TULKOJUMS

PROTOKOLS,

ar ko groza Marakešas līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu

PASAULES TIRDZNIECĪBAS ORGANIZĀCIJAS DALĪBVALSTIS,

ATSAUCOTIES uz Nolīgumu par Tirdzniecības atvieglošanu;

ŅEMOT VĒRĀ dokumentā WT/L/940, ietverto Vispārējās padomes lēmumu, kas pieņemts, ievērojot Marakešas līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu (“PTO līguma”) X panta 1. punktu;

AR ŠO VIENOJAS PAR TURPMĀKO.

(1) Lai aprēķinātu, cik dalībvalstu apstiprina grozījumus saskaņā ar PTO līguma X panta 3. punktu, par apstiprināšanas instrumentu Eiropas Savienībai pašai un attiecībā uz tās dalībvalstīm uzskata apstiprinājušo Dalībvalstu skaitu, kas ir vienāds ar to Eiropas Savienības dalībvalstu skaitu, kuras ir PTO Dalībvalstis.

PIELIKUMS PROTOKOLAM, AR KO GROZA MARAKEŠAS LĪGUMU PAR PASAULES TIRDZNIECĪBAS ORGANIZĀCIJAS IZVEIDOŠANU

NOLĪGUMS PAR TIRDZNIECĪBAS ATVIEGLOŠANU

Preambula

DALĪBVALSTIS,

ŅEMOT VĒRĀ sarunas, kas sāktas saskaņā ar Dohas ministru deklarāciju,

ATGĀDINOT un no jauna apstiprinot pilnvaras un principus, kas ietverti Dohas ministru deklarācijas (WT/MIN(01)/DEC/1) 27. punktā un Vispārējās padomes 2004. gada 1. augustā pieņemtā lēmuma par Dohas darba programmu (WT/L/579) D pielikumā, kā arī Honkongas ministru deklarācijas (WT/MIN(05)/DEC) E pielikuma 33. punktā,

VĒLOTIES precizēt un uzlabot attiecīgos GATT 1994 V, VIII un X panta aspektus, lai paātrinātu preču, tostarp tranzītpreču, apriti, izlaišanu un muitošanu,

ATZĪSTOT jaunattīstības, jo īpaši vismazāk attīstīto, Dalībvalstu konkrētās vajadzības un vēloties uzlabot palīdzību un atbalstu spēju veidošanai šajā jomā,

ATZĪSTOT Dalībvalstu reālas sadarbības nepieciešamību tirdzniecības atvieglošanas un muitas tiesību aktu īstenošanas jautājumos,

VIENOJAS PAR TURPMĀKO.

I SADAĻA

1. pants

Informācijas publicēšana un pieejamība

1. Publicēšana

1.1. Katra Dalībvalsts nediskriminējošā un viegli pieejamā veidā nekavējoties publicē turpmāk norādīto informāciju, lai valdības, tirgotāji un citas ieinteresētās personas varētu iepazīties ar:

a) importa, eksporta un tranzīta (tostarp ostu, lidostu un citu ievešanas punktu) procedūrām un nepieciešamajām veidlapām un dokumentiem;

b) visu to maksājumu un nodokļu likmēm, ko uzliek importam vai eksportam vai saistītiem darījumiem;

c) valdības aģentūru uzliktām ar importu, eksportu vai tranzītu saistītām nodevām un maksām;

d) noteikumiem par preču klasificēšanu vai vērtēšanu muitas vajadzībām;

e) vispārēji piemērojamiem normatīviem aktiem un administratīviem nolēmumiem par preču izcelsmes noteikumiem;

f) importa, eksporta vai tranzīta ierobežojumiem vai aizliegumiem;

g) sodu noteikumiem par importa, eksporta vai tranzīta formalitāšu pārkāpumiem;

h) pārsūdzības vai pārskatīšanas procedūrām;

i) ar importu, eksportu vai tranzītu saistītiem nolīgumiem (vai to daļām), kas noslēgti ar jebkuru valsti vai valstīm, un

j) ar tarifa kvotu pārvaldību saistītām procedūrām.

1.2. Neviens no šiem noteikumiem nav interpretējams tā, ka tas prasītu publicēt vai sniegt informāciju valodā, kas nav Dalībvalsts valoda, izņemot 2.2. punktā noteikto.

2. Internetā pieejamā informācija

2.1. Katra Dalībvalsts nodrošina internetā pieejamu šādu informāciju, kas atjaunināta, ciktāl iespējams un ciktāl lietderīgi:

a) attiecīgās dalībvalsts importa, eksporta un tranzīta procedūru, tostarp pārsūdzības vai pārskatīšanas procedūru, aprakstu (1), kurā valdībām, tirgotājiem un citām ieinteresētām personām sniegta informācija par nepieciešamiem praktiskiem pasākumiem saistībā ar importu, eksportu un tranzītu;

b) veidlapas un dokumentus, kas nepieciešami importam attiecīgās Dalībvalsts teritorijā, eksportam no tās vai tranzītam caur to;

c) tās informācijas sniegšanas centra(-u) kontaktinformāciju.

2.2. Iespēju robežās 2.1. punkta a) apakšpunktā norādītais apraksts ir pieejams arī vienā no PTO oficiālajām valodām.

2.3. Dalībvalstis ir aicinātas internetā darīt pieejamu arī citu ar tirdzniecību saistītu informāciju, tostarp attiecīgos ar tirdzniecību saistītos tiesību aktus un citu 1.1. punktā norādīto informāciju.

3. Informācijas sniegšanas centri

3.1. Katra Dalībvalsts pieejamo resursu ietvaros izveido vai uztur vienu vai vairākus informācijas sniegšanas centrus, kas sniedz atbildes uz samērīgiem valdību, tirgotāju un citu ieinteresēto personu jautājumiem par tematiem, uz kuriem attiecas 1.1. punkts, un kas sniedz 1.1. punkta a) apakšpunktā norādītās veidlapas un dokumentus.

3.2. Dalībvalstis, kas ietilpst muitas savienībā vai kas iesaistītas reģionālajā integrācijā, attiecībā uz kopējām procedūrām reģionālā līmenī var izveidot vai saglabāt kopējus informācijas sniegšanas centrus, lai panāktu atbilstību 3.1. punkta prasībai.

3.3. Dalībvalstis ir aicinātas neprasīt samaksu par atbildēm uz jautājumiem un nepieciešamo veidlapu un dokumentu sniegšanu. Ja tomēr Dalībvalstis to prasa, tad nodevas vai maksas summa nepārsniedz sniegto pakalpojumu aptuvenās izmaksās.

3.4. Informācijas sniegšanas centri katras Dalībvalsts noteiktā saprātīgā laikposmā sniedz atbildi uz jautājumiem un nodrošina veidlapas un dokumentus, un minētais termiņš var atšķirties atkarībā no lūguma rakstura vai sarežģītības.

4. Paziņošana

Katra Dalībvalsts sniedz Tirdzniecības atvieglošanas komitejai (šajā līgumā – “Komiteja”), kas izveidota saskaņā ar 23. panta 1.1. punktu, šādu informāciju:

a) oficiālo(-ās) vietu(-as), kur publicēta 1.1. punkta a) līdz j) apakšpunktā norādītā informācija;

b) 2.1. punktā minētās(-o) tīmekļa vietnes(-ņu) vienoto(-os) resursu vietrāžus un

c) 3.1. punktā minēto informācijas sniegšanas centru kontaktinformāciju.

2. pants

Iespēja komentēt, informēšana pirms stāšanas spēkā un konsultācijas

1. Iespēja komentēt un informēšana pirms stāšanās spēkā

1.1. Katra Dalībvalsts, ciktāl iespējams un saderīgi ar valsts tiesībām un tiesību sistēmu nodrošina tirgotājiem un citām ieinteresētajām personām iespējas piemērotā termiņā izteikt komentārus par ierosināto vispārpiemērojamu normatīvo aktu ieviešanu vai grozīšanu attiecībā uz preču, tostarp tranzītpreču, apriti, izlaišanu un muitošanu.

1.2. Katra Dalībvalsts, ciktāl iespējams un saderīgi ar valsts tiesībām un tiesību sistēmu nodrošina, ka jaunie vai grozītie vispārpiemērojamie normatīvie akti, kas attiecas uz preču, tostarp tranzītpreču, apriti, izlaišanu un muitošanu, iespējami drīz pirms stāšanās spēkā tiek publicēti vai tiek publiski pieejami citā veidā, lai tirgotāji un citas ieinteresētās personas varētu ar tiem iepazīties.

1.3. Šā panta 1.1. un 1.2. punkts neattiecas ne uz izmaiņām nodokļu vai tarifu likmēs, ne pasākumiem, ar ko piešķir atbrīvojumus, ne pasākumiem, kuru ietekme tiktu mazināta, panākot atbilstību 1.1. vai 1.2. punktam, ne ārkārtas gadījumos piemērotiem pasākumiem, ne nelielām izmaiņām valsts tiesībās un tiesību sistēmā.

2. Konsultācijas

Katra Dalībvalsts attiecīgā gadījumā nodrošina pastāvīgas konsultācijas starp savām robežu aģentūrām un tās teritorijā esošiem tirgotājiem vai citām ieinteresētām personām.

3. pants

Iepriekšēji nolēmumi

1. Katra Dalībvalsts saprātīgā veidā, ievērojot noteiktu termiņu, pieprasījuma iesniedzējam, kas iesniedzis rakstisku lūgumu, kurā ietverta visa nepieciešamā informācija, izdod iepriekšēju nolēmumu. Ja Dalībvalsts atsakās izdot iepriekšēju nolēmumu, tā nekavējoties rakstiski informē pieprasījuma iesniedzēju, norādot attiecīgos faktus un sava lēmuma pamatojumu.

2. Dalībvalsts var atteikt iepriekšēja nolēmuma izdošanu pieprasījuma iesniedzējam, ja pieprasījumā iekļautais jautājums:

a) jau gaida izskatīšanu pieprasījuma iesniedzēja lietā valsts aģentūrā, apelācijas tiesā vai tiesā vai

b) jau ir izskatīts apelācijas tiesā vai tiesā.

3. Ja nemainās iepriekšēja nolēmuma pamatā esošās tiesības, fakti vai apstākļi, iepriekšējais nolēmums ir spēkā saprātīgu laikposmu pēc tā izdošanas.

4. Ja Dalībvalsts atsauc, groza vai anulē iepriekšēju nolēmumu, tā pieprasījuma iesniedzējam rakstiski par to paziņo, norādot attiecīgos faktus un sava lēmuma pamatojumu. Dalībvalsts drīkst ar atpakaļejošu spēku atsaukt, grozīt vai anulēt iepriekšēju nolēmumu tikai tad, ja nolēmuma pamatā ir bijusi nepilnīga, nepareiza, kļūdaina vai maldinoša informācija.

5. Dalībvalsts izdots iepriekšējs nolēmums ir saistošs konkrētajā Dalībvalstī tam pieprasījuma iesniedzējam, kas to pieprasījis. Dalībvalsts var paredzēt, ka iepriekšējais nolēmums pieprasījuma iesniedzējam ir saistošs.

6. Katra Dalībvalsts publicē vismaz:

a) prasības iepriekšējā nolēmuma pieprasījuma iesniedzējam, tostarp iesniedzamo informāciju un tās formātu;

b) laiku, līdz kuram tā izdos iepriekšēju nolēmumu, un

c) laiku, cik ilgi iepriekšējais nolēmums ir derīgs.

7. Katra Dalībvalsts paredz, ka pēc pieprasījuma iesniedzēja rakstiska lūguma iepriekšējs nolēmums tiek pārskatīts vai tiek pieņemts lēmums iepriekšēju nolēmumu atsaukt, grozīt vai anulēt (2).

8. Katra Dalībvalsts cenšas darīt publiski pieejamu informāciju par iepriekšējiem nolēmumiem, kuru uzskata par nozīmīgu citu ieinteresēto personu interesēm, ņemot vērā nepieciešamību aizsargāt komerciāli konfidenciālu informāciju.

9. Definīcijas un joma:

a) iepriekšējs nolēmums ir rakstisks lēmums, ko Dalībvalsts sagatavo pieprasījuma iesniedzējam pirms pieprasījumā iekļauto preču importēšanas un kas arī nosaka attieksmi, kādu Dalībvalsts piemēro attiecīgajām precēm importēšanas laikā attiecībā uz: i) preču tarifa klasifikāciju un ii) preču izcelsmi (3);

b) papildus a) apakšpunktā definētajiem iepriekšējiem nolēmumiem Dalībvalstis ir aicinātas paredzēt iepriekšējus nolēmumus par: i) piemērotu metodi vai kritēriju (un to piemērošanas veidu), ko izmanto, lai noteiktu muitas vērtību, pamatojoties uz konkrētiem faktiem; ii) Dalībvalsts prasību piemērojamību muitas nodokļa atvieglojumiem vai atbrīvojumam no muitas nodokļa; iii) Dalībvalsts prasību piemērošanu kvotām, tostarp tarifu kvotām, un iv) jebkuriem citiem jautājumiem, par kuriem Dalībvalsts uzskata, ka var izdot iepriekšēju nolēmumu;

c) pieprasījuma iesniedzējs ir eksportētājs, importētājs vai jebkura cita persona, kam ir pamatots iemesls iesniegt pieprasījumu, vai tā pārstāvis;

d) Dalībvalsts var noteikt, ka pieprasījuma iesniedzējam ir juridiska pārstāvība vai reģistrācija tās teritorijā. Ciktāl iespējams, šādas prasības neierobežo to personu kategorijas, kam ir tiesības pieprasīt iepriekšējus nolēmumus, īpaši ņemot vērā mazo un vidējo uzņēmumu konkrētās vajadzības. Šādas prasības ir skaidras un pārredzamas, un tās nav uzskatāmas par patvaļīgas vai nepamatotas diskriminācijas līdzekli.

4. pants

Pārsūdzības vai pārskatīšanas procedūras

1. Katra Dalībvalsts paredz, ka ikvienai personai, kurai muita izdod administratīvu lēmumu (4), ir tiesības tās teritorijā:

a) uz administratīvu pārsūdzību vai pārskatīšanu pārvaldes iestādē, kas ir augstāka par amatpersonu vai biroju, kas izdevis lēmumu, vai ir neatkarīga, un/vai

b) uz lēmuma pārsūdzību vai pārskatīšanu tiesā.

2. Dalībvalsts tiesību aktos var noteikt, ka administratīvās pārsūdzību vai pārskatīšanu sāk pirms pārsūdzības vai pārskatīšanas tiesā.

3. Katra Dalībvalsts nodrošina, lai tās pārsūdzības vai pārskatīšanas procedūras tiek īstenotas nediskriminējošā veidā.

4. Katra Dalībvalsts nodrošina, lai tad, ja lēmums par 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto pārsūdzību vai pārskatīšanu, netiek pieņemts:

a) normatīvajos aktos norādītajā laikposmā vai

b) bez nepamatotas kavēšanās,

prasītājam ir tiesības uz atkārtotu pārsūdzību vai atkārtotu pārskatīšanu pārvaldes iestādē vai tiesu iestādē vai jebkādu citu vēršanos tiesu iestādē (5).

5. Katra Dalībvalsts nodrošina, lai 1. punktā norādītā persona tiktu informēta par administratīvā lēmuma pamatojumu, tā ka šī persona vajadzības gadījumā varētu izmantot pārsūdzības vai pārskatīšanas procedūras.

6. Katra Dalībvalsts ir aicināta noteikt, ka šā panta noteikumi ir piemērojami administratīvam lēmumam, kuru izdevusi attiecīga robežu aģentūra, kas nav muita.

5. pants

Citi pasākumi objektivitātes, nediskriminācijas un pārredzamības veicināšanai

1. Paziņojumi par pastiprinātu kontroli vai inspekcijām

Ja Dalībvalsts izveido vai saglabā sistēmu paziņojumu vai norādījumu sniegšanai savām iestādēm, lai uz robežas pastiprinātu kontroles vai inspekciju apmēru attiecībā uz pārtiku, dzērieniem vai barību, uz ko attiecas paziņojums vai norādījumi par cilvēku, dzīvnieku vai augu dzīvības vai veselības aizsardzību Dalībvalsts teritorijā, to izdošanai, izbeigšanai vai apturēšanai ir piemērojami turpmāk izklāstītie nosacījumi:

a) Dalībvalsts var attiecīgā gadījumā izdot paziņojumu vai norādījumus, pamatojoties uz risku;

b) Dalībvalsts var izdot paziņojumu vai norādījumus, kas vienādi attiecas tikai uz tām ievešanas vietām, kur ir tādi sanitārie un fitosanitārie apstākļi, uz kuriem pamatojoties pieņemts paziņojums vai norādījumi;

c) ja apstākļi, kuru dēļ izdots paziņojums vai norādījumi, vairs nepastāv vai ja apstākļi mainījušies tā, ka tos var risināt tirdzniecībai mazāk ierobežojošā veidā, Dalībvalsts nekavējoties izbeidz vai aptur paziņojuma vai norādījumu darbību, un

d) ja dalībvalsts nolemj izbeigt vai apturēt paziņojuma vai norādījumu darbību, tā attiecīgi nekavējoties nediskriminējošā un viegli pieejamā veidā publicē paziņojumu par to spēkā esības izbeigšanu vai apturēšanu vai informē eksportētāju dalībvalsti vai importētāju.

2. Aizturēšana

Ja muita vai kāda cita kompetentā iestāde importam deklarētās preces aiztur inspekcijai, Dalībvalsts nekavējoties informē pārvadātāju vai importētāju.

3. Testu procedūras

3.1. Ja importam deklarēto preču pienākšanas laikā ņemtajam paraugam pirmajā testā konstatēts nelabvēlīgs rezultāts, Dalībvalsts pēc lūguma var piešķirt iespēju veikt otro testu.

3.2. Ja importētājam ir piešķirta 3.1. punktā norādītā iespēja, Dalībvalsts nediskriminējošā un viegli pieejamā veidā publicē to laboratoriju nosaukumu un adresi, kurās var veikt testu, vai sniedz šādu informāciju importētājam.

3.3. Ja ir veikts 3.1. punktā minētais otrais tests, Dalībvalsts ņem vērā otrā testa (ja tāds ir) rezultātu saistībā ar preču izlaišanu un muitošanu un attiecīgā gadījumā var pieņemt šāda testa rezultātus.

6. pants

Importam un eksportam vai saistībā ar tiem uzliekamo muitas apstrādes nodevu un maksu nosacījumi

1. Vispārīgi importam un eksportam vai saistībā ar tiem uzliekamo nodevu un maksu nosacījumi

1.1. Šā panta 1. punkta noteikumi ir piemērojami visām nodevām un maksām (kas nav ievedmuita un izvedmuita un nav nodokļi GATT 1994 III panta nozīmē) ko Dalībvalstis uzliek preču importam vai eksportam vai saistībā ar tiem.

1.2. Informāciju par nodevām un maksām publicē saskaņā ar 1. pantu. Informācija ietver nodevas un maksas, kas tiks piemērotas, pamatojumu šādām nodevām vai maksām, atbildīgo iestādi un norādi, kad un kā maksājums veicams.

1.3. Starp jauno vai grozīto nodevu un maksu publicēšanas un to stāšanos spēkā tiek atvēlēts piemērots laikposms, izņemot ārkārtas apstākļus. Šādas nodevas un maksas nepiemēro, kamēr nav publicēta informācija par tām.

1.4. Katra dalībvalsts periodiski pārskata savas nodevas un maksas, lai iespēju robežās samazinātu to skaitu un dažādību.

2. Konkrēti importam un eksportam vai saistībā ar tiem uzliekamo muitas apstrādes nodevu un maksu nosacījumi

Nodevas un maksas par muitas apstrādi:

i) nepārsniedz summu, kas aptuveni atbilst izmaksām par pakalpojumiem, kuri sniegti par konkrētu importa vai eksporta darbību vai saistībā ar to, un

ii) nav obligāti jāsaista ar noteiktu importa vai eksporta darbību, ja tās iekasē par pakalpojumiem, kuri ir cieši saistīti ar preču muitas apstrādi.

3. Sodu nosacījumi

3.1. Termins “sodi” 3. punktā nozīmē Dalībvalsts muitas pārvaldes uzliktus sodus par Dalībvalsts muitas normatīvo aktu vai procedūras prasību pārkāpumu.

3.2. Katra Dalībvalsts nodrošina, ka sodi par muitas normatīvā akta vai procedūras prasību pārkāpumu tiek uzlikti tikai tai/tām personai(-ām), kuras ir atbildīga(-as) par pārkāpumu, kas noteikts tās tiesību aktos.

3.3. Uzliktais sods ir atkarīgs no faktiem un apstākļiem konkrētajā gadījumā un ir proporcionāls pārkāpuma smagumam un nozīmīgumam.

3.4. Katra Dalībvalsts nodrošina tādu pasākumu saglabāšanu, kuru mērķis ir izvairīties no:

a) interešu konfliktiem sodu un maksājumu noteikšanā un iekasēšanā un

b) stimuliem noteikt vai iekasēt sodu, kas nebūtu saderīgs ar 3.3. punktu.

3.5. Katra Dalībvalsts nodrošina, ka, uzliekot sodu par muitas normatīvo aktu vai procedūras prasību pārkāpumu, personai(-ām), kam sodu uzliek, tiek sniegts rakstisks skaidrojums par pārkāpuma raksturu un piemērojamo normatīvo aktu vai procedūru, kurā noteikts soda apmērs vai veids.

3.6. Ja persona brīvprātīgi informē Dalībvalsts muitas pārvaldi par muitas normatīvā akta, noteikumu vai procedūras prasības pārkāpuma apstākļiem, pirms muitas pārvalde ir atklājusi šādu pārkāpumu, Dalībvalsts, kas nosaka attiecīgajai personai sodu, ir aicināta, ja tas ir piemēroti, uzskatīt šo faktu par potenciālu sodu mīkstinošu faktoru.

3.7. Šā punkta noteikumi attiecas uz 3.1. punktā minētajiem sodiem par tranzīta pārvadājumiem.

7. pants

Preču izlaišana un muitošana

1. Apstrāde pirms preču pienākšanas

1.1. Katra Dalībvalsts pieņem vai saglabā procedūras, kas ļauj iepriekš iesniegt importa dokumentāciju un citu nepieciešamo informāciju, tostarp preču sarakstu, lai varētu sākt apstrādi pirms preču pienākšanas un tādējādi paātrinātu preču izlaišanu, tām pienākot.

1.2. Katra Dalībvalsts piemērotā veidā paredz, ka iepriekš tiek iesniegti dokumenti elektroniskā formātā, lai šos dokumentus varētu apstrādāts pirms preču pienākšanas.

2. Elektronisks maksājums

Katra Dalībvalsts iespēju robežās pieņem vai saglabā procedūras, kas nodrošina iespēju elektroniski samaksāt nodokļus, nodevas un maksas, kurus muita iekasē saistībā ar importu vai eksportu.

3. Izlaišanas procedūras un muitas nodokļu, nodevu un maksu galīgās noteikšanas nošķiršana

3.1. Katra Dalībvalsts pieņem vai saglabā procedūras, kas ļauj izlaist preces pirms muitas nodokļu un nodevu un maksu galīgās noteikšanas, ja šāda noteikšana nav veikta pirms preču pienākšanas, to pienākšanas laikā vai iespējami drīz pēc pienākšanas, ar nosacījumu, ka izpildītas visas citas regulatīvās prasības.

3.2. Kā nosacījumu šādai preču izlaišanai Dalībvalsts var pieprasīt:

a) pirms preču pienākšanas vai to pienākšanas laika samaksāti iepriekš noteiktie muitas nodokļi, nodevas un maksas un garantija par jebkuru vēl nenoteiktu summu, izmantojot galvojumu, depozītu vai citu piemērotu instrumentu, ko nosaka normatīvie akti, vai

b) garantiju, kas noteikta tās normatīvajos akti aktos, – galvojumu, depozītu vai citu piemērotu instrumentu.

3.3. Šāda garantija nav lielāka par summu, kādu dalībvalsts pieprasa muitas nodevu, nodokļu vai maksu galīgajai samaksai par garantijas segtajām precēm.

3.4. Ja atklāts pārkāpums, par ko uzliekama finansiāla sankcija vai naudas sods, var pieprasīt garantiju attiecībā uz finansiālo sankciju vai naudas sodu, ko varētu uzlikt.

3.5. Kad 3.2. un 3.4. punktā noteiktā garantija vairs nebūs vajadzīga, garantijas saistības tiek izbeigtas.

3.6. Neviens no šiem noteikumiem neietekmē Dalībvalsts tiesības pārbaudīt, aizturēt, pārņemt vai konfiscēt preces vai rīkoties ar tām jebkurā veidā, kas citādi nav nesaderīgs ar Dalībvalsts PTO tiesībām un pienākumiem.

4. Riska pārvaldība

4.1. Katra Dalībvalsts, ciktāl iespējams, muitas kontroles vajadzībām pieņem vai saglabā riska pārvaldības sistēmu.

4.2. Katra Dalībvalsts izstrādā un piemēro riska pārvaldību tā, lai novērstu patvaļīgu vai nepamatotu diskrimināciju vai slēptu starptautiskās tirdzniecības ierobežojumu.

4.3. Katra Dalībvalsts muitas kontrolē un, ciktāl iespējams, attiecīgā robežkontrolē galveno uzmanību pievērš augsta riska sūtījumiem un paātrina zema riska sūtījumu izlaišanu. Dalībvalsts savas riska pārvaldības ietvaros var izvēlēties sūtījumus šādai kontrolei arī pēc nejaušības principa.

4.4. Katra Dalībvalsts pamatojas riska pārvaldībā uz risku novērtēšanu, izmantojot piemērotus atlases kritērijus. Šādi riska kritēriji inter alia var ietvert harmonizētās sistēmas kodu, preču raksturojumu un aprakstu, izcelsmes valsti, valsti, no kuras preces ir nosūtītas, preču vērtību, tirgotāju atbilstības reģistru un transportēšanas veidus.

5. Pēcmuitošanas pārbaude

5.1. Lai paātrinātu preču izlaišanu, katra Dalībvalsts pieņem vai saglabā pēcmuitošanas pārbaudi, lai nodrošinātu atbilstību muitas un citu saistītu normatīvo aktu prasībām.

5.2. Katra Dalībvalsts izraugās personu vai sūtījumu pēcmuitošanas pārbaudei uz risku pamatotā veidā, kas var ietvert attiecīgus atlases kritērijus. Katrā Dalībvalstī pēcmuitošanas pārbaudes veic pārredzamā veidā. Ja pēcmuitošanas pārbaudē ir iesaistīta persona un ja Dalībvalsts ir ieguvusi pārliecinošus rezultātus, tā nekavējoties informē personu, kuras dokumenti tiek pārbaudīti, par rezultātiem, personas tiesībām un saistībām un rezultātu pamatojumu.

5.3. Pēcmuitošanas pārbaudē iegūto informāciju var izmantot turpmākā administratīvā procesā vai tiesvedībā.

5.4. Dalībvalstis pēcmuitošanas pārbaudē gūtos rezultātus iespēju robežās izmanto riska pārvaldībā.

6. Vidējā preču izlaišanas laika noteikšana un publicēšana

6.1. Dalībvalstis ir aicinātas periodiski un konsekventi mērīt un publicēt preču izlaišanas vidējo laiku, izmantojot inter alia tādus rīkus kā Pasaules Muitas organizācijas (šajā nolīgumā – “PMO”) preču izlaišanas laika pētījumu (6).

6.2. Dalībvalstis ir aicinātas informēt Komiteju par savu vidējā izlaišanas laika mērījuma pieredzi, tostarp izmantoto metodiku, konstatētajiem trūkumiem un noteikto ietekmi uz efektivitāti.

7. Tirdzniecības atvieglošanas pasākumi apstiprinātiem uzņēmējiem

7.1. Katra Dalībvalsts saskaņā ar 7.3. punktu paredz ar importa, eksporta vai tranzīta formalitātēm un procedūrām saistītus tirdzniecības atvieglošanas papildu pasākumus tiem uzņēmējiem, kas atbilst noteiktiem kritērijiem, turpmāk sauktiem par “apstiprinātiem uzņēmējiem”. Alternatīva iespēja Dalībvalstij ir piedāvāt šādus tirdzniecības atvieglošanas pasākumus, izmantojot visiem uzņēmējiem kopumā pieejamās muitas procedūras, un neveidot atsevišķu shēmu.

7.2. Noteiktie kritēriji, kas jāizpilda, lai kvalificētos par apstiprināto uzņēmēju, ir saistīti ar atbilstību Dalībvalsts normatīvo aktu vai procedūru prasībām vai neatbilstības risku.

a) Šādi kritēriji, kas tiek publicēti, var ietvert: i) attiecīgu reģistru par atbilstību muitas un citiem saistītiem normatīvajiem aktiem; ii) reģistra pārvaldības sistēmu, kas nodrošina nepieciešamo iekšējo kontroli; iii) maksātspēju, tostarp vajadzības gadījumā pietiekamas drošības vai garantijas nodrošināšanu, un iv) piegādes ķēdes aizsardzību.

b) Šādi kritēriji: i) netiek veidoti vai piemēroti tā, lai, pastāvot pārsvarā vienādiem apstākļiem, būtu iespējama vai varētu rasties patvaļīga vai nepamatota uzņēmēju diskriminācija, un, ii) ciktāl iespējams, neierobežo mazo un vidējo uzņēmēju līdzdalību.

7.3. Saskaņā ar 7.1. punktu paredzētie tirdzniecības atvieglošanas pasākumi ietver vismaz šādus pasākumus (7):

a) zemas dokumentu un datu prasības, ja piemērojams;

b) nelielu fizisko apskašu un pārbaužu proporciju, ja piemērojams;

c) īsu izlaišanas laiku, ja piemērojams;

d) atliktus nodevu, nodokļu un maksu maksājumus;

e) visaptverošu vai samazinātu garantiju izmantošana;

f) vienotu muitas deklarāciju visiem importa un eksporta darījumiem noteiktā laikposmā un

g) preču muitošanu apstiprināta uzņēmēja telpās vai citā muitas atļautā vietā.

7.4. Dalībvalstis ir aicinātas izveidot apstiprināto uzņēmēju shēmas, pamatojoties uz starptautiskiem standartiem, ja šādi standarti ir, izņemot gadījumus, kad šādi standarti būtu nepiemēroti vai nederīgi līdzekļi likumīgu mērķu sasniegšanai.

7.5. Lai veicinātu uzņēmējiem paredzētos tirdzniecības atvieglošanas pasākumus, Dalībvalstis dod citām Dalībvalstīm iespēju veikt pārrunas par apstiprināto uzņēmēju shēmu savstarpēju atzīšanu.

7.6. Dalībvalstis Komitejā līdzdala būtiski svarīgo informāciju par spēkā esošām apstiprināto uzņēmēju shēmām.

8. Paātrinātas piegādes sūtījumi

8.1. Katra Dalībvalsts, saglabājot muitas kontroli, pieņem vai saglabā procedūras, kas ļauj paātrināti izlaist vismaz tās preces, kuras saņemtas no gaisa pārvadājumiem, personām, kas ir pieteikušās uz šādu attieksmi (8). Ja Dalībvalsts izmanto kritērijus (9), kas ierobežo to personu loku, kuras var pieteikties, Dalībvalsts publicētajos kritērijos var pieprasīt, lai pieteikuma iesniedzējs, kas piesakās, lai tā paātrinātas piegādes sūtījumiem piemērotu 8.2. punktā minēto attieksmi:

a) nodrošinātu piemērotu infrastruktūru un veiktu ar paātrinātas piegādes sūtījumu apstrādi saistīto muitas izdevumu samaksu gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs atbilst Dalībvalsts prasībām šādas apstrādes veikšanai paredzētajā vietā;

b) pirms paātrinātas piegādes sūtījumu pienākšanas iesniegtu visu izlaišanai nepieciešamo informāciju;

c) aplēstu nodevu summu, kas segtu to pakalpojumu aptuvenās izmaksas, kuri sniegti, nodrošinot 8.2. punktā minēto attieksmi;

d) nodrošinātu augstu kontroles līmeni paātrinātas piegādes sūtījumiem, izmantojot iekšējās drošības, loģistikas un izsekošanas tehnoloģiju no sūtījuma saņemšanas līdz piegādei;

e) nodrošinātu paātrinātu sūtījuma nosūtīšanu no sūtījuma saņemšanas līdz piegādei;

f) uzņemtos atbildību par visu muitas nodevu, nodokļu un maksu samaksu muitas dienestam par precēm;

g) būtu jau iepriekš pienācīgi ievērojis muitas un citus saistītos normatīvos aktus;

h) ievērotu citus nosacījumus, kas tieši ietekmē Dalībvalsts spēju reāli izpildīt normatīvo aktu un procedūru prasības, kuras konkrēti saistītas ar 8.2. punktā minētās attieksmes nodrošināšanu.

8.2. Ievērojot 8.1. un 8.3. punktu, Dalībvalstis:

a) līdz minimumam samazina to dokumentu apjomu, kas ir nepieciešami paātrinātas piegādes sūtījumu izlaišanai saskaņā ar 10. panta 1. punktu, un, ciktāl iespējams, nodrošina izlaišanu, pamatojoties vienīgi uz iesniegto informāciju par noteiktiem sūtījumiem;

b) parastos apstākļos nodrošina paātrinātas piegādes sūtījumu izlaišanu iespējami drīz pēc pienākšanas ar nosacījumu, ka iesniegta izlaišanai nepieciešamā informācija;

c) cenšas piemērot a) un b) apakšpunktā minēto attieksmi jebkura svara vai vērtības sūtījumiem, atzīstot, ka Dalībvalstij ir atļauts pieprasīt papildu ievešanas procedūras, tostarp deklarācijas un attaisnojošo dokumentāciju, nodokļu samaksu, un ierobežot šādu attieksmi, pamatojoties uz preču veidu, ja tā neattiecas tikai uz zemas vērtības precēm, piemēram, dokumentiem, un,

d) ciktāl iespējams, nodrošina sūtīšanas de minimis vērtību vai muitojamo summu, par kuru muitas nodokļi netiks iekasēti, izņemot konkrētas preces. Uz iekšējiem nodokļiem, piemēram, pievienotās vērtības un akcīzes nodokli, ko piemēro importam saderīgi ar GATT 1994 III pantu, šis noteikums neattiecas.

8.3. Neviens 8.1. un 8.2. punkta noteikums neietekmē Dalībvalsts tiesības pārbaudīt, aizturēt, pārņemt, konfiscēt vai neatļaut ievest preces vai veikt pēcmuitošanas pārbaudes, tostarp saistībā ar riska pārvaldības sistēmu izmantošanu. Turklāt neviens 8.1. un 8.2. punkta noteikums nekavē Dalībvalsti pieprasīt iesniegt papildu informāciju un izpildīt papildu licencēšanas prasības kā nosacījumu preču izlaišanai.

9. Ātrbojīgas preces (10)

9.1. Lai nepieļautu ātrbojīgu preču novēršamu zaudējumu vai pasliktināšanos un ar nosacījumu, ka visas regulatīvās prasības ir izpildītas, Dalībvalsts nodrošina ātrbojīgu preču izlaišanu:

a) parastos apstākļos – iespējami īsākajā laikā, un

b) ārkārtas apstākļos, ja tas ir piemēroti,– ārpus muitas un citu saistīto iestāžu darba laika.

9.2. Katra Dalībvalsts, plānojot jebkādas iespējamās nepieciešamās pārbaudes, piešķir ātrbojīgām precēm attiecīgu prioritāti.

9.3. Katra Dalībvalsts nodrošina vai atļauj importētājam nodrošināt izlaišanai paredzēto ātrbojīgo preču piemērotu uzglabāšanu. Dalībvalsts var pieprasīt, lai jebkuru importētāja glabāšanas vietu apstiprina vai norāda attiecīgas pilnvarotas iestādes. Preču pārvietošanai uz šādām glabāšanas vietām, tostarp atļaujām preces pārvietojošajam uzņēmējam, var vajadzības gadījumā būt nepieciešams attiecīgu pilnvaroto iestāžu apstiprinājums. iespēju robežās un saderīgi ar saviem iekšējiem tiesību aktiem Dalībvalsts pēc importētāja lūguma nodrošina visas procedūras, lai izlaišana noritētu šādās uzglabāšanas vietās.

9.4. Ja ātrbojīgu preču izlaišana būtiski kavējas, pēc rakstiska lūguma importētāja Dalībvalsts iespēju robežās informē par kavēšanās iemesliem.

8. pants

Robežu aģentūru sadarbība

1. Katra Dalībvalsts nodrošina, ka tās iestādes un aģentūras, kas atbild par robežkontroli un preču importa, eksporta un tranzīta procedūrām, savstarpēji sadarbojas un koordinē savu darbību tirdzniecības atvieglošanai.

2. Katra dalībvalsts iespēju robežās atbilstoši savstarpēji saskaņotiem noteikumiem sadarbojas ar citām dalībvalstīm, ar kurām tai ir kopēja robeža, lai koordinētu robežas šķērsošanas procedūras un atvieglotu pārrobežu tirdzniecību. Šāda sadarbība un koordinācija var ietvert:

a) darba dienu un darbalaika saskaņošanu;

b) procedūru un formalitāšu saskaņošanu;

c) kopēju telpu izveidi un lietošanu;

d) kopēju kontroli;

e) kopēja robežkontroles punkta izveidi.

9. pants

Importam paredzēto preču pārvietošana muitas kontrolē

Katra Dalībvalsts iespēju robežās un ja ir izpildītas visas regulatīvās prasības, atļauj importam paredzētās preces muitas kontrolē pārvietot tās teritorijā no ievešanas muitas punkta līdz citam muitas punktam, kurā preces tiks izlaistas vai muitotas.

10. pants

Ar importu, eksportu un tranzītu saistītas formalitātes

1. Formalitātes un dokumentācijas prasības

1.1. Lai samazinātu importa, eksporta un tranzīta formalitāšu apjomu un sarežģītību līdz minimumam un lai samazinātu un vienkāršotu importa, eksporta un tranzīta dokumentācijas prasības, kā arī ņemot vērā leģitīmus politikas mērķus un citus faktorus, piemēram, izmaiņas apstākļos, attiecīgu jaunu informāciju, darījumdarbības praksi, tehnikas un tehnoloģijas pieejamību, starptautisku labu praksi un ieinteresēto personu ieguldījumu, katra Dalībvalsts pārskata šādas formalitātes un dokumentācijas prasības un, pamatojoties uz pārskatīšanas rezultātiem, attiecīgi nodrošina, ka šādas formalitātes un dokumentācijas prasības:

a) pieņem un/vai piemēro tā, lai preču, jo īpaši ātrbojīgo preču, izlaišana un muitošana notiktu ātri;

b) pieņem un/vai piemēro tā, lai tirgotājiem un uzņēmējiem samazinātu atbilstības panākšanai nepieciešamo laiku un izmaksas;

c) ja konkrēta politikas mērķa vai mērķu sasniegšanai ir pieejami divi vai vairāki alternatīvi līdzekļi, izvēlas tirdzniecību vismazāk ierobežojošo līdzekli, un

d) nesaglabā, pat ne daļēji, ja vairs nav nepieciešamas.

1.2. Komiteja izstrādā procedūras, lai Dalībvalstis vajadzības gadījumā varētu koplietot attiecīgu informāciju un labu praksi.

2. Kopiju pieņemšana

2.1. Vajadzības gadījumā katra Dalībvalsts cenšas atbalstīt importa, eksporta un tranzīta formalitāšu papīra vai elektronisku attaisnojošo dokumentu pieņemšanu.

2.2. Ja Dalībvalsts aģentūrai jau ir šāda dokumenta oriģināls, ikviena cita šīs Dalībvalsts aģentūra no aģentūras, kura glabā dokumenta oriģinālu, vajadzības gadījumā dokumenta oriģināla vietā pieņem papīra vai elektronisku kopiju.

2.3. Dalībvalsts neprasa muitas dienestiem eksportētājas Dalībvalsts iesniegtu eksporta deklarāciju oriģinālu vai kopiju kā prasību importēšanai (11).

3. Starptautisku standartu izmantošana

3.1. Ja vien šajā nolīgumā nav norādīts citādi, Dalībvalstis ir aicinātas izmantot attiecīgus starptautiskus standartus vai to daļas par pamatu sava importa, eksporta vai tranzīta formalitātēm un procedūrām.

3.2. Dalībvalstis ir aicinātas savu resursu robežās iesaistīties attiecīgo starptautisko organizāciju veiktā starptautisko standartu sagatavošanā un periodiskā pārskatīšanā.

3.3. Ja vajadzīgs, Komiteja izstrādā procedūras, lai Dalībvalstis varētu līdzdalīt attiecīgo informāciju un labu praksi par starptautisko standartu piemērošanu. Komiteja var arī vērsties pie attiecīgām starptautiskām organizācijām ar aicinājumu pārrunāt starptautisko standartu izstrādi. Vajadzības gadījumā Komiteja var noteikt konkrētus standartus par īpaši svarīgiem Dalībvalstīm.

4. Vienots kontaktpunkts

4.1. Dalībvalstis cenšas izveidot vai saglabāt vienotu kontaktpunktu, kas ļauj tirgotājiem iesniegt dokumentācijas un/vai datu pieprasījumus preču importam, eksportam vai tranzītam, iesaistītajām iestādēm vai aģentūrām izmantojot vienotu ieejas punktu. Kad iesaistītās iestādes un/vai aģentūras ir pārbaudījušas dokumentāciju un/vai datus, rezultātus laikus paziņo pieteikumu iesniedzējiem, izmantojot vienotu kontaktpunktu.

4.2. Ja dokumentācija un/vai datu pieprasījumi jau ir saņemti, izmantojot vienotu kontaktpunktu, iesaistītās iestādes vai aģentūras to pašu dokumentāciju un/vai datus nelūgs atkārtoti, izņemot steidzamus gadījumus un citus ierobežotus izņēmumus, kas ir publiskoti.

4.3. Dalībvalstis sniedz Komitejai sīkāku informāciju par vienota kontaktpunkta darbību.

4.4. Dalībvalstis iespēju robežās izmanto vienotā kontaktpunkta atbalstam informācijas tehnoloģijas.

5. Pirmsnosūtīšanas inspekcija

5.1. Dalībvalstīm nav jāizmanto pirmsnosūtīšanas inspekcija attiecībā uz tarifa klasifikāciju un muitas vērtības noteikšanu.

5.2. Neskarot Dalībvalstu tiesības izmantot citus pirmsnosūtīšanas inspekcijas veidus, uz kuriem neattiecas 5.1. punkts, Dalībvalstis ir aicinātas neieviest un nepiemērot jaunas prasības attiecībā uz to lietošanu (12).

6. Muitas aģentu izmantošana

6.1. Neskarot politikas aspektus, kas ir svarīgi dažām Dalībvalstīm, kuras pašlaik noteikušas īpašus pienākumus muitas aģentiem, Dalībvalstis, stājoties spēkā šim nolīgumam, neievieš obligātu prasību izmantot muitas aģentus.

6.2. Katra Dalībvalsts paziņo Komitejai un publicē muitas aģentu izmantošanas pasākumus. Jebkuri turpmāki grozījumi nekavējoties tiek paziņoti un publicēti.

6.3. Muitas aģentu licencēšanai Dalībvalstis piemēro pārredzamus un objektīvus noteikumus.

7. Kopējas robežprocedūras un vienotas dokumentācijas prasības

7.1. Katra Dalībvalsts, ievērojot 7.2. punktu, piemēro kopējas muitas procedūras un vienotas dokumentācijas prasības preču izlaišanai un muitošanai tās teritorijā.

7.2. Neviens šā panta noteikums neattur Dalībvalsti:

a) diferencēt savas procedūras un dokumentācijas prasības atkarībā no preču rakstura un veida vai to transportēšanas veida;

b) diferencēt savas procedūras un dokumentācijas prasības precēm, pamatojoties uz riska pārvaldību;

c) diferencēt procedūras un dokumentācijas prasības, lai nodrošinātu pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no importa nodokļiem;

d) piemērot elektronisku dokumentu sistematizāciju vai apstrādi vai

e) diferencēt savas procedūras vai dokumentācijas prasības saderīgi ar Līgumu par sanitāro un fitosanitāro pasākumu piemērošanu.

8. Noraidītās preces

8.1. Ja Dalībvalsts kompetentā iestāde importam uzrādītās preces noraida, jo tās neatbilst attiecīgajiem sanitārajiem vai fitosanitārajiem noteikumiem vai tehniskajiem noteikumiem, Dalībvalsts, ievērojot savus normatīvos aktus un saderīgi ar tiem atļauj importētājam pārsūtīt vai atgriezt noraidītās preces eksportētājam vai citai eksportētāja norādītai personai.

8.2. Ja šāda iespēja saskaņā ar 8.1. punktu tiek dota un importētājs to neizmanto saprātīgā laikposmā, kompetentā iestāde var rīkoties citādi, lai risinātu ar noraidītajām precēm saistīto situāciju.

9. Preču pagaidu ievešana un ievešana un izvešana pārstrādei

9.1. Preču pagaidu ievešana

Katra Dalībvalsts saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem atļauj ievest preces tās muitas teritorijā, ar nosacījumu pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no ievedmuitas nodokļu un citu maksājumu samaksas, ja šādas preces ir ievestas muitas teritorijā īpašā nolūkā, paredzētas reeksportam noteiktā laikposmā un tām nav veiktas nekādas izmaiņas, izņemot normālu nolietojumu un zudumus to lietošanas rezultātā.

9.2. Ievešana un izvešana pārstrādei:

a) katra Dalībvalsts saskaņā ar saviem normatīvajiem aktiem atļauj ievest un izvest preces pārstrādei. Preces, kuras atļauts izvest pārstrādei, var reimportēt, pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no ievedmuitas nodokļa un citiem maksājumiem saskaņā ar Dalībvalsts normatīvajiem aktiem;

b) šajā pantā termins “ievešana pārstrādei” nozīmē muitas procedūru, kurā konkrētas preces var ievest Dalībvalsts muitas teritorijā, ar nosacījumu pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no ievedmuitas samaksas vai paredzot tiesības uz nodokļu atmaksu, uz tāda pamata, ka šādas preces ir paredzētas ražošanai, pārstrādei vai remontam un pēc tam tiek eksportētas;

c) šajā pantā termins “izvešana pārstrādei” nozīmē muitas procedūru, kurā Dalībvalsts muitas teritorijā brīvā apritē esošas preces var uz laiku eksportēt uz ārzemēm ražošanai, pārstrādei vai remontam un pēc tam reimportēt.

11. pants

Tranzīta brīvība

1. Tranzīta pārvadājumiem piemērotie Dalībvalsts noteikumi vai formalitātes:

a) tiek atcelti, ja apstākļi vai mērķi to pieņemšanai vairs nepastāv vai ja apstākļi ir mainījušies, vai ja mērķus var sasniegt pamatoti pieejamā un tirdzniecību mazāk ierobežojošā veidā;

b) netiek piemēroti tādā veidā, ko varētu uzskatīt par slēptu ierobežojumu tranzīta pārvadājumiem.

2. Tranzīta pārvadājumiem netiek izvirzīts nosacījums, ka iekasē nodevas vai maksas, ko uzliek tranzītam, izņemot maksas par transportēšanu vai kas ir samērojamas ar administratīvajiem izdevumiem, kas saistīti ar tranzītu, vai ar sniegto pakalpojumu izmaksām.

3. Dalībvalstis necenšas ieviest, piemērot vai saglabāt patvaļīgus ierobežojumus vai citus tamlīdzīgus pasākumus tranzīta pārvadājumiem. Tas neskar esošus un nākotnē iespējamus valsts tiesību aktus, divpusējas vai daudzpusējas ar transporta regulējumu saistītas vienošanās, kas ir saderīgas ar PTO noteikumiem.

4. Katra Dalībvalsts piekrīt izturēties pret precēm, kuras tiks pārvadātas tranzītā caur jebkuras citas Dalībvalsts teritoriju, ne mazāk labvēlīgi, kā tā izturētos pret precēm, ja tās transportētu no to izcelsmes vietas uz galamērķi, nevedot cauri šādas citas Dalībvalsts teritorijai.

5. Dalībvalstis ir aicinātas iespēju robežās nodrošināt tranzīta pārvadājumiem fiziski nošķirtu infrastruktūru (piemēram, braukšanas joslas, stāvvietas u. c.).

6. Formalitātes, dokumentācijas prasības un muitas kontrole saistībā ar tranzīta pārvadājumiem nerada lielāku slogu kā ir nepieciešams, lai:

a) identificētu preces un

b) nodrošinātu tranzīta prasību izpildi.

7. Pēc preču iekļaušanas tranzīta procedūrā un atļaujas saņemšanas pārvadājumam no izcelsmes vietas Dalībvalsts teritorijā tām nepiemēro muitas maksas un nerada nepamatotu kavēšanos vai ierobežojumus, līdz tās nonāk tranzīta galamērķī Dalībvalsts teritorijā.

8. Dalībvalstis tranzīta precēm nepiemēro tehniskus noteikumus un atbilstības novērtēšanas procedūras nozīmē, kas lietota Nolīgumā par tehniskajiem šķēršļiem tranzīta preču tirdzniecībā.

9. Dalībvalstis atļauj un nodrošina iespēju pirms preču pienākšanas iesniegt un apstrādāt tranzīta dokumentus un datus.

10. Kad tranzīta pārvadājums ir sasniedzis muitas iestādi vietā, kur tas atstāj Dalībvalsts teritoriju, šī iestāde nekavējoties izbeidz tranzīta darbību, ja izpildītas visas tranzīta prasības.

11. Ja Dalībvalsts par tranzīta pārvadājumu pieprasa garantiju – galvojumu, depozītu vai citu piemērotu naudas vai beznaudas (13) instrumentu –, šāda garantija nepārsniedz summu, kas nepieciešama, lai nodrošinātu to prasību izpildi, kas rodas šāda tranzīta pārvadājuma dēļ.

12. Kad Dalībvalsts ir noteikusi, ka tranzīta prasības ir izpildītas, nekavējoties tiek izbeigtas garantijas saistības.

13. Katra Dalībvalsts saderīgi ar saviem normatīvajiem aktiem atļauj izmantot visaptverošas garantijas, kas ietver vairākus viena un tā paša uzņēmēja darījumus, vai bez saistību izbeigšanas atjauno garantiju attiecībā uz turpmākiem sūtījumiem.

14. Katra Dalībvalsts nodrošina publiski pieejamu informāciju par to, kas tiek izmantots garantijas noteikšanai, tostarp atsevišķam darījumam un vajadzības gadījumā vairākiem darījumiem.

15. Katra Dalībvalsts var pieprasīt, lai tranzīta pārvadājumiem tiktu izmantoti muitas konvoji vai eskorti, vienīgi augsta riska apstākļos vai ja muitas normatīvo aktu ievērošanu nevar nodrošināt ar garantiju izmantošanu. Vispārīgos muitas konvojiem vai eskortiem piemērojamos noteikumus publicē saskaņā ar 1. pantu.

16. Lai uzlabotu tranzīta brīvību, Dalībvalstis cenšas sadarboties un savstarpēji koordinēt darbību. Šāda sadarbība un koordinācija var ietvert (bet ne tikai) izpratni par:

a) maksām;

b) formalitātēm un juridiskām prasībām un

c) tranzīta režīmu praktisku izmantošanu.

17. Katra Dalībvalsts cenšas iecelt valsts tranzīta koordinatoru, kam pārējās Dalībvalstis var iesniegt visus jautājumus un priekšlikumus par to, kā labāk risināt ar tranzīta darbību labu veikšanu saistītus jautājumus.

12. pants

Muitas sadarbība

1. Atbilstības un sadarbības veicināšanas pasākumi

1.1. Dalībvalstis piekrīt, ka ir svarīgi nodrošināt tirgotājiem izpratni par atbilstības prasībām, veicināt atbilstības brīvprātīgu ievērošanu, lai ļautu importētājiem pašiem attiecīgos gadījumos labot kļūdas bez soda piemērošanas, un piemērot atbilstības pasākumus, lai ierosinātu stingrākus pasākumus pret tirgotājiem, kas neievēro atbilstības prasības (14).

1.2. Dalībvalstis ir aicinātas koplietot informāciju par labu praksi muitas atbilstības procedūras pārvaldībā, šim nolūkam izmantojot arī Komitejas atbalstu. Dalībvalstis ir aicinātas sadarboties tehnisku ieteikumu vai palīdzības un atbalsta sniegšanā spēju veidošanai, lai pārvaldītu atbilstības pasākumus un uzlabotu to noderīgumu.

2. Informācijas apmaiņa

2.1. Pēc pieprasījuma un saskaņā ar šā panta noteikumiem Dalībvalstis apmainās ar informāciju, kas izklāstīta 6.1. punkta b) un/vai c) apakšpunktā, lai verificētu importa vai eksporta deklarāciju noteiktos gadījumos, kad ir saprātīgs pamats šaubām par deklarācijas patiesumu vai precizitāti.

2.2. Katra Dalībvalsts sniedz Komitejai sīku informāciju par šīs informācijas apmaiņai paredzēto kontaktpunktu.

3. Verifikācija

Dalībvalsts lūdz informāciju tikai pēc tam, kad tā ir veikusi attiecīgās importa vai eksporta deklarācijas verifikācijas procedūras un pārbaudījusi attiecīgo pieejamo dokumentāciju.

4. Lūgums

4.1. Lūguma iesniedzēja Dalībvalsts iesniedz lūguma saņēmējai Dalībvalstij rakstisku lūgumu papīra vai elektroniskā formātā oficiālā PTO valodā, par ko tās abpusēji vienojušās, vai citā valodā, par ko tās abpusēji vienojušās, tajā norādot:

a) konkrēto jautājumu, tostarp (ja ir lietderīgi un ir pieejams) numuru, kas norāda eksporta deklarāciju, kura atbilst attiecīgajai importa deklarācijai;

b) nolūku, kādēļ lūguma iesniedzēja Dalībvalsts vēlas iegūt informāciju vai dokumentus, kā arī to personu vārdu, uzvārdu un kontaktinformāciju, uz kurām attiecas lūgums (ja personas ir zināmas);

c) vajadzības gadījumā verifikācijas apstiprinājumu (15), ja lūgums saņēmēja Dalībvalsts to prasa;

d) konkrēto informāciju vai dokumentus, kas tiek lūgti;

e) lūguma izteicējas iestādes nosaukumu;

f) atsauci uz noteikumiem lūguma iesniedzējas Dalībvalsts tiesībās un tiesību sistēmā, kas reglamentē konfidenciālas informācijas un personas datu vākšanu, aizsardzību, lietošanu, atklāšanu, saglabāšanu un izvietošanu.

4.2. Ja lūguma iesniedzēja Dalībvalsts nespēj izpildīt kādu no 4.1. punkta apakšpunktu prasībām, tas ir jānorāda lūgumā.

5. Aizsardzība un konfidencialitāte

5.1. Pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts saskaņā ar 5.2. punktu:

a) stingri konfidenciāli glabā visu pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts sniegto informāciju un dokumentus un piešķir tiem vismaz tādu pašu aizsardzības un konfidencialitātes līmeni, kādu nosaka pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts tiesības un tiesību sistēma, kā norādīts 6.1. punkta b) vai c) apakšpunktā;

b) sniedz informāciju vai dokumentus vienīgi tām muitas iestādēm, kas risina attiecīgo jautājumu, un izmanto informāciju vai dokumentus vienīgi pieprasījumā norādītajam mērķim, izņemot gadījumus, kad pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts rakstiski piekrīt citiem nosacījumiem;

c) neatklāj informāciju vai dokumentus bez pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts īpašas rakstiskas atļaujas;

d) neizmanto nevienu pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts sniegtu nepārbaudītu informāciju vai dokumentus kā izšķirošu faktoru šaubu mazināšanai kādā konkrētā gadījumā;

e) ievēro katrā konkrētā gadījumā pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts noteiktos nosacījumus attiecībā uz konfidenciālas informācijas vai dokumentu un personas datu saglabāšanu un izmantošanu un

f) pēc pieprasījuma informē pieprasījuma saņēmēju Dalībvalsti par jebkuriem lēmumiem vai rīcību attiecīgajā jautājumā sniegtās informācijas vai dokumentu rezultātā.

5.2. Pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts savu tiesību un tiesību sistēmas noteikumu dēļ var nespēt izpildīt visus 5.1. punkta apakšpunktos izklāstītos nosacījumus. Tādā gadījumā pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts norāda to savā pieprasījumā.

5.3. Pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts izskata katru saskaņā ar 4. punktu saņemto pieprasījumu un verifikācijas informāciju vismaz tādā pašā aizsardzības un konfidencialitātes līmenī, kādu pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts piemēro līdzīgai informācijai savā valstī.

6. Informācijas sniegšana

6.1. Saskaņā ar šā panta noteikumiem pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts nekavējoties:

a) sniedz rakstisku atbildi papīra vai elektroniskā formātā;

b) sniedz konkrēto informāciju, kā norādīts importa vai eksporta deklarācijā vai deklarācijā, tādā apjomā, kādā tā ir pieejama, pievienojot pieprasījuma iesniedzējai Dalībvalstij pieprasītā informācijas aizsardzības un konfidencialitātes līmeņa aprakstu;

c) ja pieprasīts, sniedz konkrētu informāciju pieejamā apmērā, kā noteikts turpmāk norādītajos vai importa vai eksporta deklarācijas papildinājumam iesniegtajos dokumentos: faktūrrēķinā, iepakotā satura aprakstā, izcelsmes sertifikātā un preču transporta pavadzīmē tādā formātā – papīra vai elektroniskā –, kā dokumenti iesniegti; informācijai pievieno pieprasījuma iesniedzējai Dalībvalstij pieprasītā informācijas aizsardzības un konfidencialitātes līmeņa aprakstu;

d) apstiprina, ka sniegtie dokumenti atbilst oriģinālam;

e) 90 dienu laikā pēc pieprasījuma datuma sniedz informāciju vai citādi atbild uz pieprasījumu, ciktāl tas iespējams.

6.2. Pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts saskaņā ar savām tiesībām un tiesību sistēmu pirms informācijas sniegšanas var lūgt apstiprināt, ka konkrētā informācija bez pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts rakstiskas atļaujas netiks izmantota kā liecība kriminālizmeklēšanā, tiesvedībā vai ar muitu nesaistītā tiesvedībā. Ja pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts nespēj izpildīt šo prasību, tas jānorāda pieprasījuma saņēmējai Dalībvalstij.

7. Lūguma atlikšana vai noraidīšana

7.1. Pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts var atlikt informācijas sniegšanu vai noraidīt pieprasījumu pilnīgi vai daļēji, un tā informē pieprasījuma iesniedzēju Dalībvalsti par šāda lēmuma iemesliem:

a) ja informācijas sniegšana ir pretrunā sabiedrības interesēm, un tas ir atspoguļots pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts tiesībās un tiesību sistēmā;

b) ja Dalībvalsts tiesības un tiesību sistēma neļauj sniegt šādu informāciju. Šādā gadījumā tā iesniedz pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij attiecīgās konkrētās norādes kopiju;

c) ja informācijas sniegšana kavētu tiesībaizsardzību vai citādi traucētu sāktu administratīvu vai tiesas izmeklēšanu, lietas ierosināšanu vai tiesvedību;

d) ja saskaņā ar valsts tiesībām un tiesību sistēmu, kas nosaka konfidenciālas informācijas vai personas datu vākšanu, aizsardzību, izmantošanu, atklāšanu, uzglabāšanu un izvietošanu, ir nepieciešama importētāja vai eksportētāja piekrišana un šāda piekrišana nav dota, vai

e) informācijas pieprasījums ir saņemts pēc pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts dokumentu uzglabāšanas termiņa (kas noteikts tiesību aktos) beigām.

7.2. Apstākļos, kas norādīti 4.2., 5.2. un 6.2. punktā, lēmumu par šāda pieprasījuma izpildi pieņem pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts.

8. Savstarpība

Ja pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts uzskata, ka tā nespētu izpildīt līdzīgu pieprasījumu, ja to iesniegtu pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts, vai ja tā vēl nav ieviesusi šo pantu, tā norāda šo faktu savā pieprasījuma. Par šāda pieprasījuma izpildi lemj pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts.

9. Administratīvais slogs

9.1. Pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts ņem vērā resursus un izmaksas, kas pieprasījuma saņēmējai Dalībvalstij nepieciešami, lai sniegtu atbildi uz informācijas pieprasījumu. Pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts izvērtē proporcionalitāti starp savu fiskālo interesi, iesniedzot pieprasījumu, un pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts paredzamajām pūlēm, lai sniegtu informāciju.

9.2. Ja pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts no vienas vai vairākām pieprasījuma iesniedzējām Dalībvalstīm saņem pārmērīgi daudz informācijas pieprasījumu vai informācijas pieprasījumu pārmērīgi lielā apjomā un nespēj izpildīt šādus pieprasījumus saprātīgā laikposmā, tā var lūgt vienu vai vairākas pieprasījuma iesniedzējas Dalībvalstis noteikt pieprasījumu prioritāti, lai vienotos par praktisku ierobežojumu pieejamo resursu ietvaros. Ja savstarpēji vienotu pieeju nevar panākt, šādu pieprasījumu izpilde ir pieprasījuma saņēmējas Dalībvalsts ziņā, pamatojoties uz tās noteiktajām prioritātēm.

10. Ierobežojumi

Pieprasījuma saņēmējai Dalībvalstij nepieprasa:

a) grozīt tās importa vai eksporta deklarāciju vai procedūru formātu;

b) meklēt citus dokumentus, izņemot iesniegto importa vai eksporta deklarāciju, kā norādīts 6.1. punkta c) apakšpunktā;

c) veikt pieprasījumus, lai iegūtu informāciju;

d) mainīt šādas informācijas glabāšanas laiku;

e) ieviest papīra dokumentāciju, ja informācija jau ir elektroniskā formātā;

f) tulkot informāciju;

g) pārbaudīt informācijas precizitāti vai

h) sniegt informāciju, kas var radīt kaitējumu noteiktu uzņēmumu, sabiedrības vai privātām likumīgām komerciālām interesēm.

11. Neatļauta informācijas lietošana vai atklāšana

11.1. Ja saskaņā ar šo pantu sniegtās informācijas izmantošanas vai atklāšanas nosacījumi ir pārkāpti, pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts, kas saņēmusi informāciju, nekavējoties paziņo par šādu neatļautu lietošanu vai atklāšanu pieprasījuma saņēmējai Dalībvalstij, kas sniedza informāciju, un:

a) veic nepieciešamos pasākumus, lai mazinātu pārkāpumu;

b) veic nepieciešamos pasākumus, lai novērstu turpmākus pārkāpumus, un

c) informē pieprasījuma saņēmēju Dalībvalsti par saskaņā ar a) un b) apakšpunktu veiktajiem pasākumiem.

11.2. Pieprasījuma saņēmēja Dalībvalsts saskaņā ar šo pantu var apturēt savu saistību izpildi pret pieprasījuma iesniedzēju Dalībvalsti, līdz ir veikti 11.1. punktā noteiktie pasākumi.

12. Divpusēji un reģionāli nolīgumi

12.1. Neviens šā panta noteikums nekavē Dalībvalstis slēgt vai saglabāt spēkā divpusēju, plurilaterālu vai reģionālu nolīgumu par muitas informācijas un datu koplietošanu vai apmaiņu, tostarp par drošu un ātru bāzi, piemēram, automatizētu bāzi, vai informācijas sniegšanu pirms sūtījuma pienākšanas.

12.2. Neviens šā panta noteikums nav interpretējams tā, ka tas mainītu vai ietekmētu Dalībvalsts tiesības, kas izriet no šādiem divpusējiem, plurilaterāliem vai reģionāliem nolīgumiem, vai ka tas reglamentētu muitas informācijas un datu apmaiņu, uz kuriem attiecas šādi citi nolīgumi.

II SADAĻA

ĪPAŠAS UN ATŠĶIRĪGAS ATTIEKSMES NOTEIKUMI JAUNATTĪSTĪBAS DALĪBVALSTĪM UN VISMAZĀK ATTĪSTĪTAJĀM DALĪBVALSTĪM

13. pants

Vispārējie principi

1. Šā nolīguma 1. līdz 12. panta noteikumi jaunattīstības un vismazāk attīstītajās Dalībvalstīs tiek īstenoti saskaņā ar šo sadaļu, kuras pamatā ir kārtība, par ko panākta vienošanās 2004. gada jūlija Pamatnolīguma (WT/L/579) D pielikumā un Honkongas ministru deklarācijas (WT/MIN(05)/DEC) E pielikuma 33. punktā.

2. Jāsniedz palīdzība un atbalsts spēju veidošanai (16), lai jaunattīstības un vismazāk attīstīto valstu Dalībvalstīm palīdzētu īstenot šīs vienošanās noteikumus atbilstoši to īpatnībām un iespējām. Šā nolīguma noteikumu īstenošanas apjoms un laiks ir saistāms ar jaunattīstības un vismazāk attīstīto Dalībvalstu īstenošanas spēju. Ja jaunattīstības un vismazāk attīstītai Dalībvalstij joprojām trūkst nepieciešamo spēju, attiecīgā(-o) noteikuma(-u) īstenošana netiks prasīta, līdz būs sasniegta attiecīga īstenošanas spēja.

3. Vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm būs jāuzņemas saistības, ciktāl tas ir saderīgi ar to individuālo attīstību, finanšu un tirdzniecības vajadzībām vai administratīvajām vai institucionālajām spējām.

4. Šos principus piemēro, izmantojot II sadaļā izklāstītos noteikumus.

14. pants

Noteikumu kategorijas

1. Ir trīs noteikumu kategorijas:

a) A kategorija ietver noteikumus, kurus jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts paredz īstenot, stājoties spēkā šim nolīgumam, vai vismazāk attīstīto Dalībvalsts gadījumā – viena gada laikā no tās stāšanās spēkā, kā norādīts 15. pantā;

b) B kategorija ietver noteikumus, kurus jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts paredz īstenot termiņā pēc pārejas perioda laikā pēc šā nolīguma stāšanās spēkā, kā noteikts 16. pantā;

c) C kategorija ietver noteikumus, kurus jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts paredz īstenot termiņā pēc pārejas perioda laikā pēc šā nolīguma stāšanās spēkā, un kuru īstenošanai vajadzīgas spējas, ko iegūst, saņemot palīdzību un atbalstu spēju veidošanai, kā noteikts 16. pantā.

2. Katra jaunattīstības Dalībvalsts un katra vismazāk attīstītā Dalībvalsts pati individuāli paredz, kurus noteikumus tā ietver katrā – A, B un C – kategorijā.

15. pants

A kategorijas noteikumu paziņošana un īstenošana

1. Stājoties spēkā šim nolīgumam, katra jaunattīstības Dalībvalsts īsteno savas A kategorijas saistības. Tādējādi šīs A kategorijā iekļautās saistības kļūst par šā nolīguma sastāvdaļu.

2. Vismazāk attīstīta Dalībvalsts var paziņot Komitejai savus A kategorijā iekļautos noteikumus gada laikā no šā nolīguma stāšanās spēkā. Tādējādi katras vismazāk attīstītās Dalībvalsts A kategorijā iekļautās saistības kļūst par šā nolīguma sastāvdaļu.

16. pants

B un C kategorijas noteikumu īstenošanas galīgo datumu paziņošana

1. To noteikumu īstenošanu, kurus jaunattīstības Dalībvalsts nav iekļāvusi A kategorijā, Dalībvalsts var atlikt saskaņā ar šajā pantā izklāstīto procesu.

Jaunattīstības Dalībvalsts – B kategorija

a) Stājoties spēkā šim nolīgumam, katra jaunattīstības Dalībvalsts paziņo Komitejai B kategorijā iekļautos noteikumus un attiecīgos to īstenošanas provizoriskos datumus (17).

b) Ne vēlāk kā vienu gadu pēc šīs vienošanās stāšanās spēkā katra jaunattīstības valstu Dalībvalsts paziņo Komitejai galīgos datumus B kategorijas noteikumu īstenošanai. Ja jaunattīstības valstu Dalībvalsts pirms šā termiņa konstatē, ka tai nepieciešams papildu laiks, lai paziņotu galīgos datumus, Dalībvalsts var lūgt Komiteju pagarināt periodu līdz laikam, kas ir pietiekams datumu paziņošanai.

Jaunattīstības Dalībvalsts – C kategorija

c) Stājoties spēkā šim nolīgumam, katra jaunattīstības Dalībvalsts paziņo Komitejai noteikumus, kurus tā iekļāvusi C kategorijā, un attiecīgos to īstenošanas provizoriskos datumus. Pārredzamības nolūkā iesniegtais paziņojums ietver informāciju par Dalībvalstij īstenošanai nepieciešamo palīdzību un atbalstu spēju veidošanā (18).

d) Viena gada laikā pēc šā nolīguma stāšanās spēkā jaunattīstības Dalībvalstis un attiecīgās līdzekļu devējas Dalībvalstis, ņemot vērā jau spēkā esošo kārtību, saskaņā ar 22. panta 1. punktu iesniegtos paziņojumus un saskaņā ar iepriekš minēto c) apakšpunktu iesniegto informāciju, sniedz Komitejai informāciju par saglabātajiem vai sāktajiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai sniegtu palīdzību un atbalstu spēju veidošanai C kategorijas noteikumu īstenošanai (19). Iesaistītā jaunattīstības Dalībvalsts nekavējoties informē Komiteju par šādiem pasākumiem. Komiteja aicina arī līdzekļu devējus, kas nav Dalībvalstis, sniegt informāciju par esošajiem vai pabeigtajiem pasākumiem.

e) 18 mēnešu laikā no d) apakšpunktā norādītās informācijas iesniegšanas līdzekļu devējas Dalībvalstis un attiecīgās jaunattīstības Dalībvalstis informē Komiteju par panākumiem palīdzības un atbalsta sniegšanā spēju veidošanai. Katra jaunattīstības Dalībvalsts vienlaikus paziņo galīgo īstenošanas datumu sarakstu.

2. To noteikumu īstenošanu, kurus vismazāk attīstīta Dalībvalstis nav iekļāvušas A kategorijā, tās var atlikt saskaņā ar tālāk šajā pantā noteikto procesu.

Vismazāk attīstīta Dalībvalsts – B kategorija

a) Ne vēlāk kā vienu gadu no šā nolīguma stāšanās spēkā vismazāk attīstīta Dalībvalsts paziņo Komitejai tās B kategorijas noteikumus un var paziņot attiecīgos provizoriskos datumus šo noteikumu īstenošanai, ņemot vērā maksimālu elastīgumu attiecībā uz vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm.

b) Ne vēlāk kā divus gadus pēc iepriekš a) apakšpunktā norādītā paziņojuma datuma katra vismazāk attīstītā Dalībvalsts informē Komiteju, apstiprinot plānotos noteikumus un paziņojot to īstenošanas datumus. Ja vismazāk attīstīta Dalībvalsts pirms šā termiņa konstatē, ka tai ir nepieciešams papildu laiks, lai paziņotu galīgos datumus, Dalībvalsts var lūgt Komiteju pagarināt periodu līdz laikam, kas ir pietiekams datumu paziņošanai.

Vismazāk attīstīta Dalībvalsts – C kategorija

c) Pārredzamības labad un vienošanos ar līdzekļu devējiem veicināšanai vienu gadu pēc šā Nolīguma stāšanās spēkā katra vismazāk attīstīta Dalībvalsts paziņo Komitejai noteikumus, ko šī Dalībvalsts iekļāvusi C kategorijā, ņemot vērā maksimālu elastīgumu attiecībā uz vismazāk attīstītām Dalībvalstīm.

d) Vienu gadu pēc iepriekš c) apakšpunktā noteiktā datuma vismazāk attīstītās Dalībvalstis sniedz informāciju par palīdzību un atbalstu spēju veidošanai, kas Dalībvalstij nepieciešama noteikumu īstenošanai (20).

e) Ne vēlāk kā divus gadus pēc paziņojuma, kas sniegts saskaņā ar d) apakšpunktu, vismazāk attīstītās Dalībvalstis un attiecīgās līdzekļu devējas Dalībvalstis, ņemot vērā informāciju, kas sniegta saskaņā ar d) apakšpunktu, informē Komiteju par saglabātajiem vai sāktajiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai sniegtu palīdzību un atbalstu sniegšanai spēju veidošanai, kas nodrošinātu C kategorijas noteikumu īstenošanu (21). Vismazāk attīstīta Dalībvalsts, kas ir iesaistīta, nekavējoties informē Komiteju par šādiem pasākumiem. Vismazāk attīstīta Dalībvalsts vienlaikus paziņo provizoriskos datumus to C kategorijas saistību īstenošanai, kuriem paredzēti palīdzības un atbalsta pasākumi. Komiteja aicina arī līdzekļu devējus, kas nav Dalībvalstis, sniegt informāciju par esošajiem un pabeigtajiem pasākumiem.

f) Ne vēlāk kā 18 mēnešus no dienas, kad sniegta e) apakšpunktā noteiktā informācija, attiecīgās līdzekļu devējas Dalībvalstis un attiecīgās vismazāk attīstītās Dalībvalstis informē Komiteju par panākumiem palīdzības un atbalsta sniegšanā spēju veidošanai. Katra vismazāk attīstītā Dalībvalsts vienlaikus paziņo Komitejai tās īstenošanas galīgo datumu sarakstu.

3. Jaunattīstības un vismazāk attīstītās Dalībvalstis, kurām 1. un 2. punktā norādītajā paredzētajā termiņā ir grūti iesniegt galīgos īstenošanas datumus, jo trūkst līdzekļu devēju atbalsta vai nav progresa palīdzības un atbalsta nodrošināšanā spēju veidošanai, iespējami agri pirms attiecīgo termiņu beigām paziņo par to Komitejai. Dalībvalstis piekrīt sadarboties, lai novērstu šādas grūtības, ņemot vērā attiecīgās Dalībvalsts konkrētos apstākļus un īpašās problēmas. Komiteja vajadzības gadījumā rīkojas, lai novērstu grūtības, tostarp nepieciešamības gadījumā pagarina attiecīgajai Dalībvalstij termiņu galīgo datumu paziņošanai.

4. Trīs mēnešus pirms 1. punkta b) vai e) apakšpunktā noteiktā termiņa vai – vismazāk attīstīto valstu Dalībvalsts gadījumā – 2. punkta b) vai f) apakšpunktā noteiktā termiņa sekretariāts atgādina Dalībvalstij, ja tā nav paziņojusi noteiktu B un C kategorijā ietverto noteikumu īstenošanas datumu. Ja Dalībvalsts nerīkojas saskaņā ar 3. punktā norādīto vai – jaunattīstības valstu Dalībvalsts gadījumā – saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktā norādīto, vai – vismazāk attīstīto valstu Dalībvalsts gadījumā – saskaņā ar 2. punkta b) apakšpunktā norādīto, lai pagarinātu termiņu, un joprojām nav paziņojusi galīgo īstenošanas datumu, Dalībvalsts īsteno noteikumus viena gada laikā pēc 1. punkta b) vai e) apakšpunktā noteiktā termiņa vai – vismazāk attīstīto valstu Dalībvalsts gadījumā – 2. punkta b) vai f) apakšpunktā noteiktā vai saskaņā ar 3. punktu pagarinātā termiņa.

5. Ne vēlāk kā 60 dienas no dienas, kad sniedzams paziņojums par B un C kategorijas noteikumu īstenošanas galīgajiem datumiem saskaņā ar 1., 2. vai 3. punktu, Komiteja reģistrē pielikumus, kuros ietverti katras Dalībvalsts galīgie B un C kategorijas noteikumu īstenošanas datumi, tostarp jebkuri 4. punktā norādītie datumi, tādējādi minētie pielikumus kļūst par šā nolīguma sastāvdaļu.

17. pants

Agrīnās brīdināšanas mehānisms: B un C kategorijas noteikumu īstenošanas termiņa pagarināšana

a) Jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts, kura uzskata, ka tai ir grūtības īstenot B vai C kategorijā iekļauto noteikumu līdz galīgajam datumam, kas noteikts saskaņā ar 16. panta 1. punkta b) vai e) apakšpunktu vai – vismazāk attīstītas Dalībvalsts gadījumā – saskaņā ar 16. panta 2. punkta b) vai f) apakšpunktu, paziņo to Komitejai. Jaunattīstības Dalībvalstis to paziņo Komitejai ne vēlāk kā 120 dienas pirms īstenošanas termiņa beigām. Vismazāk attīstītās Dalībvalstis to paziņo Komitejai ne vēlāk kā 90 dienas pirms minētā termiņa beigām.

b) Paziņojumā Komitejai tās norāda jaunu datumu, līdz kuram jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts plāno īstenot attiecīgo noteikumu. Paziņojumā Dalībvalsts arī norāda iemeslus gaidāmajai īstenošanas aizkavei. Šādi iemesli var ietvert iepriekš neparedzētu vai papildu palīdzību un atbalstu spēju veidošanai.

2. Ja jaunattīstības Dalībvalsts pieprasītais papildu laiku īstenošanai nepārsniedz 18 mēnešus vai, vismazāk attīstītas Dalībvalsts gadījumā, 3 gadus, pieprasījuma iesniedzēja Dalībvalsts ir tiesīga izmantot šādu papildu laiku bez Komitejas turpmāka lēmuma.

3. Ja jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts uzskata, ka pirmais pagarinājums tai ir vajadzīgs garāks par 2. punktā noteikto laiku vai tai ir vajadzīgs otrais vai trešais pagarinājums, tā iesniedz Komitejai pieprasījumu pagarinājumam, ietverot 1. punkta b) apakšpunktā norādīto informāciju, ne vēlāk kā 120 dienas (jaunattīstības Dalībvalstij) vai ne vēlāk kā 90 dienas (vismazāk attīstītai Dalībvalstij) pirms sākotnējā galīgā īstenošanas papildu pagarinājuma datuma beigām.

4. Komiteja labvēlīgi izskata pagarinājuma piešķiršanas pieprasījumus, ņemot vērā pieprasījuma iesniedzējas Dalībvalsts īpašos apstākļus. Šie apstākļi var ietvert grūtības un kavēšanos saņemt palīdzību un atbalstu spēju veidošanai.

18. pants

B un C kategorijas īstenošana

1. Saskaņā ar 13. panta 2. punktu gadījumā, ja jaunattīstības vai vismazāk attīstīta Dalībvalsts ir izpildījusi 16. panta 1. vai 2. punktā un 17. pantā noteiktās procedūras un ja pieprasītais pagarinājums nav piešķirts vai ja jaunattīstības un vismazāk attīstītai Dalībvalstij citu iemeslu dēļ ir neparedzēti apstākļi, kas neļauj piešķirt pagarinājumu saskaņā ar 17. pantu, un tā novērtē, ka tai joprojām trūkst spēju īstenot C kategorijas noteikumu, šī Dalībvalsts paziņo Komitejai, ka nespēj īstenot attiecīgo noteikumu.

2. Komiteja nekavējoties un katrā ziņā ne vēlāk kā 60 dienas pēc tam, kad Komiteja saņēmusi paziņojumu no attiecīgās jaunattīstības vai vismazāk attīstītas Dalībvalsts, izveido ekspertu grupu. Ekspertu grupa 120 dienu laikā no tās izveidošanas izskata jautājumu un sniedz ieteikumu.

3. Ekspertu grupu veido piecas neatkarīgas tirdzniecības atvieglošanas un spēju veidošanas palīdzības un atbalsta sniegšanas jomā augsti kvalificētas personas. Ekspertu grupas sastāvā ir nodrošināts līdzsvars starp jaunattīstības un attīstīto Dalībvalstu valstspiederīgajiem. Ja iesaistīta vismazāk attīstīta Dalībvalsts, ekspertu grupā iekļauj vismaz vienu vismazāk attīstītas Dalībvalsts valstspiederīgo. Ja Komiteja nespēj vienoties par ekspertu grupas sastāvu 20 dienu laikā no tās izveides, ģenerāldirektors, apspriežoties ar Komitejas priekšsēdētāju, saskaņā ar šā punkta noteikumiem nosaka ekspertu grupas sastāvu.

4. Ekspertu grupa izskata Dalībvalsts pašvērtējumu par spēju trūkumu un sagatavo ieteikumu Komitejai. Izvērtējot Ekspertu grupas ieteikumu vismazāk attīstītai Dalībvalstij, Komiteja attiecīgi rīkojas, lai veicinātu stabilas īstenošanas spējas iegūšanu.

5. Dalībvalsts netiek pakļauta procedūrām, uz kurām atteicas Vienošanās par strīdu izšķiršanu, no brīža, kad jaunattīstības Dalībvalsts paziņo Komitejai, ka nespēj īstenot attiecīgo noteikumu, līdz pirmajai Komitejas sanāksmei pēc ekspertu grupas ieteikuma saņemšanas. Šajā sanāksmē Komiteja izskata ekspertu grupas ieteikumu. Attiecībā uz vismazāk attīstītu Dalībvalsti Vienošanās par strīdu izšķiršanu procedūra netiek piemērota attiecīgajam noteikumam no dienas, kad Komiteja saņem paziņojumu par tās nespēju īstenot noteikumu, līdz brīdim, kad Komiteja pieņem lēmumu par šo jautājumu, vai 24 mēnešu laikā no iepriekš norādītās pirmās Komitejas sanāksmes atkarībā no tā, kura procedūra norit agrāk.

6. Ja vismazāk attīstīta Dalībvalsts zaudē spēju īstenot C kategorijas saistības, tā var informēt Komiteju un izpildīt šajā pantā noteiktās procedūras.

19. pants

Pārnešana starp B un C kategoriju

1. Jaunattīstības un vismazāk attīstīta Dalībvalstis, kas ir paziņojušas par noteikumiem B un C kategorijā, var pārnest noteikumus no vienas kategorijas otrā, iesniedzot Komitejai paziņojumu. Ja Dalībvalsts ierosina pārnest noteikumu no B kategorijas uz C kategoriju, Dalībvalsts sniedz informāciju par spēju veidošanai nepieciešamo palīdzību un atbalstu.

2. Ja nepieciešams papildu laiks, lai pārnestu noteikumu no B kategorijas uz C kategoriju, Dalībvalsts var:

a) izmantot 17. panta noteikumus, tostarp automātiskas pagarināšanas iespēju, vai

b) prasīt Komitejai izskatīt Dalībvalsts pieprasījumu piešķirt papildu laiku noteikuma īstenošanai un, ja vajadzīgs, palīdzību un atbalstu spēju veidošanai, tostarp ekspertu grupas izskatīšanas un ieteikuma iespēju saskaņā ar 18. pantu, vai vai

c) vismazāk attīstītas Dalībvalsts gadījumā – jauna īstenošanas datuma piešķiršanai vairāk nekā četrus gadus pēc sākotnējā B kategorijai paziņotā datuma nepieciešams Komitejas apstiprinājums. Turklāt vismazāk attīstīta Dalībvalsts turpina izmantot 17. pantu. Tiek uzskatīts, ka vismazāk attīstītai Dalībvalstij šādai noteikumu pārnešanai ir nepieciešama palīdzība un atbalsts spēju veidošanai.

20. pants

Labvēlības laikposms, kurā nepiemēro vienošanos par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu

1. Divus gadus no šā Nolīguma stāšanās spēkā GATT 1994 XXII un XXIII panta noteikumi, kurus papildina un piemēro ar Vienošanos par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu, nav piemērojami strīdu izšķiršanai pret jaunattīstības Dalībvalsti attiecībā uz noteikumiem, ko Dalībvalsts ir iekļāvusi A kategorijā.

2. Sešus gadus no šā nolīguma stāšanās spēkā GATT 1994 XXII un XXIII panta noteikumi, kurus papildina un piemēro ar Vienošanos par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu, nav piemērojami strīdu izšķiršanai pret vismazāk attīstītu Dalībvalsti attiecībā uz noteikumiem, ko Dalībvalsts ir iekļāvusi A kategorijā.

3. Astoņus gadus pēc tam, kad vismazāk attīstīta Dalībvalsts ir īstenojusi B vai C kategorijā iekļautu noteikumu, GATT 1994 XXII un XXIII panta noteikumi, kurus papildina un piemēro ar Vienošanos par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu, nav piemērojami strīdu izšķiršanai pret vismazāk attīstītu Dalībvalsti attiecībā uz minēto noteikumu.

4. Neatkarīgi no labvēlības laikposma, kurā nepiemēro Vienošanos par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu, pirms iesniedz lūgumu konsultēties saskaņā ar GATT 1994 XXII vai XXIII pantu, un visos strīdu izšķiršanas procedūru posmos attiecībā uz vismazāk attīstītas Dalībvalsts pasākumu Dalībvalsts īpašu uzmanību velta vismazāk attīstīto Dalībvalstu īpašajai situācijai. Šajā sakarā Dalībvalstis, izvirzot jautājumus saskaņā ar Vienošanās par noteikumiem un procedūrām, kas reglamentē strīdu izšķiršanu, pret vismazāk attīstītām Dalībvalstīm ievēro pienācīgu mērenību.

5. Katra Dalībvalsts, saņēmusi lūgumu, saskaņā ar šo pantu atvēlētajā labvēlības laikposmā nodrošina citām Dalībvalstīm atbilstošas iespējas diskusijām par jebkuru jautājumu, kas saistīts ar šā nolīguma īstenošanu.

21. pants

Palīdzības un atbalsta nodrošinājums spēju veidošanai

1. Līdzekļu devējas Dalībvalstis piekrīt veicināt palīdzību un atbalstu jaunattīstības un vismazāk attīstīto Dalībvalstu spēju veidošanai, pamatojoties uz divpusējiem vai ar attiecīgu starptautisku organizāciju starpniecības palīdzību saskaņotiem noteikumiem. Mērķis ir palīdzēt jaunattīstības un vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm īstenot šā nolīguma I sadaļā iekļautos noteikumus.

2. Ņemot vērā vismazāk attīstīto Dalībvalstu konkrētās vajadzības, jāsniedz tām labi izplānota palīdzība un atbalsts, lai palīdzētu tām veidot stabilu spēju īstenot saistības. Izmantojot attiecīgus attīstības sadarbības mehānismus un saskaņā ar tehniskās palīdzības un atbalsta principiem spēju veidošanai, kā norādīts 3. punktā, attīstības partneri cenšas sniegt palīdzību un atbalstu spēju veidošanai šajā jomā tādā veidā, lai neapdraudētu esošās attīstības prioritātes.

3. Īstenojot šo nolīgumu, Dalībvalstis cenšas piemērot palīdzības un atbalsta sniegšanai spēju veidošanā turpmāk norādītos principus:

a) ņemt vērā atbalsta saņēmēju valstu un reģionu vispārējo attīstības sistēmu un – attiecīgos un piemērotos gadījumos – sāktās reformas un tehniskās palīdzības programmas;

b) attiecīgos un piemērotos gadījumos ietvert tādus pasākumus, lai risinātu reģionu un apakšreģionu problēmas un veicinātu reģionu un apakšreģionu integrāciju;

c) nodrošināt, ka privātā sektora pastāvīgie tirdzniecības atvieglošanas reformas pasākumi ir ietverti atbalsta pasākumos;

d) veicināt koordināciju starp Dalībvalstīm un citām saistītām institūcijām, tostarp reģionālām ekonomikas kopienām, lai nodrošinātu maksimālu šīs palīdzības lietderīgumu un rezultātus. Šajā saistībā: i) koordinācija, galvenokārt valstī vai reģionā, kur sniedzama palīdzība, ir jānodrošina starp partnerēm Dalībvalstīm un līdzekļu devējiem, un divpusējiem vai daudzpusējiem līdzekļu devējiem, izmantojot ciešu tehniskās palīdzības un spēju veidošanas pasākumu koordināciju, ir jācenšas izvairīties no palīdzības programmu pārklāšanās un dublēšanās, kā arī reformu pasākumu nekonsekvences; ii) attiecībā uz vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm – pastiprinātajai integrētajai sistēmai ar tirdzniecību saistītam atbalstam vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm ir jābūt daļai no šā koordinācijas procesa, un iii) īstenojot šo nolīgumu un sniedzot tehnisko palīdzību, Dalībvalstīm jāveicina arī iekšēja koordinācija starp tirdzniecības un attīstības amatpersonām gan galvaspilsētās, gan Ženēvā;

e) atbalstīt valstīs esošās un reģionālās koordinācijas struktūras, piemēram, apaļo galdu un konsultatīvas grupas, lai koordinētu un uzraudzītu īstenošanas pasākumus, un

f) atbalstīt jaunattīstības Dalībvalstis spēju veidošanas nodrošināšanā citām jaunattīstības un vismazāk attīstītajām dalībvalstīm, un, ja iespējams, izvērtēt šādu pasākumu atbalstīšanu.

4. Komiteja organizē vismaz vienu speciālu sanāksmi gadā, lai:

a) pārrunātu jebkādas ar noteikumu vai šā nolīguma noteikumu apakšsadaļu īstenošanu saistītas problēmas;

b) pārskatītu spēju veidošanai sniegto palīdzību un atbalstu un tādējādi veicinātu nolīguma īstenošanu, tostarp noskaidrotu tās jaunattīstības vai vismazāk attīstītās Dalībvalstis, kuras nesaņem pienācīgu palīdzību un atbalstu spēju veidošanai;

c) dalītos pieredzē un informācijā par sākto palīdzību un atbalstu spēju veidošanai un programmu īstenošanu, tostarp problēmām un panākumiem šajā jomā;

d) pārskatītu līdzekļu devēju paziņojumus, kā norādīts 22. pantā, un

e) pārskatītu darbību saskaņā ar 2. punktu.

22. pants

Komitejai iesniedzamā informācija par palīdzību un atbalstu spēju veidošanai

1. Lai jaunattīstības un vismazāk attīstīto valstu Dalībvalstīm nodrošinātu pārredzamību par palīdzības un atbalsta nodrošinājumu spēju veidošanai un lai īstenotu I sadaļas nosacījumus, katra donorvalsts, kura palīdz jaunattīstības un vismazāk attīstīto valstu Dalībvalstīm īstenot šo vienošanos, pēc tam, kad ir stājusies spēkā šī vienošanās, un pēc tam katru gadu iesniedz Komitejai turpmāk norādīto informāciju par tās sniegto palīdzību un atbalstu spēju veidošanā pēdējo12 mēnešu laikā un, ja iespējams, nākamajos 12 mēnešos plānoto (22):

a) aprakstu par palīdzību un atbalstu spēju veidošanai;

b) statuss un summa, uz kuru attiecas saistības/kura izmaksāta;

c) procedūras palīdzības vai atbalsta izmaksāšanai;

d) atbalsta saņēmējvalsti vai, attiecīgā gadījumā, reģionu, un

e) īstenotāju aģentūru Dalībvalstī, kas sniedz palīdzību un atbalstu.

Informācija tiek sniegta 1. pielikumā norādītajā formātā. Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (turpmāk šajā līgumā – “ESAO”) dalībvalstis iesniegto informāciju var balstīt uz attiecīgo ESAO kreditoru izziņošanas sistēmas informāciju. Iepriekš minēto informāciju ir aicinātas iesniegt jaunattīstības Dalībvalstis, kuras atzīst, ka tās spēj sniegt palīdzību un atbalstu spēju veidošanai.

2. Līdzekļu devējas Dalībvalstis, kuras palīdz jaunattīstības un vismazāk attīstītajām Dalībvalstīm, iesniedz Komitejai:

a) to savu aģentūru kontaktpunktus, kuras ir atbildīgas par palīdzības un atbalsta sniegšanu spēju veidošanai saskaņā ar I sadaļas nosacījumu īstenošanu, tostarp (iespēju robežās) informāciju par šādiem kontaktpunktiem valstī vai reģionā, kur sniedzama palīdzība un atbalsts, un

b) informāciju par procesiem un mehānismiem spēju veidošanas palīdzības un atbalsta lūguma iesniegšanai.

Iepriekš minēto informāciju ir aicinātas iesniegt jaunattīstības Dalībvalstis, kuras atzīst, ka tās spēj sniegt palīdzību un atbalstu.

3. Jaunattīstības un vismazāk attīstītās Dalībvalstis, kas plāno izmantot ar tirdzniecības atvieglošanu saistītu palīdzību un atbalstu spēju veidošanai, iesniedz Komitejai informāciju par tās(-o) iestādes(-žu) kontaktpunktu(-iem), kas ir atbildīgas par šādas palīdzības un atbalsta koordināciju un prioritāšu noteikšanu.

4. Dalībvalstis var iesniegt 2. un 3. punktā minēto informāciju, izmantojot norādītās tīmekļa vietnes, nepieciešamības gadījumā atjauninot informāciju. Sekretariāts nodrošina visas šādas informācijas publisku pieejamību.

5. Komiteja aicina visas saistītās starptautiskās un reģionālās organizācijas (piemēram, Starptautisko Valūtas fondu, ESAO, ANO Tirdzniecības un attīstības konferenci, PMO, ANO reģionālās komisijas, Pasaules Banku vai to apakšstruktūras, kā arī reģionālās attīstības bankas) un citas sadarbības aģentūras iesniegt 1., 2. un 4. punktā norādīto informāciju.

III SADAĻA

INSTITUCIONĀLĀ KĀRTĪBA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

23. pants

Institucionālā kārtība

1. Tirdzniecības atvieglošanas komiteja

1.1. Ar šo tiek izveidota Tirdzniecības atvieglošanas komiteja.

1.2. Komiteja ir atvērta līdzdalībai visām Dalībvalstīm, un tā ievēl savu priekšsēdētāju. Komiteja tiekas pēc nepieciešamības un saskaņā ar šā nolīguma attiecīgajiem noteikumiem, taču ne retāk kā reizi gadā, lai dotu Dalībvalstīm iespēju konsultēties par jebkuriem ar šā nolīguma darbību vai tā mērķu sasniegšanu saistītiem jautājumiem. Komiteja veic tādus pienākumus, kādi tai noteikti šajā nolīgumā vai ko tai uztic Dalībvalstis. Komiteja izstrādā savus procedūras noteikumus.

1.3. Komiteja var izveidot tādas apakšstruktūras, kādas tai var būt nepieciešamas. Visas šādas struktūras ir pakļautas Komitejai.

1.4. Komiteja izstrādā procedūras, lai Dalībvalstis varētu koplietot informāciju un labu praksi.

1.5. Komiteja saglabā ciešu saziņu ar citām starptautiskām organizācijām tirdzniecības atvieglošanas jomā, piemēram, PMO, lai nodrošinātu vislabākos pieejamos ieteikumus šā nolīguma īstenošanai un pārvaldībai un lai novērstu nevajadzīgu dublēšanos. Tālab Komiteja var uzaicināt pārstāvjus no minētajām organizācijām vai to apakšstruktūrām:

a) piedalīties Komitejas sanāksmē un

b) pārrunātu ar šo nolīgumu īstenošanu saistītus jautājumus.

1.6. Komiteja pārskata šā nolīguma darbību un īstenošanu, kad pagājuši četri gadi no tā stāšanās spēkā un periodiski arī turpmāk.

1.7. Dalībvalstis ir aicinātas uzdot Komitejai jautājumus par šā Nolīguma īstenošanas un piemērošanas problēmām.

1.8. Komiteja atbalsta un rosina Dalībvalstu savstarpējas ad hoc diskusijās par konkrētiem ar šo nolīgumu saistītiem jautājumiem, lai nekavējoties rastu savstarpēji pieņemamu risinājumu.

2. Nacionālā tirdzniecības atvieglošanas komiteja

Katra Dalībvalsts izveido un/vai saglabā nacionālo tirdzniecības atvieglošanas komiteju vai norāda jau esošu mehānismu, kura uzdevums ir veicināt valsts iekšējo koordināciju un šā nolīguma noteikumu īstenošanu.

24. pants

Nobeiguma noteikumi

1. Šajā nolīgumā termins “Dalībvalsts” ietver attiecīgās Dalībvalsts kompetento iestādi.

2. Visi šā nolīguma noteikumi ir saistoši visām Dalībvalstīm.

3. Dalībvalstis īsteno šo nolīgumu no dienas, kad tas stājas spēkā. Jaunattīstības un vismazāk attīstītās Dalībvalstis, kuras izvēlas izmantot II sadaļas noteikumus, īsteno šo nolīgumu saskaņā ar II sadaļu.

4. Dalībvalsts, kura apstiprina šo nolīgumu pēc tā stāšanās spēkā, īsteno B un C kategorijas saistības, skaitot attiecīgos laikposmus no dienas, kad nolīgums stājas spēkā.

5. Muitas savienības vai reģionālās ekonomiskās organizācijas Dalībvalstis var pieņemt reģionālu pieeju, kas palīdzētu īstenot to saistības, kuras izriet no šā nolīguma, arī izveidojot un izmantojot reģionālas struktūrvienības.

6. Neatkarīgi no Marakešas Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu 1.A pielikuma vispārīgo interpretējošo piezīmi, neviens šā nolīguma noteikums nav interpretējams tā, ka tas mazinātu Dalībvalstu pienākumus, kas izriet no GATT 1944. Turklāt neviens šā nolīguma noteikums nav interpretējams tā, ka tas mazinātu Dalībvalstu tiesības un saistības, kas izriet no Nolīguma par tehniskajiem šķēršļiem tirdzniecībā un Līguma par sanitāro un fitosanitāro pasākumu piemērošanu.

7. Visi GATT 1994 noteiktie atbrīvojumi un izņēmumi (23) piemērojami šā nolīguma noteikumiem. Dienā, kad stājas spēkā šis nolīgums, šā nolīguma noteikumiem piemērojami arī GATT 1994 vai jebkuras tā daļas izņēmumi, kas piešķirti saskaņā ar Marakešas Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu IX-3. un IX-4. pantu un jebkuru tā grozījumu.

8. GATT 1994 XXII un XXIII panta noteikumi, kurus papildina un piemēro Vienošanās par strīdu izšķiršanu, piemērojami konsultācijām un strīdu izšķiršanai saistībā ar šo nolīgumu, izņemot gadījumus, kuri šajā nolīgumā ir konkrēti norādīts citādi.

9. Bez citu Dalībvalstu piekrišanas uz šā nolīguma noteikumiem nedrīkst attiecināt atrunas.

10. Jaunattīstības un vismazāk attīstīto Dalībvalstu A kategorijas saistības, kas iekļautas šā nolīguma pielikumā saskaņā ar 15. panta 1. un 2. punktu, uzskatāmas par tā sastāvdaļu.

11. Jaunattīstības un vismazāk attīstīto Dalībvalstu B un C kategorijas saistības, ko ņēmusi vērā Komitejas piezīmē un kas saskaņā ar 16. panta 5. punktu iekļautas šā nolīguma pielikumā, uzskatāmas par tā sastāvdaļu.

(1) Katra Dalībvalsts pēc saviem ieskatiem savā tīmekļa vietnē var noteikt šāda apraksta juridiskos ierobežojumus.

(2) Saskaņā ar šo punktu: a) nolēmumu izdevusī amatpersona, birojs vai iestāde, augstāka vai neatkarīga pārvaldes iestāde vai tiesu iestāde, pirms nolīgums sāk darboties vai pēc tam var veikt pārskatīšanu, un b) Dalībvalstij nav jānodrošina pieprasījuma iesniedzējam 4. panta 1. punktā paredzētās iespējas.

(3) Tiek uzskatīts, ka iepriekšējs nolēmums par preču izcelsmi var būt izcelsmes novērtējums nolīguma par izcelsmes noteikumiem nozīmē, ja nolēmums atbilst šā Nolīguma un nolīguma par izcelsmes noteikumiem prasībām. Līdzīgi izcelsmes novērtējums, uz kuru attiecas nolīgums par izcelsmes noteikumiem, var būt iepriekšējs nolēmums par preču izcelsmi šā Nolīguma nozīmē, ja nolēmums atbilst abu minēto nolīgumu prasībām. Dalībvalstīm saskaņā ar šo noteikumu nav jāslēdz atsevišķas vienošanās papildus tām, kas noslēgtas saskaņā ar nolīgumu par izcelsmes noteikumiem attiecībā uz izcelsmes novērtēšanu, ja vien ir izpildītas šā panta prasības.

(4) Administratīvs lēmums šajā pantā nozīmē ir tāds lēmums ar tiesiskām sekām, kas konkrētā gadījumā ietekmē noteiktas personas tiesības un saistības. Tiek uzskatīts, ka administratīvs lēmums šajā pantā ietver administratīvu aktu GATT 1994 X panta nozīmē vai administratīva akta vai lēmuma neesību saskaņā ar Dalībvalsts tiesībām un tiesību sistēmu. Lai novērstu šādu trūkumu, Dalībvalstis var saglabāt alternatīvu pārvaldes mehānismu vai vēršanos tiesā, kas 1. punktā paredzēto pārsūdzības tiesību vietā liktu muitas dienestam nekavējoties izdot administratīvu lēmumu.

(5) Neviens šā punkta noteikums neliedz Dalībvalstij saskaņā ar tās normatīvajiem aktiem atzīt, ka “administratīva klusuciešana” par pārsūdzību vai pārskatīšanu ir uzskatāma par lēmumu, kas pieņemts par labu prasītājam.

(6) Katra Dalībvalsts atbilstoši savām vajadzībām un spējām var noteikt šāda vidējā izlaišanas laika mērījuma apmēru un metodiku.

(7) Ja 7.3. punkta a) līdz g) apakšpunktā minētie pasākumi būs pieejami visiem uzņēmējiem, tiks uzskatīts, ka tie ir paredzēti apstiprinātiem uzņēmējiem.

(8) Ja Dalībvalstī ir procedūra, kas paredz 8.2. punktā minēto attieksmi, šis noteikums neprasa, lai Dalībvalsts ieviestu atsevišķas paātrinātas izlaišanas procedūras.

(9) Šādi piemērošanas kritēriji, ja tādi ir, papildina Dalībvalsts prasības, kuras attiecas uz darbībām ar visām precēm vai sūtījumiem, kas saņemti no gaisa pārvadājumiem.

(10) Šajā noteikumā “ātrbojīgas preces” ir tādas preces, kas to dabīgo īpašību dēļ, jo īpaši tad, ja nav piemērotu glabāšanas apstākļu, ātri bojājas.

(11) Nekas šajā punktā neliedz Dalībvalstij pieprasīt dokumentus, piemēram, sertifikātus, atļaujas vai licences, kā prasību kontrolētu vai reglamentētu preču importēšanai.

(12) Šis punkts attiecas uz pirmsnosūtīšanas inspekcijām, kas nav iekļautas Līgumā par pirmsnosūtīšanas inspekciju, un neaizliedz pirmsnosūtīšanas inspekcijas sanitāros vai fitosanitāros nolūkos.

(13) Šis noteikums neliedz Dalībvalstij saglabāt esošās procedūras, tādējādi transportlīdzekļus var izmantot par garantiju tranzīta pārvadājumam.

(14) Šādas darbības vispārīgais mērķis ir samazināt neatbilstības gadījumu biežumsu un rezultātā mazināt nepieciešamību apmainīties ar informāciju par noteikumu izpildi.

(15) Tas var ietvert attiecīgu informāciju par verifikāciju, kas veikta saskaņā ar 3. punktu. Šādas informācijas aizsardzības un konfidencialitātes līmeni nosaka verifikāciju veikusī Dalībvalsts.

(16) Šajā nolīgumā “palīdzība un atbalsts spēju veidošanai” var ietvert tehnisku, finanšu vai jebkuru citu savstarpēji saskaņotu sniegtās palīdzības formu.

(17) Iesniegtie paziņojumi var ietvert arī tādu papildu informāciju, kādu paziņojuma iesniedzēja Dalībvalsts var uzskatīt par nepieciešamu. Dalībvalstis ir aicinātas sniegt informāciju par to valsts aģentūru vai subjektu, kas atbild par īstenošanu.

(18) Dalībvalstis var iekļaut arī informāciju par valsts tirdzniecības atvieglošanas īstenošanas plāniem vai projektiem, valsts aģentūru vai subjektu, kas atbild par īstenošanu, un līdzekļu devējiem, ar kuriem Dalībvalstij var būt vienošanās par palīdzības sniegšanu.

(19) Šādu pasākumu pamatā ir abpusēji saskaņoti noteikumi, slēdzot divpusējus līgumus vai izmantojot piemērotu starptautisku organizāciju starpniecību, saskaņā ar 21. panta 3. punktu.

(20) Dalībvalstis var iekļaut arī informāciju par valsts tirdzniecības atvieglošanas īstenošanas plāniem vai projektiem, valsts aģentūru vai subjektu, kas atbild par īstenošanu, un līdzekļu devējiem, ar kuriem Dalībvalstij var būt vienošanās par palīdzības sniegšanu.

(21) Šādu pasākumu pamatā ir abpusēji saskaņoti noteikumi, slēdzot divpusējus līgumus vai izmantojot piemērotu starptautisku organizāciju starpniecību, saskaņā ar 21. panta 3. punktu.

(22) Sniegtā informācija atspoguļo vajadzībās pamatotu palīdzības un atbalsta sniegšanu spēju veidošanai.

(23) Tas ietver GATT 1994 V-7. un X-1. pantu un GATT 1994 VIII panta papildu piezīmi.