Rezolūcija par situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā, jo īpaši valsts austrumu daļā, un šīs situācijas ietekmi uz reģionu



Oficiālais Vēstnesis 058 , 01/03/2008 Lpp. 0040 - 0043



Rezolūcija [1] par dabas katastrofām ĀKK valstīs — ES finansējums sagatavotībai (EAF līdzekļi) un palīdzībai (Eiropas Kopienas Humānās palīdzības biroja līdzekļi) ĀKK un ES Apvienotā parlamentārā asambleja, - tiekoties 2007. gada 19.- 22. novembrī Kigali (Ruandā), - ņemot vērā Reglamenta 17. panta 2. punktu, - ņemot vērā Kotonū Nolīgumu un jo īpaši tā 30. pantu (reģionālā sadarbība) un 32. pantu (vide un dabas resursi), - ņemot vērā Āfrikas attīstības jaunās partnerības (NEPAD) vides iniciatīvu, - ņemot vērā lēmumu par klimata pārmaiņām un attīstību un lēmumu par "zaļās sienas" īstenošanu Sahāras iniciatīvai, ko Āfrikas Savienības Asambleja pieņēma savā 2007. gada 29.- 30. janvāra sesijā, - ņemot vērā Lēmumu Nr. 3, ko pieņēma ĀKK Ministru padomes 79. sesijā, kura 2004. gada 4. un 5. maijā notika Gaboronē (Botsvāna) un kurā tika atkārtoti apstiprināta nepieciešamība iekļaut darba kārtībā pārtuksnešošanās politiku un sausas zemes problēmas, lai risinātu kritiskus ilgtspējīgas apsaimniekošanas jautājumus, piemēram, saistībā ar sausumu, atmežošanu un ūdens resursiem, - ņemot vērā Lēmumu Nr. 3/LXXIX/04, kuru pieņēma ĀKK valstu un valdību vadītāju 4. sammitā, kas no 2004. gada 23. līdz 24. jūnijam notika Maputo (Mozambika), un kurā tika uzsvērta daudzu ĀKK valstu, reģionu un iedzīvotāju ārkārtīgi lielā neaizsargātība pret dabas katastrofām un ar tām saistītajām vides problēmām, un kurā tika pausts aicinājums uzņemties noteiktas saistības, lai sniegtu atbalstu aktīvām iniciatīvām ar mērķi apkarot šīs problēmas, - ņemot vērā 2007. gada 8.– 9. marta Eiropadomes sanāksmes prezidentūras secinājumus, kuros uzsvērta nepieciešamība sasniegt stratēģisko mērķi ierobežot globālo vidējo temperatūru līdz ne vairāk kā 2 °C virs pirmsindustriālā līmeņa, - ņemot vērā vienošanos, ko ES, Kanāda un Japāna panāca G8 sanāksmē Heiligendammā 2007. gada jūnijā, līdz 2050. gadam vismaz uz pusi samazināt CO2 globālo emisiju līmeni, - ņemot vērā ziņojumus, ko izstrādājusi Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC), kurai 2007. gadā tika piešķirta Nobela Miera prēmija, un jo īpaši IPCC II darba grupas ceturto novērtējuma ziņojumu "Ietekme, pielāgošanās un neaizsargātība", - ņemot vērā 2005. gada Tūkstošgades ekosistēmas novērtējuma ziņojumu, kurā aplūkota daudzu planētas dabas resursu izmantošana un degradācija, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatkonvenciju par klimata pārmaiņām (UNFCCC) un tās Kioto Protokolu, - ņemot vērā Rīcības plānu 21. gadsimtam, Rio Deklarāciju par vidi un attīstību un paziņojumu par mežu ilgtspējīgas apsaimniekošanas principiem, ko vairāk nekā 178 valdības pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācijas Konferencē par vidi un attīstību (UNCED), kura no 1992. gada 3. līdz 14. jūnijam notika Riodežaneiro (Brazīlija) un kurā minētie principi tika vēlreiz cieši apstiprināti Pasaules Ilgtspējīgas attīstības sammitā (WSSD), kas no 2002. gada 26. augusta līdz 4. septembrim notika Johanesburgā (Dienvidāfrika), - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par pārtuksnešošanās apkarošanu, ko pieņēma Parīzē 1994. gada 17. jūnijā un kas stājās spēkā 1996. gada 26. decembrī, - ņemot vērā galīgo ziņojumu, ko sniedza Pasaules Konference dabas katastrofu riska samazināšanas jautājumos (KRS), kura notika no 2005. gada 18.– 22. janvārim, un jo īpaši Hjogo Rīcības pamatplānu 2005.–2015. gadam: Pastiprināt valstu un kopienu pretestību katastrofām, - ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas 2002. gada 20. decembra Rezolūciju 57/256, kurā paredzēts pārskatīt Jokohamas stratēģiju un Rīcības plānu drošākas pasaules veidošanai — pamatnostādnes, kā novērst dabas katastrofas, sagatavoties tām un mazināt to ietekmi, un ņemot vērā 2005. gada janvārī Maurīcijā ANO rīkoto Barbadosas un desmit mazo salu jaunattīstības valstu (SIDS) starptautisko tikšanos, - ņemot vērā tās iepriekšējās rezolūcijas, proti, 1999. gada 1. aprīlī Strasbūrā pieņemto rezolūciju par klimata pārmaiņām un mazo salu jaunattīstības valstīm ĀKK un ES sadarbības kontekstā [2], 2004. gada 19. februārī Adisabebā pieņemto rezolūciju par ciklonu nodarītajiem postījumiem Klusā okeāna, Indijas okeāna un Karību jūras reģionā un par ātras reaģēšanas nepieciešamību dabas katastrofu gadījumā [3], 2004. gada 25. novembrī Hāgā pieņemto rezolūciju par viesuļvētras postījumiem Karību jūras reģionā [4] un 2005. gada 24. novembrī Edinburgā pieņemto rezolūciju par dabas katastrofu cēloņiem un sekām [5], - ņemot vērā Sociālo lietu un vides komitejas ziņojumu (APP/3802/05), A. tā kā dabas katastrofas un dabas resursu izsmelšana nopietni apdraud nabadzības samazināšanu un Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu; B. tā kā ĀKK valstu ietekme uz klimata pārmaiņu cēloņiem ir nenozīmīga, lai gan tieši tās visvairāk cieš no to sekām; tā kā klimata pārmaiņas var palēnināt progresu ceļā uz ilgtspējīgas attīstības sasniegšanu vai nu tiešā veidā, palielinot negatīvo seku ietekmi, vai netiešā veidā, samazinot pielāgošanās iespējas; C. tā kā dabas katastrofu ietekme nodara sevišķi lielu kaitējumu jaunattīstības valstīm, mazinot attīstības sadarbības pozitīvos rezultātus, bremzējot tālāku izaugsmi un nabadzības izskaušanu un radot ievērojamus bioloģiskās daudzveidības zaudējumus; D. tā kā ĀKK valstis saskaras ar svarīgu uzdevumu efektīvi risināt problēmas, kas saistītas ar dabas katastrofu ilgtermiņa ietekmes jautājumiem, izstrādājot un nostiprinot valsts un reģionālās dabas katastrofu samazināšanas, seku novēršanas un pārvaldības darbības; E. tā kā ĀKK valstis pasaulei sniedz plašu ekosistēmas pakalpojumu loku, nesaņemot pretī pienācīgu kompensāciju; F. tā kā jauni pētījumi apstiprina, ka Āfrika ir viens no kontinentiem, ko klimata izmaiņas apdraud visvairāk daudzveidīgas iedarbības un mazu pielāgošanās spēju dēļ; tā kā tiek lēsts, ka līdz 2020. gadam no 75 līdz 250 miljoniem Āfrikas iedzīvotāju klimata pārmaiņu dēļ cietīs no problēmām, kas saistītas ar ūdens trūkumu; tā kā tiek lēsts, ka nopietns kaitējums tiks nodarīts arī lauksaimniecības ražošanai, zivsaimniecībai un pārtikas pieejamībai; G. tā kā tiek lēsts, ka klimata pārmaiņas līdz 2050. gadam ūdens resursus samazinās tiktāl, ka tiek kļūs nepietiekami, lai apmierinātu pieprasījumu daudzās mazās salu valstīs, piemēram, Karību jūras reģionā, Indijas okeānā un Klusajā okeānā, kas ir sevišķi neaizsargātas pret jūras līmeņa paaugstināšanos un dabas katastrofām; H. tā kā tiek lēsts, ka līdz 21. gadsimta beigām jūras līmeņa paaugstināšanās ietekmēs zemu atrodošos piekrastes apgabalus ar lielu iedzīvotāju skaitu, un tiek lēsts, ka šī paaugstināšanās palielinās plūdu, vētru, erozijas un citus piekrastes draudus, ietekmējot vietējos resursus un tūrismu un apdraudot apdzīvotās vietas, apbūvi un svarīgus infrastruktūras objektus; I. tā kā ar klimatu nesaistītas problēmas var palielināt neaizsargātību pret klimata pārmaiņām un dabas katastrofām, samazinot pretestības spēju, un var arī samazināt pielāgošanās iespējas un vājināt katastrofu novēršanas un to ietekmes mazināšanas politiku, jo resursi tiek izmantoti citām vajadzībām; J. tā kā tikai dažos plānos attiecībā uz ilgtspējības veicināšanu un neaizsargātības pret klimata pārmaiņām un dabas katastrofām mazināšanu ir iekļauta pielāgošanās spējas veicināšana; K. tā kā KRS pirmkārt ir valstu kompetencē un tā kā ir nepieciešams pastiprināt sadarbību un partnerību reģionālajā un starptautiskajā līmenī; L. tā kā vides problēmas, gatavība dabas katastrofām un to novēršana, kā arī klimata pārmaiņu ietekmes mazināšana nav iekļautas visās EK palīdzības programmās un līdzīgos instrumentos, lai gan šie jautājumi ir svarīgi visām valstīm; M. tā kā energodrošības un citu ietekmes mazināšanas centienu veicināšanas politikai nākamo desmitgažu laikā būs ievērojama ietekme uz iespējām panākt zemākus siltumnīcefekta gāzes emisiju stabilizācijas līmeņus; N. tā kā finanšu līdzekļi, kas uz jaunattīstības valstīm plūst ar tīras attīstības mehānisma (CDM), globālā vides mehānisma (GEF) un tehnoloģiju nodošanas attīstības palīdzības starpniecību, līdz šim ir bijuši ierobežoti un nevienmērīgi sadalīti ģeogrāfiskā ziņā; O. tā kā ilgtspējīgas attīstības panākšanai, mainot attīstības ceļus, var būt ievērojama nozīme attiecībā uz klimata pārmaiņu ietekmes mazināšanu, bet, lai to izdarītu, var būt nepieciešami līdzekļi, lai pārvarētu daudzus un dažādus šķēršļus, 1. uzsver draudus, ko dabas katastrofas un klimata pārmaiņas rada ilgtspējīgai attīstībai, nabadzības izskaušanai un Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanai; uzsver arī Tūkstošgades attīstības mērķu Nr. 7 nozīmi attiecībā uz vides ilgtspējības nodrošināšanu; 2. uzsver dabas katastrofu skaita pieaugumu un biežumu, to postošo ietekmi un nabadzīgo cilvēku īpašo neaizsargātību šādās situācijās; uzsver to, ka arvien grūtāk ir nošķirt dabas katastrofas no cilvēka izraisītām katastrofām, kad risku nosaka ne vien dabas izraisīta bīstamība, bet arī cilvēka darbība un plānošanas trūkums; 3. uzsver, ka ir nepieciešama efektīva globāla reakcija uz dabas katastrofu problēmu ĀKK valstīs, ar ko rūpnieciski attīstītajām valstīm jāuzņemas sava atbildība un vadība siltumnīcefekta gāzu apkarošanā, kas ir viens no klimata pārmaiņas veicinošajiem faktoriem; 4. prasa, lai ĀKK un ES valstu valdības un parlamenti nodrošinātu, ka dabas resursu izmantošana neizraisa ievērojamu ekoloģiskā līdzsvara trūkumu; šajā sakarībā ar bažām atzīmē, ka pārmērīga koku izciršana un nelikumīga mežu izmantošana var izraisīt pārtuksnešošanos un citas klimata pārmaiņas, pret kurām jāveic pasākumi, īstenojot atbildīgu un efektīvu mežsaimniecības politiku, atbilstošu mežu atjaunošanas praksi un ilgtspējīgu lauksaimniecības praksi; aicina uzņēmumus, kas apsaimnieko dabas resursus, ievērot vides standartus un noteikumus; 5. atzīmē klimata pārmaiņu sekas un to izraisītās problēmas, kas izpaužas, piemēram, kā ekstremāli laika apstākļi un sarūkoši dabas resursi, radot nopietnas attīstības un drošības sekas, piemēram, lielāku neaizsargātību, konfliktus par dabas resursiem vai dabas katastrofu izraisītu migrāciju; tāpēc uzsver, ka saistībā ar KRS ir jārisina jautājumi, kas attiecas uz klimata pārmaiņu izraisītu migrāciju un pielāgošanos; 6. atzīmē, ka dabas katastrofas var izraisīt plaša mēroga iedzīvotāju pārvietošanos, un atzīst, ka, lai gan KRS galvenokārt ir valstu kompetencē, ĀKK un ES valstu valdībām ir jāizrāda solidaritāte ar valstīm, ko skārušas katastrofas; 7. uzsver PVO brīdinājumus par ārkārtīgi augsto risku, ko globālā sasilšana rada iedzīvotāju veselībai dienvidu valstīs, jo īpaši attiecībā uz malāriju un redzi, un mudina rīkoties, lai atbalstītu pasākumus, kuru mērķis ir novērst, risināt un pārvaldīt šīs samilzušās veselības problēmas; 8. aicina izstrādāt visaptverošu stratēģiju un noteikt konkrētu grafiku KRS, gatavības dabas katastrofām un klimata pārmaiņu stratēģiju iekļaušanai valstu attīstības plānos, ES attīstības politikā un humānajā palīdzībā; uzsver, ka šīm stratēģijām ir jāatbalsta pasākumi, ko veic pilsoniskā sabiedrība, vietējās kopienas un iestādes, saskaņā ar ilgtermiņa pieeju, lai samazinātu neaizsargātību pret dabas katastrofām; 9. aicina ES dalībvalstis sniegt ĀKK valstīm atbalstu attiecībā uz KRS, kā arī klimata pārmaiņu un pirmskrīzes plānu izstrādē, kuros galvenā uzmanība būtu pievērsta cilvēkiem un kuri paredzētu arī ietekmes mazināšanas un pielāgošanās stratēģijas, agrīnā brīdinājuma sistēmas, gatavības katastrofām un evakuācijas stratēģijas, ārkārtas situāciju drošības zonas, apdrošināšanas shēmas un ātri izplatāmu humanitāro resursu finansēšanu; aicina arī ĀKK valstis nodrošināt, lai šie pasākumi būtu valstu un vietējā prioritāte ar spēcīgu institucionālo bāzi to īstenošanai, ņemot vērā neaizsargāto grupu vajadzības; 10. aicina ES piešķirt vismaz 10 % papildu finansējuma humānās palīdzības budžetiem dabas katastrofu risku samazināšanai un attīstības palīdzības budžetos ievērojami palielināt resursus KRS un klimata pārmaiņu ietekmes mazināšanai un pielāgošanās vajadzībām, neapdraudot citus centienus, jo īpaši veselības un izglītības pamatvajadzību jomā; 11. uzsver, ka ĀKK valstis un reģioni lūdz starptautiskās sabiedrības atbalstu, kas ir nepieciešams, lai uzlabotu savas valsts un reģionālā līmeņa dabas katastrofu ietekmes mazināšanas, gatavības un agrīnās brīdināšanas iespējas, palielinātu sabiedrības informētību par katastrofu mazināšanu un paredzēšanu un reaģētu uz ārkārtas situācijām; 12. pauž nožēlu par ļoti mazajiem resursiem, kas, neraugoties uz pieaugošajām vajadzībām, piešķirti ĀKK un ES dabas katastrofu mehānismam, bet atzinīgi vērtē tā izveidi; aicina ES šim mehānismam piešķirt papildu līdzekļus no 10. EAF un citām ES budžeta pozīcijām, lai ĀKK valstīm un reģioniem sniegtu pienācīgu atbalstu KRS un ārkārtas palīdzības, rehabilitācijas un attīstības (LRRD) potenciāla nostiprināšanā un uzlabotu agrīnās brīdināšanas un agrīnās reaģēšanas sistēmu finansēšanu; 13. tāpēc mudina Eiropas Komisiju turpināt ar 10. EAF sniegt atbalstu ĀKK un ES dabas katastrofu mehānismam un paplašināt tā apjomu, piešķirot vēl vismaz 250 miljonus eiro no līdzekļiem, kas paredzēti ĀKK iekšējai sadarbībai, izmantojot arī daļu no līdzekļiem no ierosinātās "rezerves", lai ĀKK reģioniem un ĀKK valstīm, jo īpaši mazajām ĀKK salu valstīm, palīdzētu visaptveroši īstenot visu ĀKK valstu mēroga programmu attiecībā uz gatavību dabas katastrofām un to pārvaldību un ilgtermiņa rekonstrukciju pēc katastrofām; 14. uzskata, ka Eiropas Attīstības fondam (EAF) ir nepieciešams pietiekams finansējums, lai jaunattīstības valstīm palīdzētu pielāgoties klimata pārmaiņu izraisītajai ietekmei un to mazināt; šajā sakarībā uzsver nozīmi, kas piemīt potenciāla palielināšanai, katastrofu novēršanai, izglītībai, infrastruktūrai, kas darbojas, un medikamentu pieejamībai, un norāda, ka ir nepieciešams attīstīt potenciālu zinātnē, ietekmes un pielāgošanās novērtēšanā, risku paredzēšanā un tīras attīstības mehānisma (CDM) projektu sagatavošanā; 15. uzsver nepieciešamību palielināt finansējumu atbilstošu cilvēkresursu attīstīšanai tādām vajadzībām kā dabas katastrofu novēršana, gatavība, ietekmes mazināšana un pārvaldība un pielāgošanās klimata pārmaiņām, kā arī Dienvidu–Dienvidu sadarbības pastiprināšanai šajās jomās; 16. aicina Eiropas Komisiju un ES dalībvalstis veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai varētu pēc iespējas ātrāk mobilizēt atbilstošu finansiālo atbalstu ārkārtas situācijās un humānās palīdzības sniegšanai; 17. uzsver, ka ir nepieciešams pastāvīgi atjaunināt informāciju par to, kā ĀKK valstis risina vides jautājumus, un ka vides jautājumi ir jāiekļauj valstu stratēģijas dokumentos, reģionālajos stratēģijas dokumentos un tematiskajās programmās; uzsver, ka ir svarīgi šajā procesā iesaistīt valstu parlamentus un pilsonisko sabiedrību; 18. uzskata, ka attīstības politika nav šķirama no vides un citām politikām, un aicina īstenot visaptverošu ilgtspējīgu attīstības politiku, kurā vides aspekts būtu iekļauts ĀKK valstu un reģionālajos stratēģijas dokumentos, kā arī visās attīstības programmās un projektos; 19. aicina Pasaules klimata pārmaiņu aliansi (GCCA) kļūt par galveno instrumentu attiecībā uz tādiem jautājumiem kā dabas katastrofu novēršana un gatavība tām, kā arī attiecībā uz pielāgošanos klimata pārmaiņām un to ietekmes mazināšanu; 20. mudina ĀKK valstu valdības izstrādāt pirmskrīzes ārkārtas situāciju un neparedzētu situāciju plānus, kam būtu jāietver evakuācijas stratēģijas, ārkārtas situāciju drošības zonas, apdrošināšanas shēmas un ātri izplatāmu humanitāro resursu finansēšana; 21. uzsver, ka ir nepieciešama patiesi globāla pieeja dabas katastrofu un klimata pārmaiņu problēmām, un aicina starptautisko sabiedrību apņemties panākt starptautiski progresīvus risinājumus; tāpēc aicina ANO Starptautiskajā Klimata konferencē sākt sarunas par globālu un visaptverošu nolīgumu laikposmam pēc 2012. gada, kura pamatā būtu Kioto Protokols un kurš to paplašinātu; 22. mudina attīstītās valstis piešķirt vairāk līdzekļu pašreizējiem finansēšanas mehānismiem, ko paredz Kioto Protokols, un censties šīs iemaksas padarīt par saistošu pienākumu; 23. aicina izplatīt labas prakses piemērus, nodot tehnoloģijas un palielināt informētību, jo īpaši par zemes izmantošanas plānošanu, būvniecību apdraudētos apgabalos, drošu ēku būvniecību un kritiski svarīgu objektu aizsardzību; 24. aicina uzlabot reģionālo un starptautisko sadarbību, lai veicinātu informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) apmaiņu un tādu tehnoloģiski vienkāršu risinājumu pastāvīgu finansēšanu kā radio lauku un attālākos apgabalos; 25. aicina ĀKK valstis reģionālā līmenī vienoties par upju baseinu apsaimniekošanu, veicot saskaņotus pasākumus attiecībā uz ūdens un zivsaimniecības resursiem; 26. atzīmē, ka tādu atjaunojamo enerģijas veidu izmantošana kā saules, vēja un biomasas enerģija samazinātu ĀKK valstu atkarību no naftas; aicina ES un tās dalībvalstis nodot atbilstošo tehnoloģiju un sniegt pienācīgu finansējumu un mudina Eiropas Komisiju pārskatīt kritērijus attiecībā uz tiesībām saņemt enerģijas un ūdens mehānismu līdzekļus no 10. EAF un iekļaut tādus kritērijus, kuros ņem vērā labvēlīgumu videi, neaizsargātību un atrašanos uz salām; 27. aicina ĀKK un ES valstis noteikt konkrētu mērķi attiecībā uz atjaunojamās enerģijas izmantošanu un uzskata, ka atjaunojamai enerģijai jābūt vienam no galvenajiem aspektiem ĀKK un ES attīstības sadarbības programmās saskaņā ar Kotonū Nolīgumu; 28. uzdod līdzpriekšsēdētājiem nosūtīt šo rezolūciju ĀKK un ES Padomei, Eiropas Komisijai, Āfrikas Savienībai un Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram. [1] Pieņemta ĀKK un ES Apvienotās parlamentārās asamblejas sanāksmē 2007. gada 22. novembrī Kigali (Ruandā). [2] OV C 271, 24.9.1999., 30. lpp. [3] OV C 120, 30.4.2004., 44. lpp. [4] OV C 80, 1.4.2005., 36. lpp. [5] OV C 136, 9.6.2006., 22. lpp. --------------------------------------------------