāl "dalībvalsts" attiecas uz šiem tiesību subjektiem. II DAĻA TERITORIĀLIE ŪDEŅI UN PIEKRASTES ŪDEŅI 1. NODAĻA VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI 2. pants Teritoriālo ūdeņu, gaisa telpas virs teritoriāliem ūdeņiem un to gultnes un dzīļu tiesiskais statuss 1. Piekrastes valsts suverenitāte plešas aiz tās sauszemes teritorijas un iekšējo ūdeņu robežas un arhipelāgvalstu gadījumā – aiz tās arhipelāga ūdeņiem, pieguļošajā jūras joslā, kuru sauc par teritoriālajiem ūdeņiem. 2. Šī suverenitāte attiecas arī uz gaisa telpu virs teritoriāliem ūdeņiem, kā arī uz to gultni un dzīlēm. 3. Suverenitāte pār teritoriālajiem ūdeņiem tiek realizēta, ievērojot šo Konvenciju un citas starptautisko tiesību normas. 2. NODAĻA TERITORIĀLO ŪDEŅU ROBEŽAS 3. pants Teritoriālo ūdeņu platums Katrai valstij ir tiesības noteikt savu teritoriālo ūdeņu platumu līdz robežai, kas nepārsniedz divpadsmit jūras jūdzes un kas ir mērāma no bāzes līnijām, kuras tiek noteiktas saskaņā ar šo Konvenciju. 4. pants Teritoriālo ūdeņu ārējā robeža Teritoriālo ūdeņu ārējā robeža ir līnija, kuras katrs punkts atrodas teritoriālo ūdeņu platuma attālumā no bāzes līnijām. 5. pants Normālā bāzes līnija Ja šajā Konvencijā nav noteikts savādāk, normālā bāzes līnija teritoriālo ūdeņu platuma izmērīšanai ir bēguma līnija gar krastu, kas norādīta piekrastes valsts oficiāli atzītās liela mēroga jūras kartēs. 6. pants Rifi Atolos izvietoto salu gadījumā vai gadījumā, kad salas apkļauj rifi, par bāzes līniju teritoriālo ūdeņu platuma izmērīšanai tiek uzskatīta uz jūru vērstā rifu līnija pie vislielākā bēguma, kas norādīta ar speciālu zīmi piekrastes valsts oficiāli atzītās jūras kartēs. 7. pants Taisnās bāzes līnijas 1. Vietās, kur krasta līnija ir dziļi izrobota un līkumota vai kur krasta tiešā tuvumā ir salu rinda, lai novilktu bāzes līniju, no kuras tiek mērīts teritoriālo ūdeņu platums, var piemērot taisno bāzes līniju metodi, kas savieno attiecīgos punktus. 2. Tur, kur sakarā ar deltas vai citu dabas apstākļu esamību, krasta līnija ir ļoti nepastāvīga, attiecīgie punkti var tikt izvēlēti gar vistālāk jūrā iesniedzošos vislielākā bēguma līniju, un, neņemot vērā vēlāko bēguma līniju atkāpšanos, taisnās bāzes līnijas paliek spēkā tik ilgi, kamēr tās neizmainīs piekrastes valsts saskaņā ar šo Konvenciju. 3. Velkot taisnās bāzes līnijas, nav pieļaujama vērā ņemama atkāpšanās no krasta vispārējā virziena, bet jūras daļām, kas atrodas šo līniju iekšpusē, ir jābūt pietiekami stingri saistītām ar piekrastes teritoriju, lai uz tām varētu attiecināt iekšējo ūdeņu režīmu. 4. Taisnās bāzes līnijas velk uz paaugstinājumiem, kas atklājas bēguma laikā, tikai tādā gadījumā, ja uz tiem uzceltas bākas vai līdzīgas celtnes, kas vienmēr atrodas virs jūras līmeņa, vai arī gadījumā, ja bāzes līniju vilkšana uz šādiem paaugstinājumiem vai no tiem ir ieguvusi vispārēju starptautisku atzīšanu. 5. Ja saskaņā ar 1. punktu pielieto taisno bāzes līniju metodi, nosakot atsevišķas bāzes līnijas, var tikt ņemtas vērā attiecīgā rajona ekonomiskās intereses, ja to nozīmīgums ir skaidri pierādījies ilgstošā darbībā. 6. Valsts nevar izmantot taisno bāzes līniju sistēmu tādā veidā, ka citas valsts teritoriālie ūdeņi tiek nošķirti no starptautiskiem ūdeņiem vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas. 8. pants Iekšējie ūdeņi 1. Izņemot IV daļā paredzētos gadījumus, ūdeņi, kas atrodas krasta pusē no teritoriālo ūdeņu bāzes līnijas, ir valsts iekšējie ūdeņi. 2. Ja, nosakot taisno bāzes līniju saskaņā ar 7. pantā izklāstīto metodi, iekšējos ūdeņos tiek iekļauti rajoni, kuri agrāk netika uzskatīti par tādiem, šajos ūdeņos piemēro mierīgās caurbraukšanas tiesības, kas paredzētas šajā Konvencijā. 9. pants Upju ietekas Ja upe tieši ietek jūrā, par bāzes līniju tiek uzskatīta līnija, kas novilkta šķērsām upes ietekai starp krasta punktiem, kas atbilst vislielākajam bēgumam. 10. pants Līči 1. Šis pants attiecas tikai uz tiem līčiem, kuru krasti pieder vienai valstij. 2. Šajā Konvencijā ar līci saprot labi iezīmētu krasta ieloku, kas ieiet sauszemē tādā mērā, salīdzinot ar ieejas platumu, ka tas satur sauszemes ieskautus ūdeņus un veido vairāk nekā parastu krasta izrobojumu. Ieloks netiek uzskatīts par līci, ja tā laukums nav vienāds vai lielāks par pusapļa laukumu, kura diametrs ir līnija, kas šķērso ieloka ieeju. 3. Par ieloka laukumu tiek uzskatīts laukums, kas atrodas starp vislielākā bēguma atzīmēm apkārt ieloka krastam un līniju, kas savieno vislielākā bēguma atzīmes dabiskās ieejas punktos. Ja salu dēļ ielokam ir vairākas ieejas, par šāda pusapļa diametru tiek uzskatīta līnija, kuras garums ir vienāds ar tādu līniju, kas šķērso atsevišķas ieejas, summu. Salas, kas atrodas ielokā, tiek uzskatītas par šī ieloka ūdens platības sastāvdaļu. 4. Ja attālums starp vislielākā bēguma atzīmēm līča dabiskās ieejas punktos pārsniedz divdesmit četras jūras jūdzes, taisno bāzes līniju divdesmit četru jūras jūdžu garumā novelk līča iekšpusē tādā veidā, lai ar šādu līniju tiktu ierobežota pēc iespējas lielāka ūdens platība. 5. Ja attālums starp vislielākā bēguma atzīmēm līča dabiskās ieejas punktos nepārsniedz divdesmit četras jūras jūdzes, noslēdzošā līnija var tikt novilkta starp šīm divām vislielākā bēguma atzīmēm, un tādā veidā robežotie ūdeņi tiek uzskatīti par iekšējiem ūdeņiem. 6. Iepriekšminētie noteikumi neattiecas uz tā saucamajiem "vēsturiskajiem" līčiem vai uz jebkuru gadījumu, kad tiek piemērota 7. pantā paredzētā taisno bāzes līniju sistēma. 11. pants Ostas Nosakot teritoriālo ūdeņu robežu, pastāvīgas lielas ostu būves, kuras ir ostu sistēmas sastāvdaļa, tiek uzskatītas par krasta daļu. Iekārtas atklātā jūrā un mākslīgās salas netiek uzskatītas par pastāvīgām ostas būvēm. 12. pants Reidi Reidi, kurus parasti izmanto kuģu iekraušanai, izkraušanai un noenkurošanai un kuri citādi atrastos pilnīgi vai daļēji aiz teritoriālo ūdeņu ārējās robežas, tiek iekļauti teritoriālajos ūdeņos. 13. pants Paaugstinājumi, kas atklājas bēguma laikā 1. Paaugstinājumi, kas atklājas bēguma laikā, ir dabīgi radusies sauszeme, kurai apkārt ir ūdens un kas atrodas virs ūdens līmeņa bēguma laikā, bet kura paisuma laikā pārklājas ar ūdeni. Ja paaugstinājumi, kas atklājas bēguma laikā, atrodas no kontinenta vai salas tādā attālumā, kas nepārsniedz teritoriālo ūdeņu platumu, tad par bāzes līniju teritoriālo ūdeņu platuma izmērīšanai tiek uzskatīta paaugstinājuma vislielākā bēguma līnija. 2. Ja paaugstinājums, kas atklājas bēguma laikā, atrodas no kontinenta vai salas tādā attālumā, kas pārsniedz teritoriālo ūdeņu platumu, tad tam nav savu teritoriālo ūdeņu. 14. pants Bāzes līniju noteikšanas metodes Piekrastes valsts atkarībā no dažādiem apstākļiem var noteikt bāzes līnijas, izmantojot jebkuru no metodēm, kas paredzētas iepriekšējos pantos. 15. pants Teritoriālo ūdeņu delimitizācija starp valstīm ar pretējām vai pieguļošām piekrastēm Ja divu valstu krasti novietoti viens pret otru vai pieguļ viens otram, nevienai no valstīm nav tiesības, ja nav noslēgta savstarpēja vienošanās par savādāku kārtību, noteikt savus teritoriālos ūdeņus aiz vidus līnijas, kas novilkta tādā veidā, ka katrs tās punkts ir vienādā attālumā no tuvējām taisnām bāzes līnijām, no kurām tiek mērīts abu šo valstu teritoriālo ūdeņu platums. Taču šie noteikumi netiek piemēroti, ja sakarā ar vēsturiskiem vai citiem īpašiem apstākļiem abu valstu teritoriālos ūdeņus nepieciešams sadalīt savādāk nekā norādīts šajos noteikumos. 16. pants Ģeogrāfisko koordinātu kartes un uzskaitījumi 1. Bāzes līnijas teritoriālo ūdeņu platuma izmērīšanai, kas tiek noteiktas saskaņā ar 7., 9. un 10. pantu, vai robežas, kuras nosaka uz to pamata, un delimitizācijas līnijas, kas novilktas saskaņā ar 12. un 15. pantu, tiek attēlotas tādā mērogā, kas ir piemērots to stāvokļa noteikšanai jūras kartēs. Tās var tikt aizvietotas ar ģeogrāfisko koordinātu uzskaitījumu, norādot galvenos ģeodēziskos datus. 2. Piekrastes valsts šādas kartes un uzskaitījumus noteiktā veidā publicē un katras šādas kartes vai katra šāda uzskaitījuma kopiju deponē Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram. 3. NODAĻA MIERMĪLĪGA CAURBRAUKŠANA TERITORIĀLAJOS ŪDEŅOS A apakšnodaļa Noteikumi, kurus piemēro visiem kuģiem 17. pants Mierīgās caurbraukšanas tiesības Ievērojot šo Konvenciju, visu valstu kuģiem, gan piekrastes valstu, gan to valstu, kurām nav izejas uz jūru, ir mierīgās caurbraukšanas tiesības caur teritoriālajiem ūdeņiem. 18. pants Caurbraukšanas jēdziens 1. Ar caurbraukšanu saprot braukšanu caur teritoriālajiem ūdeņiem ar mērķi: a) šķērsot šos ūdeņus, neiebraucot iekšējos ūdeņos vai nestāvot reidā vai pie ostas ārpus iekšējiem ūdeņiem; vai b) iebraukt iekšējos ūdeņos vai apstāties reidā vai pie ostas. 2. Caurbraukšanai jābūt nepārtrauktai un ātrai. Caurbraukšanā ir iekļauta arī noenkurota stāvēšana, taču tikai tik ilgi, kamēr tā ir saistīta ar parasto kuģošanu vai nepieciešama sakarā ar nepārvaramu varu vai katastrofu, vai arī ar mērķi sniegt palīdzību personām, kuģiem vai lidaparātiem, kas atrodas briesmās vai ir cietuši katastrofu. 19. pants Mierīgas caurbraukšanas jēdziens 1. Caurbraukšana ir mierīga, ja ar to netiek kaitēts piekrastes valsts mieram, sabiedriskajai kārtībai vai drošībai. Tādai caurbraukšanai jānotiek saskaņā ar šo Konvenciju un citām starptautisko tiesību normām. 2. Ārvalstu kuģa caurbraukšana kaitē piekrastes valsts mieram, sabiedriskajai kārtībai un drošībai, ja teritoriālajos ūdeņos tiek veikta jebkura no šādām darbībām: a) spēka pielietošanas draudi vai tā lietošana pret piekrastes valsts suverenitāti, teritoriālo vienotību vai politisko neatkarību vai kā citādi pārkāpjot starptautisko tiesību principus; b) jebkuri manevri vai mācības ar jebkura veida ieročiem; c) jebkura darbība, kas saistīta ar piekrastes valsts drošībai vai aizsardzībai kaitējošas informācijas vākšanu; d) jebkurš propagandas akts, kas vērsts pret valsts aizsardzību vai drošību; e) jebkura lidaparāta palaišana, nosēšanās vai uzņemšana uz borta; f) jebkuras militārās ierīces palaišana, nosēšanās vai uzņemšana uz borta; g) jebkuras preces vai valūtas iekraušana vai izkraušana, jebkuras personas uzņemšana vai izsēdināšana pretēji piekrastes valsts muitas, finansu, imigrācijas vai sanitārajiem tiesību aktiem; h) jebkura ar nolūku izdarīta nopietna piesārņošana pretēji šīs Konvencijas noteikumiem; i) jebkura zvejniecība; j) pētījumu vai ģeogrāfiskas izpētes veikšana; k) jebkura darbība, kas vērsta uz piekrastes valsts sakaru sistēmas un citu ierīču vai iekārtu funkcionēšanas traucēšanu; l) jebkura cita darbība, kas tieši neattiecas uz caurbraukšanu. 20. pants Zemūdenes un citi zemūdens transporta veidi Teritoriālajos ūdeņos zemūdenēm un citiem zemūdens transporta līdzekļiem ir jāatrodas virsūdens stāvoklī un jāpaceļ savs karogs. 21. pants Piekrastes valsts normatīvie akti, kas attiecas uz mierīgu caurbraukšanu 1. Piekrastes valsts saskaņā ar šīs Konvencijas noteikumiem un citām starptautisko tiesību normām var pieņemt normatīvos aktus, kas attiecas uz mierīgu caurbraukšanu caur teritoriāliem ūdeņiem, par šādiem jautājumiem vai daļu no tiem: a) kuģošanas drošību un kuģu kustības regulēšanu; b) navigācijas līdzekļu un aprīkojuma aizsardzību; c) kabeļu un cauruļvadu aizsardzību; d) jūras dzīvo resursu saglabāšanu; e) piekrastes valsts zvejniecības normatīvo aktu pārkāpumu novēršanu; f) piekrastes valsts apkārtējās vides saglabāšana, tās piesārņošanas novēršanu, samazināšanu un kontrolēšanu; g) par zinātnisko un hidrogrāfisko darbību; h) piekrastes valsts muitas, finansu, imigrācijas vai sanitāro tiesību aktu pārkāpumu novēršanu. 2. Šādi tiesību akti neattiecas uz ārvalstu kuģu projektēšanu, konstrukcijām, ekipāžas komplektēšanu vai aprīkojumu, ja vien šeit nav jāpiemēro vispārpieņemtās starptautisko tiesību normas. 3. Piekrastes valsts pienācīgā veidā publicē visus šāda veida tiesību aktus. 4. Ārvalstu kuģi, īstenojot mierīgās caurbraukšanas tiesības caur teritoriālajiem ūdeņiem, ievēro visus šādus tiesību aktus un visus vispārpieņemtos starptautiskos noteikumus, kas novērš sadursmes jūrā. 22. pants Jūras koridori un kustības sadales shēmas teritoriālajos ūdeņos 1. Nepieciešamības gadījumā, ņemot vērā kuģošanas drošību, piekrastes valsts var pieprasīt no ārvalstu kuģiem, kas realizē mierīgās caurbraukšanas tiesības caur teritoriālajiem ūdeņiem, izmantot tādus jūras koridorus un kustības sadales shēmas, kuras tā noteikusi, lai regulētu kuģu caurbraukšanu. 2. Attiecībā uz tankkuģiem, kuģiem ar kodoldzinējiem un kuģiem, kas pārvadā kodolmateriālus un citas bīstamas vai indīgas vielas, var tikt izvirzīta obligāta prasība braukt caur noteiktiem jūras koridoriem. 3. Nosakot jūras koridorus un kustības sadales shēmas saskaņā ar šo Konvenciju, piekrastes valstij jāņem vērā: a) kompetentu starptautisko organizāciju rekomendācijas; b) jebkuri kanāli, kuri parasti tiek izmantoti starptautiskajā kuģniecībā; c) atsevišķu kuģu un kanālu raksturojums; d) kuģu satiksmes intensitāte. 4. Piekrastes valstis skaidri norāda jūras koridorus un kustības sadales shēmas jūras kartēs, kuras pienācīgā veidā publicē. 23. pants Ārvalstu kuģi ar kodoldzinējiem un kuģi, kas pārvadā kodolmateriālus un citas bīstamas vai indīgas vielas Ārvalstu kuģiem ar kodoldzinējiem, kā arī kuģiem, kas pārvadā kodolmateriālus un citas bīstamas vai indīgas vielas, veicot mierīgu caurbraukšanu caur teritoriālajiem ūdeņiem, uz borta ir jābūt dokumentiem un ir jāievēro īpaši piesardzības soļi, kuri šādiem kuģiem ir noteikti ar starptautiskiem nolīgumiem. 24. pants Piekrastes valsts pienākumi 1. Piekrastes valsts nedrīkst likt šķēršļus ārvalstu kuģu mierīgai caurbraukšanai caur teritoriālajiem ūdeņiem, izņemot gadījumus, kad tā rīkojas šādi saskaņā ar šo Konvenciju. It sevišķi, piemērojot šo Konvenciju vai jebkurus normatīvos aktus, kas pieņemti saskaņā ar šo Konvenciju, piekrastes valsts nedrīkst: a) izvirzīt ārvalstu kuģiem prasības, kuras praktiski liedz mierīgās caurbraukšanas tiesības vai pārkāpj šis tiesības; b) pieļaut formālu vai faktisku diskrimināciju attiecībā uz kuģiem, kas pārvadā kravas uz jebkuru valsti, no tās vai tās vārdā. 2. Piekrastes valsts pienācīgā kārtā paziņo par jebkurām tai zināmām kuģošanas briesmām tās teritoriālajos ūdeņos. 25. pants Piekrastes valsts tiesību aizstāvība 1. Piekrastes valsts savos teritoriālajos ūdeņos var veikt pasākumus, kuri ir nepieciešami, lai nepieļautu tās šķērsošanu bez miermīlīgiem mērķiem. 2. Attiecībā pret kuģiem, kuri virzās uz iekšējiem ūdeņiem vai izmanto ostas būves ārpus iekšējo ūdeņu robežām, piekrastes valstij ir tiesības arī veikt nepieciešamos pasākumus, lai novērstu jebkuru noteikumu pārkāpšanu, uz kuriem pamatojoties šie kuģi tiek ielaisti iekšējos ūdeņos un izmanto ostas būves. 3. Piekrastes valstis bez formālas vai faktiskas diskriminācijas pret ārvalstu kuģiem savu teritoriālo ūdeņu noteiktos rajonos var uz laiku apturēt ārvalstu kuģu mierīgas ūdeņu šķērsošanas tiesības, ja šāda apturēšana ir būtiski svarīga tās drošības aizsardzībai, tai skaitā mācībām ar ieroču pielietošanu. Tāda apstādināšana stājas spēkā tikai pēc tās pienācīgas publicēšanas. 26. pants Nodevas, ar kurām var aplikt ārvalstu kuģus 1. Ārvalstu kuģi nevar tikt aplikti ne ar kādām nodevām tikai par teritoriālo ūdeņu šķērsošanu. 2. Ārvalstu kuģi, kuri šķērso teritoriālos ūdeņus, var tikt aplikti tikai ar nodevām par konkrētiem pakalpojumiem, kas ir sniegti šim kuģim. Šis nodevas tiek iekasētas bez diskriminācijas. B apakšnodaļa Noteikumi, kurus piemēro tirdzniecības kuģiem un valsts kuģiem, kuri tiek izmantoti komerciālā nolūkā 27. pants Kriminālā jurisdikcija uz ārvalstu kuģa 1. Piekrastes valsts kriminālajai jurisdikcijai nav jārealizējas uz ārvalsts kuģa, kurš šķērso teritoriālos ūdeņus, lai veiktu kādas personas arestu vai tiktu veikta izmeklēšana jebkāda nozieguma sakarā, kurš noticis uz kuģa ūdeņu šķērsošanas laikā, izņemot sekojošus gadījumus: a) ja nozieguma sekas attiecas uz piekrastes valsti; b) ja noziegumam ir tāds raksturs, ka tas traucē valsts mieru vai sabiedrisko kārtību teritoriālajos ūdeņos; c) ja kuģa kapteinis, diplomātiskais aģents vai karoga valsts konsulārā amatpersona griežas pie vietējām varas iestādēm ar lūgumu sniegt palīdzību; d) ja šāda rīcība ir nepieciešama, lai apkarotu nelikumīgu tirdzniecību ar narkotiskām un psihotropām vielām. 2. Iepriekšminētie noteikumi neiespaido piekrastes valsts tiesības veikt tās likumiem atbilstīgas darbības, lai arestētu kādu personu vai veiktu izmeklēšanu uz ārvalsts kuģa, kas šķērso teritoriālos ūdeņus pēc iziešanas no iekšējiem ūdeņiem. 3. Gadījumos, ko paredz 1. un 2. punkts, piekrastes valstij pirms jebkādu darbību veikšanas, ja to pieprasa kapteinis, jāinformē kuģa karoga valsts diplomāts vai konsuls un jānodrošina saziņa starp šo diplomātu vai konsulu un kuģa komandu. Galējas nepieciešamības gadījumā par šīm darbībām var informēt to veikšanas laikā. 4. Lemjot par to, vai un kā piemērot arestu, vietējām varas iestādēm jāpievērš pienācīga uzmanība kuģniecības interesēm. 5. Izņemot XII daļā minētos nosacījumus vai ņemot vērā atbilstīgi V daļai pieņemto tiesību aktu pārkāpumus, piekrastes valsts var neveikt darbības, lai uz ārzemju kuģa arestētu personu vai veiktu izmeklēšanu saistībā ar noziegumu, kas pastrādāts pirms kuģis iegājis teritoriālos ūdeņos, ja kuģis, dodoties no ārzemju ostas, tikai šķērso teritoriālos ūdeņus, neieejot iekšējos ūdeņos. 28. pants Civilā jurisdikcija, kas attiecas uz ārvalstu kuģiem 1. Piekrastes valstij nav jāapstādina cauri teritoriālajiem ūdeņiem kuģojošu ārvalsts kuģi vai jāmaina tā kurss ar mērķi realizēt civilo jurisdikciju attiecībā pret personu, kura atrodas uz kuģa. 2. Piekrastes valsts pret tādu kuģi var piemērot soda pasākumus vai arestu jebkurā civillietā tikai atbilstoši saistībām vai atbildībai, ko ir uzņēmies vai izraisījis pret sevi šis kuģis, vai nu šķērsojot piekrastes valsts ūdeņus vai gatavojoties to darīt. 3. 2. punkts neattiecas uz piekrastes valsts tiesībām saskaņā ar saviem likumiem veikt soda pasākumus vai arestu civillietas gadījumā pret ārvalsts kuģi, kurš atrodas stāvvietā teritoriālajos ūdeņos vai šķērso teritoriālos ūdeņus pēc iziešanas no iekšējiem ūdeņiem. C apakšnodaļa Noteikumi, kurus piemēro karakuģiem un citiem valsts kuģiem, kuri tiek izmantoti nekomerciālā nolūkā 29. pants Karakuģu definīcija Šajā Konvencijā "karakuģis" ir kuģis, kas pieder pie kādas valsts bruņotajiem spēkiem, kuram ir ārējās zīmes, kas apzīmē tādu kuģu valstisko piederību, kuru komandē virsnieks, kas atrodas šīs valsts valdības dienestā un kura uzvārds ir ierakstīts attiecīgā militārpersonu sarakstā vai tam ekvivalentā dokumentā, un kuram ir ekipāža, kas ir pakļauta regulārai militārai disciplīnai. 30. pants Piekrastes valsts normatīvo aktu neievērošana no karakuģu puses Ja kāds karakuģis neievēro piekrastes valsts tiesību aktus, kas skar teritoriālo ūdeņu šķērsošanu, un ignorē jebkuru tam izvirzīto prasību tos ievērot, piekrastes valsts var tam pieprasīt nekavējoties atstāt teritoriālos ūdeņus. 31. pants Karoga valsts atbildība par kaitējumu, ko nodarījis karakuģis vai cits valsts kuģis, kurš tiek izmantots nekomerciālā nolūkā Karoga valsts ir starptautiski atbildīga par jebkuru piekrastes valstij izdarītu kaitējumu vai zaudējumu, kas radies karakuģim vai citam valsts kuģim, kurš netiek izmantots komerciālā nolūkā, neievērojot piekrastes valsts tiesību aktus, kas skar teritoriālo ūdeņu šķērsošanu, vai šīs Konvencijas noteikumus, vai citas starptautisko tiesību normas. 32. pants Imunitāte karakuģiem vai citiem valsts kuģiem, kuri tiek izmantoti nekomerciālā nolūkā Izņemot gadījumus, kuri ir paredzēti A apakšnodaļā un 30. un 31. pantā, nekas šajā Konvencijā neskar karakuģu un citu nekomerciāliem mērķiem izmantojamu valsts kuģu imunitāti. 4. NODAĻA PIEKRASTES ŪDEŅI 33. pants Piekrastes ūdeņi 1. Zonā, kas pieguļ tās teritoriālajiem ūdeņiem un kuru sauc par piekrastes ūdeņiem, piekrastes valsts var veikt kontroli, kas nepieciešama: a) lai tās teritorijā vai teritoriālajos ūdeņos novērstu muitas, finanšu, imigrācijas vai sanitāro tiesību aktu pārkāpumus; b) lai sodītu par iepriekš minēto tiesību aktu pārkāpumiem, kas ir veikti tās teritorijā vai teritoriālajos ūdeņos. 2. Piekrastes ūdeņi nevar tikt paplašināti teritorijā, kas atrodas tālāk kā divdesmit četras jūras jūdzes no bāzes līnijas, no kuras tiek mērīts teritoriālo ūdeņu platums. III DAĻA STARPTAUTISKAJĀ KUĢOŠANĀ IZMANTOJAMIE JŪRAS ŠAURUMI 1. NODAĻA VISPĀRĒJIE NOTEIKUMI 34. pants Tiesiskais statuss ūdeņiem, kas veido starptautiskajā kuģošanā izmantojamus jūras šaurumus 1. Starptautiskajā kuģošanā izmantojamo jūras šaurumu šķērsošanas režīms, ko nosaka šī daļa, citādā ziņā neskar ne šos jūras šaurumus veidojošo ūdeņu tiesisko statusu, ne to valstu, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, suverenitātes vai jurisdikcijas realizāciju šādos ūdeņos, gaisa telpā virs tiem, to gultnē un dzīlēs. 2. To valstu, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, suverenitāte vai jurisdikcija tiek realizēta, ņemot vērā šo daļu un citas starptautisko tiesību normas 35. pants Šīs daļas darbības joma Nekas šajā daļā neskar: a) iekšējo ūdeņu jebkurus rajonus jūras šaurumu robežās, izņemot gadījumus, kad taisnas bāzes līnijas noteikšana atbilstoši 7. pantā izklāstītajai metodei izraisa tādu rajonu iekļaušanu iekšējos ūdeņos, kuri līdz tam par tādiem netika uzskatīti; b) ārpus to valstu, kuras robežojas ar jūras šaurumu, teritoriālajiem ūdeņiem esošo ūdeņu tiesisko statusu kā ekskluzīvajām ekonomiskajām zonām vai starptautiskajiem ūdeņiem; vai c) to jūras šaurumu tiesisko statusu, kuru šķērsošanu pilnīgi vai daļēji regulē jau ilgi eksistējošas un spēkā esošas starptautiskās Konvencijas, kas īpaši attiecas uz šādiem jūras šaurumiem. 36. pants Maršruti starptautiskajos ūdeņos vai ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, kas atrodas starptautiskajā kuģošanā izmantojamos jūras šaurumos Šī daļa netiek attiecināta uz jūras šaurumu, kas tiek izmantots starptautiskajā kuģošanā, ja šajā jūras šaurumā ir navigācijas un hidrogrāfisko apstākļu ziņā tikpat ērts maršruts, kurš atrodas starptautiskajos ūdeņos vai ekskluzīvajā ekonomiskā zonā; šādiem maršrutiem tiek piemērotas citas šīs Konvencijas daļas, tostarp noteikumi, kas skar kuģošanas vai pārlidojuma brīvību. 2. NODAĻA TRANZĪTŠĶĒRSOŠANA 37. pants Šīs nodaļas darbības joma Šī nodaļa tiek piemērota starptautiskajai kuģošanai izmantojamos jūras šaurumos starp starptautisko ūdeņu vai ekskluzīvās ekonomiskas zonas vienu daļu un starptautisko ūdeņu vai ekskluzīvās ekonomiskas zonas citu daļu. 38. pants Tranzīta šķērsošanas tiesības 1. 37. pantā norādītajos jūras šaurumos visiem kuģiem un lidaparātiem ir tranzīta šķērsošanas tiesības, kurām nedrīkst likt šķēršļus, izņemot gadījumus, kad, ja jūras šaurumus veido valstij piederoša sala, kas robežojas ar jūras šaurumu, un tās kontinentālā daļa, tranzīta šķērsošana netiek izmantota, ja salas jūras pusē no navigācijas un hidrogrāfisko apstākļu viedokļa ir tikpat ērts maršruts starptautiskajos ūdeņos vai ekskluzīvajā ekonomiskā zonā. 2. Tranzīta šķērsošana saskaņā ar šo daļu nozīmē kuģošanas un pārlidojuma tiesību realizāciju tikai ar mērķi veikt nepārtrauktu un ātru tranzītu caur jūras šaurumu starp starptautisko ūdeņu vai ekskluzīvās ekonomiskas zonas vienu daļu un starptautisko ūdeņu vai ekskluzīvās ekonomiskas zonas citu daļu. Tomēr prasības pēc nepārtraukta un ātra tranzīta neizslēdz jūras šauruma šķērsošanu ar mērķi iebraukt, izbraukt vai atgriezties no valsts, kura robežojas ar jūras šaurumu, ievērojot iebraukšanas noteikumus šajā valstī. 3. Uz jebkuru darbību, kura nav jūras šauruma tranzītu šķērsošanas tiesību realizācija, attiecas citi šīs Konvencijas atbilstoši noteikumi. 39. pants Kuģu un lidaparātu pienākumi tranzītšķērsošanas laikā 1. Kuģi un lidaparāti, realizējot tranzītšķērsošanas tiesības: a) bez kavēšanās virzās caur jūras šaurumu vai virs tā; b) atturas no jebkuriem spēka pielietošanas draudiem vai tā lietošanas pret to valstu suverenitāti, teritoriālo vienotību vai politisko neatkarību, kuras robežojas ar jūras šaurumu, vai arī kā citādi pārkāpjot Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtos deklarētos starptautisko tiesību principus. c) atturas no jebkādas darbības, izņemot to, kas raksturīga nepārtrauktai un ātrai tranzīta kārtībai, ja vien šādu darbību neizraisa nepārvarama vara vai katastrofas situācija; d) ievēro šīs daļas citus attiecīgos noteikumus. 2. Kuģi, veicot tranzītšķērsošanu: a) ievēro vispārpieņemtos starptautiskos noteikumus, procedūru un praksi, kas attiecas uz drošību jūrā, to skaitā Starptautiskos noteikumus par sadursmju novēršanu jūrā; b) ievēro vispārpieņemtos starptautiskos noteikumus, procedūras un praksi par to, kā novērst, samazināt un kontrolēt piesārņojumu no kuģiem. 3. Lidaparāti tranzīta pārlidojumā: a) ievēro lidojumu noteikumus, ko pieņēmusi Starptautiskā civilās aviācijas organizācija, ciktāl tie attiecas uz civilo aviāciju; valsts lidaparāti parasti ievēro šādus drošības pasākumus, vienmēr pienācīgi ņemot vērā lidojumu drošību; b) pastāvīgi kontrolē radioviļņus, ko iedalījusi starptautiski iecelta kompetenta gaisa satiksmes vadības iestāde, vai atbilstošas starptautiskās frekvences briesmu signālu pārraidīšanai. 40. pants Pētījumi un hidrogrāfiskie pasākumi Ārvalstu kuģiem, to skaitā jūras zinātniski pētnieciskiem un hidrogrāfiskiem kuģiem, veicot jūras šauruma tranzīta šķērsošanu, nav tiesības veikt jebkādus pētījumus vai hidrogrāfiskas izpētes darbības bez valstu, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, iepriekšējas atļaujas. 41. pants Jūras koridori un kustības sadalījuma shēmas starptautiskajā kuģošanā izmantojamos jūras šaurumos 1. Saskaņā ar šo daļu valstis, kas robežojas ar jūras šaurumiem, var izveidot jūras koridorus un noteikt kustības sadalījuma shēmas, lai veiktu kuģošanu jūras šaurumos, kur tas ir nepieciešams, lai veicinātu drošu kuģošanu. 2. Šīs valstis, kad to prasa apstākļi, pēc pienācīgas izziņošanas var nomainīt jebkurus savus agrāk noteiktos jūras koridorus vai kustības sadalījuma shēmas pret citiem koridoriem vai shēmām. 3. Šādiem jūras koridoriem vai kustības sadalījuma shēmām ir jāatbilst vispārpieņemtajiem starptautiskajiem noteikumiem. 4. Pirms jūras koridoru vai kustības sadalījuma shēmu noteikšanas vai nomainīšanas valstis, kas robežojas ar jūras šaurumiem, iesniedz priekšlikumus kompetentajai starptautiskai organizācijai ar mērķi tos apstiprināt. Šī organizācija var apstiprināt tikai tādus jūras koridorus vai kustības sadalījuma shēmas, par kurām var panākt vienošanos ar valstīm, kas robežojas ar jūras šaurumiem; pēc tam šīs valstis var tās noteikt vai nomainīt. 5. Attiecībā uz jūras šaurumiem, kur tiek piedāvāti jūras koridori vai kustības sadalījuma shēmas, kas šķērso divu vai vairāku tādu valstu ūdeņus, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, ieinteresētās valstis sadarbojas priekšlikumu izstrādāšanā, konsultējoties ar kompetentām starptautiskām organizācijām. 6. Valstis, kas robežojas ar jūras šaurumiem, skaidri apzīmē visus to noteiktos jūras koridorus vai kustības sadalījuma shēmas jūras kartēs, kuras atbilstoši tiek publicētas. 7. Kuģi veicot tranzīta šķērsošanu, ievēro attiecīgos jūras koridorus un kustības sadalīšanas shēmas, kuras noteiktas saskaņā ar šo pantu. 42. pants Valstu, kas robežojas ar jūras šaurumiem, normatīvie akti, kas attiecas uz tranzīta šķērsošanu 1. Ievērojot šajā nodaļā minētos noteikumus, valstis, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, var pieņemt normatīvos aktus par jūras šaurumu tranzīta šķērsošanu, kuri attiecas uz jebkuru no turpmāk minētajiem punktiem vai uz visiem no tiem: a) kuģošanas drošība un kuģu kustības regulēšana, kā paredzēts 41. pantā; b) piesārņojuma novēršana, samazināšana un kontrolēšana, ieviešot praksē piemērojamos starptautiskos noteikumus, kas attiecas uz naftas noplūdēm, naftu saturošajiem atkritumiem un citām indīgajām vielām jūras šaurumā; c) kas attiecas uz zvejas kuģiem – zvejošanas nepieļaušana, tajā skaitā prasība novākt zvejas piederumus; d) jebkuru preču vai valūtas iekraušana vai izkraušana, personu uzņemšana vai izsēdināšana, pārkāpjot to valstu muitas, finansiālos, imigrācijas vai sanitāros noteikumus, kuras robežojas ar jūras šaurumu. 2. Šādi tiesību akti nedrīkst pieļaut diskrimināciju ne pēc formas, ne satura starp ārvalstu kuģiem, bet to īstenošana praksē nedrīkst novest pie tranzīta šķērsošanas tiesību atņemšanas, pārkāpšanas vai ierobežošanas, kā tas ir noteikts šajā nodaļā. 3. Valstis, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, pienācīgā kārtā publicē visus šādus normatīvos aktus. 4. Ārvalstu kuģi, kuri veic tranzīta caurbraukšanu, ievēro šos normatīvos aktus. 5. Kad kuģis vai lidaparāts, kuram ir suverēna imunitāte, darbojas tādā veidā, ka tas nonāk pretrunā ar šiem normatīvajiem aktiem vai citiem šīs daļas noteikumiem, kuģa karoga valsts vai lidaparāta reģistrācijas valsts ir starptautiski atbildīga par jebkuru kaitējumu vai zaudējumu, kas radīts valstij, kas robežojas ar jūras šaurumiem. 43. pants Navigācijas iekārtas, drošības līdzekļi un citi uzlabojumi, kā arī piesārņojuma novēršana, samazināšana un kontrolēšana Valstīm, kuras izmanto jūras šaurumus, un valstīm, kuras robežojas ar jūras šaurumiem, savstarpēji vienojoties, ir jāsadarbojas: a) uzstādot un uzturot jūras šaurumos nepieciešamās navigācijas iekārtas un drošības līdzekļus darba stāvoklī vai pilnveidojot citus starptautiskās kuģošanas sadarbības līdzekļus; un b) novēršot, samazinot un kontrolējot piesārņošanu no kuģiem. 44. pants Valsts, kura robežojas ar jūras šaurumu, pienākumi Valstis, kuras robežojas ar jūras šaurumu, nedrīkst kavēt tranzīta šķērsošanu un tām attiecīgā kārtībā jāinformē par jebkurām briesmām kuģošanai jūras šaurumā vai pārlidojuma laikā virs jūras šauruma. Nedrīkst apstādināt tranzīta šķērsošanu. 3. NODAĻA MIERĪGA CAURBRAUKŠANA 45. pants Mierīga caurbraukšana 1. Mierīgas caurbraukšanas režīms saskaņā ar II daļas 3. nodaļu tiek izmantots jūras šaurumos, kas tiek izmantoti starptautiskajai kuģošanai: a) kuri ir izslēgti no tranzīta režīma izmantošanas sfēras saskaņā ar 38. panta 1. punktu; vai b) starp starptautisko ūdeņu vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas daļu un citas valsts teritoriālajiem ūdeņiem. 2. Nedrīkst apstādināt jūras šaurumu mierīgas caurbraukšanas kustību. IV DAĻA ARHIPELĀGU VALSTIS 46. pants Lietotie termini Šajā Konvencijā: a) "arhipelāga valsts" ir valsts, kura pilnībā sastāv no viena vai vairākiem arhipelāgiem un var ietvert sevī citas salas; b) "arhipelāgs" ir salu grupa, kas ietver salu daļas, tās savienojošos ūdeņus un citus dabas veidojumus, kas ir tik cieši saistīti, ka tādas salas, ūdeņi un citi dabas veidojumi veido vienotu ģeogrāfisku, ekonomisku un politisku veselumu vai vēsturiski ir uzskatāms par tādu. 47. pants Arhipelāga bāzes līnijas 1. Arhipelāga valsts var nospraust taisnas arhipelāga bāzes līnijas, kas savieno jūrā visvairāk attālināto salu vistālāk izvirzītos punktus un arhipelāgu nosēdušos rifus, ar noteikumu, ka tādas bāzes līnijas ietver galvenās salas un rajonu, kurā attiecības starp ūdens virsmas platību un sauszemes platību, ieskaitot atolus, būtu no 1:1 līdz 9:1. 2. Tādu bāzes līniju garums nepārsniedz 100 jūras jūdzes, pieļaujot, ka līdz 3 % no bāzes līniju kopējā skaita, kas ietver jebkuru arhipelāgu, var pārsniegt šo garumu līdz maksimālajam garumam 125 jūras jūdzes. 3. Novelkot tādas bāzes līnijas, nav pieļaujamas būtiskas novirzes no arhipelāga vispārējās konfigurācijas. 4. Šādas bāzes līnijas tiek vilktas uz bēgumā redzamiem paaugstinājumiem un no tiem tikai tādā gadījumā, ja uz tiem ir uzbūvētas bākas vai tamlīdzīgas būves, kas vienmēr atrodas virs jūras līmeņa, vai, ja bēguma gadījumā redzamais paaugstinājums pilnīgi vai daļēji atrodas attālumā, kas nepārsniedz teritoriālo ūdeņu platumu no tuvākās salas. 5. Tādu bāzes līniju sistēmu arhipelāgu valsts nedrīkst izmantot tā, ka citas valsts teritoriālie ūdeņi izrādītos nošķirti no starptautiskajiem ūdeņiem vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas. 6. Ja daļa no arhipelāga valsts arhipelāga ūdeņiem atrodas starp divām daļām, kuras tieši pieguļ kaimiņvalstij, esošās tiesības un visas citas likumīgās intereses, kuras šī kaimiņvalsts tradicionāli realizē tādos ūdeņos, un visas tiesības, kas ir paredzētas pēc vienošanās starp šīm valstīm, tiek saglabātas un ievērotas. 7. Attiecības starp ūdens un sauszemes platību aprēķināšanai saskaņā ar 1. punktu sauszemes rajoni var ietvert ūdeņu, kas atrodas starp rifiem, aptver salas un atolus, ietverot to okeāna plato daļu ar krasu slīpumu, kuru noslēdz kaļķakmens salu ķēde un nosēdušies rifi, kas izvietoti plato pa perimetru. 8. Bāzes līnijas, kas tiek vilktas atbilstoši šī panta norādījumiem, ir jāatzīmē uz tāda mēroga vai mērogu kartēm, kuras ir atbilstošas to stāvokļa precīzai noteikšanai. To vietā var tikt sniegts arī punktu ģeogrāfisko koordināšu uzskaitījums, norādot galvenos atskaites ģeodēziskos datus. 9. Arhipelāga valsts pienācīgā veidā publicē tās kartes vai ģeogrāfisko koordināšu sarakstu un katras tādas kartes vai saraksta kopiju deponē Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram. 48. pants Teritoriālo ūdeņu, piekrastes ūdeņu, ekskluzīvās ekonomiskās zonas un kontinentālā šelfa platuma mērīšana Teritoriālo ūdeņu, piekrastes ūdeņu, ekskluzīvās ekonomiskās zonas un kontinentālā šelfa platumu mēra no arhipelāga bāzes līnijām, kas ir minētas saskaņā ar 47. pantu. 49. pants Arhipelāga ūdeņu, gaisa telpas virs arhipelāga ūdeņiem, kā arī to gultnes un dzīļu tiesiskais statuss. 1. Arhipelāga valsts suverenitāte attiecas uz ūdeņiem, kas ir ierobežoti ar arhipelāga bāzes līnijām, kas ir novilktas saskaņā ar 47. pantu, tā sauktajiem arhipelāga ūdeņiem, neatkarīgi no to dziļuma vai attāluma no krasta. 2. Šī suverenitāte attiecas uz gaisa telpu virs arhipelāga ūdeņiem, kā arī uz to gultni un dzīlēm un to resursiem. 3. Šī suverenitāte realizējas, ja tiek ievēroti šīs daļas noteikumi. 4. Arhipelāga šķērsošanas režīms pa jūras koridoriem, kas ir noteikts šajā daļā, citās jomās neskar arhipelāga ūdeņu, to skaitā jūras koridoru, statusu vai arhipelāga valsts realizēto suverenitāti pār tādiem ūdeņiem, gaisa telpu virs tiem, to gultni un dzīlēm un to resursiem. 50. pants Iekšējo ūdeņu delimitācija Arhipelāga valsts savu arhipelāga ūdeņu ietvaros var nospraust noslēgtas līnijas, lai delimitētu iekšējos ūdeņus saskaņā ar 9., 10. un 11. pantu. 51. pants Pastāvošās vienošanās, zvejas paražu tiesības un zemūdens kabeļi 1. Neskarot 49. pantu, arhipelāga valsts ievēro esošās vienošanās ar citām valstīm un atzīst zvejas paražu tiesības un tieši pieguļošo kaimiņvalstu citas tiesiskās darbības noteiktos rajonos arhipelāga ūdeņu robežās. Šādu tiesību un šādas darbības realizēšanas kārtība un noteikumi, ieskaitot to raksturu, apjomu un rajonus, kuros tā realizējas, pēc jebkuras ieinteresētās valsts lūguma tiek regulēta ar divpusējiem līgumiem starp tām. Šādas tiesības nevar tikt nodotas trešajām valstīm vai to pilsoņiem vai realizētas kopīgi ar tām. 2. Arhipelāga valsts atzīst zemūdens kabeļus, kurus ir likušas citas valstis un kuri iet caur to ūdeņiem, netuvojoties krastam. Arhipelāga valsts atļauj uzturēt tos darba kārtībā un nomainīt kabeļus, saņemot atbilstošu informāciju par to atrašanās vietu un nodomu veikt to remontu vai nomaiņu. 52. pants Mierīgas caurbraukšanas tiesības 1. Saskaņā ar 53. pantu un neierobežojot 50. pantu, visu valstu kuģiem ir tiesības mierīgi šķērsot arhipelāga ūdeņus saskaņā ar II daļas 3. nodaļu. 2. Arhipelāga valsts var bez faktiskas vai formālas diskriminācijas pret ārvalstu kuģiem uz laiku apturēt ārvalstu kuģu arhipelāga ūdeņu mierīgas caurbraukšanas tiesības, ja tāda apturēšana ir būtiski svarīga tās drošībai. Šāda apstādināšana stājas spēkā tikai pēc tās pienācīgas publikācijas. 53. pants Tiesības uz arhipelāga jūras ceļu caurbraukšanu 1. Arhipelāga valsts var noteikt jūras koridorus un gaisa koridorus virs tiem arhipelāga ūdeņu un teritoriālo ūdeņu nepārtrauktai un ātrai caurbraukšanai, kurus var izmantot ārvalstu kuģi vai lidaparāti. 2. Šādu jūras koridoru un gaisa koridoru caurbraukšanas tiesības ir visiem kuģiem un lidaparātiem. 3. Arhipelāga caurbraukšana saskaņā ar šo Konvenciju ir normālas kuģošanas vai pārlidošanas realizācija pa arhipelāga koridoru ar mērķi veikt nepārtrauktu, ātru un bezšķēršļu tranzītu no vienas tāljūras vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas daļas uz tāljūras vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas citu daļu. 4. Šādi jūras un gaisa koridori šķērso arhipelāga un teritoriālos ūdeņus un ietver sevī visus parastos caurbraukšanas ceļus, kurus izmanto kā starptautiskos kuģošanas vai pārlidošanas ceļus pa arhipelāga ūdeņiem vai virs tiem; attiecībā uz kuģiem tiek izmantoti parastie kuģu ceļi, ja nav nepieciešamība dublēt vienlīdz izdevīgus ceļus starp vieniem un tiem pašiem ieejas un izejas punktiem. 5. Jūras un gaisa koridorus nosaka kā nepārtrauktas ass līnijas no caurbraukšanas ceļu sākumpunktiem līdz to beigu punktiem. Kuģi un lidaparāti, veicot arhipelāga caurbraukšanu, nevar novirzīties vairāk kā par 25 jūras jūdzēm jebkurā virzienā no noteiktajām ass līnijām, ievērojot nosacījumu, ka kuģi un lidaparāti nepietuvosies krastam tuvāk kā par 10 % attāluma starp tuvākajiem to salu punktiem, kuras robežojas ar jūras koridoriem. 6. Arhipelāga valsts, kura nosaka jūras koridorus saskaņā ar šo pantu, var noteikt arī kustības shēmas šajos koridoros, lai nodrošinātu drošu kuģošanu pa šauriem kuģu ceļiem. 7. Arhipelāga valsts, ja to prasa apstākļi, var aizvietot jebkurus agrāk noteiktos jūras koridorus vai kustības shēmas pa tiem ar citiem jūras koridoriem vai kustības shēmām, iepriekš to pienācīgā kārtībā izziņojot. 8. Šādiem jūras koridoriem vai kustības shēmām ir jāatbilst vispārpieņemtajiem starptautiskajiem noteikumiem. 9. Arhipelāga valsts, nosakot vai mainot jūras koridorus, kā arī veidojot vai mainot kustības shēmas, nodod apstiprināšanai savus priekšlikumus kompetentai starptautiskai organizācijai. Šī organizācija var apstiprināt tikai tādus jūras koridorus vai kustības shēmas, kuras var saskaņot ar arhipelāga valsti. Pēc saskaņošanas arhipelāga valsts var tos noteikt vai mainīt. 10. Arhipelāga valsts precīzi atzīmē noteikto jūras koridoru ass līnijas vai kustības shēmas jūras kartēs, kuras tai atbilstošā kārtībā jāpublicē. 11. Kuģiem caurbraucot arhipelāgu, ir jāievēro jūras koridori un kustības shēmas, kas ir noteikti saskaņā ar šo pantu. 12. Ja arhipelāga valsts nav noteikusi jūras vai gaisa koridorus, tad arhipelāga caurbraukšanas tiesības tiek realizētas pa parastajiem kuģu ceļiem, kurus izmanto starptautiskajā kuģošanā. 54. pants Kuģu un lidaparātu pienākumi caurbraukšanas, zinātniskās izpētes un hidrogrāfiskās izpētes laikā, arhipelāga valsts pienākumi un normatīvie akti, kas saistīti ar arhipelāga jūras ceļu caurbraukšanu 39., 40., 42. un 44. pantu piemēro mutatis mutandis attiecībā uz arhipelāga caurbraukšanu pa jūras ceļiem. V DAĻA EKSKLUZĪVĀ EKONOMISKĀ ZONA 55. pants Ekskluzīvās ekonomiskās zonas īpašais tiesiskais režīms Ekskluzīvā ekonomiskā zona ir rajons, kas atrodas aiz teritoriālajiem ūdeņiem un ir pieguļošs tai, tās tiesisko režīmu nosaka šī daļa, saskaņā ar kuru piekrastes valsts tiesības un jurisdikciju, kā arī citu valstu tiesības un brīvības regulē šīs Konvencijas noteikumi. 56. pants Piekrastes valsts tiesības, jurisdikcija un pienākumi ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā 1. Piekrastes valstij ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā ir: a) suverēnas tiesības izpētīt, iegūt un saglabāt dzīvos un nedzīvos dabas resursus gan jūrā, jūras dibenā, gan arī tās dzīlēs, izmantot tos, ražot enerģiju ar ūdens, straumju un vēja spēku, kā arī citādā veidā izpētīt un izmantot ekskluzīvo ekonomisko zonu ekonomikas vajadzībām; b) realizēt attiecīgajos Konvencijas noteikumos paredzēto jurisdikciju attiecībā uz: i) mākslīgo salu, iekārtu un būvju izveidošanu un izmantošanu; ii) jūras zinātnisko izpēti; iii) jūras vides aizsardzību un saglabāšanu; c) citas tiesības un pienākumus, kas ir paredzēti šajā Konvencijā. 2. Piekrastes valstij, realizējot ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā savas tiesības un pildot savus pienākumus, ir jārēķinās ar citu valstu tiesībām un pienākumiem. Piekrastes valsts darbībai ir jābūt tādai, lai tā saskanētu ar šīs Konvencijas noteikumiem. 3. Tiesības, kas ir izklāstītas šajā pantā attiecībā uz jūras gultni un dzīlēm, tiek realizētas saskaņā ar VI daļu. 57. pants Ekskluzīvās ekonomiskās zonas platums Ekskluzīvās ekonomiskās zonas platums nedrīkst pārsniegt 200 jūras jūdzes, kuras aprēķina no taisnajām bāzes līnijām, no kurām tiek mērīts teritoriālo ūdeņu platums. 58. pants Citu valstu tiesības un pienākumi ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā 1. Visām valstīm – gan piekrastes, gan valstīm, kurām nav izejas uz jūru, – ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā tanī gadījumā, ja tas ir saskaņā ar Konvencijas attiecīgajiem noteikumiem, kas ir minēti 87. pantā, ir kuģošanas un pārlidojuma brīvība, zemūdens cauruļvadu un kabeļu vilkšanas brīvība un citas ar šīm brīvībām saistītas jūras izmantošanas tiesības, kas attiecas uz kuģu, lidaparātu, zemūdens cauruļvadu un kabeļu ekspluatāciju un ir savienojamas ar Konvencijas noteikumiem. 2. 88. līdz 115. pants un citas atbilstošas starptautisko tiesību normas piemērojamas attiecībā uz ekskluzīvo ekonomisko zonu tiktāl, ciktāl tās nav pretrunā ar šīs daļas noteikumiem. 3. Valstis, realizējot ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā Konvencijā noteiktās tiesības un pienākumus, pienācīgi ņem vērā piekrastes valsts tiesības un pienākumus un ievēro normatīvos aktus, kurus ir pieņēmusi piekrastes valsts saskaņā ar Konvencijas noteikumiem un citām starptautiskajām normām, tiktāl, ciktāl tie ir savienojami ar šīs daļas noteikumiem. 59. pants Konfliktu noregulēšanas pamati attiecībā uz tiesību piešķiršanu un jurisdikciju ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā Gadījumos, kad Konvencija neparedz piekrastes valstij vai citām valstīm tiesības vai jurisdikciju ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kad starp piekrastes valsts un jebkuras citas valsts vai valstu interesēm rodas konflikts, to jāatrisina, pamatojoties uz taisnīgumu un visu ar lietu saistīto apstākļu noskaidrošanu un ievērojot aizskarto interešu svarīgumu katrai pusei, kā arī starptautiskajai sabiedrībai kopumā. 60. pants Mākslīgās salas, iekārtas un būves ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā 1. Piekrastes valstij ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā ir ekskluzīvas tiesības veidot, kā arī atļaut veidot un regulēt būvniecību, ekspluatāciju un izmantošanu attiecībā uz: a) mākslīgajām salām; b) iekārtām un būvēm, kas paredzētas 56. pantā noteiktajiem mērķiem, kā arī citiem ekonomiskiem mērķiem; c) iekārtām un būvēm, kuras var traucēt piekrastes valsts tiesību realizāciju zonā. 2. Piekrastes valstij ir ekskluzīva jurisdikcija pār mākslīgajām salām, iekārtām un būvēm, to skaitā arī attiecībā uz muitas, finansu, sanitārajiem un imigrācijas likumiem un noteikumiem, kā arī uz likumiem un noteikumiem, kas saistīti ar valsts drošību. 3. Par mākslīgo salu, iekārtu un būvju veidošanu ir pienācīgi jāinformē pārējās valstis, bet patstāvīgajiem brīdināšanas līdzekļiem par veidojumu atrašanos ir vienmēr jābūt darba kārtībā. Jebkuras iekārtas un būves, kas ir pamestas un netiek vairs izmantotas, ir jāiznīcina, lai nodrošinātu kuģošanas drošību, ievērojot vispārpieņemtos starptautiskos standartus, kurus šādiem gadījumiem ir noteikusi kompetenta starptautiska organizācija. Iznīcinot šīs iekārtas vai būves, tiek ņemtas vērā arī zvejniecības, jūras vides aizsardzības intereses, kā arī citu valstu tiesības un pienākumi. Pienācīgi informē par pilnībā neiznīcinātu iekārtu vai būvju izmēriem, atrašanās vietu un dziļumu. 4. Piekrastes valsts apkārt mākslīgajām salām, iekārtām un būvēm, kur tas nepieciešams, var noteikt drošības zonas, kurās tā var pieņemt noteiktus pasākumus kuģošanas drošības garantēšanai, kā arī mākslīgo salu, iekārtu un būvju drošībai. 5. Drošības zonu platumu nosaka piekrastes valsts, ievērojot piemērojamos starptautiskos standartus. Šīs zonas tiek noteiktas tādā veidā, lai tās būtu samērīgas ar mākslīgo salu, iekārtu un būvju raksturu un funkcijām, kā arī nepārsniegtu 500 m rādiusu ap tām, kuru mēra no katras veidojuma ārējās malas, izņemot gadījumus, kad to atļauj vispārpieņemtie starptautiskie standarti vai to rekomendē kompetenta starptautiska organizācija. Par drošības zonas platību jāinformē citas valstis. 6. Visiem kuģiem ir jārespektē noteiktās drošības zonas un jāievēro vispārpieņemtie starptautiskie standarti par kuģošanu mākslīgo salu, iekārtu un būvju, kā arī drošības zonu tuvumā. 7. Mākslīgās salas, iekārtas, būves un drošības zonas nevar tikt veidotas, ja tas var radīt šķēršļus atzīto jūras ceļu izmantošanai, kuriem ir liela nozīme starptautiskajā kuģošanā. 8. Mākslīgajām salām, iekārtām un būvēm nav salu statuss. Tām nav savi teritoriālie ūdeņi un viņu esamība neietekmē teritoriālo ūdeņu, ekskluzīvās ekonomiskās zonas un kontinentālā šelfa robežu noteikšanu. 61. pants Dzīvo resursu saglabāšana 1. Piekrastes valsts nosaka dzīvo resursu nozvejas limitus savā ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā. 2. Piekrastes valsts, ņemot vērā tās rīcībā esošos zinātniskos datus, nodrošina dzīvo resursu saglabāšanu un kontroli, lai tie pārmērīgas ekspluatācijas rezultātā ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā netiktu apdraudēti. Piekrastes valsts un kompetentas starptautiskas – subreģionālas, reģionālas vai vispasaules – organizācijas savstarpēji sadarbojas, lai sasniegtu šo mērķi. 3. Tādas pašas metodes ir jāpielieto nozvejoto populāciju saglabāšanai vai atjaunošanai līdz tādam līmenim, lai nodrošinātu maksimāli noturīgu nozveju, kuru aprēķina, ņemot vērā atbilstošus ekoloģiskos un ekonomiskos faktorus un ievērojot piekrastes zvejnieku ekonomiskās vajadzības, rēķinoties ar zvejniecības metodēm, ar rezervju savstarpējo atkarību, kā arī ar rekomendējamiem starptautiskajiem minimālajiem standartiem – gan subreģionālajiem, gan reģionālajiem, gan vispasaules standartiem. 4. Piekrastes valsts, veicot konkrētus pasākumus, ņem vērā sugas, kuras asociējas ar nozvejojamām, vai no tām atkarīgām sugām ar mērķi atjaunot vai uzturēt tādu asociēto vai no to atkarīgo sugu populāciju augstāk par to līmeni, kurā to atjaunošana var būt nopietni apdraudēta. 5. Zinātniskās informācijas, statistisko datu par nozveju un zvejniecību un citu datu, kas saistīti ar zivju resursu saglabāšanu, nodošana un apmaiņa notiek regulāri caur kompetentām subreģionālajām, reģionālajām vai vispasaules starptautiskajām organizācijām atkarībā no apstākļiem, piedaloties visām ieinteresētajām valstīm, ieskaitot valstis, kuru pilsoņiem ir atļauts nodarboties ar zvejniecību ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā. 62. pants Dzīvo resursu izmantošana 1. Piekrastes valsts veicina dzīvo resursu optimālas izmantošanas mērķi ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, neierobežojot 61. pantā minētos pasākumus. 2. Piekrastes valsts nosaka savas iespējas izķert dzīvo resursu limitu ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā. Ja piekrastes valsts nespēj izķert visu pieļaujamo limitu, tad tā saskaņā ar vienošanos un atbilstoši 4. punktā minētajiem noteikumiem, nosacījumiem un normatīvajiem aktiem piešķir citām valstīm noteiktus nozvejas limitus, kas palikuši pāri no pieļaujamā nozvejas limita, ņemot vērā 69. un 70. panta noteikumus, it sevišķi attiecībā uz tajos minētajām jaunattīstības valstīm. 3. Piekrastes valsts, ļaujot izmantot savu ekskluzīvo ekonomisko zonu citām valstīm saskaņā ar šo pantu, ņem vērā visus attiecīgos faktorus, tostarp attiecīgā rajona dzīvo resursu nozīmi piekrastes valsts ekonomikā un citas nacionālās intereses, 69. un 70. panta noteikumus, subreģiona vai reģiona jaunattīstības valstu vajadzības attiecībā uz pāri palikušo limitu nozveju, kā arī nepieciešamību līdz minimumam samazināt to valstu ekonomisko dislokāciju, kuru pilsoņi parasti ir nodarbojušies ar zvejniecību šajā zonā vai kuras ir devušas nozīmīgu ieguldījumu resursu izpētē un apzināšanā. 4. Citu valstu pilsoņi, kas nodarbojas ar zvejniecību ekskluzīvajās ekonomiskajās zonā, ievēro saglabāšanas pasākumus, kā arī citus noteikumus un nosacījumus, kurus noteikusi piekrastes valsts savos normatīvajos aktos. Šie normatīvie akti nedrīkst būt pretrunā ar Konvenciju un var inter alia reglamentēt: a) zvejnieku, zvejas kuģu un iekārtu licencēšanu, ietverot arī nodevu iekasēšanu un citas apmaksas formas, kas attiecībā uz attīstītajām piekrastes valstīm var būt adekvāta kompensācija naudas izteiksmē, iekārtās vai tehnoloģijās, kas attiecas uz zvejniecības nozari; b) nozvejojamo sugu un konkrētu resursu vai resursu grupas nozvejas kvotu noteikšanu vai arī nozvejas daudzumu noteikšanu citu valstu pilsoņiem vai katram zvejas kuģim konkrētā laika periodā; c) zvejniecības rajonus un sezonas, kā arī zvejas rīku veidus, izmērus un daudzumu un to zvejas kuģu veidus, tonnāžu un daudzumu, kuri var tikt izmantoti zvejniecībā; d) zivju vai citu nozvejojamo sugu vecumu un izmēru; e) informācijas, kuru dod zvejas kuģis, tostarp arī statistisko datu par nozveju un zvejniecību, kā arī ziņojumu par zvejas kuģa atrašanās vietu sniegšanu; f) ar piekrastes valsts atļauju veicamo un kontrolējamo noteiktu zivsaimniecības programmu izpēti un to veikšanas regulēšanu, ieskaitot nozvejas paraugu ņemšanu, izmantošanu un ar to saistīto zinātnisko datu paziņošanu; g) piekrastes valsts novērotāju vai pavadoņu nosūtīšanu uz zvejas kuģiem; h) visas vai noteiktas daļas nozvejas izkraušanu no zvejas kuģiem piekrastes ostās; i) noteikumus un nosacījumus, kas attiecas uz kopuzņēmumiem vai citiem kopīgiem pasākumiem; j) personāla sagatavošanas un zvejniecības tehnoloģijas nodošanas prasības, ieskaitot prasības, kas saistās ar piekrastes valsts zvejniecības izpētes veikšanas iespēju paplašināšanos; k) izpildes nodrošināšanas procedūras. 5. Piekrastes valstis pienācīgā kārtā informē par normatīvajiem aktiem attiecībā uz dzīvo resursu saglabāšanu un to regulēšanu. 63. pants Divu vai vairāku piekrastes valstu krājumi ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās vai ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās un blakus esošajā rajonā aiz šo zonu robežām 1. Ja viens un tas pats saistīto sugu krājums vai krājumi ir sastopami divu vai vairāku valstu ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, šīs valstis cenšas tieši vai ar attiecīgo subreģionālo vai reģionālo organizāciju starpniecību saskaņot pasākumus, kas veicami, lai koordinētu un nodrošinātu šādu resursu veidu saglabāšanu un palielināšanu, neskarot citus šīs daļas noteikumus. 2. Ja viens un tas pats saistīto sugu krājums vai krājumi ir sastopami gan ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, gan arī blakus esošajā rajonā aiz šīs zonas robežām, piekrastes valsts un valstis, kas veic šādu resursu veidu nozveju blakus esošajā rajonā, cenšas tieši vai ar attiecīgo subreģionālo vai reģionālo organizāciju starpniecību saskaņot pasākumus, kas veicami, lai saglabātu šos krājumus blakus esošajā rajonā. 64. pants Tālu migrējošās sugas 1. Piekrastes valsts un citas valstis, kuru pilsoņi šajā rajonā nodarbojas ar to tālu migrējošo sugu nozveju, kuras uzskaitītas 1. pielikumā, sadarbojas tieši vai caur attiecīgajām starptautiskajām organizācijām ar mērķi nodrošināt šādu sugu saglabāšanu un sadarbību to maksimālā izmantošanā visā rajonā - gan ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, gan ārpus tās. Tajos rajonos, kuros nav attiecīgas starptautiskās organizācijas, piekrastes valstis un valstis, kuru pilsoņi veic šajā reģionā tālu migrējošo sugu nozveju, sadarbojas, lai izveidotu šādu organizāciju, un piedalās tās darbā. 2. 1. punkta noteikumi piemērojami papildus citiem šīs daļas noteikumiem. 65. pants Jūras zīdītāji Nekas šajā daļā neierobežo piekrastes valsts vai kompetentas starptautiskas organizācijas tiesības aizliegt, ierobežot vai regulēt jūras zīdītāju nozveju stingrāk nekā to paredz šī daļa. Valstis sadarbojas, lai aizsargātu jūras zīdītāju resursus, bet attiecībā uz vaļveidīgajiem šo darbību realizē ar kompetentu starptautisko organizāciju palīdzību, lai tos aizsargātu, regulētu to resursus un izpētītu. 66. pants Anadromie krājumi 1. Valstīm, kuru upēs veidojas anadromo sugu krājumi, ir primāra interese un atbildība par šiem krājumiem. 2. Anadromo krājumu izcelsmes valsts nodrošina to saglabāšanos, veicot attiecīgus pasākumus zvejniecības regulēšanā visos ūdeņos krasta virzienā no tās ekskluzīvās ekonomiskās zonas ārējām robežām un 3 punkta b) apakšpunktā paredzētās zvejniecības regulēšanā. Izcelsmes valsts drīkst, pēc konsultācijām ar 3. un 4. punktā minētajām citām valstīm, kas nodarbojas ar šo sugu zvejniecību, noteikt kopējo pieļaujamās nozvejas apjomu attiecībā uz krājumiem, kas veidojas tās upēs. 3. a) Anadromo krājumu zvejniecība tiek veikta tikai ūdeņos krasta virzienā no ekskluzīvo ekonomisko zonu ārējām robežām, izņemot gadījumus, kad šis noteikums var būt iemesls citas valsts ekonomikas dislokācijai. Attiecībā uz šādu zvejniecību ārpus ekskluzīvo ekonomisko zonu ārējām robežām, ieinteresētās valstis notur konsultācijas, lai panāktu vienošanos par šādas zvejniecības kārtību un nosacījumiem, attiecīgi ievērojot izcelsmes valsts minēto krājumu saglabāšanas prasības un izcelsmes valsts intereses attiecībā uz minētajiem krājumiem. b) Izcelsmes valsts sadarbojas šādu citu valstu ekonomikas traucējumu samazināšanas nolūkos, kas nodarbojas ar šo sugu zvejniecību, ņemot vērā parasto nozvejas apjomu un zvejniecības paņēmienus šajās valstīs, un visus rajonus, kuros tiek veikta šāda zvejniecība. c) b) apakšpunktā minētās valstis, kas uz vienošanās pamata ar izcelsmes valsti piedalās pasākumos anadromo sugu krājumu atjaunošanā, it īpaši piedaloties ar šiem mērķiem saistīto izdevumu segšanā, bauda īpašu attieksmi no izcelsmes valsts puses attiecībā uz tādu sugu zvejniecību, kas veidojas tās upēs. d) Noteikumu ievērošana, kas skar anadromo sugu krājumus aiz ekskluzīvās ekonomiskās zonas robežām, tiek nodrošināta uz līguma pamata starp izcelsmes valsti un citām ieinteresētām valstīm. 4. Gadījumos, kad anadromās sugas migrē uz vai caur ūdeņiem krasta virzienā no kādas valsts, citas nekā izcelsmes valsts ekskluzīvās ekonomiskās zonas ārējām robežām, šī valsts sadarbojas ar izcelsmes valsti šādu anadromo sugu krājumu saglabāšanā un pārvaldīšanā. 5. Anadromo krājumu izcelsmes valsts un citas valstis, kas nodarbojas ar šo sugu zvejniecību, attiecīgajos gadījumos panāk vienošanos šā panta noteikumu īstenošanas nolūkos ar reģionālo organizāciju starpniecību. 67. pants Katadromās sugas 1. Piekrastes valsts, kuras ūdeņos katadromās sugas pavada savas dzīvības cikla lielāko daļu, ir atbildīga par šo krājumu pārvaldīšanu un nodrošina migrējošo zivju iekļūšanu šajos ūdeņos un izkļūšanu no tiem. 2. Katadromo sugu zvejniecība tiek veikta tikai ūdeņos krasta virzienā no ekskluzīvo ekonomisko zonu ārējām robežām. Ja zvejniecība tiek veikta ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, tā pakļaujas šā panta un citiem šīs Konvencijas noteikumiem, kas attiecas uz zvejniecību šajās zonās. 3. Gadījumos, kad katadromās sugas migrē caur citas valsts ekskluzīvo ekonomisko zonu, neatkarīgi no tā, vai tie ir mazuļi, vai nobriedušas zivis, šo sugu pārvaldīšana, ieskaitot to zvejniecību, tiek regulēta ar nolīgumu starp 1. punktā minēto valsti un citu ieinteresēto valsti. Šādam nolīgumam jānodrošina šo sugu racionālā pārvaldīšana un jāņem vērā 1. punktā minētās valsts pienākumi attiecībā uz šo sugu saglabāšanu. 68. pants "Sēdošās" sugas Šī daļa netiek piemērota attiecībā uz "sēdošām" sugām, kas ir definētas 77. panta 4. punktā. 69. pants To valstu tiesības, kurām nav izejas uz jūru 1. Valstis, kurām nav izejas uz jūru, ir tiesīgas piedalīties uz taisnīguma pamata pieļaujamās dzīvo resursu nozvejas pārpalikuma attiecīgās daļas izmantošanā tā paša subreģiona vai reģiona piekrastes valstu ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, ņemot vērā visu ieinteresēto valstu attiecīgos ekonomiskos un ģeogrāfiskos apstākļus un saskaņā ar šī panta un 61. un 62. panta noteikumiem. 2. Šādas dalības nosacījumus un kārtību nosaka ieinteresētās valstis, pamatojoties uz divpusējiem, subreģionāliem vai reģionāliem līgumiem, inter alia ņemot vērā: a) nepieciešamību izvairīties no kaitējuma nodarīšanas zvejnieku saimniecībām vai piekrastes valsts zvejniecībai; b) to, kādā mērā valsts, kurai nav izejas uz jūru, saskaņā ar šā panta noteikumiem piedalās vai ir tiesīga piedalīties uz esošo divpusējo, subreģionālo vai reģionālo līgumu pamata citu piekrastes valstu ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanā; c) to, kādā mērā citas valstis, kurām nav izejas uz jūru un valstis, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī, piedalās piekrastes valsts ekskluzīvās ekonomiskās zonas dzīvo resursu izmantošanā, un no tā izrietošo nepieciešamību izvairīties no jebkuras atsevišķas piekrastes valsts vai tās daļas sevišķas apgrūtināšanas; d) attiecīgo valstu iedzīvotāju pieprasījumu pēc pārtikas produktiem. 3. Ja piekrastes valsts zvejas iespējas tuvojas tādai pakāpei, kas dotu tai iespējas nozvejot visu pieļaujamo dzīvo resursu nozveju tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, tad šī piekrastes valsts un citas ieinteresētās valstis sadarbojas, slēdzot līgumus uz divpusēja, subreģionāla vai reģionāla pamata, kas ļauj šā subreģiona vai reģiona jaunattīstības valstīm, kurām nav izejas uz jūru, piedalīties šā subreģiona vai reģiona piekrastes valstu ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanā tādā veidā, kā tas ir piemērojams šajos apstākļos, un uz tādiem noteikumiem, kas apmierina visas puses. Īstenojot šo noteikumu, jāņem vērā arī 2. punktā minētie faktori. 4. Rūpnieciski attīstītās valstis, kurām nav izejas uz jūru, saskaņā ar šā panta noteikumiem ir tiesīgas piedalīties dzīvo resursu ekspluatācijā tikai šā paša subreģiona vai reģiona attīstīto piekrastes valstu ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, ievērojot to, kādā mērā piekrastes valsts, piešķirot citām valstīm piekļūšanas tiesības savas ekskluzīvās ekonomiskās zonas dzīvajiem resursiem, ir ņēmusi vērā nepieciešamību samazināt kaitīgo ietekmi uz zvejnieku saimniecībām un traucējumus to valstu ekonomikai, kuru pilsoņi parasti nodarbojas ar zvejniecību šajā zonā. 5. Iepriekšminētie noteikumi neskar līgumus, kas tiek noslēgti subreģionos vai reģionos, kur piekrastes valstis var piešķirt šā paša subreģiona vai reģiona valstīm, kurām nav izejas pie jūras, vienlīdzīgās vai priviliģētās tiesības uz ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanu. 70. pants To valstu tiesības, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī 1. Valstis, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī, ir tiesīgas uz vienlīdzības principa pamata piedalīties pieļaujamās dzīvo resursu nozvejas pārpalikuma attiecīgas daļas izmantošanā šā paša subreģiona vai reģiona piekrastes valstu ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, ņemot vērā visu ieinteresēto valstu attiecīgos ekonomiskos un ģeogrāfiskos apstākļus un saskaņā ar šī panta, kā arī 61. un 62. panta noteikumiem. 2. Šajā daļā "valstis, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgajā stāvoklī" nozīmē tās piekrastes valstis, tostarp valstis, kuras robežojas ar slēgtām vai daļēji slēgtām jūrām, kuru ģeogrāfiskais stāvoklis padara tās atkarīgas no šā subreģiona vai reģiona citu valstu ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanas attiecībā uz to iedzīvotāju vai to daļas adekvātu apgādi ar zivīm nolūkā apmierināt uztura vajadzības, kā arī piekrastes valstis, kurām nav pašām savu ekskluzīvo ekonomisko zonu. 3. Šādas dalības nosacījumus un kārtību nosaka ieinteresētās valstis ar divpusējiem, subreģionāliem vai reģionāliem līgumiem, inter alia ņemot vērā: a) nepieciešamību izvairīties no kaitīgām sekām, kas var tikt nodarītas zvejnieku saimniecībām vai piekrastes valsts zvejniecībai; b) to, kādā mērā valsts, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī, saskaņā ar šā panta noteikumiem piedalās vai ir tiesīga piedalīties uz esošo divpusējo, subreģionālo vai reģionālo līgumu pamata citu piekrastes valstu ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanā; c) to, kādā mērā citas valstis, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgajā stāvoklī, un valstis, kurām nav izejas uz jūru, piedalās piekrastes valsts ekskluzīvās ekonomiskās zonas dzīvo resursu izmantošanā, un no tā izrietošo nepieciešamību izvairīties no jebkuras atsevišķas piekrastes valsts vai tās daļas sevišķās apgrūtināšanas; d) attiecīgo valstu iedzīvotāju pieprasījumu pēc pārtikas produktiem. 4. Ja piekrastes valsts zvejas iespējas tuvojas tādai pakāpei, kas dotu tai iespēju nozvejot visu pieļaujamo dzīvo resursu nozveju tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, tad šī piekrastes valsts un citas ieinteresētās valstis sadarbojas, slēdzot līgumus uz divpusēja, subreģionāla vai reģionāla pamata, kas ļauj šā subreģiona vai reģiona jaunattīstības valstīm, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgajā stāvoklī, piedalīties šā subreģiona vai reģiona piekrastes valstu ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanā tādā veidā, kā tas ir piemērojams šajos apstākļos un uz tādiem noteikumiem, kas apmierina visas puses. Šā noteikuma īstenošanā jāņem vērā arī 3. punktā minētie faktori. 5. Rūpnieciski attīstītās valstis, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī, saskaņā ar šā panta noteikumiem ir tiesīgas piedalīties dzīvo resursu ekspluatācijā tikai šā paša subreģiona vai reģiona attīstīto piekrastes valstu ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās, ievērojot to, kādā mērā piekrastes valsts, piešķirot citām valstīm piekļūšanas tiesības savas ekskluzīvās ekonomiskās zonas dzīvajiem resursiem, ir ņēmusi vērā nepieciešamību samazināt kaitīgo ietekmi uz zvejnieku saimniecībām un traucējumus tādu valstu ekonomikai, kuru pilsoņi parasti nodarbojas ar zvejniecību šajā zonā. 6. Iepriekšminētie noteikumi neskar līgumus, kas tiek noslēgti subreģionos vai reģionos, kur piekrastes valstis var piešķirt šā paša subreģiona vai reģiona valstīm, kas atrodas ģeogrāfiski nelabvēlīgā stāvoklī, vienlīdzīgas vai priviliģētas tiesības uz ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanu. 71. pants 69. un 70. panta nepiemērošana 69. un 70. pantu nepiemēro attiecībā uz piekrastes valstīm, kuru tautsaimniecība galvenokārt ir atkarīga no to ekskluzīvo ekonomisko zonu dzīvo resursu izmantošanas. 72. pants Ierobežojumi tiesību nodošanā 1. Ja ieinteresētās valstis nevienojas citādi, 69. un 70. pantā paredzētās dzīvo resursu izmantošanas tiesības nedrīkst tikt nodotas tieši vai netieši trešajām valstīm vai to pilsoņiem, iznomājot vai piešķirot licenci, nodibinot kopuzņēmumus vai kādā citā veidā, kura rezultāts ir šāda nodošana. 2. Iepriekšminētais noteikums nekavē ieinteresētās valstis saņemt tehnisko vai finansiālo palīdzību no trešajām valstīm vai starptautiskajām organizācijām, lai atvieglotu 69. un 70. pantā minēto tiesību īstenošanu, ar nosacījumu, ka tas nenoved pie 1. punktā minētā rezultāta. 73. pants Piekrastes valsts normatīvo aktu izpildes nodrošināšana 1. Realizējot savas suverēnās tiesības uz dzīvo resursu izpēti, izmantošanu, saglabāšanu un pārvaldīšanu ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, piekrastes valsts var veikt tādus pasākumus, ieskaitot pārbaudi, inspekciju, arestu un tiesvedību, kuri var būt nepieciešami to normatīvo aktu ievērošanas nodrošināšanai, kuri pieņemti saskaņā ar šo Konvenciju. 2. Arestētie kuģi un to ekipāžas tiek nekavējoties atbrīvoti pēc drošības naudas vai cita nodrošinājuma iemaksāšanas. 3. Sods, ko piekrastes valsts uzliek par zvejniecības normatīvo aktu pārkāpšanu ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, nevar būt ieslodzījums vai jebkurš cits miesas soda veids, ja vien ieinteresētās valstis nav vienojušās par pretējo. 4. Ārzemju kuģa aresta vai aizturēšanas gadījumā piekrastes valsts nekavējoties paziņo pa attiecīgiem kanāliem karoga valstij par veiktiem pasākumiem un par katru uzlikto sodu. 74. pants Ekskluzīvās ekonomiskās zonas delimitācija starp valstīm ar pretējām vai blakus esošām piekrastēm 1. Ekskluzīvās ekonomiskās zonas delimitācija starp valstīm ar pretī esošiem vai blakus esošiem krastiem notiek, vienojoties uz starptautisko tiesību pamata, kā tas ir noteikts Starptautiskās Tiesas Statūtu 38. pantā, ar mērķi panākt taisnīgu atrisinājumu. 2. Ja vienošanās nevar tikt panākta pieņemamā laika periodā, ieinteresētās valstis uzsāk procedūras, kuras paredzētas XV daļā. 3. Līdz vienošanās noslēgšanai, kā ir paredzēts 1. punktā, ieinteresētās valstis savstarpējās saprašanās un sadarbības garā dara visu iespējamo, lai panāktu pagaidu praktiska rakstura vienošanos un šā pārejas perioda laikā neapdraudētu vai neaizkavētu galīgās vienošanās sasniegšanu. Šāda pagaidu vienošanās nedrīkst kaitēt galīgajai delimitācijai. 4. Ja starp ieinteresētajām valstīm pastāv vienošanās, jautājumi, kas attiecas uz ekskluzīvās ekonomiskās zonas delimitāciju, tiek atrisināti saskaņā ar šīs vienošanās noteikumiem. 75. pants Kartes un ģeogrāfisko koordinātu saraksti 1. Ar šīs daļas ievērošanas nosacījumu ekskluzīvās ekonomiskās zonas ārējo robežu līnijas un delimitācijas līnijas, kas novilktas saskaņā ar 74. pantu, tiek norādītas uz tāda mēroga vai mērogu kartēm, kas ir piemēroti to atrašanās vietas precīzai noteikšanai. Ja tas ir nepieciešams, šādas ārējo robežu līnijas vai delimitācijas līnijas var tikt aizstātas ar punktu ģeogrāfisko koordinātu sarakstiem, norādot ģeodēziskos pamatdatus. 2. Piekrastes valsts pienācīgā kārtā publicē šādas kartes un ģeogrāfisko koordinātu sarakstus un deponē katras šādas kartes vai katra šāda saraksta kopiju Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram. VI DAĻA KONTINENTĀLAIS ŠELFS 76. pants Kontinentālā šelfa definīcija 1. Piekrastes valsts kontinentālais šelfs ir jūras gultnes virsma un tās dzīles zemūdens rajonos, kas atrodas aiz tās teritoriālo ūdeņu robežām visā tās sauszemes teritorijas dabiskā turpinājuma garumā līdz kontinenta zemūdens malas ārējām robežām vai 200 jūras jūdžu attālumā no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums, ja kontinenta zemūdens malas ārējā robeža nesniedzas līdz tādam attālumam. 2. Piekrastes valsts kontinentālais šelfs nesniedzas tālāk par 4. līdz 6. punktā paredzētajām robežām. 3. Kontinenta zemūdens mala ir piekrastes valsts kontinentālā masīva zemūdens turpinājums un tā sastāv no šelfa virsmas un dzīlēm, nogāzes un kāpuma. Tā neietver okeāna dibenu lielos dziļumos, tajā skaitā tā okeāniskās kalnu grēdas vai tā dzīles. 4. a) Šīs Konvencijas nolūkos piekrastes valsts nosaka kontinenta zemūdens nomales ārējo robežu visos gadījumos, kad šī nomale atrodas vairāk nekā 200 jūras jūdžu attālumā no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums: i) ar līniju, kas novilkta saskaņā ar 7. punktu, skaitot no visvairāk attālinātiem fiksētiem punktiem, katrā no kuriem nogulumiežu biezums sastāda vismaz 1 % no īsākā attāluma no šāda punkta līdz kontinentālās nogāzes pakājei; vai ii) ar līniju, kas novilkta saskaņā ar 7. punktu, skaitot no fiksētajiem punktiem, kas atrodas ne vairāk kā 60 jūras jūdžu attālumā no kontinentālās nogāzes pakājes. b) Ja nav norādes par pretējo, kontinentālās nogāzes pakāje tiek noteikta kā slīpuma maksimālās izmaiņas punkts tās pamatā. 5. Fiksētie punkti, kas veido kontinentālā šelfa ārējo robežu līniju uz jūras gultnes virsmas, kas novilkta saskaņā ar 4. punkta a) apakšpunkta i) un ii) ievilkumu, atrodas ne tālāk par 350 jūras jūdzēm no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums, vai ne tālāk par 100 jūras jūdzēm no 2500 metru izobātas, kas ir līnija, kas savieno 2500 metru dziļumus. 6. Neatkarīgi no 5. punkta noteikumiem, uz zemūdens kalnu grēdām kontinentālā šelfa ārējās robežas nepārsniedz 350 jūras jūdzes no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums. Šīs punkts netiek piemērots attiecībā uz zemūdens augstienēm, kas ir kontinenta malas dabiskās sastāvdaļas, kā, piemēram, tās plato, paaugstinājumi, sēkļi un atradzes. 7. Piekrastes valsts nosaka sava kontinentāla šelfa ārējās robežas tajos gadījumos, kad šelfs sniedzas vairāk par 200 jūras jūdzēm no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums ar taisnām līnijām, kuru garums nepārsniedz 60 jūras jūdzes un kas savieno fiksētus punktus, noteiktus ar platuma un garuma koordinātu palīdzību. 8. Datus par kontinentālā šelfa robežām tālāk par 200 jūras jūdzēm no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums, attiecīgā piekrastes valsts nodod Kontinentālā šelfa robežu komisijai, kas izveidota saskaņā ar II pielikumu uz taisnīgas ģeogrāfiskās reprezentācijas pamata. Komisija dod piekrastes valstīm rekomendācijas jautājumos, kas skar to kontinentālā šelfa ārējo robežu noteikšanu. Uz minēto rekomendāciju pamata piekrastes valsts noteiktās šelfa robežas ir galīgas un visiem saistošas. 9. Piekrastes valsts deponē Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram kartes un attiecīgo informāciju, ieskaitot ģeodēziskos datus, kas apraksta tās kontinentālā šelfa ārējās robežas. Ģenerālsekretārs pienācīgā kārtā tās publicē. 10. Šī panta noteikumi neskar jautājumu par kontinentālā šelfa delimitāciju starp valstīm ar pretī esošiem vai blakus esošiem krastiem. 77. pants Piekrastes valsts tiesības uz kontinentālo šelfu 1. Piekrastes valsts īsteno suverēnas tiesības uz kontinentālo šelfu tā izpētes un tā dabas resursu izmantošanas nolūkā. 2. Tiesības, kas minētas 1. punktā, ir ekskluzīvas tajā nozīmē, ka, ja piekrastes valsts nepēta kontinentālo šelfu un neizmanto tā dabas resursus, neviens nedrīkst to darīt bez piekrastes valsts skaidri izteiktas piekrišanas. 3. Piekrastes valsts tiesības uz kontinentālo šelfu nav atkarīgas no faktiskas vai nodomātas šelfa okupācijas vai no jebkuras tiešas paziņošanas par to. 4. Šajā daļā minētie dabas resursi ietver minerālos un citus nedzīvos jūras gultnes un tās dzīļu resursus, kā arī dzīvus organismus, kas pieder pie nometnieku sugas, t.i., organismus, kuri periodā, kad ir iespējama to zveja, vai nu atrodas nekustīgā stāvoklī uz jūras dibena virsmas vai zem tās, vai nav spējīgi pārvietoties citādi kā tikai atrodoties pastāvīgā kontaktā ar jūras gultni vai tās dzīlēm. 78. pants Ūdeņu un gaisa telpas tiesiskais statuss un citu valstu tiesības un brīvības 1. Piekrastes valsts tiesības uz kontinentālo šelfu neskar ūdeņu un gaisa telpas virs šiem ūdeņiem tiesisko statusu. 2. Piekrastes valsts tiesību īstenošana attiecībā uz kontinentālo šelfu nedrīkst traucēt kuģošanai un citām citu valstu tiesībām un brīvībām, kas paredzētas šajā Konvencijā, vai novest pie jebkādiem to īstenošanas traucējumiem. 79. pants Zemūdens kabeļi un cauruļvadi kontinentālājā šelfā 1. Visas valstis ir tiesīgas būvēt kontinentālajā šelfā zemūdens kabeļus un cauruļvadus saskaņā ar šī panta noteikumiem. 2. Atzīstot piekrastes valsts tiesību veikt pamatotus pasākumus kontinentālā šelfa izpētē, tā dabas resursu izmantošanas un piesārņošanas no cauruļvadiem novēršanas, samazināšanas un kontroles nolūkos, šī valsts nedrīkst kavēt šādu kabeļu un cauruļvadu būvēšanu un uzturēšanu kārtībā. 3. Trases noteikšana šādu cauruļvadu vilkšanai kontinentālajā šelfā tiek veikta ar piekrastes valsts atļauju. 4. Nekas šajā nodaļā neietekmē piekrastes valsts tiesības paredzēt nosacījumus kabeļu un cauruļvadu ierīkošanai, kas iet caur tās teritoriju vai teritoriālajiem ūdeņiem, vai tās jurisdikciju attiecībā uz kuģiem un cauruļvadiem, kas ir ielikti vai izmantojami sakarā ar tās kontinentālā šelfa pētīšanu, tā resursu izmantošanu vai mākslīgo salu, iekārtu un celtņu, kas atrodas tās jurisdikcijā, ekspluatāciju. 5. Būvējot zemūdens kabeļus un cauruļvadus, valstis pienācīgā kārtā ņem vērā jau uzbūvētos kabeļus un cauruļvadus. Jo īpaši, nedrīkst samazināties esošo kabeļu un cauruļvadu remonta iespējas. 80. pants Mākslīgās salas, iekārtas un būves kontinentālājā šelfā 60. pantu piemēro mutantis mutandis attiecībā uz mākslīgajām salām, iekārtām un būvēm kontinentālajā šelfā. 81. pants Urbšanas darbi kontinentālajā šelfā Piekrastes valstij ir ekskluzīvās tiesības atļaut un regulēt urbšanas darbus kontinentālajā šelfā jebkādos nolūkos. 82. pants Maksājumi un iemaksas saistībā ar kontinentālā šelfa ekspluatāciju aiz 200 jūras jūdžu robežas 1. Piekrastes valsts izdara maksājumus un iemaksas natūrā attiecībā uz kontinentālā šelfa nedzīvo resursu ekspluatāciju tālāk par 200 jūras jūdzēm no bāzes līnijām, no kurām tiek noteikts teritoriālo ūdeņu platums. 2. Maksājumi un iemaksas tiek izdarītas katru gadu attiecībā uz visu produkciju iecirknī pēc pirmo 5 gadu urbšanas termiņa notecēšanas šajā iecirknī. Maksājumuu un iemaksu apmērs par sesto gadu sastāda 1 % no produkcijas vērtības vai apjoma šajā iecirknī. Šis apjoms palielinās par 1 % katru nākamo gadu līdz divpadsmitajam gadam un pēc tam paliek 7 % līmenī. Produkcijā neiekļauj resursus, kas ir izmantoti sakarā ar iestrādāšanu. 3. Jaunattīstības valsts, kura ir kāda derīga izrakteņa, ko iegūst tās kontinentālajā šelfā, neto importētāja, tiek atbrīvota no šādiem maksājumiem vai iemaksām attiecībā uz šo derīgo izrakteni. 4. Maksājumi un iemaksas tiek izdarītas caur institūciju, kas sadala tās starp šīs Konvencijas dalībvalstīm uz taisnīgu sadales kritēriju pamata, ņemot vērā jaunattīstības valstu intereses un vajadzības, it īpaši tādu jaunattīstības valstu, kuras ir vismazāk attīstītas un kurām nav izejas pie jūras. 83. pants Kontinentālā šelfa delimitācija starp valstīm ar pretējām vai blakus esošām piekrastēm 1. Kontinentālā šelfa delimitācija starp valstīm ar pretī esošiem vai blakus esošiem krastiem notiek ar vienošanos uz starptautisko tiesību pamata, kā tas ir noteikts Starptautiskās Tiesas Statūtu 38. pantā, lai panāktu taisnīgu atrisinājumu. 2. Ja vienošanās nevar tikt panākta pieņemamā laika periodā, ieinteresētās valstis uzsāk XV daļā paredzētās procedūras. 3. Līdz vienošanās noslēgšanai, kā paredzēts 1. punktā, ieinteresētās valstis savstarpējās saprašanās un sadarbības garā dara visu iespējamo, lai panāktu pagaidu praktiska rakstura vienošanos un šā pārejas perioda laikā neapdraudētu vai neaizkavētu galīgās vienošanās sasniegšanu. Šāda pagaidu vienošanās nedrīkst kaitēt galīgajai delimitācijai. 4. Kad starp ieinteresētajām valstīm ir spēkā vienošanās, jautājumi, kas attiecas uz kontinentālā šelfa delimitāciju, tiek risināti saskaņā ar šīs vienošanās noteikumiem. 84. pants Kartes un ģeogrāfisko koordinātu saraksti 1. Ievērojot šīs daļas nosacījumus, kontinentālā šelfa ārējo robežu līnijas un delimitācijas līnijas, kas tika novilktas saskaņā ar 83. pantu, tiek norādītas uz tāda mēroga vai mērogu kartēm, kas ir piemēroti to atrašanās vietas precīzai noteikšanai. Ja tas ir pieļaujams, šādas ārējo robežu līnijas vai delimitācijas līnijas var tikt aizstātas ar punktu ģeogrāfisko koordinātu sarakstiem, norādot ģeodēziskos pamatdatus. 2. Piekrastes valsts pienācīgā kārtā publicē šādas kartes un ģeogrāfisko koordinātu sarakstus un katras šādas kartes vai katra šāda saraksta kopiju deponē Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram, bet jūras kartes un ģeogrāfisko koordinātu sarakstus, kas parāda kontinentālā šelfa ārējās robežas, – arī institūcijas ģenerālsekretāram. 85. pants Tuneļu ierīkošana Šī daļa neskar piekrastes valsts tiesības izmantot zemes dzīles, ierīkojot tuneļus, neatkarīgi no jūras ūdeņu dziļuma virs dzīlēm. VII DAĻA. TĀLJŪRA 1. NODAĻA VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI 86. pants Šīs daļas noteikumu piemērošana Šīs daļas noteikumi attiecas uz visām jūras daļām, kuras neietilpst ne ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, ne kādas valsts teritoriālajos vai iekšējos ūdeņos, ne arhipelāga valsts arhipelāga ūdeņos. Ar šo pantu nevar ierobežot tādas tiesības, kuras izmanto visas valstis ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā atbilstoši 58. pantam. 87. pants Tāljūras brīvība 1. Tāljūra ir atvērta visām valstīm, kā piekrastes, tā arī tām, kurām nav izejas uz jūru. Tāljūras brīvība tiek realizēta atbilstoši šai Konvencijai kā arī citām starptautisko tiesību normām. Tāljūras brīvība, gan attiecībā uz piekrastes valstīm, gan valstīm, kurām nav izejas uz jūru, ietver sevī: a) kuģošanas brīvību; b) pārlidojuma brīvību; c) zemūdens kabeļu un cauruļu likšanas brīvību saskaņā ar VI daļu; d) tiesības veidot mākslīgās salas un citas konstrukcijas, kuras ir atļautas starptautiskajās tiesībās saskaņā ar VI daļu; e) zvejniecības brīvību, ievērojot 2. nodaļas noteikumus; f) zinātnisko pētījumu brīvību saskaņā ar VI un XIII daļu. 2. Visas valstis izmanto šīs brīvības, pienācīgā kārtā ievērojot citu valstu intereses izmantot tāljūras brīvību, kā arī ievērojot tās tiesības, kuras šī Konvencija paredz attiecībā uz darbību rajonā. 88. pants Tāljūras izmantošana miermīlīgiem mērķiem Tāljūru izmanto tikai miermīlīgiem mērķiem. 89. pants Pretenziju prettiesīgums attiecībā uz tāljūras suverenitāti Neviena valsts nevar likumīgi pretendēt uz kādas tāljūras daļas pakļaušanu savai suverenitātei. 90. pants Kuģošanas tiesības Jebkuras valsts kuģi neatkarīgi no tā, vai tā ir piekrastes valsts vai arī tai nav izejas uz jūru, ir tiesīgi kuģot tāljūrā zem savas valsts karoga. 91. pants Kuģu valstiskā piederība 1. Katra valsts izvirza nosacījumus, ar kādiem tā piešķir savu valstisko piederību kuģiem, reģistrē kuģus savā teritorijā un piešķir tiesības kuģot zem sava karoga. Kuģiem ir tās valsts piederība, zem kuras karoga tiem ir tiesības kuģot. Starp valsti un kuģi ir jāpastāv reālai saiknei. 2. Katra valsts izdod atbilstošus dokumentus kuģiem, kuriem tā piešķir tiesības kuģot zem sava karoga. 92. pants Kuģu statuss 1. Kuģiem ir tiesības kuģot tikai zem vienas valsts karoga un, izņemot īpašus gadījumus, kuri ir tieši paredzēti starptautiskajos līgumos vai šajā Konvencijā, tiem ir jāpakļaujas šīs valsts ekskluzīvai jurisdikcijai tāljūrā. Kuģim nav tiesību mainīt savu karogu kuģojuma laikā vai kamēr tas gaida ieeju ostā, izņemot gadījumus, kad faktiski notiek īpašuma tiesību pāreja vai reģistra maiņa. 2. Kuģis, kas kuģo zem divu vai vairāku valstu karogiem un izmanto tos pēc izvēles, nav tiesīgs prasīt, lai citas valstis atzītu kādu no šīm valstiskām piederībām un tas var tikt pielīdzināts kuģim bez valstiskās piederības. 93. pants Kuģi, kas kuģo zem Apvienoto Nāciju Organizācijas, tās specializēto iestāžu un Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras karoga Iepriekšējie panti neskar jautājumus par kuģiem, kuri atrodas oficiālā Apvienoto Nāciju Organizācijas, tās specializēto iestāžu vai Starptautiskās atomenerģijas aģentūras dienestā un kuģo zem to karoga. 94. pants Karoga valsts pienākumi 1. Katra valsts efektīvi realizē administratīvos, tehniskos un sociālos jautājumos savu jurisdikciju un kontroli pār kuģiem, kuri kuģo zem tās karoga. 2. Jo īpaši, katra valsts: a) uztur kuģu reģistru, kur norāda kuģus, kuri kuģo zem tās karoga, un to parametrus, izņemot tos kuģus, kuri ir izslēgti no vispārpieņemtiem starptautiskiem noteikumiem to nelielā izmēra dēļ; un b) pārņem uz sevi saskaņā ar savām iekšējām tiesībām jurisdikciju pār katru kuģi, kurš kuģo zem tās karoga, un pār kuģa kapteini, virsniekiem un ekipāžu attiecībā uz administratīviem, tehniskiem un sociāliem jautājumiem, kuri skar šo kuģi. 3. Katra valsts attiecībā uz kuģiem, kuri kuģo zem tās karoga, veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu drošību jūrā inter alia attiecībā uz: a) kuģu konstrukciju, aprīkojumu un derīgumu kuģošanai; b) kuģu sastāva komplektēšanu, darba apstākļiem un ekipāžas apmācību, ievērojot starptautiskās normas; c) signālu lietošanu, sakaru uzturēšanu un brīdināšanu par sadursmi. 4. Šādu pasākumu skaitā ietilpst tādi pasākumi, kuri ir nepieciešami, lai nodrošinātu, ka: a) katru kuģi pirms reģistrācijas, bet turpmāk pēc atbilstošiem laika periodiem apsekotu kvalificēts kuģu inspektors, un uz kuģa atrastos tādas kartes, jūrniecības izdevumi un navigācijas iekārtas un aprīkojums, kas ir nepieciešams drošai kuģa kuģošanai; b) katru kuģi vada kapteinis un virsnieki ar atbilstošu kvalifikāciju, jo īpaši kuģu vadīšanas, navigācijas, sakaru un jūras inženiertehniskā aprīkojuma jomā, bet ekipāža pēc kvalifikācijas un skaita atbilstu kuģa tipam, izmēriem, mehānismam un aprīkojumam; c) kapteinis, virsnieki un nepieciešamajā apjomā arī ekipāža būtu pilnībā iepazīstināti ar piemērojamiem starptautiskajiem noteikumiem par cilvēka dzīvības aizsardzību jūrā, sadursmju novēršanu, jūras vides piesārņojuma samazināšanu un kontrolēšanu un ar sakaru uzturēšanu pa radio, un viņu pienākums ir ievērot šos noteikumus. 5. Veicot pasākumus, kuri ir paredzēti 3. un 4. punktā, katrai valstij obligāti ir jāievēro vispārpieņemtie starptautiskie noteikumi, procedūras un prakse un jāveic visi nepieciešamie pasākumi to ievērošanas nodrošināšanai. 6. Valstij, kurai ir pilnīgs pamats uzskatīt, ka atbilstošā jurisdikcija un kontrole attiecībā uz kādu kuģi netiek īstenota, ir tiesības par šādiem faktiem ziņot karoga valstij. Pēc tāda paziņojuma saņemšanas karoga valstij obligāti ir jāizmeklē šis jautājums un vajadzības gadījumā jāveic jebkuri pasākumi, lai stāvokli labotu. 7. Katra valsts organizē izmeklēšanu, piedaloties atbilstoši kvalificētām personām vai kvalificētu personu vadībā, katrā avārijas vai navigācijas incidenta gadījumā tāljūrā, kurā ir piedalījies kuģis, kas kuģo zem tās karoga, ja tā rezultātā ir gājis bojā citas valsts pilsonis vai tam ir nodarīts nopietns kaitējums, vai ir nodarīts būtisks kaitējums citas valsts kuģiem vai konstrukcijām, vai jūras videi. Karoga valsts sadarbojas ar citas valsts veikto jebkuru tāda veida jūras avārijas vai navigācijas incidenta izmeklēšanu. 95. pants Karakuģu imunitāte atklātā jūrā Karakuģi tāljūrā bauda pilnīgu imunitāti pret jebkuras valsts, izņemot karoga valsts, jurisdikciju. 96. pants To kuģu imunitāte, kuri veic tikai valsts nekomerciālo darbību Kuģi, kuri pieder valstij vai valsts tos ekspluatē un kuri atrodas tikai valsts nekomerciālajā dienestā, atklātā jūrā bauda pilnīgu imunitāti pret jebkuras valsts, izņemot karoga valsts, jurisdikciju. 97. pants Krimināltiesiskā jurisdikcija sadursmes vai kāda cita kuģošanas incidenta gadījumā 1. Sadursmes vai kāda cita navigācijas incidenta gadījumā ar kuģi atklātā jūrā, kā rezultātā ir iestājusies kapteiņa vai kādas citas personas, kura strādā uz kuģa, kriminālā vai disciplinārā atbildība, pret šo personu nevar tikt veikta nekāda krimināltiesiska vai disciplinārā rakstura vajāšana, izņemot tā, ko veic karoga valsts vai tās valsts tiesu vai administratīvās iestādes, kuras pilsonis ir šī persona. 2. Saistībā ar disciplinārlietām tikai tā valsts, kura ir izdevusi kuģa vadītāja diplomu vai apliecību par kvalifikāciju, vai atļauju, ir tiesīga pēc atbilstoša tiesas procesa atņemt šos dokumentus, pat tajā gadījumā, ja to īpašnieks nav tās valsts, kura ir tos izdevusi, pilsonis. 3. Kuģi nevar arestēt vai aizturēt, pat lai veiktu izmeklēšanu, pēc kādas valsts iestāžu rīkojuma, izņemot karoga valsts iestādes. 98. pants Pienākums sniegt palīdzību 1. Katra valsts uzliek par pienākumu jebkura kuģa, kurš kuģo zem tās karoga, kapteinim, ciktāl viņam tas iespējams, nepakļaujot nopietnām briesmām kuģi, ekipāžu vai pasažierus: a) sniegt palīdzību jebkurai jūrā pamanītai personai, kurai draud bojāeja; b) steigties palīgā ar lielāko iespējamo ātrumu nelaimē nonākušajiem, ja kapteinim ir paziņots, ka viņiem ir nepieciešama palīdzība un uz šādu palīdzību no viņa puses var pamatoti paļauties; c) pēc sadursmes sniegt palīdzību citam kuģim, tā ekipāžai un pasažieriem un, kad tas ir iespējams, paziņot šim otrajam kuģim sava kuģa nosaukumu, reģistrācijas ostu un tuvāko ostu, kurā tas iebrauks. 2. Katra piekrastes valsts veicina atbilstošu efektīvu meklēšanas un glābšanas dienesta izveidošanu, darbību un uzturēšanu, lai nodrošinātu drošību jūrā un virs tās, kā arī tad, kad to prasa apstākļi, sadarbojas šo mērķu realizācijā ar kaimiņvalstīm, veicot kopīgus reģionālos pasākumus. 99. pants Vergu pārvadāšanas aizliegums Katra valsts veic efektīvus pasākumus, lai novērstu vergu pārvadāšanu uz kuģiem, kuriem ir tiesības kuģot zem tās karoga, sodītu par tādiem pārvadājumiem, kā arī lai brīdinātu par pretlikumīgu tās karoga lietošanu šādiem mērķiem. Vergs, kurš ir atradis patvērumu uz kuģa, lai zem kāda karoga tas kuģotu, ir uzskatāms par brīvu ipso facto. 100. pants Pienākums sadarboties pirātisma apspiešanā Visas valstis maksimāli sadarbojas, lai apspiestu pirātismu tāljūrā vai jebkurā citā vietā aiz kādas valsts jurisdikcijas robežām. 101. pants Pirātisma definīcija Pirātisms ir jebkura no šeit uzskaitītajām darbībām: a) jebkurš prettiesisks vardarbības, aizturēšanas vai jebkādas laupīšanas akts, kuru savtīgos nolūkos veic privāta kuģa vai privāta lidaparāta ekipāža vai pasažieri un kurš ir vērsts: i) atklātā jūrā pret citu kuģi vai lidojošu aparātu vai pret personām un to īpašumu, kas atrodas uz tā borta; ii) pret kuģi vai lidaparātu, personām vai īpašumu tādā vietā, kura nav pakļauta nevienas valsts jurisdikcijai; b) jebkurš labprātīgas piedalīšanās akts kāda kuģa vai lidaparāta izmantošanā, zinot par tiem apstākļiem, kāpēc šis kuģis vai lidaparāts ir uzskatāms par pirātisku; c) jebkura darbība, kuru var uzskatīt par atbalstīšanu vai apzinātu līdzdarbību tām darbībām, kuras ir uzskaitītas apakšpunktos a) vai b). 102. pants Pirātiskas darbības, kuras veic karakuģis, valsts kuģis vai valsts lidaparāts, kura ekipāža ir sacēlusi dumpi 101. pantā noteiktās pirātiskās darbības, kad tās veic karakuģis, valsts kuģis vai valsts lidaparāts, kura ekipāža ir sacēlusi dumpi un ir sagrābusi kontroli pār kuģi vai lidaparātu, tiek pielīdzinātas darbībām, kuras veic privāts kuģis vai privāts lidaparāts. 103. pants Pirātiska kuģa vai lidaparāta definīcija Kuģis vai lidaparāts ir uzskatāms par pirātisku, ja personas, kurām ir kontrole pār to, ir paredzējušas to izmantot, lai veiktu jebkuru no 101. pantā paredzētajām darbībām. Tāpat tas attiecas arī uz kuģi vai lidaparātu, kurš ir izmantots tādu darbību veikšanai, līdz tam brīdim, kamēr tas ir to personu varā, kuras par to ir vainojamas. 104. pants Pirātiska kuģa vai lidaparāta valstiskās piederības saglabāšana vai zaudēšana Kuģis vai lidaparāts var saglabāt savu valstisko piederību, neskatoties uz to, ka tas ir kļuvis par pirātisku kuģi vai lidaparātu. Valstiskās piederības saglabāšanu vai zaudēšanu nosaka tās valsts iekšējie likumi, kura to bija piešķīrusi. 105. pants Pirātiska kuģa vai lidaparāta aizturēšana Tāljūrā vai jebkurā vietā ārpus jebkādas valsts jurisdikcijas katra valsts ir tiesīga aizturēt pirātisku kuģi un lidaparātu vai kuģi vai lidaparātu, kurš ir sagrābts pirātisku darbību rezultātā un atrodas šo pirātu varā, arestēt uz kuģa vai lidaparāta atrodošās personas un aizturēt uz tā atrodošos īpašumu. Tās valsts, kura ir veikusi šo aizturēšanu, tiesu institūcijas var pieņemt lēmumus par soda uzlikšanu un noteikt, kādi pasākumi ir jāveic pret tādiem kuģiem, lidaparātiem vai īpašumiem, nepārkāpjot tādu trešo pušu tiesības, kuras rīkojušās labā ticībā. 106. pants Atbildība par aizturēšanu bez pietiekama pamata Ja kuģa vai lidaparāta aizturēšana uz aizdomu pamata par pirātismu ir veikta bez pietiekoša pamata, valsts, kura ir veikusi aizturēšanu, ir atbildīga tai valstij, kuras valstiskā piederība ir attiecīgajam kuģim vai lidaparātam, par jebkādu kaitējumu vai zaudējumiem, kuri ir radušies aizturēšanas rezultātā. 107. pants Kuģi un lidaparāti, kuri ir tiesīgi veikt aizturēšanu par pirātismu Aizturēt par pirātismu drīkst tikai karakuģi vai kara lidaparāti vai citi kuģi vai lidaparāti, kuri pēc ārējām pazīmēm ir skaidri atpazīstami kā tādi, kas atrodas valsts dienestā un ir pilnvaroti šādu mērķu veikšanai. 108. pants Nelikumīga narkotisko vai psihotropo vielu tirdzniecība 1. Visas valstis sadarbojas, lai novērstu nelikumīgu tirdzniecību ar narkotiskajām vai psihotropajām vielām, kuru veic kuģi tāljūrā, pārkāpjot starptautiskās konvencijas. 2. Jebkura valsts, kurai ir pietiekošs pamats uzskatīt, ka kuģis, kurš kuģo zem tās karoga, nodarbojas ar nelikumīgu narkotisko vai psihotropo vielu tirdzniecību, var vērsties pie citām valstīm ar lūgumu sadarboties šādas nelikumīgas tirdzniecības novēršanā. 109. pants Nesankcionēta apraide no tāljūras 1. Visas valstis sadarbojas, lai novērstu nesankcionētu apraidi no tāljūras. 2. Šīs Konvencijas izpratnē "nesankcionēta apraide" nozīmē tādu pienācīgas kvalitātes radio vai televīzijas programmu pārraidi, izņemot briesmu signālu pārraidi, no kuģa vai iekārtas tāljūrā, kuras ir domātas iedzīvotājiem, taču ir pretrunā ar starptautiskajiem noteikumiem. 3. Jebkura persona, kura nodarbojas ar nesankcionētu apraidi, var tikt saukta pie atbildības tiesā: a) kuģa karoga valstī; b) iekārtas reģistra valstī; c) valstī, kuras pilsonis ir šī persona; d) jebkurā valstī, kur šīs pārraides ir uztveramas; vai e) jebkurā valstī, kuras sankcionētiem radiosakariem tiek radīti traucējumi. 4. Tāljūrā valstij, kurai ir jurisdikcija saskaņā ar 3. punktu, ir tiesības, ievērojot 110. pantu, arestēt jebkuru personu vai kuģi, kurš nodarbojas ar nesankcionētu apraidi, un konfiscēt apraidē izmantoto aparatūru. 110. pants Tiesības uz apskati 1. Izņemot gadījumus, kad iejaukšanās akti ir pamatoti ar tiesībām, kuras nosaka starptautiskie līgumi, karakuģim, kurš tāljūrā sastopas ar citu ārzemju kuģi, izņemot tādu, kuram atbilstoši 95. un 96. pantam piemīt pilna imunitāte, nav tiesību to pārbaudīt, ja vien nav pietiekoša pamata uzskatīt, ka: a) kuģis nodarbojas ar pirātismu; b) kuģis nodarbojas ar vergu tirdzniecību; c) kuģis nodarbojas ar nesankcionētu apraidi, un karakuģa karoga valstij ir jurisdikcija atbilstoši 109. pantam; d) kuģim nav valstiskās piederības; vai e) kaut arī uz tā ir pacelts ārvalsts karogs vai tas atsakās pacelt karogu, šim kuģim patiesībā ir tā pati valstiskā piederība, kas šim karakuģim. 2. Gadījumos, kuri ir paredzēti 1. punktā, karakuģis ir tiesīgs pārbaudīt kuģa tiesības uz tā karogu. Šim nolūkam karakuģis var sūtīt laivu, kuru komandē virsnieks, uz aizdomās turēto kuģi. Ja pēc dokumentu pārbaudes aizdomas nemazinās, karakuģis var veikt tālāku šī kuģa apskati ar maksimāli iespējamo uzmanību. 3. Ja aizdomas izrādās nepamatotas un pie nosacījuma, ka apskatītais kuģis nav veicis nekādas darbības, kas pamatotu šīs aizdomas, šim kuģim ir jāatlīdzina nodarītais kaitējums un zaudējumi. 4. Šie noteikumi mutatis mutandis tiek piemēroti kara lidaparātiem. 5. Šie noteikumi tādā pašā mērā attiecās uz jebkuriem citiem pienācīgā kārtā pilnvarotiem kuģiem vai lidaparātiem, kuriem ir skaidras atpazīšanas zīmes, kas liecina par to, ka tie atrodas valsts dienestā. 111. pants Tiesības uz tūlītēju pakaļdzīšanos 1. Ārvalstu kuģim drīkst uzsākt pakaļdzīšanos, ja kompetentām pierobežas valsts iestādēm ir pietiekošs pamats uzskatīt, ka šis kuģis ir pārkāpis šīs valsts normatīvos aktus. Šāda tūlītēja pakaļdzīšanās sākas tad, kad ārvalstu kuģis vai viena no tā laivām atrodas tās valsts, kura veic pakaļdzīšanos, iekšējos ūdeņos, arhipelāga ūdeņos, teritoriālajos ūdeņos vai piekrastes ūdeņos, un var turpināties aiz teritoriāliem ūdeņiem vai piekrastes ūdeņiem tikai ar nosacījumu, ka pakaļdzīšanās ir nepārtraukta. Nav nepieciešams, lai tajā laikā, kad ārvalstu kuģis, kas kuģo teritoriālajos ūdeņos vai piekrastes ūdeņos, saņem pavēli apstāties, kuģis, kas dod šādu pavēli, arī atrastos teritoriālajos ūdeņos vai piekrastes ūdeņos. Ja ārvalsts kuģis atrodas piekrastes ūdeņos, kuri ir noteikti 33. pantā, pakaļdzīšanās drīkst sākties tikai, ja ir pārkāpti noteikumi, kuru dēļ šī zona ir noteikta. 2. Tiesības veikt tūlītēju pakaļdzīšanos tiek piemērotas mutatis mutandis par piekrastes valsts normatīvo aktu pārkāpumiem ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā vai kontinentālajā šelfā, ieskaitot drošības zonu apkārt iekārtām kontinentālajā šelfā, kuri tiek piemēroti saskaņā ar šo Konvenciju attiecībā uz ekskluzīvo ekonomisko zonu vai kontinentālo šelfu, ieskaitot arī drošības zonu. 3. Tiesības uz tūlītēju pakaļdzīšanos tiek izbeigtas, tiklīdz vajātais kuģis ieiet savas valsts teritoriālajos ūdeņos vai kādas trešās valsts teritoriālajos ūdeņos. 4. Tūlītēja pakaļdzīšanās tiek uzskatīta par uzsāktu tikai ar nosacījumu, ja kuģis, kas veic pakaļdzīšanos, ar savā rīcībā esošajām iekārtām un to praktisku pielietošanu ir pārliecinājies, ka vajātais kuģis vai viena no tā laivām, vai cita kuģojoša iekārta, kuri darbojas kopā ar kuģi vai izmanto vajāto kuģi kā bāzes kuģi, atrodas teritoriālo ūdeņu robežās vai, atkarībā no apstākļiem, piekrastes ūdeņos vai ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā, vai virs kontinentālā šelfa. Pakaļdzīšanos var uzsākt tikai pēc tam, kad ir dots redzams vai dzirdams signāls apstāties no tādas distances, kas vajātajam kuģim dod iespēju redzēt vai dzirdēt šo signālu. 5. Tiesības uz pakaļdzīšanos var izmantot tikai kara kuģi vai kara lidaparāti, vai citi kuģi vai lidaparāti, kuriem ir skaidras pazīmes, kas ļauj tos atpazīt kā esošus valdības dienestā un ar attiecīgām pilnvarām. 6. Gadījumā, ja pakaļdzīšanos veic lidaparāts: a) mutatis mutandis tiek piemēroti 1. līdz 4. punkta noteikumi; b) lidaparātam, kurš dod pavēli apstāties, pašam aktīvi ir jāvajā kuģis, kamēr kāds piekrastes valsts kuģis vai lidaparāts, kuru izsaucis šis lidaparāts, neieradīsies uz vietas, lai turpinātu pakaļdzīšanos, ja vien lidaparāts viens pats nevar aizturēt kuģi. Lai pamatotu kuģa aizturēšanu ārpus teritoriāliem ūdeņiem, nepietiek ar to vien, ka lidaparāts to bija ievērojis izdarām pārkāpumu vai kā aizdomās turētu par izdarītu pārkāpumu, ja kuģis nebija saņēmis pavēli apstāties un vienlaikus to nesāka vajāt attiecīgais lidaparāts vai citi lidaparāti vai kuģi, kas turpina nepārtrauktu pakaļdzīšanos. 7. Kuģa atbrīvošanu, kurš ir aizturēts kādas valsts jurisdikcijas robežās vai ar konvoja palīdzību ir nogādāts šīs valsts ostā ar mērķi, lai valsts kompetentās iestādes veiktu izmeklēšanu, nevar pieprasīt, tikai pamatojoties uz to, ka kuģis tika konvojēts caur ekskluzīvo ekonomisko zonu vai tāljūru, kad tas bija nepieciešams. 8. Ja kuģis ir apturēts vai aizturēts ārpus teritoriāliem ūdeņiem apstākļos, kuri nav par pamatu tiesībām veikt tūlītēju pakaļdzīšanos, tam ir jāatlīdzina jebkuri zaudējumi un kaitējumi. 112. pants Tiesības izbūvēt zemūdens kabeļus un cauruļvadus 1. Visām valstīm ir tiesības tāljūras gultnē aiz kontinentālā šelfa robežām likt kabeļus un cauruļvadus. 2. 79. panta 5. punkts attiecas uz šādiem kabeļiem un cauruļvadiem. 113. pants Zemūdens kabeļu vai cauruļvadu pārraušana vai bojāšana Katra valsts pieņem nepieciešamos normatīvos aktus, kuri paredz, ka par nosodāmu rīcību ir uzskatāma zemūdens kabeļa pārraušana vai bojāšana atklātā jūrā, kuru ir izdarījis tāds kuģis, kurš kuģo zem tās karoga, vai tās jurisdikcijā esoša persona, ja tā ir izdarīta tīšām vai noziedzīgas nevērības rezultātā tādā veidā, ka tas var pārtraukt vai apgrūtināt telegrāfa vai telefona sakarus. Šie noteikumi tāpat attiecas uz darbībām, kuras ir vērstas uz to, lai novestu pie tādas pārraušanas vai bojāšanas vai var novest pie tā. Tomēr tie neattiecas uz pārraušanu vai bojāšanu, kuru ir nodarījušas personas, kuras ir darbojušās ar likumīgu mērķi glābt savu dzīvību vai savu kuģi, ja ir veikti visi piesardzības pasākumi, lai izvairītos no pārraušanas vai bojāšanas. 114. pants Zemūdens kabeļa vai cauruļvada bojāšana, ko nodarījis cita zemūdens kabeļa vai cauruļvada īpašnieks Katra valsts pieņem nepieciešamos normatīvos aktus, kuri paredz to, ka, ja tās jurisdikcijā esošās personas, kurām pieder zemūdens kabelis vai cauruļvads atklātā jūrā, ielikšanas vai remonta laikā izdarīs bojājumus vai pārraus citu kabeli vai cauruļvadu, tās segs remonta izdevumus. 115. pants Zaudējuma atlīdzināšana, kurš radies, lai izvairītos no zemūdens kabeļa vai cauruļvada bojāšanas Katra valsts pieņem nepieciešamos normatīvos aktus, lai to kuģu īpašnieki, kuri var pierādīt, ka viņi ir zaudējuši enkuru, tīklu vai kādu citu zvejniecības iekārtu, lai izvairītos no zemūdens kabeļu vai cauruļvadu bojāšanas, varētu saņemt atlīdzību no šo kabeļu vai cauruļv