49. aicina dalībvalsts izmeklēt ļoti problemātiskās sekas, ko to eksporta kredītu aģentūru piešķirtie kredīti
rada attiecībā uz mieru, drošību un attīstību trešās valstīs, un aicina visas dalībvalstis atklāt detalizētu
informāciju par kredītiem ieroču eksportam, kuri saskaņā ar dažām aplēsēm pašlaik atbilst apmēram
20 % no visiem piešķirtajiem eksporta kredītiem un dažās dalībvalstīs pat 50 % un vairāk, un jo īpaši
aicina dalībvalstis uzņemties saistības turpmāk atturēties no kredītu piešķiršanas ieroču eksportam;
50. uzdod līdzpriekšsēdētājiem šo rezolūciju iesniegt Padomei, Komisijai, dalībvalstu parlamentiem, Apvie-
noto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram, Parlamentārajam forumam par kājnieku ieroču un vieglo
ieroču jautājumiem, Parlamentu savienības asamblejai, ASV Kongresam un Visāfrikas Parlamentam.
REZOLŪCIJA (1)
parūdeni jaunattīstības valstīs
ĀKK un ES Apvienotā parlamentārā asambleja,
— tiekoties no 2006. gada 20. līdz 23. novembrim Bridžtaunā (Barbadosa),
— ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 177., 178., 179., 180., 181. un 181.a pantu,
— ņemot vērā ĀKK un ES partnerības nolīgumu, kas parakstīts Kotonū (Beninā) 2000. gada 23. jūnijā, un
joīpaši tā 32. pantu, kurā atzīta nepieciešamība uzlabot ĀKK valstu dabas resursu izmantošanu,
— ņemot vērā 2006. gada 16.-22. martā Meksikā notikušā ceturtā Pasaules Ūdens foruma rezultātus,
— ņemot vērā 1992. gada ANO konferencē par vidi un attīstību Riodežaneiro pieņemto Darba kārtību
21 (Agenda 21) un jo īpaši tās 18. punktu,
— ņemot vērā Tūkstošgades deklarāciju un Tūkstošgades attīstības mērķus, kā arīANO Tūkstošgades
projekta darba grupas par ūdeni un sanitāriju 2005. gada galīgo ziņojumu “Veselība, cieņa un attīstība
—ko tas prasīs?”,
— ņemot vērā Johannesburgā no 2002. gada 26. augusta līdz 4. septembrim notikušajā Pasaules augstākā
līmeņa sanāksmē par noturīgu attīstību pieņemto politisko deklarāciju, kurā ANO Tūkstošgades attīs-
tības mērķu īsteno šanas nolūkā ir noteikti prioritārie pasākumi piecās svarīgākajā s jomās, t. i., ūdens
un sanitārija, enerģija, veselības aprūpe, lauksaimniecība un bioloģiskā daudzveidība,
— ņemot vērā Kopenhāgenas 1995. gada Pasaules augstākā līmeņa sanāksmi par sociālo attīstību un tās
deklarāciju par ūdens apgādi un sanitāriju nabadzības izskaušanas nolūkā,
— ņemot vērā Bonnas 2001. gada starptautisko konferenci par saldūdeni,
— ņemot vērā ANO konferenci par ūdeni, kas notika Marā del Platā 1977. gadā, un tajā pieņemto rīcības
plānu par ūdens resursu novērtēšanu un izmantošanu,
— ņemot vērā Deli 1990. gadā notikušo pasaules apspriedi par tīra ūdens apgādi un atbilstošām atkri-
tumu savākšanas metodēm,
— ņemot vērā pamatdokumentu, ko pieņēma 37. Āfrikas Vienotības organizācijas augstākā līmeņa
sanāksmē un kurā noteikts, ka devītais no desmit Jaunās partnerības Āfrikas attīstībai (NEPAD)
mērķiem ir “izveidot un uzlabot infrastruktūru, tostarp informācijas un komunikāciju tehnoloģiju jomā,
enerģētikā, transporta, ūdens un sanitārijas jomā”,30.12.2006. C 330/31 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
(1)ĀKK un ES Apvienotā parlamentārā asambleja pieņēma 2006. gada 23. novembrī Bridžtaunā (Barbadosa).
— ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2003. gada 4. septembra rezolūciju par ūdens apsaimniekošanu jaunat-
tīstības valstīs —attīstības sadarbības politika un prioritātes (P5-TA(2003)0377),
— ņemot vērā ESŪdens iniciatīvu, ko uzsāka Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē par noturīgu attīstību
Johannesburgā 2002. gadā,
— ņemot vērā ĀKK un ES mehānismu attiecībā uzūdeni, kuru sāka īstenot 2004. gadā,
— ņemot vērā ziņojumu par ūdens apgādes finansēšanu, ar ko uzstājās trešajā Pasaules Ūdens forumā
Kioto 2003. gada martā,
— ņemot vērā ANO vispasaules ziņojumu par ūdens resursu nozīmību “Ūdens —kopējā atbildība”, ko
publicēja 2006. gada 9. martā,
— ņemot vērā Sociālo lietu un vides komitejas ziņojumu (ACP-EU 3916/06/galīgā redakcija),
A. tā kā1,1 miljardam cilvēku nav pienācīgas piekļuves dzeramajam ūdenim un 2,6 miljardi cilvēku dzīvo
neatbilsto šos sanitāros apstākļos (PVO un ANO Bērnu fonda 2004. gada JMP ziņojums) (1);,
B. tā kādemogrāfiskā pieauguma dēļ laika posmā līdz 2015. gadam ar dzeramo ūdeni būs jāapgādā
1,1 miljards cilvēku un atbilstoši sanitārie apstākļi būs jānodrošina 2,6 miljardiem cilvēku, no šīskaita
attiecīgi 400 un 410 miljoniem cilvēku Āfrikā; tā kādzeramā ūdens pieprasījums aizvien palielināsies,
jo līdz 2050. gadam pasaules iedzīvotāju skaits sasniegs vairāk nekā 9 miljardus;
C. tā kā ūdens nozīmība sociālekonomiskajā attīstībā vairs nav jāpierāda, jo tam ir svarīga loma ražošanas
darbībās, izšķirošā loma lauksaimniecībā, zivsaimniecībā, veselības aprūpē, rūpniecībā, enerģētikā,
ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības aizsardzībā un visos iedzīvot āju labklājībai paredzētajos patē-
riņa veidos;
D. tā kāpiekļuvi dzeramajam ūdenim uzskata par vienu no cilvēka pamattiesībām, kas paredzētas starp-
tautiskajās konvencijās par sociālekonomiskajām un kultūras tiesībām, un ūdeni, kas ir nepieciešams
cilvēka dzīvei un labklājībai, nevar uzskatīt tikai par tirgus preci, bet tas jāuzskata arī par sociālu
labumu;
E. tā kā ūdens un attīrīšana ir vieni no nozīmīgākajiem Tūkstošgades attīstības mērķu jautājumiem un to
atbilsto ša risināšana ir ļoti svarīga minēto mērķu sasniegšanai;
F. tā kā,īstenojot nabadzības apkarošanas stratēģiju, nevar neņemt vērā iedzīvot āju vitālās vajadzības pēc
ūdens un nepieciešamību nodrošināt šībūtiskā resursa taisnīgu un noturīgu pārvaldīšanu visas sabied-
rības interesēs;
G. tā kānoturīgas un videi draudzīgas ūdens attīrīšanas sekmēšana var nodrošināt labu ūdens kvalitāti un
to lauksaimniecībā izmantojamo zemju mēslošanas iespējas, ko izmanto pārtikas produktu ražošanai;
tākāTūkstošgades attīstības mērķos ūdens minēts kā vides dimensijas būtiska sastāvdaļa;
H. tā kāsliktā piekļuve dzeramajam ūdenim un atbilsto šiem sanitārajiem apstākļiem ir vairāku slimību
cēlonis; tā kāinfekcijas, kas saistītas ar neatbilsto šiem higiēnas apstākļiem, un sabiedrības veselības
apdraudējumi kopumā irļoti plaši izplatīti Āfrikā, un to galvenais cēlonis ir ūdens avotu piesārņojums,
ūdens nepareiza izmantošana un noteiktu veidu nehigiēniska rīcība;
I. tā kāpasaules ūdens resursi nav sadalīti taisnīgi, jo 60 % pasaules saldūdens avotu atrodas deviņās
valstīs (Brazīlijā, Krievijas Federācijā, Kanādā, Indonēzijā, Ķīnā, Kolumbijā , ASV, Peru un Indij ā), un
valstis, kurās saldūdens nav pietiekamā daudzumā, ir jo īpaši salas, mazas valstis un valstis ar sausu
klimatu (tostarp Izraēla, Lībija, Mauritānija, Kaboverde, Džibutija un Kuveita);30.12.2006. C 330/32 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
(1) http://www.wssinfo.org.
J. tā kākatras trīs no četrām valstīm, kas bieži ir politiskajā, kultūras un ekonomikas jomā atšķirīgas,
atrodas to pašu starptautisko upju krastos un gadījumos, kad trūkst vienošanās par saprātīgu un tais-nīgu ūdens izmantošanu, ūdens, kas ir dzīvības avots, kļūst par tādas potenciālas spriedzes un domstar-
pību avotu, kas var izvērsties par konfliktu;
K. tā kā Āfrikas un Āzijas valstīs piekļuvi ūdenim ietekmē sezonālas pārmaiņas un periodiski sausuma un
plūdu cikli, un dažas piekrastes un salu valstis saskaras ar problēmu, ka sālsūdens iekļūst gruntsūdeņos;
L. tā kāsausumu bieži izraisa nepareiza zemes apsaimniekošana, pārmērīgs daudzums ganību, mežu izcir-
šana, lielu un noturīgas attīstības principiem neatbilsto šu irigācijas projektu īstenošana;
M. tā kāpašreizējā attīstība, jo īpaši attiecībā uz demogrāfiju, urbanizācijas palielināšanos, klimata
izmaiņām, ekoloģiju un ekonomikas struktūru, padara aizvien sarežģītāku ūdens resursu apsaimnieko-
šanu jaunattīstības valstīs, jo īpaši tajās, kas atrodas Sāhelā;
N. tā kāintensīvā un uz ražošanu orientētā lauksaimniecībā patērē apmēram 70 % saldūdens resursu
irigācijai, kurā ir 40 % zaudējumi, un tā kātīrumu irigācijas metožu uzlabošanai būtu jāļauj ietaupīt
ievērojamu ūdens daudzumu un palielināt lauksaimniecisko ražošanu, lai kompensētu lietus ūdens
mazo apjomu, kas neatbilst kopējām pārtikas vajadzībām;
O. tā kāturpmākajos 10 gados būs vajadzīgs pašreizējo vajadzību pēc ūdens pārtikā pieaugums par 50 %,
lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus, kuros paredzēts uz pusi samazināt to iedzīvotāju skaitu,
kas slikti apgādāti ar pārtiku;
P. tā kādaudzos Āfrikas ciematos iedzīvotājiem nav pieejamas ne akas, ne mājokļu ūdens apgādes tīkls,
ne dzeramā ūdens avots, ne arī lietus ūdens cisternas;
Q. tā kāatbilsto šu attīrīšanas tehnoloģiju attīstība un veicināšana, stratēģiju īsteno šana iekšējo finanšu
resursu piesaistei un vietējo kopienu līdzdalība ļaus vietējā līmenī sekmēt noturīgu ūdens attīrīšanas
metožu izmantošanu nākamajā desmitgadē;
R. tā kāfinanšu resursu nepietiekamība, lai nodrošinātu infrastruktūru atjaunošanu un pašreizējo iekārtu
uzturēšanu un apsaimniekošanu neizbēgami izraisa ūdens apgādes pakalpojumu kvalitātes pasliktinā-
šanos un nabadzīgo iedzīvotāju sociālo atstumšanu, jo īpaši piepilsētās, pakalpojumu augsto cenu dēļ;
S. tā kāracionālu ūdens resursu apsaimniekošanu var īstenot, līdzdarbojoties vietējiem iedzīvotājiem, jo
īpaši sievietēm, kam ir svarīga loma pārvaldībā valsts, reģionālā un vietējā līmenī, kā arī, izmantojot
adekvātu tarifikāciju, kas ļauj nodrošināt visiem iedzīvot ājiem piekļuvi ūdenim, lai garantētu svarīgāko
vajadzību apmierināšanu un efektīvu ūdens resursu izmantošanu, padarot lietotājus atbildīgākus;
T. tā kājaunattīstības valstīs valdības nespēj noteikt ūdens tarifus, kas atbilst ūdens apgādes izmaksām;
U. tā kāsliktas ūdens resursu un ūdens apgādes pakalpojumu apsaimniekošanas pamatā ir tehnisko un
finan šu līdzekļu, kā arīcilvēkresursu nepietiekamība;
V. tā kā ūdens resursu apsaimniekošanas privatizācijas un publisko pakalpojumu liberalizācijas politika ir
pastiprinājusi ārējā parāda uzkrāšanos dienvidu valstīs, kurām pieejamie līdzekļi ir jāizmanto parādu
atdošanai, nevis noturīgai attīstībai, piekļuves dzeramajam ūdenim nodrošināšanai, izglītībai, veselības
aprūpes pakalpojumiem, mājokļiem un enerģijai;
W. tā kājaunattīstības valstīs joprojām ir maza privātā sektora līdzdalība ūdens piegādes un sanitārijas
jomā;
X. tā kāprivāta līdzdalība ūdens pakalpojumu jomā joprojām ir strīdīgs jautājums, jo vispārēja, nediskri-
minējoša ūdens izmantošana ir jāuzskata par tiesībām; tā kāprivātā sektora līdzdalība var dažos gadī-
jumos sniegt finansiālu un ar pārvaldību saistītu ieguldījumu ūdens pakalpojumu jomā un nodrošināt
jaunas tehnoloģijas un prasmes;30.12.2006. C 330/33 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
Y. tā kālielākajā daļā jaunattīstības valstu ir vērojama reāla vēlme nopietni pievērsties ūdens apgādes,
higiēnas un sanitārijas jautājumiem attīstības politikā un stratēģijā (decentralizācija, nabadzības izskau-
šana, integrēta ūdens resursu pārvaldība utt.), kā arīiniciatīvas ūdens apgādes un attīrīšanas finansēšanai
(ES, Jaunā partnerība Āfrikas attīstībai (NEPAD), Āfrikas Attīstības banka (BAD), Āfrikas ministru
konference ūdens jautājumos (AMCOW) utt.);
Z. tā kā, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus, Eiropas līmenī īsteno vairākas iniciatīvas, t. i., ĀKK
un ES mehānismu attiecībā uzūdeni, kas paredz sekmēt piekļuves dzeramajam ūdenim uzlabošanu un
sanitāriju ĀKK valstu nabadzīgākajiem iedzīvotājiem, aktīvi risinot finanšu deficīta jautājumu;
AA. tā kāEiropas Savienība un tās dalībvalstis katru gadu piešķir EUR 1,4 miljardus ūdens un sanitārijas
jautājumu risināšanai jaunattīstības valstīs, tādēļ ES ir pasaulē lielākais atbalsta sniedzējs šajājomā, un
tākā šis finansējums ir jāizmanto, lai nostiprinātu valsts sektoru, kam jānodrošina ūdensapgādes
pieejamība;
AB. tā kāESŪdens iniciatīvas mērķis ir sekmēt starptautiskās sabiedrības mobilizāciju, lai sasniegtu
Tūkstošgades attīstības mērķus un Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes par noturīgu attīstību mērķus
attiecībā uz dzeramo ūdeni un sanitāriju, izmantojot stratēģisku reģionālo partnerību, kurā iesaista visas
ieinteresētās personas, t. i., valdības, pilsonisko sabiedrību, vietējās varas iestādes un privāto sektoru;
1. atkārtoti uzsver, ka visiem iedzīvot ājiem ir tiesības piekļūt ūdenim bez diskriminācijas, un uzskata, ka,
īstenojot attīstības un nabadzības apkarošanas politiku un stratēģijas, ir jāņem vērā iedzīvotāju, jo īpaši
vismazāk aizsargāto sabiedrības slāņu, vajadzības pēc ūdens un nepieciešamība nodrošināt taisnīgu un
noturīgu ūdens resursu apsaimniekošanu visas sabiedrības interesēs;
2. prasa ĀKK valstīm īstenot tādu lauksaimniecības politiku un stratēģijas, kas sekmē irigācijas pasākumus,
šādi ļaujot ietaupīt būtisku ūdens daudzumu, un noteikt ūdens kontroli par prioritāti, lai panāktu notu-
rīgu pārtikas drošību;
3. iesaka ĀKK valstīm ieviest jaunas ražošanas un ūdens patēriņa metodes, kuru pamatā ir integrēta un
noturīga ūdens resursu apsaimniekošana, ņemot vērā ūdens sociālekonomisko nozīmi un priekšplānā
izvirzot ekoloģiskas lauksaimniecības metodes, kuru īsteno šanai mobilizē iekšējos resursus, veicina
atbilsto šu tehnoloģiju izmantošanu un līdzdarbojas visas iesaistītās personas;
4. aicina ES pievērst īpašu uzmanību ĀKK valstīm, ko lielā mērā skar ūdens trūkuma problēmas un vien-
laikus sausums un bads, palielinot šīm valstīm paredzēto finanšu atbalsta līdzekļu apmēru;
5. atzīst, ka ūdens resursu privatizācija jaunattīstības valstīs ir ļoti jūtīgs un strīdīgs jautājums, kas ir atbil-
stoši jārisina; aicina politikā, kas saistīta ar ūdens resursu apsaimniekošanas privatizāciju un publisko
pakalpojumu liberalizāciju ĀKK valstīs, risināt sociālās atbildības problēmas un šo politiku saistīt ar
pieejamu un lielāku ūdens un sanitārijas pieejamību, jo īpaši visnabadzīgākajiem iedzīvotājiem, un ar
principu, saskaņā ar kuru ūdens vispārēja pieejamība ir jāuzskata par tiesībām;
6. aicina izbeigt starptautisko spiedienu uz jaunattīstības valstīm, ko uz tām sarunās, kuras veic divpusējos
un daudzpusējos forumos un ar starptautisko finanšu iestāžu starpniecību, izdara, lai tās liberalizētusavu ūdens apsaimniekošanas nozari, kas tādējādi apdraud to sabiedriskos pakalpojumu šajājomā;
7. atgādina, ka, lai gan ūdens un sanitārijas jautājumi skar ļoti daudzas jomas, tie joprojām nav pienācīgi
iekļauti citu tādu saistīto jomu attīstības pasākumos kā lauksaimniecība, rūpniecība, veselības aprūpe,
izglītība, mežsaimniecība un vide;
8. atzīmē, ka klimata pārmaiņu dēļ ūdens resursi pasliktinās, un atgādina, ka noturīga ūdens ekosistēmu
pārvaldība ir ļoti svarīga, lai novērstu un mazinātu klimata izmaiņu negatīvo ietekmi;30.12.2006. C 330/34 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
9. atgādina, ka iedzīvotāju informēšana par noturīgas apsaimniekošanas metodēm ir būtiska, lai nodroši-
nātu ūdens apgādi turpmākajām paaudzēm, palielinātu pārtikas drošību un uzlabotu iedzīvotāju
higiēnas ieradumus;
10. aicina panākt saskaņotu ūdens resursu pārvaldību, ņemot vērā visus likumīgos izmantošanas veidus un
prasības un īpašu uzmanību veltot zemes un ūdens resursu, upju augšteces un lejteces zonu, piekrastes
zonu, kā arīvirszemes un apakšzemes ūdeņu saskaņotai izmantošanai;
11. atzīst, ka iedzīvotāju dzimums un ieradumi ietekmē ūdens un sanitārijas jomas attīstību, un atgādina,
ka visas pieejas un risinājumi ir jāpielāgo vietējai kultūrai un dzimumu lomu sadalījumam;
12. atgādina, ka jaunattīstības valstīs noturīga piekļuve ūdens resursiem un noturīga to apsaimniekošanai ir
lielā mērā atkarīga no stingras vietējo politiķu gribas, politiskās pārredzamības un ieinteresēto personu
līdzdalības;
13. atgādina, ka ir svarīgi, lai lietotāji iemācās atbildīgi izmantot un apsaimniekot ūdeni, kas nozīmē pāreju
no apgādes pieejas ūdens apsaimniekošanā uz pieeju, kuras pamatā ir pieprasījums;
14. uzskata, ka valsts iestādēm ir jāatturas no ūdens resursu apsaimniekošanas kontroles, nodrošinot to
pieejamību visiem un saglabājot tādu tarifikāciju, kas ir pārredzama sabiedrībai;
15. uzskata, ka finanšu resursi, kas piesaistīti saskaņā ar iniciatīvu lielu parādu pagrūtinātu nabadzīgo valstu
atbalstam, ir jāizmanto, lai finansētu tādas svarīgas nozares kā ūdens un sanitārija, izglītība un veselībasaprūpe;
16. aicina ES un ĀKK valstis ieviest tādus novatoriskus finansēšanas instrumentus kā vietējus, valstu
mēroga, reģionālus un kontinentālus fondus, lai atbalstītu ūdens politiku un pašreizējos publiskos un
privātos finansēšanas instrumentus;
17. aicina ES turpināt ĀKK valstu atbalsta iniciatīvas, lai sekmētu noturīgu piekļuvi ūdenim un padarītu
ūdens kontroli par vissvarīgāko stratēģisko prioritāti, kas ļaus ĀKK valstīm samazināt strukturālos
trūkumus valstīs, kuras ūdens piekļuves problēmas skar visvairāk;
18. aicina stiprināt ES un ĀKK valstu sadarbību ūdens un sanitārijas jomā; aicina ĀKK valstis ūdenim un
sanitārijai piešķirt lielāku prioritāti savās attīstības stratēģijās un plānos un ES sniegt koordinētu atbildi,
izmantojot tādus mehānismus kā ESŪdens iniciatīva, ĀKK un ES Ūdens mehānisms un Komisijas un
dalībvalstu palīdzības programmu izstrāde;
19. aicina ES atbalstīt pētījumus par ūdens hidrantiem un par upju izskaušanu līdzenumos, kas var izraisīt
purvu veidošanos, 50 % ūdens resursu iztvaikošanu un upju zivīm pieejamā joda trūkumu, kas savu-
kārt izraisa joda trūkumu iedzīvotājiem, jo īpaši bērniem;
20. aicina Komisiju veikt ĀKK un ES Ūdens iniciatīvas un saskaņā ar to finansēto projektu izvērtējumu un
novērtējumu, lai noteiktu, vai 10. EAF ir jāparedz īpašs finansējums jaunām iniciatīvām šajājomā;
21. atzīst vajadzību būtiski palielināt finanšu resursu apmēru, lai nodrošinātu infrastruktūru atjaunošanu,
ūdens un sanitārijas iekārtu uzturēšanu un pārvaldību pakalpojumu uzlabošanas nolūkā un panākt to
iedzīvotāju ievērojama skaita līdzdalību, kuri nespēj samaksāt ūdens apgādes pakalpojumu augsto cenu;
22. atgādina, ka ES Ūdens iniciatīvas galvenie mērķi ir pastiprināt politiskās saistības attiecībā uzūdeni un
sanitāriju un uzlabot ūdens resursu apsaimniekošanas efektivitāti, īstenojot dialogu ar visām ieinteresē -
tajām pusēm, tostarp ar pilsonisko sabiedrību un valsts un privāto sektoru, veicinot tādu pieeju, kuras
pamatā ir pieprasījums, un koordinējot līdzekļu devēju atbildes; aicina dalībvalstis un Komisiju pasti-
prināt to atbalstu un iesaistīšanos šo mērķu īstenošanā;30.12.2006. C 330/35 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
23. aicina stiprināt institūcijas un to spēju uzlabot ūdens pārvaldību un apkarot korupciju, īstenojot tiesību
aktu un attiecīgās politikas reformas, attīstot cilvēkresursus, veicot apmācību un izveidojot savstarpējussakarus;
24. aicina ĀKK valstis, kam ir kopējs ūdens sateces baseins, uzlabot koordinācijas politiku un intervences
unūdens resursu apsaimniekošanas stratēģijas, jo īpaši, izveidojot un/vai pastiprinot to reģionālo orga-
nizāciju iespējas, kuras īsteno ūdens politiku, lai atrisinātu ar ūdens izmantošanu saistītos konfliktus un
sekmētu dalīšanās un savstarpēja atbalsta kultūras izveidošanos kopējo resursu atbildīgai pārvaldībai;aicina ES dalībvalstu valdības un starptautisko sabiedrību sniegt atbalstu ĀKK valstīm to centienos;
25. aicina dažādus ūdens resursu lietotājus vietējā, valstu un pārrobežu līmenī organizēt plašu apspriešanos
nolūkā izveidot efektīvu starpnozaru plānošanu, paredzēt ūdens rezervuāru atbilstošu apsaimnieko-
šanu, izveidot ūdens resursu datu bāzi, īstenot divpusējus projektus, sekmēt institūciju ilgtermi ņa mērķ-
sadarbību un augstākās izglītības iestāžu sadarbību, dalīties ar zināšanām vietējā mērogā un saglabāt
ekosistēmas;
26. uzdod līdzpriekšsēdētājiem nosūtīt šo rezolūciju ĀKK un ES Padomei, Eiropas Komisijai, ANO ģenerāl-
sekretāram, Āfrikas valstu savienībai un visām organizācijām, kas atbild par ūdens resursu
apsaimniekošanu.
REZOLŪCIJA (1)
par sarunu par ekonomisko partnerattiecību nolīgumu (EPN) pārskatīšanu
ĀKK un ES Apvienotā parlamentārā asambleja,
— tiekoties no 2006. gada 20. līdz 23. novembrim Bridžtaunā (Barbadosa),
— ņemot vērā Reglamenta 17. panta 2. punktu,
— ņemot vērā savu 2002. gada 21. marta rezolūciju, ko pieņēma Keiptaunā (Dienvidāfrika) (2),
— ņemot vērā Kotonū nolīguma 37. panta 1. punktu, kas nosaka, ka sarunas par EPN notiek “sagatavo-
šanas laikposmā, kas beidzas vēlākais 2007. gada 31. decembrī”,
— ņemot vērā Āfrikas Savienības dalībvalstu tirdzniecības ministru deklarāciju, ko pieņēma Nairobi
(Kenija) 2006. gada 14. aprīlī,
— ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2006. gada 23. marta rezolūciju par EPN ietekmi uz attīstību (3),
— ņemot vērā Vispārējo tarifu un tirdzniecības vienošanos (VVPT) un jo īpaši tās XXIV pantu,
— ņemot vērā lēmumus, rezolūcijas un deklarācijas, ko ĀKK Ministru padome pieņēma savā 83. sesijā,
kura notika Portmoresbijā no 2006. gada 28. līdz 31. maijam, jo īpaši Lēmumu Nr. 2 par ekonomisko
partnerattiecību nolīgumiem,
A. tā kāir jāveic EPN sarunu kritisks izvērtējums;
B. atzīmējot, ka lielākajā daļā reģionu sarunas par EPN ir pilnībā apstājušās, jo pastāv domstarpības par
to, kā jāsaprot “attīstības dimensija” , kurai jābūt sarunu par EPN galvenajam elementam;
C. tā kāno Eiropas puses līdz šim nav sniegta cieša un konkrēta apņemšanās attiecībā uz attīstības dimen-
sijas finansēšanu;30.12.2006. C 330/36 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis LV
(1)ĀKK un ES Apvienotā parlamentārā asambleja pieņēma 2006. gada 23. novembrī Bridžtaunā (Barbadosa).
(2) ACP-EU/3397/02/galīgā redakcija.
(3) P6_TA(2006)0113 (2005/2162(INI)).